prot · G509114 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag tror dock att vii dagens läge måste göra vissa prioriteringar när det gäller nya tjänster ochatt vi, som jag sade i mitt förra inlägg, får avvakta och se vilket resultatden översyn av arbetsuppgifter som skalligångsättas kommer att leda till. Med det som utgångspunkt får sedanfatta beslut. 58 () replik: Låt mig bara kort konstatera efter ErikJohanssons senaste inlägg att den politik som socialdemokratin förordar gårhelt på tvärs med den som t. ex. rekommenderar. Det gör den därföratt skatteöverenskommelsen mellan mittenpartierna och socialdemokraterna iförsta steget innebär en tvåprocentig höjning av arbetsgivaravgiften. Det är enkostnadshöjning som gör svensk industri mindre konkurrenskraftig. Löntagarfondsförslaget, som alltid kommer upp närsocialdemokratin pressas på besked, innebär rent praktiskt att kostnadsnivånytterligare höjs för företagen genom den enprocentiga löneskatten som skalltillföras fonderna och också genom det vinstdelningssystem som ärpresenterat. Slutledningen kan inte bli någon annan än attsocialdemokratisk politik innebär att svensk industri blir mindrekonkurrenskraftig. Arbetskraften blir för dyr. Därmed kommer utrymmet förtillväxt i industrin och i näringslivet över huvud taget att minska, och därmedminskar tillgången på produktiva arbetstillfällen. 59ERIK () replik: Låt mig börja med att kommentera BengtWittboms senaste inlägg. Han säger att de svenska lönekostnaderna är för höga.Jag vill då ställa frågan: Hurhar svensk industri med så stor framgångunder årens lopp kunnat hävda sig i den internationella konkurrensen? målsättning är en ökad sysselsättningsgrad,och i hans filosofi ligger, om jag uttrycker det med andra ord, att det skallvara dyrare att friställa människor än att hälla-produktionen i gång. Det är pådet området man gemensamt skall söka vägar. Sedan är vi väl ändå överens om, och , att de anställda har ett gemensamt intresse av företaget. Det ärderas arbetsplats och grundvalen för den anställde när det gäller att fåbärgning för sig och sin familj. Den som har barn är intresserad av attsamhället tillhandahåller en bra skola, och den som har åldriga föräldrar ärintresserad av samhällets åldringsvård. På det sättet förenas intresset för detegna företaget med intresset för en fungerande offentlig verksamhet. Misstro intemänniskorna utan tro på dem! Det är det råd jag skulle vilja får en strid om ord. Vad vi kritiserar denborgerliga regeringen för är den bristande handlingskraften ochinitiativlösheten. Varför tar man inte till vara möjhgheterna exempelvis inomarbetsmiljöns område? Det är ett område där vi tack vare arbetarrörelsensmedverkan har kommit långt. När tredje världen skall industrialiseras finns detbehov av arbetsmiljöanläggningar, och där har svensk industri förutsättningaratt vara med. Vi har med dokumenterad framgång genomfört paketförsäljningar isamverkan mellan staten och privata företag i fråga om byggnader, exempelvis iLeningrad och i . Vi har en förnämlig sjukvårdsorganisation ochsjukvårdsapparat, osv. Vad som behövs är initiativ och aktivitet för att nå ut pådessa marknader och därigenom kunna trygga sysselsättning och ekonomiskexpansion. vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 60ANDERS HÖGMARK (m): Låt mig först bara konstatera, i likhet medvad och gjorde, att på ett påtagligtoch trevligt sätt har nyanserat kritiken av regeringen och de borgeriigapartiernas insatser när det gäller arbetsmarknadspolitiken. Uppsåtet från deborgerliga partiernas sida är gott, däremot kan man diskutera metoder ochmedel, menar han. Det är en påtaglig nyansering och en förändrad inställning iförhållande till det som inte minst framfört vid fleratillfällen och som rönt uppmärksammad kritik från de borgerliga ledamöternassida. Jag har för avsikt att i mitt anförandeberöra avsnittet i arbetsmarknadsutskottets betänkande som behandlararbetsmarknadsservice, arbetsmarknadsutbildning och sysselsättningsskapandeåtgärder. Utgångspunkten för oss moderater då vi diskuterararbetsmarknadspolitiken är att dess främsta uppgift är att förbättra arbetsmarknadens Arbetsmarknadspolitiken är ett nödvändigtkomplement till den ekonomiska politikens mål om full sysselsättning. Inom arbetsmarknadspolitiken måste långsiktiga åtgärder,som ger förutsättningar för ekonomisk expansion, en växande näringslivssektoroch därmed ökad tillgång på arbetstillfällen, sättas i förgrunden på 1980-taletpå ett helt annat sätt än . Parallellt med denna långsiktiga övergripande strategimåste på kort sikt nödvändiga och effektiva sysselsättningspolitiska åtgärdersättas in för att på alla sätt understödja, bistå och vidareutveckla enskildaindivider och hushåll i en för dessa ofta svår omställningssituation. Det kanhär gälla en väl anpassad arbetsmarknadsutbildning, produktivaberedskapsarbeten eller ett mer generöst bidrag vid en nödvändig flyttning tillarbete på annan ort. Arbetsmarknadspolitikens inriktning måste vara ett aktivtstöd för en väl fungerande marknadsekonomi. Detta ställer förvisso stora kravpå en effektivisering och, i vissa delar, en omorientering och utveckling av detraditionella arbetsmarknadspolitiska instrumenten. då vi, enligt känd socialdemokratiskvokabulär, lånar till var tredje utgiftskrona i budgeten och följaktligen medall kraft borde bekämpa budgetunderskotten, kommer det även att krävasbesparingar och effektiviseringar inom arbetsmarknadspolitiken. Inom enverksamhet som "konjunkturneutralt" omsluter 9,2 miljarder och under70-talet tillförts ca 2 000 tjänster torde det även med måttlig grad avskarpsinne och uppfinningsrikedom från ansvarig ledning finnas godaförutsättningar för ytterligare rationaliseringar och marknadsanpassningar avAMS förvaltning och tjänster. Det är från denna utgångspunkt man skall se den moderatareservationen som rör personalförstärkning till AMS. Som skäl förpersonalökningen anförs bl. a. behovet av att förstärka platsförmedlingarna,som i dessa tider är hårt belastade. Det finns, , enligt vårmening inga skäl att ifrågasätta att förmedlingarna är hårt belastade och attmånga enskilda förmedlare ofta ställs inför flera svåra situationer och storarbetsbelastning. Men det är då rimligt att begära att AMS internt gör deerforderliga omprioriteringarna av andra arbetsuppgifter som framstår sommindre viktiga på kortare och , och det borde, herr talman,rimligtvis finnas sådana uppgifter. Få verk torde ha bättre förutsättningar föratt nå goda resultat i ett sådant omprioriteringsarbete. Vi moderater kan därför inte ansluta oss till vare sigförslaget om 380 nya tjänster eller regeringsförslaget om att överföra de 60tjänsterna från egenregiverksamheten till platsförmedlingen. Vi utgår ifrån,vilket framgår av reservation nr 6, att de 60 tjänstemän som förs över frånegenregiverksamheten till platsförmedlingen successivt kan placeras påtjänster som blir vakanta, bl. a. genom naturlig avgång inom platsförmedlingen. En del av utskottets betänkande behandlarberedskapsarbetenas omfattning, inriktning och ersättningsnivåer. Från moderatsida kan vi ansluta oss till regeringens bedömning vad avser omfattningen avdessa under budgetåret. I den moderata motionen 2054 av m. fl. ger viuttryck för vår principiella syn på beredskapsarbetena inom den enskildasektorn, vilka bör kunna.underlätta en industriell expansion i en ljusarekonjunkturbild. , Från moderat sida har vi vidare ifrågasatt gränsen för högstadagsverkskostnad, då man utifrån statsfinansiella skäl borde sträva efter attsänka dessa. Utskottet delar glädjande nog den moderata uppfattningenom värdet av enskilda beredskapsarbeten och markerar också vikten av att hållanere .dagsverkskostnaderna. Vidare har vi moderater liksom utskottet i sin helhet medtillfredsställelse noterat att AMS efter uppdrag från regeringen sett över ochförbättrat sina resurser vad avser uppföljning.av sysselsättning ochdagsverkskostnader, med ökad snabbhet och tillförlitlighet som följd. Den svenska arbetsmarknaden har underefterkrigstiden präglats av omfattande omstruktureringar och omställningar.Gammal teknik har ersatts med ny. Nya produkter och marknader har ställt nyaoch annorlunda krav. Genom en god tillväxt i ekonomin lyckades vi under 50-och60-talen klara denna omställning i stort - även om den för enskilda individeroch hushåll säkert har upplevts som smärtsam och problemfylld. Detfinns ingen anledning att tro att förändringskraven på den svenskaarbetsmarknaden skulle bli mindre , om vi vill bibehållavårt materiella välstånd. Denna bevarade, välståndsnivå förutsätter i sin tur enhög, och helst stigande, såväl utländsk som inhemsk efterfrågan på varor ochtjänster producerade inom vårt land. Tillgången på arbete - en av de mest väsentliga delarna iett högt välstånd -är och förblir intimt kopplad till aktiviteten i vår svenskaekonomi men även till ekonomin hos våra viktigaste handelspartner. Vår svenska industris förmåga att pris-, produkt- ochmarknadsmässigt väl hävda sig i tävlan med sina största konkurrenter är därvidav avgörande betydelse, vilket också framgått av debatten tidigare här ikammaren. Den löpande anpassningen till framtidens krav ochutvecklingsmöjligheter måste rimligtvis bli en ledstjärna för samhälletspolitik på skilda områden. Det kommer att vara nödvändigt att i större utsträckningän tidigare beakta sambanden mellan olika delområden av typ arbetsmarknads-,skatte-, utbildnings-, bostads-, familje-, social- och trafikpolitik. Aldrig sågoda ambitioner på vissa delområden kan spolieras av dåligt anpassade lösningarpå andra. På något sätt andas de socialdemokratiska reservationernaoch de inlägg som har gjorts här i kammaren - och även tidigare - någonform av villrådighet och tveksamhet genom att ifrågasätta vissa etableradesanningar, viss etablerad förd politik, en viss valhänthet att tackla deframställda problemen utifrån nya och annorlunda krav. Vidare spelarlönepolitiken och lönebildningen sådan den utformats av stat, landsting ochkommun samt arbetsmarknadens parter i övrigt, en helt avgörande roll för om viskall lyckas att anpassa oss till framtidens krav och möjligheter. Att förbättra och utveckla arbetsmarknadens funktionssättutgör därför en hörnsten i den moderata arbetsmarknadspolitiken, och denna aspektmåste noga beaktas även då vi lägger fram och bedömer förslag inom andradelområden av samhällslivet. Debatten om arbetsmarknadens grad och behovav rörlighet skiftar över tiden. Som ett resultat av befolkningsomflyttningari en.starkt expansiv ekonomi blev ordet rörlighet ofta synonymt med geografiskrörlighet och ett påtagligt negativt värdeladdat begrepp. svängde pendeln, mycket som ett resultat avkraven på en bättre anpassningsförmåga i vår ekonomi. En ökad grad av rörlighetefterlystes i akt och mening att möjliggöra en nödvändig, men ibland smärtsam,strukturomvandling av vårt näringsliv. Någon dramatisk förändring av rörligheten har faktisktinte ägt rum - men eftersom rörligheten i sig inte har någotegenvärde, så dyker en frågeställning som är mer relevant upp i sammanhanget:Är röriigheten av lämplig karaktär och omfattning utifrån de syften som denenligt politiska beslut och riktlinjer skall tjäna? Har med andra ord rörligheten varit för låg, exempelvisför att landets totala resurser bäst skall kunna utvecklas? Något förenklat skulle variationer irörligheten kunna förklaras av såväl de faktiska flyttningstillfällen somgives, individernas och hushållens krav och förväntningar på dessa samt enallmän benägenhet att flytta. Det är självfallet mycket svårt att renodla dessaförklaringsvariabler, men låt mig ändå göra ett försök till analys utifråndessa linjer. Den tendens till minskad rörlighet som vi vid fleratillfällen berört kan ha påverkats av vissa påtagliga förändringar avarbetsmarknadens struktur , exempelvis: Allt fler personer har delat på ett i stort settoförändrat antal arbetstimmar; deltidstjänsternahar ökat, både absolut och relativt; frånvaron, i form av semester och tjänstledighet, harökat, vilket har inneburit ett stigande behov av korttidsvikariat. Nya arbetstillfällen har alltså tillförts arbetsmarknaden,men av en karaktär som inte är rörlighetsstimulerande. Deltiderna samtvikariaten besätts av en begränsad krets, ofta av ganska lokalt rekryteradarbetskraft. De fasta heltidsjobbens antal och andel minskar. Inflödetav nya rörlighetsmotiverande arbeten minskar. Tillfällena att byta arbeteminskar-rörligheten sjunker. Till yttermera visso har deltids- och vikariatstjänsternahaft en särskilt stark utveckling inom den offentliga sektorn, och då främstinom vård- och omsorgsfältet, vilket innebär att det i flertalet fall rör sigom arbete för kvinnor med kommuner och landsting som arbetsgivare. Som ett utflöde av gällande MBL-regler ochturordningsregler samt mer eller mindre framsynta personalpolitiska program ikommuner och landsting har kommuner - och ibland förvaltningar inom dessakommuner - blivit gränser för lokala arbetsmarknader i såväl fysisk somjuridisk bemärkelse. Det säger sig självt att t. ex. meritvärderingsregler somvärdesätter tjänst i den egna kommunen skyhögt över motsvarande arbetstid iandra kommuner när det gäller likartade arbetsuppgifter verkar starktrörlighetshämman-de. Eftersom i flertalet yngre familjer båda makarnaförvärvsarbetar utanför hemmet, fungerar detta system som en effektiv broms påden andre makens möjlighet att flytta på grund av att hushållsekonomin, med detskattesystem vi har, i allmänhet kräver inkomst av mer än en person. En åtgärd för att främja möjligheterna för en störrevalfrihet på arbetsmarknaden, och därmed en ökad rörlighet och bättre funktionav denna, vore att kommuner och landsting i största möjliga utsträckningjämställde meritvärdet av tjänstetid i egen och annan kommun. Men som det ökade antalet deltider varitrörlighetsdämpande har denna utveckling varit en förutsättning förhundratusentals kvinnor att komma ut på arbetsmarknaden i kombination med ettaktivt arbete med hem och barn. Därmed har deltiderna tillgodosett ett mycketstarkt behov på arbetsmarknaden. Deltiderna har dessutom den fördelen att de erbjuder ensmidig anpassning till verksamhetens behov och i många fall ett rationelltutnyttjande av investerat kapital ute i näringslivet, vilket sammantaget verkarstarkt pådrivande i utvecklingen av deltidsarbetet. Parallellt med en sjunkande rörlighet vad avser de s. k.frivilliga flyttningarna finns ingen tydlig tendens när det gäller dearbetssökande som flyttar av tvingande skäl, då man saknar arbete på en ort menerbjuds ett arbete på annat håll - åtminstone om man ser tillstarthjälpsflyttningarna, som ofta innefattar de mer ofrivilliga flyttningarna. I reservation nr 7 yrkar vi moderater på attstarthjälpsbeloppen höjs från nuvarande 3 000 resp. . till 3 500 resp.7 000 kr. för enpersonshushåll resp. flerpersonshushåll. Det är utifrån moderata värderingar riktigt att dessagrupper, när de tvingas att flytta för att få ett arbete, så långt det ärmöjligt hålls skadeslösa och att samhället verkligen ekonomiskt ställer upp fördem. Detta innebär alltså avslag på regeringens förslag om oförändrat belopp. Ett önskemål om ökad röriighet kanske främstgäller den yrkes- och utbildningsmässiga rörligheten, och då förmågan att iframtiden både kunna och orka anpassa sig till arbetsmarknadens skiftande krav. Arbetsmarknadsutbildningen utgör här ett viktigtinstrument i dessa strävanden. Men för att uppnå goda resultat i dennautbildning är det nödvändigt att verksamhetens omfattning, art och innehålllöpande prövas mot marknadens behov samt att kraven på pedagogisk nivå samteffektivitet hålls på en hög nivå och anpassas till den arbetsmarknad someleverna efter genomgången utbildning skall möta. Utifrån dessa utgångspunkter framförs i motion 2054 kravenpå att utbildningskapacitet i större utsträckning köpes direkt ute i företagen. Den mer grundläggande utbildningen av reguljär karaktärmenar vi bör tas över av SÖ inom ramen för det ordinarie utbildningssystemet.På så sätt friställs vissa resurser som kan satsas på den företagsinternautbildningen. Utskottet redovisar visserligen en i grunden positiv synpå dessa moderata idéer och pekar liksom vi på att denna modell ger AMS möjlighetatt undvika dyrbara långsiktiga investeringar i ökad utbildningskapacitet underlågkonjunkturer. Utskottet avslutar dock sitt i grunden positiva resonemangkring de moderata kraven med att förutsätta att köp av utbildningskapacitet ejskall ske om resurser finns inom den egna verksamheten. En slutsats som man kan dra av utskottets diskussion, ochsom vi moderater redovisar i ett särskilt yttrande nr 3, är att om vi äröverens om värdet av att köpa utbildning ute i näringslivet dels för att fåutbildningen mer verklighetsanknuten, dels för att undvika långsiktigainvesteringar via AMS, men skall utnyttja AMS egen kapacitet, vilketi och för sig kan vara riktigt, är det nödvändigt att gradvis banta AMS egenkapacitet så att den svarar mot någon form av "högkonjunkturbehov". Ett sådant krav, som vi för fram i motion 2054, ligger somsagt väl i linje med såväl departementschefens som utskottets fördaargumentering. I motion 2059 tar vi moderater också upp kvinnornassituation inom arbetsmarknadsutbildningen. Vi framhåller där att många kvinnordrabbas särskilt hårt vid högre arbetslöshet och menar attsysselsättningspolitikens inriktning i kanske alltför hög grad styrs av männensbehov - detta gäller då också AMU-utbildningen. Vi, liksom utskottet i sinhelhet, menar att det bör vara en angelägen uppgift för KAFU, kommittén förarbetsmarknads- och företagsutbildning, att se till att utbildningen ges ensådan inriktning och ett sådant innehåll att den motsvarar även kvinnornasbehov. Låt mig i anslutning till frågan omkvinnornas situation på arbetsmarknaden återigen, liksom jag gjort i fleraandra debatter om arbetsmarknadspolitiken, betona det nödvändiga i attrörlighetsfrågorna också kommer att gälla valet av utbildning och yrke. Dettagäller i högsta grad flickor och unga kvinnor. Den minskade volymökningen inomkommun- och landstingssektorn samt handelns och kontorssektorns rationaliseringoch datorisering kommer att mycket påtagligt minska deras arbetsmarknad. Även om en del vård- och omsorgsarbete i framtidentroligen kommer att ske i andra, mer hemliknande former, på bekostnad av denoffentliga institutionella vården, kommer inte dessa arbetsuppgifter att kunnakompensera bortfallet inom de här nämnda sektorerna. Det är därför nödvändigt att flickornas utbildnings- ochyrkesval så fort som möjligt länkas in på andra områden, inte minst på detteknisknaturvetenskapliga området. Ju längre denna process fördröjs, desto svårare blir detatt bibehålla den förvärvsgrad som kvinnor har uppnått.Tyvärr inger inte de senaste fem årens utveckling i detta avseendenågon större optimism -men kanske börjar, inför realiteterna på 1980-taletsarbetsmarknad, attityder och opinioner att svänga, till fromma för en ny tidskrav på utbildnings- och yrkesval. Jag har med det anförda pekat på några frågorsom berör arbetsmarknadens rörlighet och funktionssätt. Rörligheten i sigutgör, som jag påpekat, inget självändamål, men uppfattad som en förmåga tillanpassning till vår egen och vår omgivnings krav på svensk ekonomi och arbetsmarknadunder är rörligheten en förutsättning för ett bibehållet ochutvecklat välstånd - en målsättning om vilken det borde råda total enighet idenna kammare. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill de moderata reservationerna samt i övrigt till utskottets hemställan. 61ERIK () replik: inlägg var en klarillustration av var skiljelinjen går mellan en socialdemokratisk och en moderatuppfattning om arbetsförmedlingen och dess uppgifter. Det fanns - jag har själv erfarenhet av den - dåman på arbetsförmedlingen endast kunde svara ja eller nej på en arbetssökandesfråga om det fanns något jobb. Något alternativ hade man inte. Steg för steghar vi, med arbetarrörelsen som pådrivare, fört fram förslag om en utbyggnad avde arbetsmarknadspolitiska medlen, som en enig riksdag har antagit. Det har vigjort att två skäl. För det första är det ur samhällsekonomisk synpunktviktigt med en rörlighet och att människorna.kommer i arbete - det bekräftadeockså . För det andra är det befrämjande för individen att ha ettarbete. Det utvecklar ju individen. Resultatet av detta blir en samhällsekonomiskvinst. Vi införde t. ex. den obligatoriska platsförmedlingen, föratt nämna en sak. Då hade bl. a. moderata samlingspartiet en annan uppfattning.Vi gjorde det därför att vi ansåg att hela utbudet av arbetstillfällen skulleställas till de arbetssökandes förfogande. säger att vi kan prioritera ochrationalisera. Min fråga till blir: Vad skall vi prioritera ochvar skall vi rationalisera? Det är många tjänstemän och ansvariga inomarbetsmarknadsverket som har ställt sig den frågan. Är det de handikappade,kvinnorna eller de som i övrigt har svårigheter på arbetsmarknaden som skalldrabbas av en rationalisering? Skall vi bara ägna oss åt de friska, starka ochväletablerade? vill jag säga att beredskapsarbetena på sin tidtillkom som ett komplement till arbetsmarknadspolitiken. De hade bl. a. tillsyfte att göra samhällena mera lokaliseringsvänliga. De fick en utbyggnad ochanpassning med hänsyn till kravet att de skulle tillgodose olika yrkesgrupperoch minska de hinder som fanns för många människor på arbetsmarknaden. Detgäller ju här att få tid för att klara denna planering, för att kunna sätta inberedskapsarbetena i rätt tid och i rätt ögonblick. Det är det vi har krävt i våra motioner kan acceptera. något som och tydligen inte Nr 114 62 () replik: talade vackert om nödvändighetenav en ökad geografisk rörlighet och hänvisade till den moderata reservationen7. Det är för resten den enda åtgärd på arbetsmarknadspolitikens område därmoderaterna vill plussa på. Enligt vår uppfattning är det fel att man frånsamhällets sida stimulerar till ökad geografisk flyttning, vilket man gör omman ställer sig bakom det moderata kravet. fattade ju förra åretbeslut om att starthjälpsbidragen skulle höjas och dessutom göras skattefria. En ökad geografisk rörlighet löseringa problem, som vi ser det. Det innebär bara att man flyttar problemen. Detär viktigare att försöka styra arbetstillfällena dit där människorna finns.Från våra utgångspunkter är det inte den geografiska rörligheten som äravgörande för om vi skall få en utveckling i den riktningen som för, utan vi tror att det är viktigare och mer angeläget att se tillatt arbetstillfällen skapas där människorna finns. 63ANDERS HÖGMARK (m) replik: Jag tror inte, , att geografiskrörlighet är något allena saliggörande. Men det är inga tvivel om att den är ennödvändig ingrediens i en rörlig och funktionell arbetsmarknad. Det borde vararimligt att tänka sig att de människor som påtvingas nackdelarna ochuppoffringarna av att flytta - med allt vad det innebär, inte minst i fråga omekonomiska uppoffringar - också får en rimlig kompensation från statsmakterna.Därför tycker vi att det finns all anledning att göra markeringar på dettaområde och skapa bättre förutsättningar för denna grupp, som oftast tillhör demest utsatta på arbetsmarknaden och som inte sällan får flytta långa sträckor. Att den berörda reservationen upptar det enda förslagetfrån att höja ett belopp på detta område är inget argument för attdet skulle vara obefogat att göra en uppjustering. Snarare är det så att vi harvalt att reservera oss på punkter som är väsentliga. När man läser övrigareservationer i betänkandet undrar man om reserverandet i sig kan vara ettsjälvändamål. Man får åtminstone den uppfattningen när man studerar antaletsocialdemokratiska reservationer. Jag vill säga till att han, som gammalarbetsförmedlare, med god insikt i hur det har varit tidigare, rimligtvis bordeha gjort vissa iakttagelser när det gäller hur stor del av verkets totalaresurser som ägnades åt arbetsförmedling och hur mycket avresurserna som används till detta.