prot · G50973 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är självklart aft med det korta varsel somjag haft att störta mig in i detta problem - som jag inte på tjänstens vägnarhaft att handlägga vare sig inom sjukvården eller inom riksdagspolitiken - blirjag i denna sena timme svaret skyldig. Men jag gjorde i mitt anförande enöppning och inbjöd till samtal, och jag upprepar att jag är beredd atf samtalamed förnuftiga personer. 119 () replik: Det är möjligt att jag ställer större krav påGunnar än vad jag tyckte man kunde ställa på regeringen, men jag finnerockså visst fog för denna olika behandling. Å andrasidan respekterar jag det besked som jag har fått. Jag hoppas att vi får tillfälle till samtal, så får vi sevad gott det kan komma ut av det. 120SVEN (): Under en tågresa stötte jag samman med enperson med höga ideella mål och intressen som jag hade lärt känna. Det hadegått vi mötfes senast, och jag upptäckte aftidealisten hade genomgått en märkbar förändring. Under vårt samtal sade han:Ser du, livet blir till slut bara en ekonomisk fråga. - Idealisten hade blivitmaterialist. När man lyssnat på denna långa debatt kan man infe kommaifrån aft det är det materiella som dominerar debatten. Lägger man därtill dehårda tillmälena och försöken atf misstänkliggöra, så känns det nästan litetkyligt. I denna debatt vill jag aktualisera ett ord som börjaranvändas mer och mer i politiska sammanhang. Det är ordet livskvalitet. Man upptäcker snart hur svårt man har atf ge ordet substans,verkligt gripbart innehåll. Det beror väl bl. a. på att vi i den politiskadebatten ensidigt för fram vissa frågor och inte vill eller vågar ta upp ellerinte behärskar alla frågor som berör människans liv. Även om det ekonomiska är en mycket viktig del avmänniskans liv och situafion, så är det inte allt. Det finns mycket, mycket mersom hör till livet. Vi lever ju i ett välfärdssamhälle med den finamålsättningen atf varje människa skall få sina behov tillfredsställda ochuppleva ett människovärdigt liv. Och mycket har verkligen hänt för att göralivet bättre för det stora flertalet. Men ändå hotas nu människan, alltifrån det ofödda barnettill den gamla, av en mängd negativa och nedbrytande krafter. Särskilt är densvaga människan utsatt. En av de grundläggande orsakerna anser många äratt vi mitt i vårt sökande efter välfärd har övergivit en människosyn,en värdering av människan. Den kristna synen har varit ett kulturarvoch en självklar utgångspunkt i uppbyggandet av vårt samhälle. ärdet många som håller den högt. Men i praktiken har vi alltmer övergivit den,och vad har då kommit i dess ställe? Om man släcker de stjärnor som i seklerväglett vårt folk och infe tänder några andra i stället -vad händer då? Skall vi ge innehåll åt ordet livskvalitet måste vi börjamed de grundläggande livsfrågorna. Vad är livets mening och mål? som inte minst ungdomarna ställer, och de vill ha svarockså av politikerna, som ofta menar sig förstå och kunna det mesta. Vad säger då den kristna människosynen? Livet är en gåvavi fått att förvalta under ansvar. Varje människa är unik och oändligt värdefullända från tillblivelsen i moderlivet. Värdet beror på vad vi är; skapade tillGuds avbild. Detta ger oss ett värde oberoende av prestationer och ett skydd-grunden för verklig välfärd. Det finns något som man kallat för urgrubblets klassiskafrågor: Varifrån, varthän och varför? De frågorna kan man aldrig tysta hosmänniskan - detta därför att människan har evighetsvärde. Förnekar manevighetsvärdet hos människan, devalverar man själva människovärdet, och det ärmycket allvarligt. , som på ett mästerligt sätt tolkat dennaturliga människan, säger i sin bevingade dikt: Det finnsnågot bortom bergen, bortom blommorna och sången, det ärnågot bortom stjärnor, bakom heta hjärtat mitt. Dessa livsfrågor är tidlösa och odödliga och måste gesstort utrymme när man skall fylla ordet livskvalitet med innehåll. Någon frågar; Är detta politik? Ja, i ett land där vill tillhöra folkkyrka eller frikyrka är dessa frågor i högsta gradberättigade - också i politiska sammanhang, också i en allmänpolitisk debatt. Vad håller vi på att få i stället? Jo, en mängd olika ochi längden ohållbara synsätt, t. ex. det materialistiska: "Människan äringet annat än resultatet av slump och materia"; det biologiska:"Människan är en högt utvecklad apa"; det tekniska: "Människanär en avancerad dator"; det ekonomiska: "Människan ärproducent-konsument". I samhället värderas vi oftast efter våraprestationer. Även i våra djupaste relationer förhärligas enslit-och-släng-mentalitet. Gemensamt för alla dessa synsätt är atf de i sinkonsekvens skadar livet och inte ger svaga, utslagna, handikappade och gamlamänniskor något särskilt högt värde. De ger heller inget verkligt skydd mot detekniska, ekonomiska och politiska krafter som vill manipulera och styra den enskildamänniskan. Det samhälle som skall ge god livsmiljö och livskvalitetmåste slå vakt om hemmet och familjen. Familjen är en grundpelare i vårdemokratiska samhällsbyggnad. Det är något av det högsta i tillvaron förmänniskan att få uppleva jordisk kärlek och lycka, bilda hem och upplevafamiljelivets rikedom. Tillåter vi fientliga krafter att ödelägga dettagrundläggande i vårt samhälle, får vi uppleva skrämmande konsekvenser. För attlivet skall bli meningsfullt och rikt måste varje medborgare få möjlighet tillutbildning och arbete. Det är också vikfigt aft alla arbetsuppgifter uppskattasoch värderas Hka. Inte minst ungdomen känner oro . Här måstealla goda krafter medverka och samverka till att varje individ kan drömma omoch hoppas på en meningsfull tillvaro i ett samhälle som ger rättvisa åt alla. Kampen mot sådant som förstör livskvaliteten är viktig.Hit hör bl. a. kampen mot droger. I har inställningen till alkohol skiftat starkt -från fullständig "alkoholliberalism" tilltankar om totalförbud . Förmodligen vill ingen hafillbaka det s. k. Brattsystemet, vilket bl. a. omfattade motboken, i alla dessdetaljer. Men hur många ställer sig bakom de grundläggande värderingarna - attransonera försäljningen av alkohol, att inte tolerera offentligt fylleri ochinte tillåta att alkoholmissbrukaren själv eller hans närstående tar skadagenom ett i längden nedbrytande alkoholmissbruk? Det är hög fid att vi inomalla instanser analyserar vår roll i den samlade missbrukssituationen. Är vitill nytta, eller ställer vi fill med ytterligare skada? Den gamlanykterhetsvården ingrep med åtgärder innan familj, arbete eller bostad var "bortsupna";låter vi missbrukaren "löpa linan ut" med alla de lidanden somutslagningsprocessen för med sig. Trygghetslagar och vårdsystem får inte varakonstruerade så, att utslagning påskyndas och medicinska alkoholskadorfördjupas. Då det gäller att komma till-rätta med alkoholmissbruketkan flera vägar anvisas, även om ingen på förhand kan betecknas som den bästaeller effektivaste. Under alla förhållanden måste informafionen om riskerna medalkoholbruk intensifieras - i synnerhet bland barn och ungdom. Det måste ståklart för varje barn i vårt land att alkoholen är ett gift och att bruk av denmedför risk för beroende av giftet och risk för aft andra gifter och drogerkommer in i bilden. Det gäller i denna information att eftersträva aft denpositiva attityden och den kommersiellt betingade glorian kring alkoholförtäringavlägsnas i vårt land och ersätts av samma skarpa reaktion som vänder sigmot bruket av narkotika. Vi måste skapa ett alkoholnegativt samhälle. Det är nämligen helt ovedersägligt att det är den utbreddaalkoholseden i sig själv och förknippandet av alkohol med fest och högtid somger spriten dess glans och gloria och som insveper dess skadliga verkan och destora riskerna i ett dunkel. Det är svårt att se hur denna gloria kring alkoholenskall kunna avlägsnas utan att själva seden och förknippandet av alkohol medfest avskaffas. Den svenska villigheten att godta berusning som normal vidvissa tillfällen är i högsta grad onormal. Visserligen har denna positiva synpå alkoholen tusenårig hävd i vårt land, men icke desto mindre måste den bort,om vi skall få ett sundare och socialt bättre samhälle. Den har inneburit ochinnebär alltfort en nafionell fara, som för med sig både kulturell ochdemokratisk förnedring. Vi kan, om vi vill, hjälpas åtatt bygga ett samhälle där människor kan uppleva livet som ett spännandeäventyr, så att vi i stället för alla negativa tongångar kan få höra flerutbrista med diktaren: som gavmig så mycket. . . 121RUNE (): Årets remissdebatt har präglats av de tvåsammanhängande problem, ekonomi och sysselsättning, som mer än någotannat står i förgrunden i den politiska debatten. En internationell utblickvisar också att dessa problem inte är isolerade till . Över heladen industrialiserade världen är krisbilden densamma, men med tillägget attfredsfrågorna - om vår värld skall överleva - är de allt övergripande. Tillfredsfrågorna finns det chans att återkomma i den utrikespolitiska debatt somvi skall ha , och jag skall också ställa in mig i ledet ochtala om regionalpolitik, som för oss norrlänningar innehåller det storaproblemet med sysselsättningen. Det finns områden i som har en sämre situation änmitt eget län då det gäller sysselsättningen, men jag tar ändåsituationen i som utgångspunkt i mitt anförande, eftersomsituationen där är allmängiltig för ett glesbygdslän. Jag börjar med att konstatera atf vi behöver ca 16 000 nyajobb i för atf nå upp till riksgenomsnittet då det gällersysselsättningen. Den arbetslöshet som ligger i den siffran kan man åtgärdakortsiktigt genom att sätta in beredskapsjobb och andra stödåtgärder som lättari svåra, akuta kriser. Men även i den kortsiktiga satsningen är det viktigt väljer atf lägga beredskapspengarna på objekt som har en genererande verkanpå näringsliv och andra vitala delar i samhällsmaskineriet. Till den typen avobjekt hör byggandet av vägar och broar, hamnanläggningar, industrilokaler,virkesterminaler, m. fl. Tyvärr verkar akuta kriser inom ekonomin ochsysselsättningen som mörka hinder när man skall se mot horisonten, mot deframtidssatsningar som skall angripa problemets innersta kärna. Detfinns ett kinesiskt ordspråk som säger; "Ge en man en fisk - och han blirmätt för dagen. Ge honom ett redskap - och han blirmätt för livet." Jag vill i mitt debattinlägg visa på de redskap, delångsiktiga satsningar, som betyder utveckling och framtidstro för min hembygdi . Jag börjar med skogen. Den svenska skogsindustrin harknapphet på råvara. I inland finns stora kvantiteter mogen skog, menavverkningen bromsas av att kunskapen om hur skog i svåra klimatlägenskall föryngras är liten. a. av miljöskäl uppfyller infe föryngringen avskogen i inland skogsvårdslagens krav. Vid skogshögskolan i har man ett färdigt program förett forsknings-och utvecklingsarbete för skogsvården i svåra klimatlägen. Dettaforskningsprogram syftar till, kort beskrivet, atf skapa återväxt på redankalhuggna marker, med säkrare föryngringsmetoder möjliggöra ökad avverkning iNorrlands inland och därmed också ett ökat virkesuttag på både kort och långsikt. Skogsnäringen är själva livsnerven i det norrländskanäringslivet, och om skogshögskolan får resurser att genomföra sitt programblir effekten bättrekapacitetsutnyttjande i skogsindustrin, ökad sysselsättning och därmed större möjligheter attbibehålla infrastrukturen i inre . Kostnaden för forskningsprogrammet har beräknats till 1,3miljoner. För att forskningen skall bli lönsam krävs en ökad avverkning på ca50 . Detta motsvarar en ökning avslutavverkningsarea-len på ca 500 ha. Detta skall jämföras med att den totalaarealen slutavverkningsmogen skog i svåra klimatlägen är 1,4 miljoner ha. Denkostnad projektet kräver är alltså mycket liten mot den beräknade vinsten. Mankan också formulera frågan så: Har vi råd att säga nej till skogshögskolansprojekt? Jag har i mitt anförande tagit fram den resurs somskogshögskolans lokalisering till tillfört och . Detfinns också skäl att granska vilka möjligheter som , den kanskevikfigaste lokaliseringspolitiska satsning som någonsin gjorts i övre ,kan erbjuda. När undervisningen och forskningen startade vid det norrländskauniversitetet var det inte "bara" en kulturspridning norrut man villeuppnå. Med de forskningsresurser som härigenom tillfördes ville manockså skapa ett gynnsammare teknologiskt klimat för den norrländska industrin.Till en del har dessa förväntningar kunnat infrias, men kombinationenforskning-näringsliv borde kunna utnyttjas ännu mycket mera. Låt mig peka påett exempel. Vid håller man på att bygga upp enutvecklingsenhet för tillämpad mikrobiologi, och ett av de första objekten ärett utvecklingsprojekt i samarbete med läkemedelsföretaget förframställning av humant interferon. Utvecklingsarbetet har varit framgångsrikt,och man har nått fram till ett ställningstagande för en produktion. Deforskare i som lett utvecklingsarbetet med interferon har en gedigenkompetens, och på grund av universitets starka ställning inom forskningrörande cellodling bör en produkfion av interferon för både kliniska prövningaroch kliniskt bruk förläggas i nära anslutning till och kopplastill en vetenskaplig expertgrupp där. Med tanke på den gynnsamma effektinterferon visat sig ha på vissa virussjukdomar och tumörer är en sådanproduktion en framtidssafsning både för och näringslivet. Den s. k. Norrlandsdebatten har en stark slagsida mot detnegativa. Inte minst vi norrlänningar gör felet att mindre tala om styrkan iden norrländska samhällskroppen och mera om bristsjukdomarna. Då är det kanskeinte så underligt att vi sätts på droppbehandling eller får en tillfälligtransfusion som just klarar livhanken. Jag tycker att vi skall tala mera om styrkan och de storamöjligheter som finns i Norriand. Ett område med styrka är t. ex.Skellefteåregionen. Där finns en del större industrier, exempelvisBolidenbolaget, men kan också betecknas som ett av landetsmest utpräglade småindustriområden. Där finns forsknings- ochutvecklingsresurser i form av lUC (industriellt utvecklingscentrum), högreteknisk utbildning i träteknik, trätekniskt utvecklingscentrum och där finns ocksådet industriella serviceorganet Expolaris. 12 protokoll 1981/82:72-74 driverExpolaris en projektverksamhet som syftar till att introducera norrländskasmåföretag på den snabbt växande u-landsmarknaden. Arbetet har inriktats påöverföring av småskalig teknologi omfattande såväl konsulttjänster som leveransav furn-key-projekt inom områden där norrländsk industri och samhällsstrukturrepresenterar ett specifikt kunnande. Försäljning av grundläggandeyrkesutbildning har härvidlag bedömts vara särskilt viktig dels för u-ländernasegen utveckling, dels som befrämjande för ytterligare norrländsk export. Isamverkan med Norrlandsfonden, utvecklingsfonder, statliga och kommunala organm. erbjuder organisationen utvecklingsländerna småskalig industriell utveckHngoch också utveckling inom den allmänna sektorn, exempelvis vård och utbildning.Denna verksamhet har resulterat i konkret samarbete med utvecklingsländer ochinternationella organisationer. I detta sammanhang är följande projekt avsärskilt intresse: - Yrkesutbildningi (samarbetspartner: regering). - Studie för ettyrkesutbildningsprojekt i (samarbetspartner; ). - Överföring avsmåskalig teknologi till , , Sri Länka och en provins i (samarbetspartner: ). Fleraandra projekt bearbetas också. Tack vare den paraplyorganisation som Expolaris har kanett brett sortiment av tjänster och kunnande från hela snabbt ochsmidigt göras tillgängligt för export fill . Ett par statliga utredningar har också pekat påmöjligheterna och värdet av en svensk-norrländsk tjänsteexport och know-howtill . Jag vill sluta detta avsnitt med att understryka detdubbla värdet av denna verksamhet, och jag vill göra det med adress till biståndsorganetSIDA. För täcker det in ett viktigt eftersatt område av storbetydelse. För , för företag och institutioner, ger det storautvecklingsmöjligheter och en chans att exportera norrländskt kunnande. Sist vill jag påminna om ett gammalträttvisekrav från . På den elström som vi producerar i de norrländskaälvarna vill vi ha sänkta eltaxor. Det är infe rätt att vi norrlänningar medvår konsumfion skall subventionera överföring av elkraften till de södra delarnaav . Låga energikostnader är naturligtvis bra för de norrländskahushållen och kan också vara ett sätt att få de svenska företagen att övervägaalternativet . 122GUDRUN (); Det är några ord som dåvarande landshövdingenGösta myntade under sin fid i . De lyder så här:"håller på att förblöda." Vi stod redan då inför en situation, där glesbygdenavfolkades och många var tvungna att flytta från länet för att få arbete. Inommånga kommuner blev åldersfördelningen så ojämn att det var en mycket ringaprocent av befolkningen som hade ett dagligt återkommande arbete att gå till. har vi byttlandshövdingar . Men förblödningen fortsätter. Aldrig tidigarehar vi haft så stor arbetslöshet inom yrken som av tradition varit mycketstarkt förankrade i länet. Jag tänker då på både byggnadsarbetare, gruvfolketoch järnbruksarbetare, för att inte tala om alla dessa kvinnor och ungdomar somnu helt enkelt har gett upp. När stora blödningar uppstår brukar man lägga etttryckförband, för att få slut på blödningen. I vissa undervisningsböckerhänvisas den här insatsen till första hjälpen vid akuta olyckshändelser. Såungefär kan man överföra tankegångarna på situationen i vårt län. Småtryckförband har lagts, men några radikala åtgärder har inte satts in ochdärför är vi mycket besvikna i vårt län. De stödpengar som staten har tillställt olika företag iKopparbergs län förutsatte att 4 441 nya jobb skuHe åstadkommas.Men det blev bara 3 454 arbetstillfällen. Är det då inte fel på uppföljningenfrån regeringens sida? De siffror som meddelas i kommunikéerna är kanske baraslagord för att regeringen skall kunna säga: Se hur vi har satsat. Andra situationer som vi har upplevt som beklämmande ärnär regeringen gör s. k. akuta hjälpaktioner genom AMS. Jag tänker närmast pååtgärden att placera ungdomar på olika arbetsplatser. Det blev ingen förberedelsetid, utan regeringens beskedkom mycket hastigt. I ett län där vi har svårt att hitta arbetsgivare som villta sig an ungdomarna måste man få bättre tid för förberedelser. Därför skullejag vilja ge regeringen rådet att tänka på att det behövs längre planeringstidnär jobb skall ordnas för våra ungdomar. I bor ett ovanligt tåligt folk. Vi klagar inte ionödan. Av tradition har vi vant oss vid att pendla långa vägar för att fåarbete. Men är smärtgränsen nådd. All tilltro till en rättvis fördelning avjobb håller på att försvinna. Redan i skolans nionde klass får många ungdomar magkrämporoch nervösa besvär. De har sett hur kamrater som gått ut skolan och som intehar fått något jobb har förvandlats bara . En del av dem har inteorkat leva vidare därför att de inte varit till nytta för någon människa. I järnbrukssamhället som jag kommer ifrån skall man nuklara avskedanden med förtidspension. Åter ett tryckförband utan radikalaåtgärder. Fullt friska personer, med kunskaper i händeroch huvud, överlämnas åtde långa ensamma dagarna utan sysselsättning och utan den gemenskap de haft påarbetsplatsen. De får god tid att tänka på de orättvisor som skedde när SSABövertog järnverket från . Skogen och elkraften behöll det säljande bolaget. Förraåret köpte elkraft för 90 miljoner, bl. a. från det kraftverk som StoraKopparberg äger och som finns mitt inne i verksamhet. Därför är vi mångai som infe litar på regeringens uppföljningsverksamhet och kontrollnumera. Vi socialdemokrater har också påtalat de här svagheterna både i gruppmotioneroch i länsmotioner. Vi vet att i ett län med försvagad sysselsättning drabbaskvinnorna mycket hårt. I vårt län har vi alltid haft låga siffror för kvinnorsförvärvsarbete, och kvinnolönerna i har varit de lägsta ilandet - troligen beroende på tillfälliga arbeten, som ofta är dåligt betalda,och alla halvtidstjänster inom den offentliga sektorn. Detta är ju en förödandesituation särskilt för de unga kvinnorna som vill komma in på arbetsmarknaden.Halvtidsarbete ger sällan någon möjlighet att avancera i tjänsten, och för enensamförsörjare räcker det inte med några timmars arbete . Likadant ärdet för många kvinnor som kanske blir erbjudna halvtidstjänst men har så långakommunikationer att det blir omöjligt för dem att ta ett sådant arbete. Under mina år har jag varit med om att se hur denoffentliga sektorn inte bara växt utan också utvecklat människorna. villregeringen minska på den sektorn, som tillför så många inom vårt län ettarbete. Vårt landsting har gett anslag för att bemästraarbetslösheten. Det måste vara det rätta receptet i ett län där vi har mångasmå sjukvårdsenheter, och där många människor bor i glesområden, att de kan fåbåde utbildning och arbete i den offentliga sektorn. När vi inte kan skapa arbete åt människor, då försvinnerockså många kunskaper som utvecklas och stimuleras i arbetslivet. En outnyttjadarbetskraft blir ofta en ekonomisk och social belastning. Därför måste vi, somsocialdemokraterna så väl beskriver, få hjulen aft gå igen. Jag har sagt att vi är ett tålmodigt släkte iKopparbergs län, men får vi inte möjligheter att behålla jobben eller få fleraarbetstillfällen, då blir vi ocksåandhgen fattiga. Våra kunskaper rinner ifrånoss, därför att människor inte får pröva in i arbetslivet. Alla dessa situationer som redan nu inträtt för många, attha kunskaper men inte ha någon att överlämna sina kunskaper till, exempelvistill nästa generation, är en tragedi för en enskild människa. Jag skall inte gå närmare in på arbetslösheten igruvområden och järnvägssamhällen. Det kommer att redovisa i ettsenare anförande. Men vad som oroar mig är att vi med arbetslöshetenfått en allt smalare linje för våra ungdomar som vill utbilda sig. hade vi många ungdomar som sökte sig till utbildning ibergshantering och järnhantering. Men när vi borde satsa mera på forskningoch utveckling inom just de områdena, blir ungdomarna rädda att utbilda siginom dessa yrken, för de ser att både järnbruk och gruvor ligger för fäfot ilänet. Kanske har mitt inlägg uppfattats som en lång klagovisa.Men jag har velat peka på hur allvarliga situationer människorna i Dalarnahamnat i. Jag har, fru talman, lånat några ord från en nyomskrivenpoet, som stod här i talarstolen och beskrev liberalernassköna värld. Jag tänker på förre partiledaren . Orden är, som hanskriver i en av sina dikter; "Bilder som ingen bryr sig om." Det ärjust några vardagsbilder jag försökt skildra och den oro vi alla känner iKopparbergs län. Låter regeringen länet förblöda, då går kraften urmänniskorna. Man tappar framtidstron, men framför allt: man tappar tron attnäringslivet tillsammans med de anställda och politiker kan göra någonting föratt stimulera de unga till utbildning och få deras längtan att gå i uppfyllelse,att komma in i ett intressant arbete . Därför står kravet kvar frånoss socialdemokrater - arbete åt alla. 123 (): intervjuade en TV-reporter tretidningsjournalister om deras personliga syn på den allmänpolitiska debattenhär i kammaren. Egentligen var de ganska ense om att debatten i stort settföljer gamla mönster. Regeringspartierna får försvara sina förslag ochställningstaganden, medan oppositionen, med eller utan motförslag, talar omhur fel det mesta är. Vi har hört ett sådant inlägg. I många fall nöjer man sig med att påstå att det eller detförslaget inte är genomförbart därför att det drabbar den eller den gruppeneller kategorin människor. Man kräver större insatser från samhället samtidigtsom man menar att budgetunderskottet är för stort. Det är svårt att få denekvationen att gå ihop, om man inte accepterar förklaring iTV när nådiga luntan presenterades, då han sade att budgetunderskottet är bådeför stort och för litet. Det gäller att ha handlingsfriheten kvar ochkunna vända kappan efter vinden. Är det ansvarsfull politik när man vill både behålla kakanoch äta upp den? Budgetunderskottet måste minska - och det är vi alla överensom - men går den socialdemokratiska kravmaskinen för högtryck.