prot · G5097 · 1981-12-31 00:00:00 — Vi kommer att få fler sysselsatta, vi kommer att ökaproduktionen, att höja BNP. Det finns olika bedömningar om hur mycket denkommer att stiga som ett resultat av regeringens ekonomiska program. Men allamåste medge att för varje procent som BNP stiger, så ökar skatte-ochavgiftsinkomsterna med vid oförändrat skattetryck,eftersom skattekvoten ligger strax . På detta sätt förstärks budgeten.Men den effekten utebUr om man ändrar inriktningen av regeringens ekonomiskapolitik. Det har av och till spekulerats i massmedia om enregeringskris. Jag vill uppriktigt säga att jag har svårt att förstå det talet.Regeringen befinner sig inte i kris. Regeringen har lagt fram ett ekonomisktprogram, som redan har gett klart positiva resultat för det svenskanäringslivet och som har skapat positiva förväntningar ute i industrin ochnäringslivet i övrigt. Däremot kan vi se en opposition som fortfarande famlarefter alternativ till regeringens program. Mendet avgörande för mittenregeringen är att vi kan fortsätta att föra enekonomisk politik med långsiktig inriktning, för att skapa den stabilitet i densvenska samhällsekonomin som är nödvändig. En stabil pris- och kostnadsutvecklingär då en nödvändig förutsättning för att bevara och utveckla den svenskaindustrins konkurrenskraft. Om skulle ställa sig bakom en politik avhelt annan inriktning, där t. ex. kampen mot inflationen inte längre ges dennahöga prioritet, då har man också i grunden ändrat förutsättningarna förmittenregeringens ekonomiska politik. Då måste också regeringen takonsekvenserna av det. Det ligger inget hot eller försök till diktat i detta.Det är bara ett konstaterande av de parlamentariska spelregler vi har i vårtland. Och jag har funnit det naturligt att svara på hur vi ser på detta. Låtmig då, herr talman, i detta sammanhang konstatera att förslag atttidigarelägga marginalskattesänkningen i stället för att sänka momseninte utgör något realistiskt alternativ. För det första påverkas inte prisernaoch prisutvecklingen av sänkta marginalskatter, när sänkningen sker utansamband med en lönerörelse. Dessutom är det inte lämpligt att gå in med omfattandemarginalskattelättnader i ett läge där arbetsmarknadens parter redan slufitsina avtal. En marginalskattereform förutsätter att en löneanpassning skall skei nästa avtalsrörelse. I annat fall blir resultatet ett kraffigt tillskott tillköpkraften men då bara för de högavlönade. Det i sin tur riskerar att utlösaomfattande kompensationskrav som gör att vi på nytt tappar kontrollen överkostnadsutvecklingen. Detär möjligt att främst vill ha en skattereform för de högavlönade. Iså fall skall det sägas klart ut. Men vi vet ju att det hos riksdagensmajoritet inte finns förståelse för en sådan åtgärd. Denskattereform som förbereds av , folkparfiet och socialdemokraternahar som utgångspunkt att skapa en rimligare skattesituation för ett stort flertal. Marginalskatterna skall sänkas tillhögst för huvuddelen av de heltidsarbetande med början 1983. Då börjarockså nya avtal att löpa efter förhandlingar. Då blir det möjligt att ta hänsyntill reformen i nästa avtalsrörelse. En större rättvisa skall åstadkommas iavdragssystemet. Med de här åtgärderna skall vi skapa ett skattesystem somstimulerar människor till extra arbetsinsatser. Systemet skall göra det merlönande för medborgarna att öka den personliga standarden genom sinaarbetsinsatser än genom att spekulera i olika former av avdrag. En sådan reforminnebär ett viktigt inslag i kampen mot inflationen ochinflationsförväntningarna. Det ekonomiska program mittenregeringenpresenterat är ingen isolerad åtgärd. Det är ett led i den omfattande saneringav den svenska ekonomin som vi på olika sätt genomför. höjdes momsen för att vi skulle få bukt medden då alltför snabba uppgången av den privata konsumtionen, resultatet av ettlöneavtal som gick utöver det samhällsekonomiska utrymmet. Vi fick ta strid medsocialdemokraterna på den punkten. Men i efterhand ger oss nu alla ekonomiskabedömare rätt när det gäller denna åtgärd. Framför allt lyckades vi snabbt ocheffektivt komma till rätta med den starka ökning av importen som hotade. Vi presenterade också ett omfattande sparpaketi storleksordningen 6 miljarder för att begränsa ökningstakten när det gällerden offentliga konsumtionen. En rad investeringsstimulanser genomfördes. Denbudgetproposition som presenterades kännetecknades avhårdare återhållsamhet än . presenteradesockså den stora energipolitiska propositionen, med en huvudinriktning på attpressa ned det stora oljeberoendet och bättre utnyttja inhemska energikällor. Sammantaget har dessa åtgärder gett positiva resultat. Detär viktigt att verkligen påpeka detta i debatten, som annars i alltför hög gradpräglas av omotiverad svartsyn när det gäller våra möjligheter att vändautvecklingen. hade vi t. ex. ett underskott ihandelsbalansen på 5,7 miljarder. har vi lyckats vända detta underskotttill ett överskott på 1,4 miljarder för . Prognoserna förunderskottet i bytesbalansen och för vårt behov av att låna pengar i utlandethar därmed kunnat revideras ned. När man lyssnar på den politiska debatten häri får man ibland lätt intrycket av att vi är en isolerad plätt ivärlden, oberoende av vad som händer i vår omvärld. Men sanningen är att har att leva i det klimat somgäller på världsmarknaden. Den positiva standardutveckling vi haft under störredelen av efterkrigstiden har till stor del kunnat byggas upp genom ettnäringsliv som framgångsrikt har kunnat hävda sig i den internationellakonkurrensen. Därmed har vi också skapat oss ett starkt utlandsberoende. Detblir en automatisk följd av en sådan utveckling. Och därför har Sverigedrabbats av den ekonomiska kris som skakat om hela västvärlden och somkännetecknas avkraftigt stigande oljepriser, av en växande inflafion, av en fortgåendestrukturomvandling, av lågkonjunktur och av ökad arbetslöshet. Iinternationell jämförelse har i flera avseenden klarat sig väl. Detgällerframför allt sysselsättningen. Även om arbetslösheten är hög i ,är den låg i internationell jämförelse. Arbetslösheten i övriga västländer,undantaget, ligger så högt som i . Vi har fortfarandeen lägre procentuell arbetslöshet än under den betydligt lindrigarelågkonjunkturen . Det är sanningen. En annan sanning äratt vi aldrig har haft så många människor i sysselsättning som . Det ärviktigt att dessa rena fakta kommer fram. Men det får inte tas som ett uttryckför att jag eller någon annan i regeringen är nöjd med den höga arbetslöshet vihar. Vi skall, Hksom vi har gjort tills , fortsätta kampen motarbetslösheten. Att vi i jämförelse med andra länder varitframgångsrika bevisas av de fakta som jag här redovisat. Detfinns länder ute i som prövat att medvetet höja arbetslösheten för attden vägen försöka lösa sina ekonomiska problem. Det har visat sig vara enmedicin som bara förvärrat det onda. Från regeringens sida avvisar vi den typenav lösningar. Det finns inget så förödande och så påfrestande för en enskildmänniska som att behöva gå arbetslös. Att hålla sysselsättningen uppe är ocksåi fortsättningen en huvuduppgift för regeringen. Detfinns skäl att påminna om att de beräkningar som utförts av t. ex. Industriförbundetpekar på en möjlig sysselsättningseffekt av regeringens åtgärdsprogram påmellan 30 000 och 40 000 jobb. Långsiktigt bör effekten kunna bli ännu större,om programmet kan genomföras konsekvent. För rena arbetsmarknadsåtgärder harregeringen anvisat 1,5 miljarder, och vi lägger nu inför vinternpå ytterUgare 600 miljoner. Det rör sig alltså om en satsning på över 2miljarder kronor. Dessa pengar står till arbetsmarknadsverkets förfogande underhösten och vintern. Ungdomsarbetslöshetenär det kanske svåraste problemet. Låt mig här särskilt peka på två insatserfrån regeringens sida för att underlätta för ungdomen att få arbete. I vårasinfördes ett särskilt anställningsbidrag för de företag som är beredda attanställa ny arbetskraft. föreslår vi införandet av möjligheter fill sexmånaders provanställning. Det är en vikfig chans för de ungdomar som annarsskulle tvingas gå och stämpla, att i stället få komma in i näringslivet och fåen'meningsfull arbetsuppgift. Harvi hitfills i internationell jämförelse klarat sysselsättningen bra, har detgått sämre i ett annat avseende. Det gäller industriinvesteringarna. Här liggervi fortfarande under genomsnittet för . Detta är allvarhgt. Enfortsatt låg nivå på investeringarna urholkar slagkraften i den svenskaindustrin, gör att vi inte förmår utnyttja kommande högkonjunkturer på grund avkapacitetsbrist och äventyrar sysselsättningen. Det är därför det är så viktigtatt sparandet inte görs till ett självändamål, att vi tror att vi bara genomatt strama åt kan lösa de ekonomiska problemen. Mendet gäller också att skapa rimliga förutsättningar för de investeringar vibehöver. En rimlig vinstnivå i företagen måste accepteras av alla parter. Ochdet är angeläget att man inte genom hot om fondsocialisering av företagenmotarbetar de investeringar som är så nödvändiga för vår framtid. Vikommer att behöva en stark återhållsamhet också i fortsättningen, både när detgäller statens och kommunernas konsumtion och i fråga om den privatakonsumtionen. Det är glädjande att det visat sig möjligt för kommunerna att nubegränsa sin tillväxt till i enlighet med den målsättning regeringenangivit. Menenbart åtstramning räcker inte. Vi måste både arbeta och spara oss ur krisen.De resurser som frigörs från den offentliga sektorn måste aktivt kunnautnyttjas för att bygga ut vår industriapparat. Detåtgärdsprogram nu skall ta ställning till har just denna offensivainriktning. Samddigt som vi aktivt verkar för att hålla tillbaka inflation ochkostnader måste näringslivet få den avgörande skjuts framåt som behövs för attvaraktigt vända utveckhngen. Vi har i de politiska partierna ett gemensamtansvar för att detta skall bli möjligt. Möjligheten att ta oss ur de ekonomiskasvårigheterna får inte stupa på partiers oförmåga att ta gemensamt ansvar förnationens bästa. OlofPalme tog upp några punkter. Jag skall bemöta en nu och får sedermera återkommai replikskiftet. Det gällde pensionärerna. använde den taktik somman från socialdemokratisk sida har använt alltsedan valrörelsen . Ni harförsökt ge pensionärerna intryck av att alla möjliga ohyggligheter kommer attinträffa, om det är andra än socialdemokrater som har ansvaret. Och nu utifrån alldeles speciella förutsättningar gjort ett räkneexempel somvisade vilka effekterna skulle bli 1982. Det är mitt råd fill OlofPalme. Vänta litet med dessa spekulationer, och låt mig lägga några fakta påbordet. Vikan ta en ensamstående pensionär med pensionstillskott. när ni lämnade regeringen. har denna pensionär . Det ärrealt en ökning på . En ATP-pensionär med ett basbelopp hade då 19 800 kr.Vederbörande har . Det innebär såvitt jag förstår i stort settoförändrad real köpkraft. En ATP-pensionär med 2,5 basbelopp hade då 35 100 kr.och har . Detta är sanningen! Och helt i enlighet med löftena ivalrörelsen , löften som upprepades 1979, har de sämst ställdapensionärerna fått en klart förbättrad ekonomisk situation - och detta närandra inte har fått det. Detta kan vi konstatera. Stödettill de handikappade var 6 miljarder när ni lämnade regeringen. är det 14miljarder. Det har således skett en ökning med 8 miljarder, eller med 133 %.Det statliga stödet till barnomsorgen var i runda tal 4,5 miljarder när nilämnade regeringen. är det styvt 12 miljarder. Det innebär en ökning med 7,5miljarder eller . Jagvill återigen ge ett råd till : Bygg inte upp sådana där påståendenoch skräm pensionärerna! Titta litet på den faktiska utvecklingen!Pensionärerna har ju själva kunnat se att de - i synnerhet de sämst ställdapensionärerna - har haft en positiv utveckling. Det svenskavälstånd som byggts upp har i hög grad vilat på den sociala marknadsekonomi vi har iSverige. Vi har respekterat det privata ägandet och haft en tro på vad detenskilda initiativet kan uträtta. Men det är inte fråga om en ohämmad ellerotyglad marknadsekonomi, . Det har satts gränser av sociala skäl ochav miljömässiga skäl. Socialdemokraternas förslag om kollektiva löntagarfonderinnebär att principerna för den svenska typen av marknadsekonomi successivtkommer att sättas ur spel. Den privata äganderätten kommer att gröpas ur. Juframgångsrikare ett företag är, desto snabbare kommer det att tas över av ettkollekfivt fondsystem, där de enskilda medborgarna inte kommer att fillerkännasrätten att förfoga över sin andel i produktionskapitalet. Vad detta förslag ytterst gäller är vilket ekonomisktsystem vi skall ha i , om vi skall öppna slussarna för ensocialistisk utveckling och ett samhälle med planekonomi eller om vi skall slåvakt om en socialt präglad marknadsekonomi och ett decentraliserat näringsliv.Det är vad det är fråga om. Den svenska modellen har byggt på en avvägningmellan löntagar-och arbetsgivarintressen och på att dessaintresseorganisationer varit med och tagit ett gemensamt ansvar församhällsekonomin. hotar en ordning där arbetsgivare och arbetstagareså småningom bhr samma organisation. Det gagnar varken de anställda ellerskötseln av företagen. tog exemplet att man äger bil, båt, stuga o. d.Men det finns ju de som äger bussar eller t. o. m. flygplan. Jag tycker alltsåinte att exemplet var särskilt lyckat. Låt mig ställa några konkreta frågor. Ni har frånsocialdemokraternas sida, precis som vi från , genom decennier tagit enaktiv del i uppbyggandet av den svenska kooperationen. De kooperativa företagenhar varit och är ett vikfigt och betydelsefullt alternativ fill de privataföretagen. Kooperafionen bygger på att varje medlem har en individuellt ägdandel i produkfionska-pitalet, en andel som han eller hon själv personligenäger. Detta andelskapital är ett riskkapital, och det har aldrig varit frågaom annat än att det skall vara personhgt ägt av medlemmen. Om ni nu vill öka det riskvilliga kapitalet, varför byterni princip? Varför skall det vara kollekfivt ägt? Sanningen är väl att ni villgenomföra socialismen - att omvandla produktionskapitalet fill att varakollektivt ägt. Det ärangeläget, , att vi får svar på dessa frågor. Från sida avvisar vi olika fondsocialistiskaexperiment. Vi ser framtidsvägen vara att - inom ramen för den marknadsekonomisom vi har -sfimulera människor fill ansvarstagande och till satsningar påframtiden. Vi måste uppmuntra människors vilja att, enskilt eller i samverkan,satsa av sig själva på en idé, en produkt, ett jobb, ett företag. Detta är attverkligen ge en konkret innebörd åt målsättningen att vi skall arbeta oss urkrisen! Vi måste sfimulera till en positiv utveckling av de mindreföretagen. Det är den vägen vi kan få fram det nytänkande som behövs inomnäringslivet, motverka monopolbildning och koncentrafion, skapa en långsiktigstabilitet i sysselsättningenoch verkUga förutsättningar för en regional balans i hela landet. Det är demindre företagen som är motorn i de regionalpolitiska satsningarna. I detta vaktslående kring en socialmarknadsekonomi och en decentraliserad näringsstruktur kommer inte atttveka. Och här ligger, som jag ser det, en gemensam arbetsuppgift för samtligade icke-socialistiska parfierna, inom och utom regeringen. 11OLOF () replik: Det pinsamma med är att hanhar så svårt att hålla sig till sanningen, och det förpestar stundom denpolitiska debatten. Han sade t. ex. att vi socialdemokrater har krävt extramotionstid för det här ekonomiska paketet. Det är ren lögn. Vi har krävt attden vanliga spelregeln, den vanliga mofionstiden, skall gälla. Varför stårThorbjörn då och talar osanning och påstår att vi har krävt någraspeciella förmåner? Det är ovärdigt landets statsminister. Det är egentligen på samma sätt när han säger att vi ivårt krisprogram har krävt en serie revalveringar. Vi har sagt att om man fårbukt med kostnadsutvecklingen kan man skapa förutsättningar för revalveringar,som i sin tur sänker inflationstakten. Men det är något helt annat. Det är heltenkelt inte sant att vi har framställt något sådant krav. Det tredje - som för all del är av en annan karaktär - ärnär säger att alla ekonomiska bedömare är överens om attmomshöjningen var riktig. Jag har inte träffat någon sådan. Det skullemöjligen vara sådana som den kommande ministern i . Men de allra flestabedömare menar ju att genomförandet av den åtstramningen i en nedåtgåendekonjunktur ledde till ökad arbetslöshet och till ett större budgetunderskottän det annars hade blivit. Det är åtminstone vår uppfattning. Jag tror att deflesta ekonomer tycker likadant. Men all right! Det är en bedömningsfråga, detär inte samma direkta osanning. När det sedan gäller pensionärerna, är det så att för enensam pensionär har pensionen ökat med . Av detta är höjningar genom indexuppräkningar, dvs. genom de regler somman nu på ett upprörande sätt försämrar. Dessa höjningar visar ju hur viktigdenna garanti är för pensionärerna, inte minst i en inflafionsekonomi av detslag som regeringen bedriver. Utöver genom indexhöjningar har pensionerna ökatmed som följd av det program för standardhöjningar som socialdemokratingenomförde 1969 och 1974 om pensionstillskotten och där den sista höjningeninträffade . Ingen av de fyra borgerliga regeringarnahar genomfört ett enda beslut om att höja pensionerna. Det enda somlandets pensionärer har sett av borgerlig politik i den meningen ärindragningar och försämringar. Man talar nu om ett nytt pensionstillskott. Menpensionstillskotten har aldrig varit avsedda att användas som ett medel motinflation. varit att de skall medföra en standardförbättring, utöverden som blir följden av indexhöjningar, för dem som har låg ATP eller ingen ATPalls. Vad vi diskuterar är ju det som står iregeringsdeklarationen : De löften som har givits fill pensionärerna ifråga om värdesäkring av folkpensionen skall hållas. Detsamma återfinns icenterns valprogram och i brev från till enskilda medborgaresom vi har citerat: Vi kommer att slå vakt om värdesäkringen. Den urholkar ninu bit för bit. Det leder till att det blir tunnare i plånboken för pensionärernaän om man hade hållit sina löften. Det är sant. Och mitt exempel är relevant.Jag läste i tidningen att man t. o. m. i budgetdepartementet säger attpensionärerna får en försämring med . Då skall man inte påstå attpensionärerna får väldiga förbättringar. Om ni skall försämra för pensionärerna,så tala om det för dem! Det är de värda. Nå, detväsentliga som jag ville ta upp var inte detta. Ni har mött ett starkt motstånd när det gällermomssänkningen. Det kommerfrån , socialdemokraterna och era egnaorganisationer. T. ex. i går klart emoten momssänkning. Detta beror helt enkelt på att man efter en devalvering måsteförsöka hålla stramhet i ekonomin. Det innebär ju, vilket nu klarläggs ifinansutskottet, att ert förslag medför en klar försämring av budgetbalansen.Ni försvagar alltså finanspolitiken efter en devalvering. devalveringvar misslyckad - det vet vi , eftersom ni devalverade en gång till - därföratt ni inte förmådde föra en konsekvent ekonomisk politik. börjar ni med attförsvaga finanspolifiken. sänkte man - glädjande nog - räntan. Detbetyder en lättnad i kreditpolifiken. Efter det som skedde är min fråga: Ärregeringen beredd att dra tillbaka förslaget om en momssänkning? Vill ni ta ertförnuft fill fånga och säga att även om vi är stora i orden, så har vi icke ensådan ställning i att vi själva kan genomföra en momssänkning?Dessutom har det förekommit en så kraftig krifik på rent ekonomiska grunder attdet finns skäl att dra tillbaka förslaget om en momssänkning och försöka skapaunderlag för en mera förnuftig ekonomisk politik. 12GÖSTA () replik: Låt mig bara rätta till ett par saker istatsministerns inlägg. Han beskrev allt gott som devalveringen medför. Jagskall ingalunda förneka att den medför mycket gott och att den i det här lägetvar nödvändig. Men man skall ha klart för sig att en devalvering inte kanbetecknas som någon offensiv åtgärd. En devalvering är någonting som enekonomisk politik måste försöka undvika att råka ut för. En devalvering äralltid följden av icke avsedda effekter av den ekonomiska politiken. Så var det1976 och 1977. Då blev devalveringen nödvändig till följd av denkostnadsutveckling som hade skett åren . Statsministern beskriver momssänkningen som ett naturligtinslag i devalveringen. Detta är inte riktigt. Det är ett högst onaturligtinslag i en devalveringspolitik. Vi vet alla att det finns relativt få exempelpå att devalveringar över huvud taget har lyckats. Men det finns,så vitt jag vet, inte något enda exempel i historien på att man genomfört endevalvering i samband med en omläggning av politiken i expansiv riktning, ochdet är ju detta det är frågan om . Det är fel att försvaga statsbudgeten isamband med en devalvering. Ett ökat budgetunderskott står i motsatsförhållandetill strävandena att förbättra bytesbalansen. Sänkt moms, som leder till ökatbudgetunderskott, står alltså i ett klart motsatsförhållande till strävandenaatt få ned inflationen. Inflationen minskar ju inte till följd av sänkt moms.Det enda som sker är att en av de indexserier som mäter inflationenmanipuleras. Vi moderater prioriterar marginalskatteåtgärder, eftersommarginalskatterna - världens högsta - är mest centrala ochbetydelsefulla problem . Jag utgår från att regeringen vet det.Sänkt moms löser ingalunda detta centrala problem. När nu regeringen inte gör någonting alls åtmarginalskatterna, så är detta inte resultatet av en övertänkt ekonomiskstrategi. 1982 skulle alltså bli det enda året då en borgerlig regering integör någonting åt marginalskatterna. Skälet till detta är ju att man sitter iömtåliga förhandlingar med socialdemokraterna. Får jag sedan säga till statsministern att det väl var enonödig klackspark -och en inte särskilt fin klackspark - som statsministern gavi sitt inlägg när han sade att det är möjligt att främst vill ha enskattereform för de högavlönade. vet att det förslag tillmarginalskattesänkningar som vi lagt fram exakt överensstämmer med det förslagsom och talade varmt för iår. I så fall var ni också inne på att sänka skatten för de högavlönade. Sedan menar uppenbarligen att deskatteöverläggningar med socialdemokraterna som pågår är väldigt bra. Jag trorinte att vi kommer att finna det som kommer ut av dessa hemligaöverläggningar vara något särskilt bra. Men hur dåligt och vådligt det kommeratt vara får vi bedöma när vi ser förslaget. Men redan osäkerheten på grund avde uttalanden som gjorts om hur beskattningen skall se ut har skapat väldigtsvåra problem. Vi har något som skulle kunna betecknas som enkrissituation på villamarknaden. Det kan ingen sväva i okunnighet om. Människorsom har måst flytta - det finns faktiskt människor som måste flytta - har intekunnat få ut priser som motsvarar inköpskostnaderna för exempelvis ett nybyggt hussom köptes för två eller . Tusentals människor har drabbatsav kapitalförluster på 10 000-tals eller upp till 100 . Jag trorinte att det förekommit sedan :s reduktion att statsmakterna med öppna ögon accepterat en sådan härutveckling. Detta har också, som jag påminde om i mitt anförande,skapat problem på byggnadsmarknaden. Småhusbyggandet rasar som en direkt följdav dessa överläggningar. En rad företag, ofta i de skogslän som statsministernsärskilt varmt brukar tala för, som tillverkar hela småhus ellerinredningsdetaljer till småhus har drabbats av utomordentliga svårigheter ellerhar redan gått omkull.Inte heller detta kan regeringen sväva i okunnighet om. På har ettföretag, som byggt semesterlägenheter, gått i konkurs, därför attdess lägenheter inte går att sälja till följd av osäkerheten. Jag slår intevakt om den typen av bebyggelse- det vill jag gärna säga- men jag gissar attden kommun som det är fråga om och som förorsakats miljonförluster inte ärsärskilt tillfredsställd med vad som hänt. Vivet också att riksbankschefen i en artikel i räknat med enytterligare nedgång på bostads- och byggnadsmarknaden till följd av dennaskatteomläggning. Jagtycker att handläggningen av skattefrågan visar att så här får det inte gåtill.