prot · G50924 · 1981-12-31 00:00:00 — Detär ju ingalunda så alt lönerna kommer att stiga tillnärmelsevis lika mycket somvinsterna. Tvärtom är där återhållsamhet önskvärd. Men kommer en sådan ^atlvara möjlig års avtalsrörelse? Propositionen ägnar inte sådanastrategiska betraktelser en rad. Där gäller det bara att hanka sig fram fråndag ^lill dag. Men vi socialdemokrater måste ha siktet inställt också på vadsom kommer även efter nästa val. Föratt bidra till en sanering av vår ekonomi och lägga grunden för en positiv avtalsrörelse1983 har vi därför föreslagit en tillfällig vinstskatt. Onsdagen den 11 november1981 innebär all devinstökningar utöver 5 milj. kr. som sker skall beskattas med 20%.De pengarna bör sedan återföras till industrin och investeras där. Men för attfå en garanti för alt de verkligen investeras och att så sker i ochinte utomlands bör löntagarna få ett ord med i laget. Det här tangerarlöntagarfondsproblematiken. Exakt hur ^löntagarinflytandet överinvesteringsmedlen bör utformas skall jag inte gå in på här. Del kan exempelvisske genom ^atl man i varje företag som vill ha del av de här investeringsmedlenskapar en ^investeringskommilté med ordentlig representation för lönlagarna. En^vinstskatl och ett ökat löntagarinflytande över investeringarna lägger en bragrund för en sanering av vår ekonomi och hjälper till alt klara ut demotsättningar som eljest kan torna upp sig och bli olösliga. Meddessa ord, herr talman, ber jag att i första hand få yrka bifall till densocialdemokratiska reservationen nr 9 i skalleutskottets betänkande och i övrigttill de socialdemokratiska reservationerna i betänkandet. 102 BO LUNDGREN^(m) replik; inledde med att tala om att vi moderater borde väljaargumentationsform. Antingen skall vi säga att en marginalskattesänkning ledertill att arbete, företagande etc. stimuleras och att vi i viss mån kan få tillstånd en självfinansiering. Bo Söderslen instämde, vilket är litet förvånande,i ätten sådan faktiskt kan bli aktuell. Eller också skall vi säga att det blirett ^nollsummespel, att ingenting händer. Vadsom händer beror mycket på hur omläggningen är utformad. Det är alldelesrikligt ^atl man i vissa fall kan hävda ^atl det blir en självfinansiering,varför övrigt finansieringsbehov försvinner. Det var just det som jag talade omtidigare . Den nu aktuella omläggningen innehåller två komponenter somfaktiskt gör att det inte ens blir ett ^nollsummespel. Fördet första skall omläggningen finansieras med arbetsgivaravgifter eller med enproduktionsfaktorsskatt, som man helst skall försöka avräkna från framtidalöneökningar. Det kan sedan diskuteras om det är möjligt eller inte. För detandra, och det är väsentligt, skall man förutom finansieringen urholkainflationsskyddet i skatteskalan så all man inte tar hänsyn till störreinflation än . Så fort det blir en högreinflationstakt, skärps skattetrycket. Det innebär alt det inte bara är fråga omplus minus noll, utan om ett skärpt skattetryck. Och faller i myckel storutsträckning förutsättningarna för kritik. Det vikritiserar är alltså alt effekten av denna omläggning totalt sett blir en efterhand skärpt beskattning . Den skärpta beskattningen kommernaturligtvis i sin lur att leda ^lill kompensationskrav vid bl. Om exempelvis inflationen år ^ell skulle vara medan bara5,kompenseras, blir det bara del året en skatteskärpning på runt 2-3miljarder kronor. Jag kan inte tänka mig annat än att löntagarorganisationernalar hänsyn till detta vid en löneförhandling, och då blir naturligtvislönekraven något större. Det kommer kanske ändå att vara problem ^atl ur ^reallönesynpunkl fåekvationen att gå ihop. Det blir svårt att få en verklig avräkning. Prisernastiger till följd av höjningar av arbetsgivaravgifterna- för alt inte tala omavgifter till eventuella löntagarfonder, om , vilket vi hoppas inte sker,socialdemokraterna skulle vinna nästa val. Allt dettaborgar för att inflationsutvecklingen, även om den dämpas, fortfarande kommeratt vara så hög att inflationstakten urholkar denna reform. Då ger den inte densjälvfinansierande effekt som vi menar att en verklig, varaktigmarginalskattereform skall ha. Onsdagen den 11 november1981 103 BO SÖDERSTEN^(s) replik; Vi har först frågan om marginalskatterna. Vad vi säger är att ensänkning av marginalskatterna med stor sannolikhet ^posifivt påverkararbetsutbudet. Jag, och jag tror de flesta socialdemokrater, har aldrignågonsin förnekat den tankegången. Vad vi däremot har ifrågasatt är de extremavarianterna av denna tankegång som har förfäktat, nämligen att enmarginalskattesänkning skulle vara självfinansierande. Det tror vi ingalunda.Det är två helt skilda saker. Men det måste ju vara som harbekymren i den här frågan. Det är ni som har intagit den extrema ståndpunkten.Ett av de väsentligaste inslagen i den nya skattereformen är justmarginalskattesänkningen. Det kan ju inte vara så att det är en moderatmarginalskattesänkning som har väldigt positiva effekter på arbetsutbudet, menatt om samma marginalskattesänkning genomförs av socialdemokrater ochmittenpartier, skulle den plötsligt sakna de positiva effekterna. Jag kan intetänka mig att det är någon arbetstagare som ser efter vilket parti som har genomförthans skattesänkning. Jag tror nog att har litet bekymmer på den härpunkten. Sedan talar Bo Lundgrenväldigt vältaligt och utförligt om detta med inflation. Det sorgsamma är bäraatt han missar poängen och att han förutsätter vad han egentligen skall bevisa.Själva poängen i skattereformen är nämligen den, att genom att vi nu gör enrejäl sänkning av de direkta skatterna så gör vi det möjligt för löntagarna attkräva mycket låga ökningar i nominella löner, eller att kanske till och med gå med på ett lönestopp, ochändå kunna räkna med att få sin reala standard förbättrad eller åtminstonebevarad. Det är det som är det intressanta. Och kan vi på det sättet sänka denominella lönekraven så kan vi också, naturligtvis med hjälp av den vinstskattsom jag har talat om, bädda för en lugn avtalsrörelse 1983. Då har vialltså åstadkommit någonting som borgerliga partier under fem årtotalt och ^skändligen har misslyckats med. Då kan vi också växla nerinflationstakten och klara 5- eller ^5,5-procentspärren. Då finns det alltsågoda förutsättningar för det. Det är däri som logiken ligger. 104 BO LUNDGREN^(m) replik: säger att han och flertalet socialdemokrater serresultatet av en marginalskattesänkning som någonting som positivt påverkararbetsutbudet, och det trodde han hade gällt generellt. Jag tror inte att 13 protokoll1981/82:23-24 Onsdagen den 11 november1981 det är riktigt så enkelt.Det är nog många som har förnekat effekten i sig själv. Men det intressanta ärju, all enligt beräkningar som har gjorts i ^ekonomidepartemenlet av oberoendeekonomer - eller hur man vill uttrycka del; de är alltså inte partipolitisktbundna - så skulle en självfinansiering av den reform som diskuterades i^trepartiregeringen kräva ^atl arbetsutbudet ökade med något över 1 %per år, per steg, i genomförandefasen. Del är alltså en väldigt begränsadökning av arbetsutbudet, och nog menar väl Bo Söderslen^,^ alt om vi har ettvisst arbetsutbud skulle man kunna klara en hundradels ökning av detta. Manmåste väl få åtminstone den effekten även ^marginalskattereform. Då kan manalltså diskutera i termer av självfinansiering. Jagär medveten om att det kan förekomma situationer när man av konjunkturskäleller andra skäl snabbi måste motverka den ^köpkraftspå^spädning som enmarginalskattesänkning innebär. Vi menar att man i första hand bör använda sigav besparingar av de offentliga utgifterna, och den uppfattningen har viredovisat under denna debatt. Det ärnaturligtvis inte så att en moderat marginalskattesänkning som är likadan somen som genomförs av någon annan skulle ha andra effekter. Men det som vi helatiden har diskuterat här, och som jag hoppades hade gått fram, är ^atl denmarginalskattesänkning, eller rättare sagt skatteomläggning, som vi moderatervill ha inte är samma som den som har föreslagils av arbetsgruppen förfolkpartiet, och socialdemokraterna. Det är rätt ^väsenlligt. Dennamarginalskattesänkning tillsammans med de andra ingredienserna, finansieringenoch urholkningen av inflationsskyddet, genomförs stegvis från1983. Det som då förvånar mig är den tvärsäkerhet med vilken Bo Söderstenfinner sig föranlåten alt utgå frän ^atl han redan har bevisat att man nästintill kan få lönestopp. Det är den totala effekten genom medlemmarnas köpkraftsom rimligen är grunden för löntagarorganisationernas agerande ilöneförhandlingar. Det kan över huvud ta^get vara svårt ^atl göra en avräkningav arbetsgivaravgiften. Del kan alltså leda till att man höjer priserna. Vetman alt en inflation på 8 ^å^ 9 ^%^ ^-^ ja. allt -urholkarinflationsskyddet och skärper skattetrycket, måste man naturligtvis begäralöneökningar. Vi har också den internationella påverkan när det gällerinflationen, en påverkan som vi inte kan isolera oss ifrån i . Alltdetta talar för att även om det kan bli en dämpning av inflationstakten såkommer vi ändå att ha en inflation som ligger över5,5 ^%. Då blir det skatteskärpningar. Del är del som är skillnaden mellandenna reform och den av oss förordade. 105 BO SÖDERSTEN^(s) replik; Låt oss se hur den här debatten började! Del var så att Bo Lundgrengick upp och anföll av alla partier bakom den här ^skatteöverens^kommelsen destackars folkpartisterna. Han försökte förklara ^atl de bar på några lögner,därför att de naturligtvis ^^^ om de förstår ekonomi, vilket jag hoppas att degör - också måste ha insett att poängen bakom ^marginalskat- ^tesänkningen är desseffekter på den reala ekonomin, det som ni kört upp och ned på ett alldelesöverdrivet sätt. Vi går inte på era överdrifter med ^Lafferkurvor och annat.Men säger vi alltså att detta är en given poäng. Det är ett av skälen^lill att vi står bakom den nya stora reformen. Närni försöker få det till att en marginalskattereform, genomförd avsocialdemokraterna och mittenpartierna, inte får några reala effekter, måste nitala mot bättre vetande. Det kan inte vara någonting annat än ett exempel på enganska enkel politisk opportunism. Det kanske ni kan köra med ute i buskarna,men det är litet farligt att ta upp den ^lankelråden här i . Nästa sakgäller frågan om inflationsbekämpningen. Ingen kan naturligtvis veta någontingprecis om framtiden. Men alla måste förstå att vi aldrig kan lyckas föra enframgångsrik politik med mindre än att vi lägger upp den så att den harmöjlighet att lyckas. Det är det som är själva poängen i den andra delen avskattereformen, när vi gör det möjligt för de stora löntagarorganisationernaatt gå med på mycket låga nominella löneökningar och ändå få en bevaradstandard. Det har varit alldeles omöjligt, men efter den storaskattereformen kommer det att vara möjligt. Om det finns något parti som harmöjlighet alt komma överens med de stora löntagarorganisationerna och vinnaderas förtroende, så är det rimligtvis det största partiet i landet. Därför servi också hur vi på det andra planet kan förvänta oss att få mycket positivaeffekter på den reala utvecklingen i landet. Del här ger oss alltsåförutsättningar att äntligen komma ål inflationsproblematiken och växla nedlönetakten. Läggerman samman dessa båda positiva effekter - stimulansen på arbetsutbudet ochmöjligheten till en helt ny ^inflationsbekämpande politik -är man också långtborta ifrån del här talet om ^nollsummespel. Då visar det sig alltså altmoderaternas kritik inte är någonting annat än ett slags ledsnad över att dehoppade på fel tåg eller kanske snarare att de hoppade av rätt tåg och att denu inser att de gjorde det. Onsdagen den 11 november1981 Talmannen anmälde att BoLundgren anhållit att ^lill protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik. 106 (); Jag avser ^atl i mitt anförande behandla de regionalpolitiska frågornai propositionen och arbetsmarknadsutskottets betänkande eller -rättare sagt -de regionalpolitiska försämringarna. Vi tyckerpå socialdemokratisk sida att det är anmärkningsvärt att regeringen nu föreslårstora och omfattande förändringar av de regionalpolitiska medlen, dels därföratt regeringen avser att lägga fram en proposition i ämnet,dels därför att nedgången inom svenskt näringsliv är så markant ^f. Vad sombehövs just nu är sannerligen inga inskränkningar i stödet och stimulansen tillnäringslivet i allmänhet och inom stödregionerna i synnerhet, där vi vet attnedgången är besvärande. Vivet också alla att bostadsbyggandet, som har så stor betydelse försysselsättningen, har minskat katastrofalt och ligger myckel lågt i stort setti hela landet. Investeringarna inom industrin är låga och i stödområdenanärmast obefintliga. Och det märkliga är att regeringen nu lägger fram förslagom avsevärda försämringar av regionalpolitiken. Jagvill påstå att det är att medvetet försämra den situation som föreligger. Jag skullevilja anknyta till ^Wennerfors resonemang , där han ondgjordesig över att vi påstod att man medvetet gör försämringar. Jag påstårfortfarande att det är på det sättet genom den arbetsmarknadspolitik som försoch de åtgärder som vidtas. ^Wennerfors är inte här , men det kan jaginte rå för, eftersom jag kommer uppsa sent. Vi har tillsammans-Alf ^Wennerforsoch jag och de övriga i utskottet - gjort resor ute i landet där vi fåttmöjlighet att sätta oss in i problemen i olika områden och i stödområdena isynnerhet. Jag skullegärna vilja veta vad det är som motiverar att man vidtar de försämringar somdet är fråga om. Förslagen innebär, menar jag, att man medvetet kommer attförsämra ^situafionen för människorna i de regioner som blir drabbade. Deinnebär också att det blir de svagaste regionerna i samhället som ånyo kommeratt få bära den tyngsta bördan. Flera av de åtgärder som regeringen föreslårunder avsnittet Arbetsmarknadspolitiken kommer också att få denna verkan,vilket har belysts här. Regeringsförslagetatt dra ner det ^regionalpoliliska stödet med 300 milj. kr. innebär attstödområdena 1-3 drabbas i första hand. Detta drabbar inte mindre än 66kommuner, varav flera har akuta sysselsättningsproblem . har manhaft rätt att få ^ränte- och ^amorteringsfria avskrivningslån för maskiner ochinventarier. Men den möjligheten kommer att tas bort, och man kan fråga sigav vilken anledning. Vi vet, som jag sade förut, ^atl behovet är mycket stortoch välmotiverat. I sammastödområden, 1-3, tas rätten att få lokaliseringslän till rörelsekapital bort.Samma sak har också föreslagils när det gäller rätten ^atl få lokaliseringslåntill marknadsföring och produktutveckling. Där har emellertid utskottetsmajoritet begärt ett nytt förslag i den proposition som kommer ochalltså ändrat på regeringens förslag. Behovet avde stöd som jag här har nämnt har varit utomordentligt stort -det råder ingentvekan om den saken. Man kan fråga sig av vilken anledning man vill göra dessaförändringar. Jag tycker det är helt oförklarligt när det gäller just den härtypen av stöd. Det värstaär kanske emellertid att rätten till lokaliseringslån skärs ner i samtligalandets stödkommuner, från till av det godkända stödunderlaget. Visocialdemokrater kan inte acceptera en sådan politik. Vi har hävdat att manskall kunna arbeta sig ^ur^^den ekonomiska kris som de borgerliga regeringarnahar försatt oss i. Härvid menar vi att även de svagt utvecklade områdena måste få möjligheter att dra sitt strå till stacken, och att människorna inom dessaområden också skall kunna få sysselsättning. Vi måste så att säga få alle mantill pumparna så alt vi kan producera mer, exportera mer och betala de skuldervi fått oss pådragna från det ögonblick vi fick borgerliga regeringar i landet. Regeringenhar följt ^svältlinjen, dvs. ^atl vi skall svälta oss ur krisen. Det menar viär en helt omöjlig linje när det gäller att komma till rätta med de storaproblem det är fråga om. Vi måste, som jag säger, arbeta oss ur denna kris.Regeringens naiva resonemang om att banker och andra finansieringskällor skallställa upp i stället är utomordentligt egendomlig, tycker jag. Vi vet ^atldet redan nu råder svårigheter att placera ^IG-lån. Det är omöjligt attbankerna kommer att bevilja lån till de förmånliga regler som ^hittilldags hargällt för våra stödformer. Visserligen kommer man kanske ^atl bevilja lån - delär myckel möjligt - men till vilka räntekostnader och ^amorteringskosl-^nader?Vi skall inte inbilla oss att bankerna ger lånen gratis. Mig ^veterligt finnsdet ingen bank i det här landet som ^idkarvälgörenhet av något slag, och detkommer det inte att finnas i fortsättningen heller. Underalla förhållanden är tidpunkten för en försämring av stödformerna felaktigtvald. Därför yrkar jag avslag på den del av propositionen som jag berört ochbifall till de socialdemokratiska reservationerna. Onsdagen den 11 november1981 107 (): I reservation nr 6 har arbetsmarknadsutskottets moderata ledamöterredovisat förslag till besparingar av statens utgifter ^fill ett belopp av 130milj. Samtliga dessa förslag gäller arbetsmarknadsdepartementetsverksamhetsområde. Det förstaav dessa förslag gäller bidragen till kommunala beredskapsarbeten. Statsbidragutgår som bekant av lönekostnaderna. Till detta kommer ett^filläggsbidrag, som utgår av skillnaden mellan det godkändabidragsunderlaget och grundbidraget i arbeten som medför investeringar i byggnaderoch anläggningar. Vårt förslag innebär att detta bidrag skall sänkas från 20 %till 15 ^%. Vi markerar dock särskilt att detta förslag inte skall medföranågra konsekvenser för de sämst ställda kommunerna. Det andrabesparingsförslaget gäller minskat stöd till industribeställningar. Vi erinrarom att AMS redan nu förfogar över ett större anslag än vad verket har begärt.För nästa budgetår begär AMS 10 milj. kr. Mot den bakgrunden bör vårtbesparingsförslag på 60 milj. kr. Dettredje förslaget gäller den fortsatta utbyggnaden av arbetsmarknadsinstituten.I dagsläget är ^AMI-organisationen utbyggd med ca. Det återstår20-30 arbetslag att bygga upp. Vi föreslår att man nu sätter stopp för denfortsatta utbyggnaden, bl. a. för att överväga hur den framtida ambitionsnivånbör se ut. Det förslagsom vi har redovisat i motion nr 11^,^ och som vi reservanter har ställt ossbakom, skall ses som ett led i vår strävan att skapa bättre balans istatsbudgeten. Onsdagen den 11 november1981 Somframgått av debatten har vi redovisat ett stort antalbesparingar i statens utgifter. Detta medför ^atl vi dels kan inleda vårföreslagna ^marginalskattesänkning , dels kan betala dengenom de besparingar som vi har föreslagit och inte genom skatter somytterligare försämrar vårt lands konkurrenskraft. Attinföra en ^proms - eller ^atl fortsätta höjningarna av arbetsgivaravgifterna-iett läge där vårt land mest av alltbehöver investeringar i näringslivet, är att sätta en broms på de krafter somskall skapa utveckling och förnyelse och därmed säkra sysselsättning ochvälfärd. Det finns emellertid anledning att jag redovisar ytterligare någrasynpunkter rörande arbetsmarknadsinstituten. Även om ^-^ som det har uppgetts^lill oss - arbetslagen synes fungera väl, finns del andra problemställningarsom är värda ^atl uppmärksamma. Detta förhållande motiverar ytterligare alt mannu stannar upp och gör en utvärdering av organisationen som sådan. Jagvill,först påminna om de problem som uppkom i samband med bildandet av den nyaorganisationen. Den dåvarande regeringens ^organisa-^lionsförslag blev sombekant åtskilligt försenat. En viktig orsak till att dessa problem tornade uppsig var statens övertagande av de uppgifter som tidigare låg hos de fristående^arbetspsykologiska instituten. I praktiken innebar reformen att man^socialiserade nio privata företag med ca 40 lokalkontor, spridda över helalandet med sammanlagt 300 anställda. 1 sin tur innebar detta att man till 90 %monopoliserade den berörda verksamheten hos staten. Vimoderater tog avstånd från dessa planer, när ärendet var uppe i . Delframgår av vår reservation, som då fogades till det aktuella betänkandet frånarbetsmarknadsutskottet. Nunär vi sitter med facit i hand visar det sig att allt det som vi då varnade förmer eller mindre har besannats. Integrationen av tre disparata system i en ochsamma organisation har inte lyckats. ^Effektivilelsförluslerna är myckel höga.Kompetensuttunningen accelererar snabbt. Möjligheterna ^atl effektivisera ochekonomisera genom upparbetandet av alternativa marknader har helt försvunnit.Kort sagt innebär erfarenheterna av den nuvarande verksamheten att den blivitalltför statisk - det förekommer egentligen ingen kvalificerad metodutveckling. ^Atlarbetsmarknadsinstituten ur organisatorisk och ^effeklivitetsmässig synpunktinte har kommit ens i närheten av vad man förväntade sig vitsordas avpsykologer som på nära håll har följt denna verksamhet. Två chefpsykologer,som i samband med statens övertagande av de fristående företagen övergick forskningsinstitution, föreslog att man skulle samla de ^arbetspsykologiskaresurserna i ett särskilt bolag med resultats- och ^lönsamhelskrav. Fråndenna institutions sida, som heter Rådet för företagslednings- ocharbetslivsfrågor, ^FA-rådet, föreligger ett klart intresse för samhällsekonomiska forskningsområden. Detta intresse bör man enligt vår mening allvarligt ta fasta på,framför allt nu när landet befinner sig i ett läge där man förutsättningslöstmåste pröva på vilket sätt den offentliga sektorn kan ^slrukturomvandlas ochekonomiseras. skall jag kommentera det särskilda yttrande som vi fogat tillarbetsmarknadsutskottets betänkande. Det gäller frågan om användningen avarbetsgivaravgifter som ^regionalpolitiskt medel. I det yttrandet konstaterarvi alt den nuvarande regionalpolitiken inte fått den effekt som är önskvärd.Del är därför nödvändigt att man söker sig fram på nya vägar. Enligtvår uppfattning bör generellt verkande medel komma till ökad användning påbekostnad av det nuvarande i allt väsentligt selektiva stödsystemet. Ettgenerellt medel av stort intresse är alt variera arbetsgivaravgiften med hänsyntill situationen i olika regioner. Vi hälsar därför med tillfredsställelse detutredningsarbete som pågår i denna fråga och förutsätter alt den aviseraderegionalpolitiska propositionen kommer att innehålla förslag i denna riktning. Vi harfunnit att de utnyttjaderegionalpolitiska stödformerna inte förmår häva de nuvarande trenderna.Ensidigt riktade stödåtgärder gynnar inte det näringsliv som redan finns istödområdet. Konkurrensen kan snedvridas och sysselsättningen hotas i deförelag som redan är etablerade på orten i fråga. Riktade stödåtgärder kräverdessutom en byråkratisk beslutsprocess, och man riskerar att behandla vissaföretag orättvist. Entyngdpunktsförskjutning måste nu ske när del gäller statens engageman^g^ påskilda områden, från en fortsalt utbyggnad av den offentliga sektorn till enökad stimulans med generella medel av hela näringslivet. Vad frågan ytterstgäller är vilka kostnader för selektiva åtgärder på t. ex. arbetsmarknads- ochregionalpolitikens område vi kan tillåta belasta vår internationella konkurrenskraft. Summerarman alla de krav på nyetableringar, ^nylokaliseringar etc, som kommunerna harredovisat i Länsplanering 80, kan man lätt konstalera alt ^nyföretagandet iSverige måste mångfaldigas. Allt fler kommuner har ^begärl att bli förklaradesom stödkommuner och i konsekvens därmed få tillhöra stödområdet. Vid de mångastudiebesök ute i olika län som vi ledamöter i arbetsmarknadsutskottet harföretagit , har vi kunnat konstalera ^atl en inplacering istödområdet är ett hett eftertraktat mål för många kommunalpolitiker. Dennautveckling bekräftar vår uppfattning ^atl generellt verkande medel är attföredra framför selektiva åtgärder. Alternativet till detta synsätt är attsuccessivt tvingas acceptera de kommunala kraven, med den risk detta innebäralt hela landet snart förvandlas till ett enda stödområde. Är det på deltasätt, herr talman, som solidariteten från oss som bor i Syd- och Mellansverigemed dem som bor i utsatta områden i och på skall uttryckas?