prot · G509146 · 1981-12-31 00:00:00 — Detär därför faktiskt litet överraskande att de glada amatörerna ikonstitutionsutskottet tar sig för att överpröva socialutskottets bedömningar,som ställt sig bakom. Jag yrkarbifall till reservationen på den här punkten. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. 149 (): I beslut - proposition 1979/80:6 - om nyorganisation för innefattades, som här har antytts, enaweckling av den till styrelsen knutna länsläkarorganisationen. Vissa avlänsläkarnas uppgifter med bl. a. epidemiologi, miljömedicin, omgivningshygienoch smittskydd förutsattes bli uppgifter för landstingen. Iförarbetena talades om miljömedicinska enheter. Bakgrunden till detta var i sintur en skrift, Hälsopolitik i praktiken - förbättringar och krav, som Landstingsförbundetgav ut till sin kongress 1979. Däri målades upp vyer med kunskapsspridning, mederfarenheter från praktisk verksamhet som skulle formuleras till krav, och medmöjligheter att utveckla och utvärdera arbetsmetoder i offensivt hälsoarbete. Idet senare skulle man utnyttja skiftande experter, t. ex. epidemiologer ochomgivningshygieniker. Detdär lät ju bra alltsammans. En och annan var visserligen skeptisk, menriksdagen fattade som sagt sitt beslut. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Det är naturligtvis inte beslut vi kritiserar,som försöker antyda, utan hur saken utvecklats. Jag kan ta exempel från mitt eget landsting, Kopparberg.Där har övertagit smittskyddet. Man har vidare skapat enhälsopolitisk enhet. Den ägnar sig åt epidemiologi men också åthälsoupplysning/ egenvård, exempelvis information kring narkotika, tobak ochalkohol. Länsläkaren finns fortfarande kvar hos staten. De flesta landsting harinte kommit ens så långt som vi har gjort. Om man nu rev grunden för ett arbete som det tagit rättlång tid att bygga upp organisafionen för, så borde man ha sett fill att dethade skapats en ny plattform. Det här förslaget forcerades fram på sin tid.Ibland kan en sådan handläggning trots allt gå bra. I detta fall har resultatetinte blivit bra. Tanken på miljöenheter har av olika anledningar intefullföljts i många av landstingen. Den betydande fackkunskap som finns samlad hos länsläkarnautnyttjas inte . Att granska körkortsintyg kan väl i och för sig varabehövligt, men utgör det en huvuduppgift bland få andra är det fel. Skälettycks vara att man från regeringshåll inte följt upp eller - om man så vill -slutfört riksdagsbeslutet. Det finns alltså anledning att vara kritisk motregeringens sätt att hantera detta ärende. Ett antal tjänstemän har utan egenförskyllan kommit i kläm, och allmänheten får inte den service som riksdagenförespeglades när beslutet fattades. Jag kan inskränka mitt anförande till det sagda, dåytterligare en talare från utskottsmajoriteten har begärt ordet. Jag ber, frutalman, att få ansluta mig till den egentligen alltför milda skrivningen idetta avsnitt, nr 14 a, som utskottsmajoriteten står bakom. 150GUNNAR i (m): -har i fråga om avvecklingenav länsläkarorganisationen anfört att det - mot bakgrund av vad som hänt sedanriksdagen 1980 bifallit regeringens förslag härom - uppenbarligen "funnitsutrymme för ytterligare åtgärder från regeringens sida" beträffande såvälberedningsarbetet före propositionsskrivandet som uppföljningen av självaavvecklingsförfarandet. Till formen är utskottets kommentar, för vilkensocialdemokraterna och i utskottet svarar, synnerhgen mild. Närbegreppet "regeringen" här begagnas rör det sig i själva verket omtre regeringar och tre statsråd, varav en socialminister och två s. k. hälso-eller sjukvårds"ministrar". Av den regeringsadvokat som inlett dettadebattavsnitt har vi fått höra att de verkligt ansvariga ingalunda är dessa statsråd,utan att det fastmer är vi riksdagsmän, som bifallit det ursprungligaförslaget, som är de skyldiga. I själva verket ligger "skulden" - omman nu skall använda ett sådant begrepp - mindre hos regeringen eller riksdagenän hos de landsting som sprungit ifrån sin del av den tänkta organisafionen.Jag säger inte "överenskommel- sen",eftersom det grundläggandet felet har varit att någon överenskommelse aldrigträffades. I proposition 1979/80:6 om uppgifter öchorganisation m. m., beslutad i folkpartiregeringens sista ,föreslogs att de dittills statligt anställda och vid länsstyrelserna placeradelänsläkarna skulle ersättas av en organisation vid landstingen, benämnd"miljömedicinsk enhet". Föredragande statsrådet, som gav en tack- ochavskedsföreställning här i kammaren, uttalade i sammanhanget att de enskildalänsläkarna i samband med denna organisationsförändring borde placeras på ettsätt som motsvarade "deras kompetens och intresseinriktning", företrädesvisvid landstingens framtida enheter för miljömedicinsk verksamhet eller förtillsynsuppgifter på . Han förutsatte, som härredan har sagt, att avvecklingen skulle genomföras under treårsperioden1981-1983. Vi befinner oss vid mitten av dennaawecklingsperiod. genomgår nu en smärtsam omställningsprocess,karakteriserad av att man inte har råd att tillsätta behövliga tjänster,som personalen åtnjuter anställningstrygghet. harLandstingsförbundet och ett flertal landsting "tänkt om" i fråga omde i utsikt ställda miljömedicinska enheterna, vilkas tillkomst redan på mångaställen är avskriven. Enligt de uppgifter som jag har inhämtat var i början avinnevarande månad fem eller sex länsläkare placerade i miljömedicinskt arbete.I sju län saknas f. n. länsläkare eller därmed jämförbara befattningshavare,sedan vederbörande pensionerats eller sökt annan anställning. I 14 län finnsingen organisation, som har övertagit de med länsläkarorganisationenförknippade uppgifterna, medan ett motsvarande antal länsläkare sitter kvar påsina statliga tjänster utan att längre ha de arbetsuppgifter sorn genom "reformen"i fråga helt eller delvis fråntagits dem och utan att veta vad de skall ta sigför framöver. Vad beträffar står landet utan tre av de fyratillsynsläkartjänster som i vissa avseenden skulle ersätta länsläkarna. Man harinte fått medgivande att inrätta dem. Av denna lägesbeskrivning framgår ganska klart att detförslag som fick sig förelagt till beslut byggde på föreställningaroch förhoppningar, som endast i mycket begränsad omfattning har infriats avlandstingen och som lett till ohållbara förhållanden, både för miljömedicinensdel och för ett betydande antal statliga befattningshavare personligen.Uppenbarligen har regeringen överskattat den andra partens intentioner och -utan att ha träffat ett villkorligt avtal med vederbörande - avhänt statenmöjligheten att tillse att viktiga samhällsfunktioner blir tillgodosedda på ettkompetent och ansvarigt sätt. Det är därför utskottets majoritet har uttalatkritik mot beredningen och uppföljningen av detta ärende. Statsmakternas företrädarefår inte stå tomhänta och passiva på det sätt som här har skett. haruppenbarligen också vilseletts, eftersom inte ens den kloka isocialutskottet fick gehör för den tveksamhet som hon kände inför"reformen". Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. fick vi av DanielTarschys veta att nu är i färd med att verka för enbreddning av kontrollmakt genom att utsträcka granskningen även tillriksdagen och dess fackutskott - ett upplyftande av efterklokheten till enhögre nivå. Jag tycker inte att detta är så galet som föreföllatt mena, och jag vill därvid åberopa vad kallade"granskningens preventiva funktion". Även framhöll iett inlägg att det i ett annat gransknings-ärende inte var möjligtatt "skilja form och sak". För mig är saken väl så viktig som formen. Av detta ärende lär vi oss att vi måste granskaregeringsförslag ännu mycket noggrannare än vi har gjort. Vi kan intelita på förhandlingsparters allmänna uttalanden. Vi måste ha villkorliga avtalmed dem, innan vi går till beslut. Och om vi kommer i en sådan situation somden som har uppstått, måste vi vara beredda att raskt ompröva"reformer" som inte har kommit att genomföras på avsett sätt. Detmåste ankomma på regeringen, på någon regering nu eller senare, att återkommatill med en annan och till sitt genomförande säkerställd tingensordning. skall granska rikets styrelse ochförvaltning. Vad jag här redovisat är följderna av den verksamhet som treregeringar bedrivit -eller underlåtit att bedriva - på det här området. Som jaginledningsvis nämnde har varit delaktig genom att godkänna detursprungliga förslaget. Utskottsmajoritetens kritik av "regeringen"är därmed också en självkritik. Om kammaren godtar utskottets ställningstagandei denna punkt, måste detta likväl i sak innebära att förväntar sig"ytterligare åtgärder från regeringens sida" för att åstadkomma enrimlig sakernas ordning, med eller utan förnyat riksdagsbeslut. Jag ansluter mig till utskottets uttalande på denna punkt. 151DANIEL TARSCHYS (fp): har alldeles rätt i attefterklokhet ibland kan vara högst motiverad. Det kan vara befogat attriksdagen ser tillbaka på gamla beslut och finner att de inte var så förnuftigasom man tyckte, när man en gång i världen fattade dem. Men det blir en konstigtingens ordning, om skall ägna sig åt en sådan häromprövning av frågor, som ligger under andra utskotts domvärjo. har följt denna fråga . Manhar inte bara fattat beslutet om avveckling av länsläkarorganisationen, man harockså mottagit rapporter från regeringen och lämnat dem utan erinran och manhar erhålht rapport om det avtal som staten slutit méd ochlämnat det utan erinran. Det blir en konstig effekt, om vi i konstitutionsutskottetskall ägna oss åt att göra en överprövning eller efterbedömning avsocialutskottets betänkande, som en enhällig riksdag har bifaUit. Det framskymtade i i anförande - somjag tycker helt riktigt - att den instans han egentligen är kritisk emot ärLandstingsförbundet, och hade dechargedebatten givit en möjlighet att riktakritik mot det, så skulle han hellre ha låtit elden gå åt det hållet. ningen engranskning av regeringen, och då blir det den måltavla som för dagen är legitimsom får motta kritik i det här fallet. Jag påpekade i mitt inlägg att det som har hänt efter detatt beslutet fattades är bl. a. att landstingen har tänkt om och att det haruppstått vissa friktioner mellan och somförsvårat övergången. Jag tycker det är svårt att lasta regeringen för detta,särskilt som regeringen har befunnit sig i oavbruten kontakt med ochinte från det sakkunniga utskottet uppburit någon kritik för sinhantering av frågan. 152 (): Jag vill göra uppmärksam påatt för /82 beräknades inga medel för länsläkarorganisationen,men i ett regleringsbrev bemyndigades att imån av behov överskrida sitt anslag för att klara lönekostnaderna för dekvarvarande länsläkarna. lär det finnas ett tiotal läkare, som varoch en kostar uppskattningsvis . Det är den personella sidanav saken. Dessutom är det så, att vad man i beslutet förutsatte om defunkfioner som landsfingen skulle sköta har man inte klarat ut med landsfingen.Det är bl. a. det som vår anmärkning gäller. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. 153 i (m): ifrågasätter omkonstitutionsutskottet så att säga skall överpröva vad socialutskottet hargjort eller inte gjort i den här frågan. Det är väl ändå två saker att säga omdet. Den ena är att granskar de ärenden som anmäls tillutskottet och inte kan låta bli att göra det. Den andra är att socialutskottetkanske har svårare att göra en överprövning, eftersom detta varit engagerat isaken. Jag tycker inte att det är orimligt att konstitufionsutskottet gör detuttalande som här föreslås; jag tror att det är lättare förkonstitufionsutskottet att göra det än för socialutskottet. har engagerat sig iden här frågan. Han är ju speciaUst på förnyelse genom omprövning, och det härskulle kanske vara ett exempel på det. Men någon vidare förnyelse tycker jaginte att det har blivit genom den här omprövningen. Den har nog varit litet ihastigaste och hafsigaste laget. En ordnad verksamhet har ersatts av oordnadoverksamhet, och det är inte bra för saken, nämligen miljömedicinen. Den är ocksåen oförsynthet mot de välutbildade läkare och statstjänstemän som har blivitoffer för oordningen. Jag tycker faktiskt att en sådan här sak hör hemma underrubriken "granskning av rikets styrelse och förvaltning". 154 (): . Till detsenaste vill jag bara foga två saker. Det har aldrig förutsatts att den härövergången redan skulle vara färdig. I propositionen, som lades fram , sademan att det skulle vara en övergångstid . har ännuinte gått ut. Dessutom sade man att den Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. rn. regionalahälsovårdsorganisation som skulle uppstå för att ersätta länsläkar-väsendetskulle kunna organiseras olika hos olika landsting. Man band sig alltså inteför någon speciell organisation. Jag är fullt medveten om att övergången har inrymtfriktioner. Det krävs att alla inblandade anstränger sig för att göraövergången så smärtfri som möjligt. Men jag menar att vi från sidainte har skäl att rikta kritik mot regeringen för en politik som harställt sig bakom och för en verkställighetsprocess som flera gångerhar mottagit rapporter om och lämnat utan erinran. 155 (): Jag vill än en gång påpeka för vad kritiken gäller är uppföljningen av det här ärendet. att man visserligen har tid på sig, . Men det är jufortfarande 4 länsläkare - 4 av 24, tror jag - som inte har detta ordnat. Vidare påpekar att modellen tillät att dethär kunde organiseras olika. Ja, förvisso var det så. Men det värsta är att iflera landstingsområden har man inte organiserat det här alls. Det harregeringen egentligen inte ägnat någon uppmärksamhet, såvitt jag kan förstå. 156 i (m): Jag skulle vilja kommentera inlägg genom att helt enkelt läsa upp vad säger på s.132 i ifrågavarande proposifion. Enligt vad som står där är "man frånlandstingsförbundets sida inne på tankegångar som innebär att enmiljömedicinsk enhet inrättas inom varje landstingsområde. Jag ansluter migtill dessa tankegångar om att en särskild enhet bör finnas som har ettrådgivnings- och samordningsansvar för ifrågakommande hälsovårdsuppgifter inomvarje landsting. Härvid bör de nuvarande länsläkarnas erfarenheter ochkunskaper i största möjliga utsträckning tas till vara." Uppenbarligen har varit inställd på attvarje landsting skulle inrätta sådana här enheter. Vidare tog uppfrågan om övergångsperioden. är det ju så att det på vissa ställen inte ärnågon övergång alls. Hela området ligger mer eller mindre för fäfot. Denstatliga organisafionen är mer eller mindre avvecklad, eller desarmerad, ochlandstingen har inte inrättat någon ny. Jag tycker inte att det skall vara pådet här viset. Det är orsaken fill att jag har drivit den här frågan. 157DANIEL TARSCHYS (fp): Jag tror att vi är överens om att läget f.n.inte är tillfredsställande. Vad vi inte är överens om är i vilken utsträckningregeringen bär skuld till detta. Jag har hävdat att det finns andra faktorersom har medverkat till den här utvecklingen, inte minst genom landstingensjälva. På s. 132 i den aktuella propositionen - samma sida somGunnar i citerade från - står det också: "Hur dennaregionala hälsovårdsorganisation bör organiseras mera i detalj bör avgöras avrespektive landsting utifrån lokala förutsättningar och behov." 158 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Sedan de under avsnittet Handläggningen avlänsläkarorganisationens avveckling anmälda talarna nu haft ordet övergårkammaren till att debattera Fråga om statsråds jäv i visst fall. 159 (vpk): Vi har anmält frågan om statsråds jäv delsdärför att den enligt vår mening var intressant och betydelsefull i sig själv,dels därför att den på ett mycket lärorikt sätt visar på de i viss mån nyavillkor, den nya situation, som kommer att gälla för tryckfrihetsrätten, jävsbestämmelsernaoch andra delar av rättssystemet, i och med att en ökande andel av offentligauppgifter och offentligt material börjar uppträda i dataform. Det mest lärorika exemplet på att det är. motiverat attföra den här diskussionen utgör just eget sätt attbehandla frågan. Utskottet har nämhgen lämnat över detta ärende till en jurist,som har upprättat en promemoria. Av denna framgår att han funnit att det inteförelåg någon jävssituation för justitieministern, eftersom hans så att sägadubbla uppträdande inte avsåg samma ärende. Det var, som det sägs, fråga om ett"liknande" fall och två olika personer som i de båda fallen väckteärendet. Dessa argument hade möjligen kunnat hålla, om det hadevarit fråga om traditionella typer av handlingar, men så är inte fallet.Situationen är nämligen den att en sökande till två olika instanser inomstatsförvaltningen har ställt en fråga om att få fram visst databaseratmaterial. Av detta har det formellt naturligtvis blivit två skilda ärenden, menfrågan är exakt densamma. Det är bara det att den är ställd på två skildaställen. Saken gäller en begäran att med hjälp av en dataterminalfå läsa vissa diarier. Ett diarium är en sammanhållen handling, som man frittskall få läsa, även om det är databaserat. Ett pappersdiarium skall man jufritt få lov att bläddra i, utan särskilt överinseende och utan att behövauppge vad det är man .söker. Denna identiska fråga har ställts dels fill kammarrätten iJönköping, där frågeställaren vägrades rätten att fritt få ta del av diariet,dels till . Det rör exakt samma datasystem. Saken somskall bedömas, dvs. vägran att möjliggöra för den sökande att fritt läsa idiariet, är densamma i båda fallen. Datorn är densamma. De regler som skalltillämpas i fallen är desamma. Det rör sig i båda fallen om diarier- t. o. m.om samma diarier. Vid kammarrättens terminal i kan man nämligen läsai justifiedepartementets diarium. Och man kan läsa kammarrättens diarium genomatt gå till och deras terminal. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Ärendena är alltså exakt desamma.Därför är det fråga om en missuppfattning, när man tror att det handlarom"liknande fall". Det är identiskt lika fall. När frågan om rätten att via en dataterminal ta del av ettdiarium väcktes i kammarrätten i , fattade dåvarandekammarrättspresidenten beslut i detta ärende. När det hela sedan kom fillregeringen deltog han vid prövningen av samma sak - fast då var detnaturligtvis en annan ärendegång, eftersom saken hade väckts ijustitiedepartementet. Att justifieminister - i det ena fallet somkammarrättspresident och i det andra som statsråd - verkligen satt och prövadeprecis samma ärende framgår av det utdrag som jag här har i min hand. Det är enutskrift från terminalen, som visar vad det är som framställaren avser.Framställaren är alltså samma person i båda fallen, och det är exakt samma saksom prövar. Detta måste rimligtvis vara vad man kallar etttvåinstansjäv. Skulle man till äventyrs göra gällande att just den jävsgrundeninte skulle kunna tillämpas, måste under alla omständigheter den s.k. femtejävsgrunden vara tillämplig. Där heter det ju att den som har att handlägga ettärende är jävig "om eljest särskild omständighet föreligger som är ägnadatt rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet". Om sedermera statsrådet fattar ett beslut i en vissfråga som väckes vid kammarrätten i , en fråga om att ta del avoffentligt material, och han sedan deltar i ett beslut när exakt samma ärendeåterkommer i ett annat sammanhang, nämligen när han är medlem av regeringen, ärdet ju uppenbart att han vid det senare tillfället inte är och inte kan varaopartisk. Han har naturligtvis ett för alla genomskådbart intresse av att sedet senare ärendet avgjort på ett sätt som ansluter till det avgörande som hansjälv en gång fattat som kammarrättspresident. Identiteten i sak mellan de två ärendena kommer helt borti analys, den promemoria som fogats till betänkandet.Orsaken fill att man tror att det handlar om två olikartade fall har att göramed något som är mycket typiskt bland förvaltningsjurister , att de interätt förstår att datoriseringen inom förvaltningen har skapat en helt nysituation. Det är möjligt att gå till en rad olika myndigheteroch ställa samma fråga, därför att man ur databasen kan få fram samma sak hosolika myndigheter. Det betyder alltså att exakt samma sakfråga kan ställas ochbedömas i en rad olika myndigheter och att hela jävsproblematiken inomstatsförvaltningen då. kommer i ett nytt och i och för sig intressant läge. Jag hade hoppats på att man i konstitutionsutskottetskulle ha förstått detta, men att man inte har gjort det bekräftar vad jag harförsökt framhålla här i kammaren i många sammanhang, i samband medtryckfrihetsrättsliga och andra ting, att den nya datatekniken ställer till enförfärlig massa problem. Man är inte beredd att ta konsekvenserna av den. Följden av att denna teknik införs på ett så oreglerat ochhämningslöst sätt som sker är att det ställer till besvär för medborgarna ochatt dessa får en sämre rättsställning än vad de annars skulle få, vidare attsådana situationer kaninträffa som att statsrådet dyker upp i två ohka kapaciteter och besvararsamma fråga, vilket han alltså i det här fallet inte bör göra. Handlingarna i ärendet aktualiserar f. ö. en radintressanta problem som har att göra med den viktiga frågan, som det ju måstevara sak att hålla under ögonen, hur man hanterarmedborgarens rätt att söka i offentliga handlingar, medborgarens rätt att tadel av offentligt material, i ljuset av det faktum att så mycket av dettamaterial numera uppträder i datoriserad form och inte i form av vanligagammaldags pappershandlingar som man kunde gå och läsa i. En intressant belysning av detta utgör kammarrättensyttrande i ärendet till regeringsrätten som naturligtvis då är gjort avkammarrättspresidenten, sedermera statsrådet . Där finns en rad vändningaroch påståenden som visar hur svårt förvaltningsjurister av den gamla typen haratt klara ut medborgarnas rättigheter, hur rädda de är för att släppa inmedborgarna i den nya typ av förfaringssätt som datoriseringen av offentligt materialju utgör. I skrivelsen fill regeringen säger dåvarandekammarrättspresidenten att den som vill göra undersökningar i offentiigtmaterial med hjälp av en dataterminal bör ha reella möjligheter att görameningsfyllda sådana - ett mycket märkligt uttalande. En förvaltningstjänstemänfår över huvud taget inte på det sättet gradera människor och säga: Ni fårtillgång till offentligt material bara om ni kan göra meningsfulla sökningar idet. Det visar bara att tjänstemannen i fråga inte har förstått sin roll somuppehållare av offentlighetsprincipen. Förre kammarrättspresidenten skriver i sammaufiåtande, som en motivering till att han den gången vägrade den sökande att fåanvända terminalen för att söka i diarierna: "Det vore enligt kammarrättensmening mycket betänkligt att inskränka tillgången till databasen fill det fåtalpersoner som har utbildning för att sköta den." Det är ytterhgare ett högst uppseendeväckande yttrande.Det skulle nämligen betyda att kammarrättspresidenten resonerade sä, atteftersom hitfills så få personer har teknisk kompetens att manövrera enterminal, skall de som har sådan kompetens också förvägras att manövrera den.Det är ju en fullkomligt absurd och naturligtvis helt rättsvidrig slutsats. Förrekammarrättspresidenten säger vidare i samma utlåtande: "Med hänsyn till de risker som sålunda finns är detenligt kammarrättens mening oförsvarligt att - i vart fall fill en helt okändbesökare - upplåta terminalen utan att betryggande kontroll anordnas." Herr kammarrättspresidenten tycker med andra ord att detär belastande för en sökande om han är okänd. Det visar att har förstått innebörden i anonymitetsrätten. Var och en som vill söka ioffentliga handlingar har rätt att vara anonym, men enligt vad som sägs i dethär utlåtandet blir man betraktad som skum eller misstänkt på något sätt, omman som anonym vill söka i offentiiga handlingar och utöva sina medborgerligarättigheter. har som sagt inte förstått innebörden ianonymitetsrätten. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m.