prot · G50918 · 1981-12-31 00:00:00 — Att till hundra procentundvika att inte omhändertagna skadar sig själva torde vara ogörligt, men vadman helt borde kunna utesluta är att den omhändertagne blir skadad till följdav åtgärder från polispersonalens sida. Vad som lett till massmedias uppmärksamhetkring fallet var just atl man inte kunde utesluta att skador kunde hauppkommit fill följd av misshandel från polispersonals eller frånmedarrestanlssida. Qmdel senare skulle ha varit fallet, är ju polispersonalenindirekt ansvarig för misshandeln. JO påminner om att del åliggerpolispersonalen alt kontinuerligt övervaka berusad person som förlagts i cell.Tillsyn skall normalt ske varje kvart och anteckningar regelbundet föras övervad man har iakttagit. JO noterar atl man redan i förväg gjort anteckningar omatt befunnit sig i normalt tillstånd då hananträffades skadad och att man sedan i efterhand korrigerat anteckningen. förts lill sjukhus, hade den aktuella cellen inte tagits ur bruk. Dethade skett först . JO påtalar detta som klart olämpligt och ägnat attförsvåra en efterföljande teknisk undersökning. Vidare hade inte polisenomedelbart underrättat anhöriga till , utan detta hade skett genomsjukhusets försorg. JO säger att snar underrättelse lill anhöriga direkt frånpolisen hade legat väl i linje med det förtroendefulla förhållande som böreftersträvas mellan polisen och allmänheten. JO menar att det sätt somunderrättelsen lill anhöriga sköttes på kunde tolkas som om polisen inte villekännas vid del som inträffat med under hans vistelse hos polisen. JO anför också vilka försäkringar som gäller vid skada förvilken polisen är ansvarig. I delta fall skulle anmälan ha skett tillförsäkringskassan, men en sådan anmälan från polisens sida hade inte gjorts. JO tar också upp frågan om utredning av fallet. JO sägeratl det hade bort ligga i polisens eget intresse att genom en fullödigutredning förebygga eventuella spekulationer om vad som kunde ha förekommit denaktuella kvällen. Ersättningen i fall kunde också bli beroende av deomständigheter som kunde framkomma vid en noggrann utredning. JO anser att dethade bort ligga nära till hands atl inleda förundersökning med anledning av attEriksson påträffats skadad. Läkare uttalade den 5 december 1979att skador inte kunde ha uppkommit på grund av att han slagit sig motväggar och golv i cellen. JO anser därför för sin egen del alt man hade bortföranstalta om förundersökning i fallet . Så skeddeemellertid inte. Polisintendenten beslutade attinte inleda förundersökning. JO säger att materialet i fallet ger intryck av att manfrån första stund mer eller mindre bortsåg från möjligheten atl någon avpersonalen kunde ha orsakat skador. Vidare anser JO atl utredningenborde ha innefattat ett ordentligt förhör med medarrestant. Enligt JOborde inte ha skilt sig från ärendet utan i stället sett till att dethade blivit ordentligt utrett. Sedermera beslöt överåklagaren inleda förundersökning ifallet. En omfattande och noggrann utredning har därefter skett. ChefsåklagarenRingberg har därvid inte funnit utredningen ge grund för någon misstanke attErikssons skador orsakats genom brottslig gärning. Förundersökningen har därförlagts ned. JO instämmer med Ringberg och avskriver därmed ärendet för sin del. JO;s behandling av fallet ledde sålunda endasttill att polismyndigheterna fick anmärkning på en rad punkter förförsumligheter vid ärendets handläggning, och därmed fick frågan falla. Denupplösningen av fallet är enligt min mening inte ägnad att skingraallmänhetens misstankar att någonting har dolts i denna affär. Den är inteägnad att öka förtroendet för polisen från allmänhetens sida. Jag tror att deallra flesta medborgare här i landet har förståelse för att ordningspolisen harett besvärligt arbete och att del kan vara svårt att till punkt och prickauppfylla vad alla paragrafer kräver, men misstankar all det alls skulle kunnaförekomma polismisshandel måste det vara ett allmänt intresse atl effektivtvederlägga. Det finner jag inte har skett i fallet , och det vill jagha sagt innan berättelsen med godkännande läggs till handlingarna. Allra sist vill jag varna för att förakt och hårda tagblir en accepterad policy mot de utslagnas växande skara i ett samhälle somtenderar att bli allt hårdare att leva i. Allt färre människor klarar sig kvarpå arbetsmarknaden, allt fler ungdomar kan inte få arbete. Det ställs allthårdare krav på dem som står kvar i arbetslivet. Det finns en tendens attförakta de utslagna, att förakta dem som mer eller mindre har gått under pågrund av hårda villkor i vårt samhälle. Jag tror att det är viktigt att ensådan inställning, speciellt om den skulle kunna pådyvlas svenska myndigheter,bekämpas. Fallet får inte upprepas i vårt land. 31BERTIL FISKESJÖ (c); Det har inte väckts någon motion i del ärendesom vi nu behandlar, och det har heller inte ställts något yrkande i de inläggsom vi har hört. För den skull ber jag bara för formens skull att få yrkabifall till utskottets hemställan. I övrigt får jag väl söka inspiration i deanföranden som har hållils och falla tillbaka på en del mer allmännaresonemang. Vad gäller debatten om rättssäkerheten i samhället, somsärskilt i mera allmänna ordalag uppehöll sig vid, vill jag försterinra om att det tillkommer alla myndigheter av vad slag de vara må alt påbästa sätt se lill alt gällande bestämmelser följs och atl den enskilde får sinrätt. Om man är missbelåten med ett beslut, kan man som bekantöverklaga till högre myndighet, i vissa fall upp till regeringsrätten ellerregeringen. Vidare har vi ett åklagar- och ett domstolssystem som har tilluppgift atl se till att brottsligt beteende beivras. Till detta kommer sedan - och ocksåför den delen - som enskilda kan vända sig till. om de anser alt de behandlatspå ett felaktigt sätt. JK och JO kan dessutom på egna initiativ undersöka omfelaktigheter begåtts. Att det skulle råda ett rättsligt mörker i landet, som detibland påstås i debatten, är således en betydande överdrift. Vi har dessutomfria massmedia och i övrigt en fri debatt som gör det möjligt alt resa vilkafrågor som helst till offentlig genomlysning. Att det trots alla de garantier som finns inbyggda i vårtförvaltnings- och rättssystem förekommer att enskilda kommer i kläm ochbehandlas på ett orättfärdigt sätt kan naturligtvis inte förnekas. För denskull får vi inte förtröttas i strävandena att göra rättsgarantierna ännu säkrare.En hel del av det lagstiftningsarbete som bedrivs i har också dennaambition, och jag tolkar de inlägg som vi hört som ett led i denna ambition. Vad gäller JO särskilt har vi av och till en debatt om attämbetet bör förstärkas och förbättras. tangerade detta ämneinledningsvis, även om han inte gick in i detalj. Vi har då och då också attbehandla motioner som har till syfte att göra JO-institutionen effektivare. Jagkan nämna att en sådan motion är föremål för behandling i konstitutionsutskottetjust , men ställningstagandena är ännu inte klara. Vi har tidigare från utskottets sida sagt attJO-institutionen, som omorganiserades ganska ordentligt ,efter en lid kan behöva ses över igen. Frågan har varit när en förnyadutredning bör göras. F. n. är det så att vissa frågor som nära berör JO;saktionsmöjligheter redan beredsiden s. k. tjänsteansvarskommittén. a., som namnet på kommittén anger, formerna för utkrävande av ansvar avtjänstemän. Enligt vad som direkt anges i direktiven skall denna utredning bl.a. ta ställning till JK:s och JO:s befogenheter härvidlag. Vi har tidigare många mänger diskuterat formerna förkonstitutionsutskottets granskning av JO:s verksamhet här i kammaren. a.har och jag utbytt synpunkter om detta. Det är klart att man kanväl säga att de givna förutsättningarna för en debatt om JO-institutionen inteär JO är, som jag har sagt , en självständig myndighetsom har att på eget ansvar fatta de beslut som ombudsmännen finner varariktiga. utser ombudsmännen, och kan påkonstitutionsutskottets förslag avsälla dem om skulle finna alt demissköter sig. Del är alltså en fråga om förtroende. Men kan inte gåin i de enskilda fallen och upphäva JO;s beslut och ersätta dem med någotannat. Denna ordning kan naturligtvis diskuteras, om man anser att den ärfelaktig. Vpk har föreslagit att JO-institutionen skulleavskaffas, men det förslaget har inte vunnit resonans i . För min del är jag rätt övertygad om alt det skulle varasvårt atl hitta en ersättning för JO-institutionen som på ett bättre sättskulle fungera som eft extraordinärt rättsorgan. Att ett riksdagsutskott togöver JO;s befogenheter, som ibland föreslagits, och vi därmed möjliggjorde enkonkret sakdebatt i enskilda ärenden här i , tror jag inte skulle varanågon god lösning. Det skulle vara rätt ogörligt för ett riksdagsutskott att påett ingående och ansvarsfullt sätt behandla över 3 000 rättsligt oftaganska komplicerade frågor. Ett sådant riksdagsutskott skulle under allaomständigheter bli starkt beroende av en talrik skara tjänstemän och experter. Jag kanske skall tillägga att jag inte heller tror att detskulle vara lyckligt att göra JO lill en allomgripande överprövningsinstans. Vimåste enligt min mening även i huvudsak lita till all del ordinarierättsväsendet i förvaltning och domstolar handlägger det övervägande antaletfall på korrekt sätt. Men vad vi kan göra-detta var också i huvudsakuppläggningen av anförande - är naturligtvis att i anslutningtill JQ-berättelsen ventilera särskilda synpunkter som vi har pårättstillståndet inom vissa områden av förvaltningens eller domstolarnasverksamhet. Jag kan inte gå in på de enskilda vårdnadsfall som JörnSvensson tog upp; de är ofta komplicerade och besvärliga. Men jag tycker attJörn hade en konkret poäng i sitt anförande, något som också jagbetonat vid tidigare tillfällen. Han sade nämligen att det kanske i grunden varsä. att det enligt hans uppfattning var fel på den lagstiftning som gällde pådet här området. Del är ju precis vad vi riksdagsmän kan ta fasta på när vi gårigenom de omständigheter JO-verksamheten blottlägger. Vi kan alltså på grundvalav detta i ta initiativ till förändring av gällande lagstiftning. Jaghar en känsla av att också Per anförande åtminstone delvis innebaren kritik emot de bestämmelser som gällde på det område som han belyste genomatt ta upp ett speciellt handläggningsfall. Vi bör alltså med uppmärksamhet läsa JO:s berättelser, tadel av de erfarenheter som denna ingående rällsprövning hos ger ochsedan på bästa sätt med användning av de medel som vi har i utnyttjaJO;s erfarenheter. Något yrkande har ju inte framställts. Jagber än en gång att få yrka bifall till utskottets hemställan. överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls. 1981/82:8om pensionsbestämmelserna för riksdagsledamöter /82:9 om granskning avriksdagens förvallningsslyrelses verksamhet (redog. 1980/81:21) Erkännande av Demokratiska sahariska arabrepubliken 1981/82:6 om ändring i tulltaxan (prop. 1981/82:11) 1981/82:5om översyn av mönsterskyddslagen 1981/82:6om vissa patenträtlsliga frågor Vad utskotten hemställt bifölls. 8 § Erkännande av Demokratiska sahariska arabrepubliken Föredrogs utrikesutskottets betänkande 1981/82:1 omerkännande av Demokratiska sahariska arabrepubliken m. m. 32HANS i (vpk): Det betänkande som vi nu behandlar gällerfrågan om ett diplomatiskt erkännande av eller, som det korrektheter. Demokratiska sahariska arabrepubliken (RASD). kommunisternahar återigen krävt ett sådant erkännande i en motion. I korthet är läget följande: tvingades slutligenlämna . Man hade då haft landet som sin koloni undermyckel . utropade befrielserörelsen denDemokratiska sahariska arabrepubliken. och , sydliga ochnordliga grannländer, marscherade in i landet, och med hjälp av krig ochterror mot befolkningen försökte man skaffa sig kontroll över landet. Del sahariskafolket slog tillbaka. tvingades ge upp och har skrivit under ettfredsavtal samt erkänt . fortsätter kriget med stöd från bl. Kriget har dock ändrat karaktär. harvalt att gräva ner sig kring fosfalgruvorna i den nordvästra delen av landet.De rika fyndigheterna i delta område är den egentliga orsaken till alt Marockovill åt landet. Den västsahariska regeringen kontrollerar i princip landetutanför denna inringning. Det bedöms vara av landet, kanske mer. Det råder inget tvivel om Polisarios och regeringensfolkliga förankring. Det råder heller inget tvivel om att regeringen faktisktkontrollerar större delen av landet och svarar upp mot det krav på en effektivkontroll som ställs. Erkännande av Demokratiska sahariska arabrepubliken Det är juväl känt att regeringen har byggt upp sjukvård, utbildning och viss produktioninom landet. RASD har också nått betydande diplomatiskaframgångar, som det även står i utskottsbetänkandet. Ca 50 stater har erkäntregeringen. Denna för Demokratiska sahariska arabrepubliken så gynnsammautveckling irriterar naturligtvis dem som inget hellre önskar än att tillvarje pris behålla kontrollen över fosfatfyndigheterna. Det lär inom parentessagt finnas åtskilligt därutöver av mineralfyndigheter i landet, som kan varaav intresse i den allt hårdare kampen om råvarorna. KungHassan av har gått med på en folkomröstning,men hur den skall organiseras är ett frågetecken. Man kan inte låta bli alt troatt detta handlande, dvs. att gå med på en folkomröstning, är en typ av taktikägnad att vinna tid. Saharierna själva manar på, eftersom de inte anser sig hanågot att förlora på en folkomröstning. När man granskar årets utskottsbetänkande, så finner manatt det som vanligt hänvisas till de allmänna formuleringarna om effektivkontroll, rimligt mått av självständighet och stabilitet inåt. Inte med ett ordberör man på vilket sått dessa krav inte anses uppfyllda. Jag måste fråga utskottet: Vilka förhållanden i Västsaharaär det som gör att ni inte anser att regeringen har landet under effektivkontroll? Vilka förhållanden är det som gör att utskottet inte anser att ett,som det sägs. "rimligt mått av självständigthet och stabilitet inåt"har uppnåtts? Jag vill ha svar på dessa frågor . I övrigt,herr talman, yrkar jag bifall till vår motion nr 200. 33INGRID (): Frågan om Demokratiska sahariskaarabrepublikens självständighet återkommer till också . Någraskillnader mot föregående år kan konstateras. Vpk ställer inte längre någrakrav på att skall fördöma agerande. Det beror i sin turantagligen på att vpk-ledamöterna har blivit medvetna om kraften i det svenskaagerandet när det gällt all hävda det västsahariska folkets rätttill självbestämmande. I vpk-motionen krävs i stället ett erkännande från svensksida av Demokratiska sahariska arabrepubliken, men också alt skallagera för att FN skall erkänna republiken i fråga. Det finns , i motsats till vad som varitfallet, skäl lill att vi med större tillförsikt kan se fram mot en fredliglösning av denna mångåriga konflikt. När man vid OAU:s stats- ochregeringschefsmöte i inte kunde enas om huruvida RASD fylldekriterierna för medlemskap i organisationen, förlängdes dock mandatet för denfenistatskommitté som tidigare sökt nå en förhandlingslösning av VästraSahara-frågan, och ett förslag om vapenvila framlades. Kravet på folkomröstningbetonades, liksom kravet atl en FN-styrka skulle övervaka vapenvilan.Stridigheter har i alla fall förekommit. Dessutom har OAU;s toppmöte i - och del vill jag understryka - alt acceptera kravet påfolkomröstning. Femstatskommitténhar utökats med och , och arbetet inom kommittén pågår. OAU;sordförande har fått i uppdrag att i F.N ta upp frågan om FN;s deltagande ibeslutets genomförande. Där är frågan också just nu högst aktuell. Tvåresolutioner föreligger, en från och en från . Behandlingen avdessa pågår, och det är naturligtvis svårt att säga vad resultatet blir, menman hoppas allmänt på en lösning. anser det vara utomordentligt viktigtatt frågan löses och vidhåller åsikten att det är befolkning somsjälv skall ge uttryck för hur man önskar en lösning. Utvecklingen ser faktisktnu ljusare ut . Så till frågan om motionens krav på svenskt erkännande avden västsahariska republiken. Man må ironisera över att vi i har vissafasta principer när det gäller att erkänna stater. Dessa principer bygger påinternationell rätt och på svensk praxis, och vi har från utskottets sida intekunnat se något skäl till att ge efter på de principerna. Den regering somavses skall ha uppnått ett rimligt mått av självständighet utåt - det har, HansPetersson, regeringen inte gjort - och stabilitet inåt. Om det hadefunnits en sådan stabilitet, skulle lösningen ha legat närmare än vad den gör.Då skulle folket genom fritt val ha gett uttryck för hur man önskade attsjälvständigheten skulle utformas och hur problemen skulle lösas. Men denstabiliteten finns inte , och ett av tecknen på det är attstridigheterna inte har upphört. Utskottets uppfattning är alltså attDemokratiska sahariska arabrepubliken inte uppfyller kraven. När det gäller arbetet inom FN bör tilläggas att frågan omlösning på det västsahariska problemet har bollats fram och tillbakamellan QAU och FN på ett mindre lyckat sätf. FN-resolutioner har tidigare intetagit tillräcklig hänsyn till de strävanden som funnits inom QAU att lösaproblemen. Detta har också uttryckts från svensk sida. har ett närmandeskett mellan FN och QAU, och har starkt lunderstött kravet påvapenvila och FN-övervakning av densamma. Man är också på alla håll enig omkravet på folkomröstning, även om - vilket också sade -fortfarande viss oklarhet råder om genomförandets praktiska utformning. Under den nu pågående FN-generalförsamlingen verkarSverige för att det västsahariska folket skall få sin självbestämmanderätttillgodosedd, och utskottet betonar ju att vi skall ge vårt stöd åt desträvanden som finns att genomföra QAU-beslutet. Jag ber att få yrka bifall till utskottets hemställan. Erkännande av Demokratiska sahariska arabrepubliken 34HANS i (vpk): Ja, det är nog så att i FN arbetar för dessa mål. har jagheller inte ifrågasatt. Men vad jag frågade efter var hur man kan anse att denregering som avses inte har uppnått den inre stabilitet som krävs för attSverige skulle kunna erkänna den. Man sägeratt man har fasta principer, atl det krävs en stabilitet, att det inte finnsförutsättningar för att genomföra fria val om frågan. Erkännande av Demokratiska sahariska arabrepubliken frågan omvilken stabilitet som kan uppnås ändå måste ställas något i relation lilllandets traditioner och dess historiska utveckling. Menar atlman i skall ha något slags parlamentariskt system av samma typsom det svenska för alt landet skall anses ha en rimlig stabilitet, eller vadär det utskottet menar när man hänvisar till detta? Saharierna har gjort väldiga framsteg, visserligen medinternationell hjälp och med stort stöd frän . Men de tvingas nu attföra ett krig mot sin vilja därför att marockanerna har grävt ner sig. OmIngrid väntar pä den dag då imperialisterna, som är oerhört sugna päall komma ål dessa världsviktiga råvaror, skall ge upp och lämna de härfosfatgruvorna öppna för Polisario för att landet skall kunna erkännas, då fårhon nog vänta . Den som är något bevandrad i vad motsättningarnakommer att gälla inför 1980-talel måste vål ändå erkänna att det är omtillgången till viktiga råvaror som de framtida krigen kommer att föras. Är det så. atl om ett land ockuperar en del av ett annatland för alt tillskansa sig dess bästa och rikaste tillgångar, så är detta ettskäl för atl inte erkänna en regering som uppenbarligen har folkets stöd ochsom arbetar för befolkningens bästa? 35INGRID (): Det gläder mig att iHallstahammar nu erkänner att den har gjort insatser på dethär området och med kraft har hävdat det västsahariska folkets rätt lillsjälvbestämmande. Vad beträffar tolkningen av de kriterier som gäller ochsom jag sade bygger på internationell rätt och på praxis i vårt eget land ärdet bl. a. så, att ett land för atl erkännas skall ha fasta territoriellagränser och ha en regering. Den regering som har funnits harhuvudsakligen haft sitt säte utanför landets gränser, nämligen i . Vihar diskuterat den här frågan i utskottet, och jag förstår av Hans Peterssonsanförande att han erkänner att utskottet inte har slarvat ifrån sig frågan utanverkligen lagt ner arbete på att behandla den. Del är därför glädjande att viär i alla fall kan se en ljusning. När det sedan gäller "imperialisternas" krav pätillgång till råvaror och annat visar väl just arbetet inom QAU ochsammankopplingen av det arbetet och FN-arbetet att dessa organisationer ochderas medlemsländer, inkl. , sätter sig över sådana åtaganden och sådanaförslag som påstår skulle förhindra en fredlig lösning avfrågan. I stället är det så, att i och med att man nu har kommit så pass långtsom man gjort och har lämnat stridigheterna, år just delta etttecken på att sådana saker som nämndes här icke skall ligga till grund förställningstagandena. frågade om jag som ett villkor för ettsvenskt erkännande förväntade mig att del i del här området skulle råda ettsvenskt demokratiskt system. Så är inte fallet, även om jag självfallet skulletycka att det vore bra om vi i flera länder på jorden hade ett fulltdemokratiskt system. vet lika väl som jag atl detta inte är ettvillkor för atl vi skall erkänna . 36HANS i (vpk): Nr 18 Jag skulle slutligen vilja ställa en fråga lill den 4 för att fåklarhet i var hon egentligen står; Anser och utskottet att Polisario företräder den sahariskabefolkningens krav? att Polisario är en rättmätig representant för detvästsahariska folket? 37INGRID (); Låt mig till detta bara säga atl Polisario iallra högsta grad har varit delaktig och måste vara delaktig i de förhandlingarsom förs. 38 HANS i (vpk): Herr talman!Låt mig då bara ställa en kompletterande fråga, som inte direkt hör tillbehandlingen av det här ärendet. Avser utskottet att ta några initiativ för atlhöja Polisarios status, som man eftersträvar, i linje med vad man tidigaregjorde när det gällde PRR i och vad man gör när det gäller PLO iPalestina? 39 (); Detta är ett yrkande som inte har förelegatför utskottet, och utskottet har inte heller behandlat något sådant yrkande. överläggningen var härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med.306 röster mot 16 för motion 1980/81:200 av m. fl. i motsvarande del. 1981/82:2otn dokumenten rörande baltutlämningen Utskottets hemställan bifölls. 10 § Den alliansfria rörelsen Föredrogs utrikesutskottets belänkande 1981/82:3 om den alliansfria rörelsen. 40OSWALD (vpk): Vpk har motionerat om attSverige bör söka medlemskap i den alliansfria rörelsen, och vi har haft fleradebatter i kammaren om den saken. Vad utrikesutskottet har sagt om vårmotion är i stort sett en hänvisning till eller en upprepning av vad som sadesi fjol - det finns inte någon bättre relevans eller någon mera reellargumentation i utskottets betänkande än det gjorde . De myckel godaskål som från vårt partis sida anfördes för alt skulle sökamedlemskap i rörelsen kvarstår fortfarande. har engagerat sigunder - i stort sett - i att arbeta försolidaritet och jämlikhet med framför allt tredje världens länder,utvecklingsländerna. Just dessa länder är den stora skaran av medlemmar i denalliansfria rörelsen. Där finns alltså ett mycket gott skäl för att tasteget fullt ut och delta i denna verksamhet på ett mera aktivt och bestämtsätt. Vi har sökt arbeta för vad vi kallar en ny ekonomiskvärldsordning. Vi har i alla möjliga sammanhang och internationella foraframhållit vikten av att industrialiseras, men det finns också enmängd andra skäl som har att göra med vår biståndspolitik och vårutrikespolitik visavi tredje världen. Det viktiga är ju att den alliansfriarörelsen har tillkommit och arbetat för att bilda en motvikt motstormakterna och stormaktsblocken. Dessa är de inte minst viktiga. Sedan tillkommer samma goda skäl som har funnits-och somvi har dragit nytta av - när det gällt vår, det måste vi väl säga, ganskaframsynta och, , i varje fall, mycket goda biståndspolitik, nämligenatt den har haft mycket positiva effekter för självt. Jag tänker då påde framgångar som den har medfört för bl.