prot · G5097 · 1981-12-31 00:00:00 — Om vi skall få ordning på budgetens utgiftssida blir det nödvändigt attunder detta på en lång rad områden gå in och i grunden förändra deregelsystem som vi har byggt upp och som medför automatiska utgiftsökningar.Jag har här pekat på ett speciellt område, och jag tror att förändringar påbostadsområdet skulle kunna ge ett bidrag till en betydligt bättre balanseradbudget. Jag vill också uttrycka den förhoppningen, att oppositionspartierna idetta fall är beredda att gå in i ett konstruktivt resonemang, så att vi fårmöjligheter att genomföra åtgärder för att uppnå en bättre budgetbalans. 33 () replik: Oppositionspartierna satsar bara på regeringens populära förslag ochavvisar detsom är obekvämt,sade . Men det vi har stridit om här är väl exempel på raka motsatsen. Ingenting vore egentligen mera populärtoch opportunistiskt än att koppla på förslaget om att sänka momsen. Men det ärdärför att vi moderater känner ett sådant starktansvar för att vi skall kunna få en balanserad ekonomi som vi tar på ossobehaget av att sätta ett frågetecken i kanten för en momssänkning. sade också att först sade ja till entotalfinansiering och sedan backade ur detta. Det är fel. Vi har hela tidenhållit fast vid en totalfinansiering, men vi har sagt att den kan ske på andrasätt än genom att höja andra skatter. Vadskall man då säga om regeringen i dagens läge? Först vill den till stor delfinansiera momssänkningen med tidigarelagda besparingar - en finan-sieringsvägsom inte kunde tillgodoräknas , i den debatt som fördes då. Som jagpåpekade i mitt tidigare anförande faller sedan, , dessabesparingar bort. De skall inräknas i det besparingsmål på 12 miljarder som dåskall infrias. Det betyder att momssänkningen ärtill större delen ofinansierad. Detta bekräftade statssekreterarna i budget-och ekonomidepartementen vid gårdagens beramade sammanträde medfinansutskottet. Närvi nu ändå är inne på frågan om finansiering, skulle jag vilja komma över tillskatteomläggningen och fråga : Hur ser man inom påutsikterna att arbetsgivaravgifterna skall höjas med 6procentenheter för att man skall finansiera omläggningen? Hur ser man - och detkanske är ännu allvarligare - på den tydliga ambition som socialdemokraternavisar, att i stället för arbetsgivaravgifter använda promsen? Det föreligger junu enighet om konstruktionen av en sådan skatt med medverkan bl. a. frånbudgetdepartementet. Promsen skulle utgå även på räntekostnader i småföretag.Det framställs av socialdemokraterna som en fördel med den skatteformen. Detbetyder alltså att detta skulle drabba bl. a. jordbrukare, som tyngs avdryga kapitalkostnader. Vad säger företrädare om detta? I självaverket är ju promsen, liksom en höjning av arbetsgivaravgifterna, ett säkertsätt att knäcka investeringsviljan och framtidstron bland våra företag, storasom små. Anf.34 () replik: Det kan ju synas som om och socialdemokraterna när deyrkar avslag på sänkningen av mervärdeskatten då åtar sig att vara skattehöjarei stället. Men då glömmer man bort vad som är motiveringen för momssänkningen.Den är inte någonting som företas frikopplat från andra åtgärder, utan denåtgärden är tvärtom kopplad till de effekter som devalveringen av den svenskavalutan kan medföra. Sänkningen har alltså två specialuppgifter: den skallstimulera konsumtionen för att kompensera de kostnader som uppstår genom devalveringenmen också se till att det svenska näringslivet då inte drabbas av högrekostnader genom att man måste räkna om avtalen. Det blir alltså positivaeffekter av momssänkningen, om vi kan uppnå dessa båda resultat. Viskall också se det på det sättet att det ekonomiska resuhatet, som man nuhåller på att räkna ut och diskutera i finansutskottet, naturligtvis ocksåpåverkas av att man har bedömt det som möjligt att gå vidare med ekonomiskaåtgärder genom att genomföra en räntesänkning. Diskussionen om skatteomläggningen får vi ta uppnär det material som de tre förhandlande partierna nu utarbetar blir färdigt. Jagkonstaterar bara att egentligen hoppade av regeringen därför att deville sänka skatteuttaget tidigare och mera - i varje fall påstår man det - änvad de andra partierna ville. Det innebär att finansieringsproblemet för LarsTobisson och - eftersom han nu så klart deklarerar att det skalltotalfinansieras - är ännu värre för än vad det är för ,och socialdemokraterna. Anf.35 () replik: Jag kan försäkra att det i den partimotion som vi kommeratt väcka kommer ett förslag om marginalskattesänkning för 1982som är helt i hnje med det förslag som vi var överens om i trepartiregeringen ivåras. Det förslaget kommer att vara finansierat med besparingar - besparingarsom står sig och som alltså överträffar vad regeringen har föreslagit - medverkan från . Vikommer vidare att i denna motion ange vilka ytterhgare besparingar, utöver de12 miljarder som krävs för att tillgodose beslut , somvi vill sätta in fr. o. m. nästa budgetår. Jag skall med förtröstan se framemot att ta en ny debatt med om detta när förslagen är framlagdaoch betänkandet kommer upp på kammarens bord. Anf.36 () replik: Då skall det bli intressant att få tadel av vilka besparingar och andra åtgärder som moderata samhngspartiet tänkerföreslå. Men i och för sig är det inte svårt att i miljarder räkna uppbesparingar på en omfattande statsbudget. Vad som är betydligt svårare är attdet ju inte alls är säkert att de besparingar som moderata samlingspartietföreslår kommer att accepteras av eller . Det kanalltså vara fråga om en typ av förändringar som vi inte vill genomföra, utandär vi väljer andra vägar för att nå målet, en balanserad budget. 37 (): Jag tänker inte ägna det här inlägget åt anförande, menjag vill ändå konstatera att alldeles hade vänligheten attindirekt påstå att regeringen för en socialdemokratisk politik. Jag tycker deträcker med att hänvisa till mycket hårda angrepp på just dennaregeringspolitik för att det skall stå alldeles klart hur fel harpå den här punkten. Detär faktiskt på det sättet att man på socialdemokratiskt håll försöker skapaintryck av att dagens besvärliga ekonomiska situation i vårt land nästan enbartberor på att regeringen har fört en felaktig politik, och man säger att den härpolitiken är eländig och bedrövlig. Allt vad som föreslås av regeringen är fel,om man får tro socialdemokraterna. Höjs momsen är det fel. Sänks momsen är detalldeles fel. Med läpparna bekänner man sig till återhållsamhet med de offentliga utgifterna, men närregeringen kommer med konkreta besparingsförslag, är det fel det också. Som felfinnare har svensk socialdemokrati satt svensktrekord om. Vore det så enkelt att dagens besvärliga ekonomiska lägehuvudsakligen är ett resultat av den svenska regeringspolitiken, så skulle jusituationen i andra socialdemokratiskt styrda länder vara en helt annan än iSverige. Men - så är det faktiskt inte. I det socialdemokratisktstyrda är huvudelementen i regeringens handlingsprogram att stärkakonkurrenskraften hos den konkurrensutsatta sektorn samt att hålla fillbakaoffentliga utgifter och privat konsumtion. Sparpaketet i uppgår till 8miljarder kronor. i presenterade sittförslag till federal budget för . Socialdemokrateroch fridemokrater hade då enats om att 1982 skall bli ett åtstramningens år.Spareffekterna torde ligga i storleksordningen . För attuppnå de önskade spareffekterna ställer sig socialdemokraterna i Västtysklandbakom förslag om skärpta regler i fråga om arbetslöshetsunderstöd. Socialdemokraternadär föreslår också att barnbidragen sänks med per år.Vidare föreslås en enprocentig sänkning av tjänstemannalönerna. På vissaområden går alltså socialdemokraterna i längre i sparåtgärder änvad regeringarna gjort i . Att socialdemokraterna i andra länder talar för ettsparande som på vissa punkter går längre än det i beror inte på att deformellt eller informellt regerar i samverkan med icke-sociaUstiska parfier.Det är helt enkelt så att dessa andra länder har en ekonomisk situation somhknar vår. De måste också göra besparingar inom den offentliga sektorn. Den holländska budgeten t. ex. går ut på att skära nedbudgetunderskottet från 8 till av nationalprodukten. Jag vill påstå attde svenska partierna brottas med i stort sett samma problem som våra olikapartikamrater har i regeringar och riksdagar runt om i . Att nu tar ansvar för ett nödvändigt sparandeberor inte på att vi tycker att reformverket skulle vara avslutat eller på attvi ångrar det som vi har kämpat för. Tvärtom - just för att vi i framtidenskall kunna ha en gemensam sektor och kunna satsa på reformer är det viktigtatt vi nu håller igen. förblir ett reformparti, men folkpartietsroll har aldrig varit att förespråka sociala reformer på kredit. Jag tror, fru talman, att om socialdemokraterna hadesuttit i regeringsställning i vårt land , hade man förtungefär samma poHtik som sina socialdemokratiska partibröder i en rad andraländer, dvs. en pohtik kännetecknad av åtgärder för att stärkakonkurrenskraften, av åtgärder för att hålla tillbaka offenfliga utgifter ochprivat konsumtion. När man nu i stället suttit i opposition i vårt land har mantyvärr på socialdemokratiskt håll i många viktiga frågor sagt nej till ensamförståndspolitik. Denintressanta frågan uppkommer då: Om socialdemokraterna igen skulle hamna i regeringsställning, vilken ekonomiskpolitik kommer man då att föra? Blir det då fråga om en samförståndspolitikutan socialistiska löntagarfonder och utan protektionism? Eller blir det enkonfrontationspolitik med förslag om socialistiska löntagarfonder? Såsomsocialdemokraterna bedrivit en del av sin propaganda under de gångna fem årenmåste man också fråga sig, vilken politik socialdemokraterna skulle kunna förai regeringsställning? Har man inte drivit missnöjespolitiken så långt att manär dess fånge? När man år har trumpetat att regeringensbesparingar är onödiga, farliga eller orättvisa, hur skall man då kunna klaraav att sedan föra samma politik själv? När man rest land och rike runt ochförkunnat att socialistiska löntagarfonder är lösningen på mängder avnäringspolitiska problem, klarar man då att byta kurs och att välja ensamförståndspolitik för industriell tillväxt? När man gång på gång har betettsig som om kunde undandra sig konsekvenserna av höjda energipriser,hårdnande internationell konkurrens och tillkomsten av nya industriländer,kommer man då att klara att avstå från den protektionism som allvarligt kanskada den svenska exportindustrin? När socialdemokratin i opposition hejat påkravmaskineriet nästan oavsett vad detta kravmaskineri har hittat på, hurskulle man då klara att ibland säga nej till intressegrupperna, om man fårregeringsmakten? Det förefaller, herr talman, som om socialdemokraternas sättatt bedriva sin oppositionspolitik visserligen varit kortsiktigt gynnsamt förpartiet när det gäller väljarstödet, men man har drivit politiken så att deopinionsmässiga förutsättningarna för att återvinna ekonomisk balans harförsvagats. Genom att socialdemokratin i opposition så ofta har visat upp sinasämsta sidor, har man steg för steg gjort det allt svårare att visa upp sinabästa sidor om man åter får regeringsansvar. I rättvisans namn, herr talman, vill jag understryka attden konfrontationsönskan hos socialdemokraterna - trots det vackra talet i dag- som jag här beskrivit inte har gällt alla politikens områden. Energifrågan ärett exempel på en fråga där samförståndet nu är omfattande, och där politikentroligen inte kommer att förändras nämnvärt oavsett vilket eller vilka partiersom innehar regeringsmakten. Marknadsekonomi och liberalism är oskiljaktiga. Menmarknadsekonomin är inte ett självändamål. Vi är anhängare av den därför attden är effektiv när det gäller att skapa de ekonomiska resurser som gör attfrihet och social välfärd kan upprätthållas i en orolig värld. Men vi liberalerstöder inte marknadsekonomin enbart av ekonomiska skäl. Vi stöder marknadsekonominockså därför att den ökar möjligheterna att ha ett samhälle där social rättvisaråder. Marknadsekonomin möjliggör också ett samhälle med öppenhet och mångfald. Marknadsekonomin måste dock kombineras med en aktiv,socialt ansvarskännande ekonomisk politik, som kan ge ekonomiska framsteg.Bertil Ohlins gärning som nationalekonom och politiker gjorde honom till symbolför liberalismens vilja att förena marknadsekonomin med social rättvisa och enaktiv och handlingskraftig ekonomisk politik. ekonomiska krisen tog en hårdstrid med dem på den konservativa kanten som var motståndare till den aktivaekonomiska politiken. Den grundsyn han förde fram i sin klassiska bok har fått en bred anslutning i svensk politik långt utanförfolkpartiet. är förutsättningarna andra. Det handlar mer om attfrämja effektivitet och sparsamhet i den offentliga sektorn än vad man kundegöra , med dess mindre omfattande statliga och kommunalaverksamhet. Men, även om de ekonomiska förutsättningarna förändrats så ärBertil OhUns grundläggande attityd till den ekonomiska pohtiken alltjämtaktuell. Låt mig återvända till riskerna med en hårdkonfrontationspolitik. Det liberala motståndet mot en sådan konfrontationspolitikhar en ideologisk grund. Alla former av grupptänkande är främmande förhberalismen. Politiska partier får inte bli fackföreningar för olika grupper isamhället. De har ett ansvar för hela samhällets och alla medborgares intresse.Liberaler har vid många tillfällen haft anledning att kritisera de socialistersom sett politiken som en klasskamp. Men vår kritik måste vara hård också mot dem på den ickesocialistiska sidan som menar att en icke-socialistisk regering skall vara enborgerlig kampregering. Det finns länder där den politiska makten växlat framoch tillbaka mellan ett stort vänsterinriktat klassparti och ett storthögerinriktat klassparti. Vad som händer i framstår som enallvarlig varning för dem som på den icke-socialistiska sidan tror påkonfrontationspolitiken. Men tanken att man då man själv har regeringsmakten baraskall fillvarata sina egna väljargruppers intressen på bekostnad av de övrigasär inte bara principiellt oliberal. Man måste också tänka igenom desskonsekvenser . Mycket litet av det som uppnås i politiken blir i ettsådant samhälle bestående. Växlingarna vid makten innebär bara att vad den enaregeringen genomför, river nästa regering upp. Osäkerheten om framtidaarbetsförutsättningar i t. ex. näringslivet kan på grund av andra saker somenergipriser, den osäkra internationella utvecklingen, variationerna i vårinflationstakt osv. redan förut vara stor. Skall vi råda bot på detta, förutsätterdet att vi i den ekonomiska politiken kan upprätthålla ett tillräckligtsamförstånd tvärs över det politiska kritstrecket. Varje form av konfrontationspolitik innebär också att manstärker det svenska kravmaskineriets ställning. Den som själv bedriverintressegruppspolitik brukar visserligen sikta till att just de andraintressegrupperna skall få hålla sig på mattan. Men det är inte det som blirfallet. De skärpta fördelningskonflikter som konfrontationspolitiken drar medsig blåser under inflationen genom att samtHga intressegrupper höjer rösten. Att man understryker vikten av samförstånd i en besvärligekonomisk tid innebär inte på något sätt någon tanke på att de olika politiskapartierna skall frångå sina grundläggande idéer. Poängen är tvärtom den att detborde gå att i med våra pohtiska traditioner, med respekt för de olikapartiernas idésyn föra en samförståndspolitik. För egen del är jagfast övertygad om att de liberala idéerna om maktspridning, social rättvisa,internationell solidaritet och respekt för oliktänkande är viktigare ännågonsin. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 38 (vpk): De s. k. regeringsförklaringarna har duggattätt . Men om man tar del av deras innehåll och sagdamålinriktning och jämför med det resultat som nåtts genom regeringarnaskonkreta handlande, så tvingas man tyvärr konstatera att den föreskrivnamedicinen bara förvärrat sjukdomstillståndet för vårt land. a. har arbetslösheten, som de borgerliga regeringarnamed olika medel sagt sig bekämpa, bara ökat. Inflationen har nått en nivå somingen trott vara möjlig. Detta har lett till stora problem för denövervägande delen av svenska folket, som är allvarligt oroat. För dessamänniskor är arbetslösheten, eller hotet att bli arbetslös, och inflationen, destora prishöjningarna, två allt överskuggande problem. Efter årets avtalsöverenskommelse hade de borgeriigapartiernas representanter i regeringen svårt att dölja sin tillfredsställelsemed löneuppgörelsen. hade arbetsmarknadens parter - enligt deras mening -tagit sitt ansvar för att medverka till att rädda landets ekonomi ochsysselsättning. Att löntagarnas organisationer gått så långt att en reelllöneminskning skrivits in i avtalet var naturhgtvis både ur och den borgerliga regeringens synpunkttillfredsställande. För detta var ju vad den i avtalet inskrivnainflationsregeln i verkligheten innebar. Enligt överenskommelsen skulle endast65 % av den del av prishöjningen som översteg utgå som kompensation tilllöntagarna. Innan kompensationen utgår tillkommer ytterligare en halv procent,vilket skulle ge hela . Prishöjningarna kunde i självaverket bli åtskilligt högre, då inte bara prishöjningar på olja och bensinskulle räknas bort utan även skatten på dessa varor. När nu regeringen konstaterat att den trots löntagarnasåterhållsamhet inte lyckats hålla avtalets inflationsgräns, föreslår den ensänkning av momsen. Här är det befogat med en påminnelse om att det bara ärlitet regeringen höjde momsen. Motivet för momssänkningenär att hindra konsumentindex att utlösa prisklausulen i löneavtalen, detta föratt löntagarna inte ens skall kunna tillgodoräkna sig den kompensation somföreskrevs i avtalen och som i realiteten innebar en lönesänkning. Den momssänkning som regeringen nu föreslår skall omfattahela vårt varusortiment. Detta betyder sänkta priser även på lyxartiklar,bilar, video-och stereoanläggningar etc., som dessutom i stor utsträckning ärimporterade varor, varför importen kommer att öka, vilket är olyckhgt. Om man däremot ser på hela prisutvecklingen, framgår detav befintlig statistik att det är vad vi betecknar som nödvändighetsvaror somökat mest i Medan det totala indexet räknat från den 1 januari19811, o. m. ligger på - det senaste budet fick vi , , vilket är snudd på prisklausulen i avtalen - har våra dagligvarorunder stigit , livsmedel och våra baslivsmedelmed inte eller mer än dubbelt mot det totala indexet.Tilläggas bör då att baslivsmedlen stigit ytterligare fr. o. m. den 1 oktoberdå staten drog in 300 milj. kr. av subventionerna till bönderna, och från den 1januari aviseras kraftiga prishöjningar. Enligt pris- och kartellnämndensprognoser rör det sig om höjningar på . Även inom sortimentet livsmedel har en förskjutning sketti prissättningen. De varor som handlas mest, exempelvis köttfärsen, har höjtsmer än den utskurna biffen och filén. Efter slopandet av priskontrollen har detvarit fritt fram för manipulationer av detta slag i prissättningen, vilketytterligare drabbar dem som har en begränsad hushållsbudget. En bättre åtgärd än vad regeringen föreslår vore därföratt ta bort hela momseffekten från våra baslivsmedel, utökade med fisk ochgrönsaker, som dessutom är inhemska produkter. Detta skulle gynna de ekonomisktsvaga, som de borgerliga regeringarna så ofta sagt sig vilja slå vakt om. Detskulle också för de löntagare som fått vidkännas storareallönesänkningar ge en bättre kompensation. Det finns färsk statistik somvisar att dagens industriarbetare får mindre för sin lön än de fick förfio år sedan. Men det är ju inte de borgeriiga parfiernas intresse attse till de ekonomiskt svaga grupperna i samhället. Tvärtom är detbarnfamiljerna, pensionärerna, de handikappade och övriga med låga inkomstersom hårdast drabbas av de borgerliga regeringarnas s. k. sparplaner. Den nuföreliggande proposifio-nen utgör inget undantag. En grupp som regeringen tycks ha ett särskilt gott ögatill i sin utpressningspolitik är pensionärerna. Av regeringens politik attdöma tycks regeringen tro att pensionärer är en homogen grupp, somlever i lyx och överflöd. Att så inte är fallet visar regeringens egna siffror,som talar om att drygt hälften eller av det totala antalet folkpensionärerhar och är beroende av helt eller reducerat tillskott till grundpensionen ochatt det sammantaget gäller 920 000 pensionärer. Grundpensionen ligger i dagens kostnadsläge på . imånaden, och med helt pensionstillskott uppgår summan till sammanlagt 2 018 kr.Även om man räknar in bostadstillägg ger detta inte utrymme för en särskilt höglevnadsstandard, en levnadsstandard som regeringen nu går till ytterligareangrepp mot. Inflationsskyddet - som redan försämrats genom slopandetav vissa prishöjningar när det gäller beräkningen av basbeloppet - kommerytterligare att försämras om pensionerna i fortsättningen bara ökar en gång perår. Vissa delar av pensionssystemet drabbas hårdare av indexrensningen änandra. Grundpensionens belopp beräknas - både för ensamstående och för makar-som vissa fasta procentandelar av basbeloppet. Därför urholkas folkpensionen ivärde från i samma takt som det rensade konsumentprisindexet skiljer sig från det verkliga. Om mansom jämförelse tar prishöjningen på livsmedel och övriga nödvändighetsvaror,finner man att urholkningen blir avsevärt större. Pensionen ökar visserligen ikronor räknat, men när det gäller den vikfiga "köpkraften" görpensionärerna stora förluster. har gjort en uträkning, baserad påen årlig prishöjning på , där två av dessa procentenheter beror på högreenergikostnader och höjda indirekta skatter. Dessa förutsättningar - somförefaller rimliga - kommer att betyda att folkpensionen förlorat iköpkraft , och . ATP-beloppet börjarurholkas från och med den dag man fyller och börjar lyfta dennaålderspension. Med samma förutsättningar innebär detta att man vid fyllda 75 århar fått ålderspensionens köpkraft reducerad med dryga och vid medmer än . Detta är, herr talman, vid en fortsatt borgerlig politik framtidsutsikternaför pensionärerna. kommunisterna är det enda parti som stårfast vid den målsättning alla partier var överens om när nuvarandepensionssystem infördes: att pensionärerna skulle följa med i den allmännastandardutvecklingen i samhället. Målsättningen var att pensionen skulleutgöra av den genomsnittliga industriarbetarlönen. Det är långt dit,pensionerna ligger fortfarande kvar på ungefär samma nivå som när systemetinfördes. Under de år då löntagarna kunde tillgodoräkna sig en reellstandardhöjning glömdes pensionärerna bort och fick bara kompensation förprishöjningarna. , när också löntagarna drabbats av reallönesänkning, dååberopas detta för att successivt urholka pensionerna.Därför blir det dubbelt fel när socialministern, och även statsministern,begränsar jämförelsen mellan den totala reallöneökningen och motsvarande siffraför hela pensionärskollektivet till att gälla utvecklingen under de senasteåren. Men det är inte bara det försämrade inflationsskyddet somurholkar köpkraften. Regeringen har vidtagit en rad andra åtgärder i sammasyfte. Det gäller bl. a. bostadstillägget. Där föreslås nu ytterligareinskränkningar som höjer hyreskostnaden. Pensionärernas extra avdrag vid beskattningminskas och rabatten vid resor med SJ försämras. Dessutom har en stor del av den samhälleliga servicenbelagts med ökade avgifter. Det gäller inte minst sjukvården, där kostnadennärmare fördubblats, vidare avgiften för tandvård, fotvård, hemtjänst, el,telefon, maten på institutioner, för att nämna några områden på denna Hsta, somkan bli lång. En stor del av de höjda avgifterna drabbar inte barapensionärer utan även andra grupper med svag ekonomi. Införandet av avgifteroch höjningen av avgifter liksom privatiseringen av olika servicefunktioner ärett led i nedrustningen av hela det sociala trygghetssystem som den offentligasektorn svarar för. Vi skall solidariskt bära bördorna - det är de borgerligapartiernas "nya slogan". Men det är ju just det solidariska ochjämlika systemet med