prot · G50951 · 1981-12-31 00:00:00 — BerfilMåbrink menar att underlaget för våra bedömningar vid fall av den härkaraktären är för bräckligt, att man inte tar samhällsekonomiska hänsyn etc.Det är ganska klart att man, när man bestämmer politiken generellt, måste haett samhällsekonomiskt perspektiv. När man fastställer hur mycket man villsatsa på regionalpolitik, arbetsmarknadspolitik och industripolitik, måste manha blicken öppen för de samhällsekonomiska konsekvenserna av omstruktureringen.Jag tillhör dem som menar att det är god samhällsekonomi att satsa åtskiUigtav resurser för att försöka klara strukturproblemen. Men vi kan inte, bl. a. avbudgetskäl och av hänsyn fill den internationella marknaden, vidta hur storaåtgärder som helst. Vi måste alltså röra oss inom vissa givna ramar. Jagskulle också vilja påstå att det egentHgen inte är resursfrågan som är dencentrala och avgörande frågan, när företag råkar ut för bristande lönsamhet.Det är i stället avsättningsfrågan som är den centrala. Hur ökar manavsättningen av våra svenska produkter och av de produkter som har vikandelönsamhet? Vem viU köpa kolstål från ? Förbrukningen i harminskat kraftigt . Detta måste naturHgtvis få konsekvenser förkolstålsproduktionen. Hur menar att vi skulle lösa problemet?Skall staten köpa lager, köpa upp produkfionen och därmed garanterasysselsättningen? Eller skall vi ge oss ut och subvenfionera kolstålet påEG-marknaden och råka i uppenbar konflikt med våra handelspartner? Sedanhar också tagit upp frågan om uflandsetableringar-na. Jagfillhör dem som tror - och jag anser mig ha goda bevis för det - att deuflandsetableringar som svenska företag har gjort nära nog undantagslöst ocksåhar stärkt de svenska företagen i . De har stärkt den svenskaproduktionen på exportmarknaden genom att utgöra brohuvuden tillexportmarknaden. Därför tror jag att utlandsetableringarna i och för sig ärnågonting som har bidragit tiU stabilitet i svenskt näringsliv och på svenskarbetsmarknad under de år då vi höll på att slås ut från exportmarknaden tiUföljd av bristande konkurrenskraft inom vårt lands gränser. 105 HANS iHallstahammar (vpk): Fru talman! När industriministern talar om endecentraHserad ekonomi låter det ungefär som om situationen vore sådan som hanviH att den skall vara. Men den ekonomiska makten i vårt land ligger i stortsett koncentrerad i ett fåtal händer, vilket C.-H. mycketförtjänstfullt har visat genom sina studier. Vi har inte en decentraliseradekonomi. Facken ute på orterna har inte något avgörande inflytande överproduktionen, som industriministern uttryckte det. Industriministern sade attdet är ägarna, facket och de lokala instanserna som måste sköta sådana härfrågor. Men så sker tyvärr inte. Det är i stället finansfamiljerna som harmakten, och de lägger ned verksamheten därför att de är rädda om sitt kapital.De har att följa spelreglerna i ett kapitalistiskt samhälle. Man kan inte anseatt de är speciellt "dåliga" individer för det. De har sina intressenatt se till. Om nedskärningarna inom stålindustrin fungerar det- det måste vi ha klart för oss. Vi skall inteanlägga några andra värderingar på detta handlande. Men vi måste ta hänsyn tillvilka konsekvenser detta får för oss som inte äger någonting, för alla arbetaresom bor på dessa orter och som till är beroende av att industrinlever vidare - befintlig industri eller någon annan verksamhet. Industriministern förde ett resonemang om huruvidaresurserna inom de ramar som staten drar upp i form av olika regler och denförda arbetsmarknadspolitiken är tillräckliga. Jag tror att industriministernoch jag kan vara ense om att resurserna inte är tillräckliga i förhållande tilldet behov som finns ute i landet - ett behov som ökar. Vore resursernatillräckliga, skulle vi inte ha några arbetslösa. Bara i mitt län står 10 000 ikö hos arbetsmarknadsverket, varav 5 000 kan placeras . På de ortersom jag har talat om - , , och -är det1 000 personer som direkt, dag, skulle kunna ta ett jobb, om de barafick något. Vi skall inte döma ASEA, säger industriministern. Det hargått ASEA lovade skaffa fram dessa jobb. Det har gått Sju åttamånader sedan hyttan stängdes. Hur länge skall arbetarna vänta påersättningsjobb? Vore det inte bättre att man krävde av företagen att de skallstarta verksamheten med ersättningsjobb i förväg? Är det bra att först kasta utfolk i arbetslöshet och låta dem lida pin till följd av alla de sociala problemsom en arbetslöshet för med sig, innan man kan tänka sig att göra någonting? Omdet fanns ett riktigt ansvar, resurser och möjligheter i de existerandeföretagen, borde de placera om personalen först, innan de lägger nedverksamheten. Vore inte det ett rimligt krav, industriministern? Det finns så mycket att säga om detta att det nästanrinner över. Men jag viU ta upp marknaderna och problemen i det sammanhanget.Industriministern och jag har diskuterat dessa problem tidigare, och jagmisstänker att vi inte kan föra någon stor ståldebatt. Våra positioner ärväl ganska låsta, och vi står på var sin sida när det gäller tankarna om hurdet i framfiden borde ordnas på detta område. Men vad vi från vpk:s sida harföreslagit är inga märkvärdigheter eller fantasifoster. Det är förslag somligger i linje med den debatt som förs ute bland stålfolk om hur detborde kunna ordnas på stålområdet och hur man skall kunna placera in svenskstålindustri i ett mer långsiktigt mönster. Det handlar ju om stålindustrinsframtid på som en basindustri som är en förutsättning för annanindustri. Det handlar om ökad förädHng och de nya teknikerna. Det handlar ocksåom nödvändigheten av att spara energi och av att satsa på nya energislag därståUndustrin kan spela en roll. Också i en ökad satsning på kollektivtrafikenkan stålindustrin vara med. Målet är alltså ett samhälle i expansion, därbasindustrierna spelar en naturHg roll. Just nu pågår en anpassning till denstora internationella nedgången, där tar på sig sin del avnedskärningarna. Det får konsekvenser i form av arbetslöshet. Jag skall förekomma industriministern litet. I sådana härdebatter brukar det nämligen sägas: Vi kan inte upprätta handelshinder, varaensamma på Vi kan inte vidta några åtgärder, för vi är ett så litet land. De andranationerna skulle då slå tillbaka mot oss. Men vi vet att , det stora landetsöm dikterar världshandeln på detta område, nu slår till mot svensktspecialstål. föreslår begränsningar i importen av svenskt specialstål.Amerikanarna säger att vi exporterar arbetslöshet genom att exportera fill USA.Den föreslagna importbegränsningen har stor betydelse, inte minst för Fagersta.Så problemen i är nog inte slut . Skall vi då sticka fram hakan ochsäga; Var så god, slå en gång till? Eller skall vi försöka komma fram tillnågon inhemsk utveckling av betydelse? 106 (vpk): Det måste väl ändå vara väldigt dåligsamhällsekonomi, herr industriminister, att lägga ner en lönsam produktion. Detär vad det handlar om i Forsbackafallet. Man lägger ned produktionen iForsbacka och flyttar över den till . Hade produktionen varit olönsamhade man väl inte flyttat den till . Varför gör man på det här sättet?Jo, därför att man vill ytterligare öka sina redan stora vinster. Detta kommer att kosta många miljoner för samhället, sommåste ta hand om de 350 människor som blir arbetslösa. Vad jag förstår är deten mycket liten del av dem som kan beredas anställning i . Det hartalats om att det gäller ett 40-tal av de 350. Det hör också till saken attSandvik under har haft anställningsstopp och minskat antaletanställda med i runda tal 300 personer . Det är det verkHga förhållandet. Visst har samhällets insatser varit otillräckliga, intebara i fråga om ekonomiska insatser utan också på det sättet att samhälletpraktiskt taget inte har någonting att säga till om när det gäller hur desvenska basnäringarna skall struktureras. Det är vad det handlar om. Jag har ännu inte fått svar på mina två frågor. Anser industriministernoch regeringen att produktionen skall fortsätta i ? Det går inte atthänvisa till lönsamhetskravet, därför att det stämmer inte. Det finns lönsamheti , och det skulle vara god samhällsekonomi att fortsätta produktionenoch utveckla borrstålsvalsningen i . Det är en mycket lönsam och finprodukt, helt enkelt en framtidsprodukt. Den frågan har jag alltså inte fåttnågot svar på. Om det här nu inte skulle gå, återkommer jag till detsociala ansvaret för det vinstrika företaget . Vad har man där föransvar för de 350 anställda? Vad anser industriministern att man skall ha föransvar? Vad menar industriministern med företagens sociala ansvar? Är det baraen fras som industriministern slänger ur sig när han känner sig trängd i olikasammanhang? Vad ligger bakom? Vad är det för kraft som industriministern tänkersätta bakom de här orden om det sociala ansvaret, som man hör och otidfrån industriministern? Sedan till frågan om utlandsetableringarna. Vi i vpk förnekarinte att man måste ha en viss omfattning av uflandsetableringar i det läge somvi befinner oss i. Men jag ifrågasätter den omfattning härav som har och som ökar väldigt snabbt. är det faktiskt så att har fleranställda Om nedskärningarna inom stålindustrin utomlandsän man har inom landet. Jag ifrågasätter bestämt den typ av verksamhet som manhar i exempelvis och . Kan inte industriministern och jagvara överens om att vi skall sätta press på att minska denna omfattningoch försöka få företaget att plocka hem det man har i det avskyvärdaapartheidlandet ? Kan vi inte vara överens om det? Överläggningenvar härmed avslutad. 22 § Svar påinterpellation 1981/82:80 om kartläggning av virkesströmmarna 107 IndustriministernNILS ÅSLING; har frågat mig om jag överväger att ta något initiativför att få till stånd en kartläggning av virkesströmmarna i landet. Bakgrundentill interpellationen anges vara bl. a. en iakttagelse att transporter avråvara sker från till en svensk industriort som betydandekvantiteter virke går i den andra riktningen. Enligtmin mening har omfattande insatser gjorts genom samarbetemellan parterna på virkesmarknaden för att skogsindustrins virkesförsörjningskall ordnas så att de totala transportkostnaderna blir så låga som möjHgt. Ettuttryck för detta är bl. a. bildandet av organisationerna Nordsverigesvirkesköpare. Industriskog och Sydved och det arbete som bedrivs i dessaorganisationer i dessa avseenden. Underde har emellertid skogsindustrin inte fått virke i tillräckligutsträckning för att kunna utnyttja industrikapaciteten i den omfattning sommarknadsförutsättningarna har medgivit. Detta har berott på att avverkningarnasjunkit kraftigt jämfört med av och 1970-talets förstahälft. I den ansträngda virkesförsörjningssituation som rått under senare tidhar många skogsindustriföretag haft svårigheter att i tillräcklig utsträckningkunna planera sin virkesförsörjning. Detta har naturligtvis försvårat arbetetatt ordna så rationella virkesströmmar som möjligt. Detbästa sättet att skapa förutsättningar för rationella transportströmmar förskogsindustrins virke i nuvarande situation är därför enligt min mening attförutsättningar för ett tillfredsställande utbud av virke skapas. I dettaarbete har parterna på virkesmarknaden vitala uppgifter. Ensärskildparlamentariskutredning,virkesförsörjningsutredningen, har, som interpellanten väl känner till, haft iuppdrag att analysera orsakerna till de förhållandevis låga avverkningarnaunder senare år samt att komma med förslag till åtgärder för att stimulerautbudet av virkesråvara. I detta syfte har utredningen, som överlämnat sitt betänkandei höstas (SOU 1981:81), föreslagit ändringar i skogsvårdslagstiftningen, ökatstöd till skogsbruket samt vissa förändringar inom området skatter ochavgifter. Betänkandetremissbehandlas f. n. Eftersom det är angeläget att så snart som möjligt underlättaskogsindustrins virkesförsörjningssituation har regeringen emellertid förelagtriksdagen vissa av de nämnda förslagen. har (prop. 1981/82:30, SkU1981/82:8, rskr 1981/82:14, JoU 1981/82:8, rskr 1981/82:29) beslutat i enlighetmed proposition 1981/82:30. Utredningens övriga förslag avses bli behandladenär remissbehandlingen avslutats. Med hänsyn till de åtgärder som vidtagitsfinner jag inte anledning till sådant initiativ som efterfrågar. 108 (): AUra först vill jag tacka industriministern för ett fylligt svar på mininterpellation, även om tydligen inte är beredd att villfara minönskan om en karfläggning av virkesströmmarna i landet. Jagär helt på det klara med att det här ingalunda är något lätt problem, som kanlösas på ett enkelt sätt, men å andra sidan måste vi på ett eller annat sättgripa oss an problemet med de orationella virkestransporterna. Jaghar svårt att se att de insatser som industriministern åberopar i sitt svar harresulterat i lägre transportkostnader. Tvärtom tenderar virkestransporternaatt bli allt längre i takt med att enheter inom framför allt sågverksindustrinförsvinner. Trotsmina som anställd i kan jag inte erinra mig någotfall liknande det som jag exemplifierade med i min interpellation. I det falljag åberopat stod en massafabrik utan råvara och fick köpa massaved i fallandelängder i till avsevärt högre priser än vad samma kvantiteter kostade påhemmaplan. Detta skedde som virket från en omfattande slutavverkning,som ägde rum från industrin i fråga, såldes till en köparei . Jagtillhör inte dem som hävdar att gällande virkespriser, som träffats genomavtal, ger skogsägaren några större nettoinkomster. Kraven på en intensifieradskogsvård är enhgt nya skogsvårdslagen så pass hårda, att utgifterna föråterväxtåtgärder i förening med vårt svenska skattesystem tär rätt hårt på dets. Vi bör därför göra allt för att finna vägar för att jagakostnader som är förenade med virkesuttagen. Statsrådethänvisar i sitt svar till utredningen om skogsindustrins virkesförsörjning, somöverlämnades tiU industriministern . Jag satt själv med iutredningen, men jag måste konstatera att våra utredningsdirektiv inteomfattade den fråga som jag aktuaHserat i min interpellation, utan utredningenhade som uppgift att komma med förslag om hur vi skall kunna åstadkomma ettökat råvaruutbud samt att se över den svenska skogsbeskattningen och även hurskattesystemet fungerar i våra nordiska grannländer. Vikom - som jägmästare , vilken var tillkallad som expert ikommittén, också säkert skulle kunna omvittna- in på virkestransporter inomskogsbruket i samband med att vi analyserade orsakerna till de alltför lågaavverkningarna. Men någon närmare studie av virkesströmmarna gjorde vi inte,eftersom detta inte ingick i vårt utredningsuppdrag. Behovet av att få fillstånd en kartläggning av virkesströmmarna i landet har påtalats i mångasammanhang, och industriministern har kanske tagit del av uppfattningen inomSvenska skogsarbetareförbundet, som anser det angeläget att skogsbruketstransportproblem blir föremål för en utredning. Förbundet har i en skrivelsenyhgen sagt så här: "Utredningenbör mynna ut i ett förslag till förändring, så att korstransporter kanelimineras. Detta skulle sänka skogsbrukets transportkostnader med ökadlönsamhet som följd, som det också minskar importen av drivmedel tillbilarna." Jaghar haft samtal med företrädare för förbundet, och de ärav den uppfattningen att transportkostnaderna i skogsbruket skulle väsentligtkunna minskas med åtföljande bättre lönsamhet om transporterna kunde samordnasmellan olika virkesägare, så att virket transporterades kortaste vägen tillindustrin. är det en inte oväsentlig virkeskvantitet som körs från denena industrins naturliga virkesfångstområde fill den andra industrin ochtvärtom. Jaghar tagit med mig två bilder från ett virkesupplag i bara någonkilometer från en massafabrik, virke som ursprungligen såldes fill , medanägaren till den värmländska industrin, som jag sagt, fick göra inköp iNorge för att inte behöva inskränka på produktionen. Jaghar vidare här en bild tagen vid , närmare bestämt vid Edatullstation, där virkesbilarna möts. som de värmländska industrierna,som mycket väl känner till, har stora problem med att fåskogsråvara går stora virkeslass från till , och även tvärtom.Denna märkliga virkeskarusell måste vara ett enormt slöseri med pengar. Jagtycker att alla de här orationella virkestransporterna verkar vara såoplanerade, och det är därför jag har tagit upp problemet, som många har bådeskrivit och ringt till mig om. Jag har samma uppfattning somSkogsarbetareförbundet, nämHgen att en kartläggning är befogad. Därför vill jagsluta med att än en gång fråga industriministern om det inte finns anledningtill ett initiativ, trots att virkesförsörjningsutredningens betänkande ännuinte har remissbehandlats. 109 IndustriministernNILS ÅSLING: Förvisso har anledning till sin oro, även om min tro äratt det arbete som bedrivs av skogsägarrörelsenoch skogsindustrin för att försöka rationalisera transporterna successivt harförbättrat läget. Men jag skall vid skogsbranschrådets nästa sammankomst gärnata upp tanke och fråga hur man från branschens sida bedömerbehovet av en insats från samhällets sida när det gäller att kartläggavirkesströmmarna. I skogsbranschrådet är både skogsägarrörelsen, skogsindustrinoch de fackliga organisationerna representerade, varför detta är rätt forumatt bedöma huruvida speciella samhälleliga åtgärder för att kartläggavirkesströmmarna kan erfordras. 110 (): Nr 51 Jag är mycket tacksam för de senaste orden. De visar ändå att' den industriministern förstår dessa problem och är beredd att tackladem på ett eller annat sätt. Och detsätt som här skisserades tycker jag låter mycket-- Om verksamheten vid A B Jagskall bara åberopa ett tidigare samtal som jag hade med industriministernlitet mer informellt. omtalade då att det skett en viss kartläggningav virkesströmmarna i eget hemlän, Jämfland. Jag vill fråga:Skulle inte något av detta material kunna utnyttjas för en mera landsomfattandeutredning- eller kanske för en regional kartläggning? I det senare fallet voredet ju en fördel att ta virkestransporterna i ett gränslän som objekt. Denkarusell som jag talade om tidigare - i bägge riktningarna över -förvånar många som i någon mån har sysslat med virkeshantering. Skulle mankunna tänka sig att ta ett län som försökslän, eller är det industriministernstanke att man skall göra en landsomfattande karfläggning? Överläggningenvar härmed avslutad. 23 § Svar påinterpellationerna 1981/82:85, 89 och 90 om verksamheten vid 111 IndustriministernNILS ÅSLING: har frågat mig vad jag har gjort för att förhindra densvåra situafion som uppstått för samt vilka åtgärder jag ämnarvidtaga för att förhindra att någon del av produktionen vid AB:sTimsforsanläggning i kommun försvinner. har frågat mig vilka åtgärder jag vidtagit och vilka åtgärder jagkommer att vidtaga för att förhindra att ytterligare arbetstillfällen gårförlorade för de anställda inom i samt vilka åtgärderjag kommer att vidtaga för att virkesfabriken i skall kunna återupptaproduktionen. IngegerdElm har frågat mig vilka åtgärder jag har vidtagit och vilka åtgärder jagkommer att vidtaga för att förhindra att ytterhgare arbetstillfällen gårförlorade för de anställda hos i . Jag besvarar dessainterpellationer i ett sammanhang. BakgrundentiU interpellationerna är den akuta kris som uppstått vid ABoch som skapat oro beroende på den stora betydelse för sysselsättningen i vissaorter i Syd- och som bolagets verksamhet har. Regeringenhar varit medveten om ;s besvärliga situafion. För attstödja bolaget beviljade regeringen en statliggaranti för ett lån på 20 milj. kr. Ett villkor för beslutet var att bolagetsbankförbindelser beviljade utökade krediter med samma belopp samt amorteringsuppskov . Så sentsom medgav regeringen att viss för industrigarantilånetpantförskriven egendom fick avyttras för att bolaget skulle kunna frigöraytterligare rörelsekapital. Problemen har dock blivit så allvarliga att bolagetsstyrelse fattade beslut om att inställa betalningarna . Godman har förordnats, och han undersöker möjligheterna att rekonstruerabolaget genom en ackordslösning som innefattar en uppgörelse med såväl prioriteradesom oprioriterade fordringsägare. I avvaktan på resultatet av gode mannens ansträngningaratt rekonstruera bolaget är jag inte beredd att uttala mig om olika alternativför företagets framtid. 112LARS (): Jag ber att få tacka industriministern för svaret. Jag har här i min hand ett upprop med ca 400namnunderskrifter. Det är ett upprop med ett mycket enkelt och rakt budskap. Såhär står det: "Vi känner ett starkt hot mot sysselsättningen inom Munksjö.Vi kräver att regeringen vidtager åtgärder för att rädda sysselsättningen iTimsfors." Det är kärva ord som uttrycker både oro och förtvivlan. Men detär också ord som röjer en klar insikt om att problem nu är så storaatt de inte kan lösas utan statens-samhällets medverkan. kanske industriministern tycker att 400namnunderskrifter inte är så särskilt mycket - han är säkert van vid betydligtstörre folkstprmar. Men då vill jag bara påneka att namninsamlingen skeddeunder i samband med fillkännagivandet av Munksjösbetalningsinställelse och att de 400 namnen utgör en mycket stor del av denlilla tätorten invånarantal. Sett mot den bakgrunden är detta en storoch viktig manifestation. Och det är inte svårt att förstå varför man vänder sigtill staten med sin oro och sina krav. En orsak är naturligtvis att ABjust nu genomgår en akut kris med betalningsinställelse, ackordsförhandlingaroch hot om konkurs. En annan orsak till timsforsbornas oro är att ABockså dras med betydande strukturproblem, som kommer att kvarstå oavsett hurackordsförhandlingarna slutar. Dessa strukturproblem har förresten i dagarnagjort sig påminda på ett för timsforsborna synnerligen brutalt sätt.Bolagsstyrelsen har nämligen beslutat att uppta MBL-förhandlingar om attavskeda 60 personer vid pappersbruket i Timsfors. Det är naturligtvis enkatastrof för dem som direkt drabbas, men det är också en katastrof förMarkaryds kommun, som redan nu dras med en besvärande arbetslöshet, bl. a. tillföljd av tidigare nedläggningar inom skogsindustrin. Jag kan nämna att kommunenhar en nästan 5-procentig arbetslöshet och praktiskt taget inga lediga jobb. Jag viU gärna ta tillfället i akt och påminnaindustriministern om ett löfte som han gav en gång - för inte så länge sedanförresten - till kommunala företrädare i samband med krisen för i , som är kommunens näst största tätort. Han lovade dåatt företag som eteblerade sig i kommunala industrihotell i ellerdess omedelbara närhet skulle få ett regionalpolifiskt stöd enligt de principersom gäller för stödområde 1. har ett företag i plastbranschenetablerat sig i Strömsnäsbrukstrakten, i ett industrihotell, men av industridepartementetförvägrats regionalpolitiskt stöd. Detta uppfattas som ett löftesbrott, och jagvill fråga statsrådet om han är villig att ompröva detta beslut. De som arbetar i Timsfors har också i mycket färsktminne hur det bondekooperafiva företaget sedanfick betydande kapitaltillskott från staten. Det är kanske inte så konsfigt omman nu förväntar sig en likartad behandling, särskilt som man vet att denfullständigt planlösa utdelningen av detta kapitaltillskott mycket väl kan varaen väsentligt bidragande orsak fill nuvarande problem. Det finnsnämligen mycket som tyder på att subventionerna till i mycketstor utsträckning gick åt för att betala skogsägarna mer för skogen och därmedhöja den allmänna prisnivån på skogsråvaran. Och det var något som ABinte tålde. Att det kan förhålla sig så är ganska lätt att konstatera med hjälpav offentiig statistik, som visar att innebar de störstaprisökningarna på barrsågtimmer och massaved . Det är mot denna bakgrund som mina frågor skall ses. Ochser man också industriministerns svar mot denna bakgrund, så är det bara attmed beklagande konstatera att svaret är lika tomt och innehållslöst som HasseAlfredsons berömda påse. Det skingrar inga ovisshetens dimmor, det dämparsannerligen ingen oro. När det gäller min första fråga, om vad industriministerngjort för att förhindra den svåra situation som uppstått för , såhänvisar han till en statlig garanti för ett lån på 20 milj. kr.