prot · G509114 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag vill ställa frågan till ErikJohansson: I ett sådant ansträngt läge som vi har , där förmågan attförmedla ett arbete till en platssökande måste sättas i förgrunden, finns detdå inte anledning att tänka sig att AMS med sina 10 000 tjänster skulle kunnagöra vissa ompriorite-ringar? Alla andra verk, organisationer och företagtvingas att prioritera det 5 protokoll 1981/82:114-117 man anservara mest viktigt. Jag vill också fråga: Är inte uppgiften att ge denarbetssökande ett arbete den mest väsentliga uppgiften för platsförmedlingen,för länsarbetsnämnderna, för AMS? Har jag fel på den punkten, tycker jag attdet vore intressant om kunde utveckla frågan och tala om vilkaandra, mer prioriterade arbetsuppgifter som platsförmedlingarna har ochsom alltså går före uppgiften att ge arbetssökande ungdomar, kvinnor m. fl.arbete. 64 () replik: Jag förstår mycket väl att detta är en mycketväsentlig fråga för moderata samlingspartiet - i annat fall hade mansjälvfallet inte reserverat sig. Enligt min uppfattning så skulle en ökadgeografisk rörlighet leda till stora problem, både för människorna och för de orterdessa människor lever och vistas i, och den löser inte de problem som AndersHögmark avser. Man skapar i stället andra problem när man genom samhälletsförsorg stimulerar människor att flytta. Men jag är medveten om att moderatasamlingspartiet har en annan uppfattning i dessa frågor och sätter dengeografiska rörligheten genom flyttning av människor framför åtgärder för att istället styra sysselsättningstillfällena just till de områden och orter därmänniskorna bor och vistas. 65 () replik: frågar mig: Vad skall manomprioritera, och hur skall man disponera tjänsterna? Ja, men det är ju ändå pådet sättet, , att arbetsmarknadsverket, länsarbetsnämnderna ocharbetsförmedlingarna blir vad vi gör dem till genom förslag och beslut här iriksdagen. Då är frågan, som redan har sagts här: Skall vi prioritera de friskaoch starka och låta de svaga grupperna stå efter, skall vi låta ungdomarna ståefter och skall vi medverka i rörlighetsbefrämjande åtgärder? I ett tidigare inlägg sade att viexempelvis kan köpa utbildningen. Är det då inte viktigt att vi har ensammanhållning, där samhällsintressena får utgöra ett inslag iarbetsmarknadspolitiken när det gäller sådan verksamhet där utbildning ingår,de rörlighetsstimulerande medlen och arbetsförmedlingen? När vi har fått beslut om enövergång till obligatorisk arbetsförmedling finns det inga andra vägar än enförstärkning av arbetsförmedlingens tjänster. Det centrala verket, arbetsmarknadsverket,har i skrivelser och på annat sätt gjort framställningar och påmint om behovetav detta. Jag för egen del och vi i vår grupp är helt på det klara med detta.Det länder såväl samhället som den enskilda människan till godo, både frånindividens trivselsynpunkt och från samhällsekonomiska synpunkter. 66ANDERS HÖGMARK (m) replik: Till vill jag först säga attdet knappast är fråga om att med . locka människor att flytta.Människor stimuleras inte att sökasig nya arbeten av dessa 3 000 eller . Det är bara en ringa Nr 114kompensation för den uppoffring, både ekonomiskt och på annat sätt, som den dessafamiljer tvingas utsätta sig för. Jag har mycket svårt atttänka mig att en j familj1982 skall känna sig lockad att flytta för att man ställs i utsikt 6 000 eller ,utan det är, som sagt, en liten, ringa kompensation till de kanske Arbetsmarknads-allrasvagaste på arbetsmarknaden som aktivt söker sig bort, till ett nytt politiken jobb. Jag ställde frågan till därför att jagutgick från att han har en viss insikt i de här förhållandena, och dessutom enviss kompetens som kanske andra inte har. Får jag tolka det så, att inomarbetsmarknadsverket, med ca 10 000 anställda, har man gjort en optimalfördelning av resurserna - man kan alltså inte tänka sig att flytta etthundratal personer över landet från mer administrativt, utredande, planerandearbete till den direkt verkställande, platsförmedlande verksamheten? Det är iså fall imponerande, att ett verk med så många anställda har lyckats uppnå detsom i stort sett ingen annan har uppnått, nämligen denna totala optimering. Jag tror nämligen - på den punkten delar nog ErikJohansson min uppfattning - att det är den i särklass mest angelägna uppgiftenför arbetsmarknadsverket på alla nivåer att förmedla arbeten - inte i förstahand till de unga och starka utan till de människor som behöver arbete, oavsettom de är unga eller gamla, män eller kvinnor, med eller utan handikapp. Mot denbakgrunden tror jag att platsförmedlingen bör förstärkas. Litet mindre avplanering, utredande och organiserande kanske skulle behövas. Det finns en tendens - det har flera rapporter visat- attförvaltningen, inte minst den offentliga förvaltningen, ägnar sig mer och meråt att administrera sin egen interna verksamhet och mindre och mindre åt attbetjäna den allmänhet som politikerna har satt dem att betjäna. Det är enoroande utveckling, och den vänder vi oss i moderata samlingspartiet mot. vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 67MARIANNE STÄLBERG (s): Det är många före mig här som talat omde höga arbetslöshetssiffrorna. Det är kvinnorna som i hög grad drabbas. Det ärspeciellt de mycket unga och de äldre eller medelålders kvinnorna som kommer ikläm. Det har alltid varit så, och det är speciellt märkbart nu närarbetslösheten drabbar även andra grupper. har jämställdhetskommittén presenteratbetänkandet Förvärvsarbete och föräldraskap. Där konstateras bland mycketannat om kvinnornas situation i samhället, att från samhällets synpunkt är detekonomiskt oförsvarligt att inte ta till vara den tillgång som kvinnornasbegåvning utgör för arbetsliv och samhälle. Kommittén understryker vidare att utvecklingen mot enrättvisare fördelning av arbetstillfällen mellan kvinnor och män måste drivasaktivt också i en stagnerande ekonomi. Även i ett svårt arbetsmarknadslägemåste sysselsättningspolitikensmål vara en rättvis fördelning av arbete mellan kvinnor och män. Enligt etttidigare betänkande från jämställdhetskommittén. Kvinnors arbete, var avkvinnorna i åldern förvärvsarbetande. Bearbetning av ATP-statistikenvisar dock att av sådana kvinnor i åldern inte harförvärvsarbetat i sådan omfattning att de tjänat inATP-poäng. Vi vet att kvinnor i större omfattning kommit ut påarbetsmarknaden , inte minst beroende på utbyggnaden av denoffentliga sektorn. Men vi vet också att de till allra största delen gått uttill ett deltidsarbete. Det är många orsaker till detta, men inte sällan berordet på en otillräcklig utbildning i kombination med liten eller ingenerfarenhet av arbetslivet. Detta gör att kvinnor, speciellt äldre ochmedelålders, inte får eller vågar ta ett heltidsarbete. De känner sigotillräckliga. Detta är också skälet till att så många av dessa fortfarandestår utanför arbetsmarknaden, trots att de önskar ett arbete. Vi har inte varit särskilt uppfinningsrika när det gälleratt hitta idéer och lösningar för att stimulera och hjälpa dessa kvinnor attkomma ut på arbetsmarknaden till ett arbete som de vill ha och kan försörja sigpå. Vissa försök har dock gjorts, bl. a. genomsysselsättningsutredningens initiativ. Utredningen bedrev tillsammans med AMSoch SÖ en försöksverksamhet i - april1977. Resultaten av försöken visade att antalet kvinnor iarbetsmarknadsutbildning i det närmaste fördubblades underundersökningsperioden i förhållande till . Vi socialdemokrater har därför i en motion även till åretsriksmöte upprepat kravet på särskilda utbildningsinsatser för dessa kvinnor,men precis avstyrker utskottsmajoriteten vårt förslag.Motiveringen är att AMS skulle vara oförhindrad att starta sådan verksamhet.Men vi vet ju att så inte har skett, och skälet är att AMS behöver förstärkningav arbetsförmedlingen för att klara denna uppgift. Det har vi också föreslagitatt man skall få. Jag började med att redogöra för jämställdhetskommitténsuppfattning att äldre och medelålders kvinnor behöver speciella insatser föratt komma ut på arbetsmarknaden. I kommittén är vi politiskt överens. Varför ärdå majoriteten i utskottet så okänslig för de här kvinnornas problem? Vilkaandra förslag har ni att komma med? Vårt förslag att omgående återuppta den s. k.BAMU-verksamheten tenderar att bli en följetong, eftersom majoriteten envisasmed att avslå även detta förslag år . BAMU innebar att bidrag utgick till lönekostnaderna förberedskapsarbetare i statlig och vilka tillfälligtersatte ordinarie personal som deltog i yrkesutbildning. Det var en utmärktstödform och gjorde att många kvinnor fick chans till arbetslivserfarenhet ochflera också till fortsatt arbete. Vidare föreslår vi att man prövar möjligheterna attutvidga verksamheten till att gälla även den privata sektorn. Datorn kommer meroch mer till användning, inte minst inom kontors-och serviceyrken. Viföreslår därför att man skall pröva att låta BAMU omfatta även datautbildninginom dessa yrken. Arbetslösheten bland invandrare är särskilt oroande. Dessahar ofta en svag ställning på arbetsmarknaden och träffas nu hårt av nedgångeninom industrin. Statistiken visar att arbetslöshetsperioderna är längreför invandrare. Att vara arbetslös är ett hårt slag för alla människor, men detär speciellt besvärande om man är invandrare med bristande kunskaper i svenska.Dessa människors möjligheter att söka sig ut på en bredare arbetsmarknad hämmasockså när de inte har tillräckliga kunskaper i svenska. Extraordinära insatser behöver därför sättas in påsvenskundervisningens område. Både i motionen och i en reservationvidareutvecklar vi våra synpunkter angående det problemet. Vi föreslår attmöjligheterna till svenskundervisning inom arbetsmarknadsutbildningen vidgasunder 1982, dels genom att man slopar kravet på efterföljande yrkesutbildningför anmälda arbetslösa, dels genom att man vid behov tillåter en förlängning avutbildningstiden utöver nuvarande . F. n. utnyttjas inte de medel somär anslagna för arbetsmarknadsutbildning. Det finns därför enligt vår meningtäckning för kostnaderna. Utskottet redovisar i sin skrivning att det var ca 8 000invandrare som deltog i svenskundervisning inomarbetsmarknadsutbildningen, och det är positivt - men det är inte alls tillräckligt.Samma år kom det drygt 34 000 nya invandrare till , vilket visar attbehovet av utbildning i svenska är betydligt större än den utbildning sombedrivs . Dessutom vet vi att svenskundervisningen på arbetsplatserna nu idet närmaste upphört, vilket gör situationen ännu sämre. Utskottet hänvisar till ett avlämnat betänkande omsvenskundervisning för invandrare, där man föreslår en ny utbildning förinvandrare. Betänkandet är f. n. föremål för remiss, och därför villutskottsmajoriteten inte ta ställning . Men enligt uppgift kommer förslagetinte att gälla förrän efter , och vårt förslag avser 1982. I vår reservation påpekar vi också att denförsöksverksamhet med bl. a. svenskundervisning och preparandkurser föreyrkesutbildning som har bedrivits vid några AMU-centra bör spridas till andradelar av landet där det finns behov av sådan utbildning. En grupp som ärsärskilt utsatt bland invandrarna är de handikappade. drabbas många,såväl svenskar som invandrare, av yrkesskador som leder till beståendearbetshandikapp. De flesta som drabbas arbetar i tunga industri- ochserviceyrken, och det vanligaste arbetshandikappet är rörelsehinder, dvs. manfår ont i rygg, nacke, axlar, armar e. d. De flesta kan inte fortsätta att arbeta i sina tidigareyrken utan måste finna ett annat, lättare arbete. Ju mindre betydelse i arbetetde fysiska krafterna har, desto viktigare blir utbildningen - åtminstone vadgäller förmågan att tala, läsa och skriva svenska. Invandrarenmed dåliga språkkunskaper hamnar i en svår situation. oftastomöjligt att få ett fysiskt lättare arbete om man inte kan svenska. Detsammagäller möjligheten till yrkesinriktad rehabilitering och omskolning genomarbetsvärden. I många fall har en invandrare möjlighet att genomarbetsförmedlingen få en lång svenskkurs innan utredningen omlämpligt arbete påbörjas. är det här fråga om medelålders personer sompå grund av svår värk måste undvika stillasittande arbete. Dessutom måste dessapersoner använda starka, smärtstillande mediciner, som påverkar både minnet ochkoncentrationsförmågan. Förutsättningarna för språkinlärningen är såledesdåliga, och många avslutar svenskkursen utan nämnvärt förbättrade kunskaper.Ofta blir invandraren tvungen att avbryta den yrkesinriktade rehabiliteringen idetta skede. Mot bakgrund av det jag nu sagt finner jag det mycketbeklagligt att utskottsmajoriteten inte gått med på vårt förslag, attinvandrare med handikapp ges ökade möjligheter att få utbildning i svenska föratt inte bli utestängda från rehabiliteringshjälp. Jag yrkar bifall till reservationerna 11, 12, 13 och 27. Till utskottets betänkande har vi fogat ett särskiltyttrande angående länsarbetsnämndernas sammansättning. Sammansättningen av ochsättet för att utse ledamöter till länsarbetsnämndena och även övrigalänsnämnder har varit föremål för utredning under ett flertal år, bl. a. avlänsdemokratikom-mittén. Till det betänkande som vi behandlar finns en motionfogad som kräver att skall utse samtliga ledamöter till länsarbetsnämndenoch att därmed arbetsmarknadens parter i fortsättningen skall uteslutas fråndirekt representation i denna nämnd. Vi vill i värt särskilda yttrande, precis som ilänsdemokrätikommittén, bestämt ta avstånd från en sådan ordning som utöverandra starka skäl skulle strida mot de riktlinjer för arbetsmarknadspolitikensom regeringen angav i proposition 1980/81:126. 68 () replik: När det gäller den socialdemokratiskareservationen om kvinnor och utbildning inom AMU skulle man kunna lockas tillspetsad fråga: Sitter jämställdheten trångt inom AMS? Eller är detfaktum att man inte prioriterar utbildningen för kvinnor återigen enillustration av oförmågan att prioritera? Saken kan ju annars tolkas så prioriterar, men att denna utbildning faller under strecket. Då är den intetillräckligt viktig. Eller också är detta, en aning dystert tolkat, ännu ettexempel på oförmåga att prioritera bland angelägnauppgifter. Det skulle vara intressant att höraMarianne tolkning: Sitter jämställdheten trångt inom AMS? I så fallär det i viss mån en nyhet. 69MARIANNE () replik: kan säkert svara försig själv när det gäller jämställdheten. Vårt krav är att AMS fårstörre resurser för den här verksamheten, mer pengar till platsförmedlingen.Det är ju det som behövs. 70 () replik: Det är utomordentligt enkelt att alltid krävamer resurser. Men min fråga löd; Om man har en given resursram, bedömer dåockså det så att denna verksamhet inte är tillräckligtviktig? Jag trodde att AMS kunde prioritera litet bättre. Detta illustrerar, herr talman, gång på gång att AMS under1970-talet varit van att få mer och mer resurser, fler och fler tjänster. Detär klart att det inte är speciellt svårt att arbeta under sådanaförutsättningar. Då blir allt viktigt. Då kan man prioritera allt. Men inom engiven ram tvingas man faktiskt att litet kreativ, att sätta något förenågot annat. Jag kan ha en viss förståelse för att över att AMS inte ger den kvinnliga utbildningen en högre prioritet.Jag ser det som ett utslag av att jämställdheten sitter trångt inom AMS, ochjag uppfattar också kritik på det sättet. 71EVA (): Fr. o. m. har densocialdemokratiska argumentationen ofta innehållit en ny dimension när detgäller synen på regeringens ekonomiska politik och arbetsmarknadspolitik. Mananklagar regeringen för att föra en arbetslöshetsskapande politik - eller, somman uttrycker det i en av årets motioner, "dess" - dvs. regeringens -"politik, som medvetet går in för att ta ned sysselsättningen, skapar istället fler svårigheter och problem." Annat- underförstått - vore det naturligtvis, omsocialdemokraterna satt i regeringsställning. Då skulle det väl inte finnasnågon arbetslöshet. Man kan ju fråga sig hur mycket lägre arbetslösheten dåskulle vara. Också jag har i kammaren noterat ett mildaretonfall. Det är mycket glädjande att det har varit en mildare ton i kritikenmot regeringen. I finansplanen slås fast att målet för den ekonomiskapolitiken är låg inflationstakt, god tillväxt, full sysselsättning, rättvisinkomstfördelning och regional balans. I finansplanen och i del avbudgetpropositionen, som vi behandlar just , redovisas olika åtgärder somhar vidtagits för att hävda sysselsättningen både på lång och på kort sikt. Bytesbalans- och budgetunderskotten tillsammans medomvärldens problem utgör restriktioner för vårt handlande och påverkar ocksåeffekterna av våra åtgärder. 40 ä av vår industriproduktion exporteras,medan vår utrikeshandel endast utgör av världshandeln. Det är deförutsättningar som vi har. Strategin består av en kombination av offensivaåtgärder för att stärka den utlandskonkurrerande sektorn och återhållsamhet medoffentliga utgifter och inhemsk konsumtion för att få balans i ekonomin, ökad exportoch därefter ökade investeringar och ökad sysselsättning. För attminska arbetslösheten har under innevarande budgetår anvisats förutom det som anslogs i budgetpropositionen 1981/82drygt till sysselsättningsskapande åtgärder av olika slag,beredskapsarbeten, arbetsmarknadsutbildning och insatser för ungdomar. Tilldet kommer tidigareläggning av offentliga investeringar på ca 640 milj. kr. ochstimulansåtgärder inom bostadssektorn. Arbetsmarknadsministern har dessutomaviserat ett "byggpaket", som presenteras . Socialdemokraternas påståenden om en medveten politik förneddragning av sysselsättningen håller inte. Det kan vara intressant att se efter vad som hänt medsysselsättningen . Fjärde kvartalet 1976 var ungefär 1 730 000kvinnor sysselsatta. 1982 var siffran 1 928 000, dvs. enökning med närmare 200 000. Antalet män som förvärvsarbetade hade däremotminskat med 80 000. Kvinnorna har ökat sin förvärvsandel. Allt fler kvinnormed barn förvärvsarbetar. Drygt hälften av de kvinnor somförvärvsarbetar arbetar deltid. De har fortfarande huvudansvaret för hem och barn.Det vore verkligen att också männen delade det ansvaret. De relativa arbetskraftstalen bland män i åldrarna 55-74år har minskat, i hög grad beroende på förtidspensionering, svårigheter att fånytt jobb vid arbetslöshet eller delpensionering. När det däremot gällerkvinnorna i åldrarna , så har de ökat sin förvärvsandel i förhållandetill 1976. arbetar nu mot . För männen i de högaktiva åldrarna ärsysselsättningsgraden densamma som 1981. av männen i deårsklasserna förvärvsarbetar. Till det kommer de satsningar som gjorts för attöka de handikappades möjligheter att få arbete. Ända fram till det här året har den totalasysselsättningen ökat. Men det är naturligtvis oroande att arbetslösheten tenderaratt tillta, att antalet varsel och permitteringar växer och speciellt attungdomsarbetslösheten ökar och att ungdomarnas arbetlöshetsperioder har blivitlängre. Orsakerna till den höga ungdomsarbetslösheten kan sökasdels i att antalet ungdomar i åldern har ökat och beräknas fortsättaatt öka med ungefär 10 000 , dels i att många tidigareingångsjobb i arbetslivet har rationaliserats bort. Oklarheten när det gällerprovanställning har säkert bidragit, och i en del fall har relativt högalönekostnader varit hindrande. Lågkonjunkturen i omvärlden och den strukturellaomvandlingen i vårt eget land bidrar också till svårigheterna för ungdomarna. Ett helt batteri av åtgärder har genomförts för attunderlätta övergången mellan skolan och arbetslivet. Låt mig nämna några:Skolan har fått ett uppföljningsansvar för ungdomar upp till , SSA-råd harinrättats, åldersgränsen har sänkts för deltagande i arbetsmarknadsutbildning,gymnasieutbildningen har byggts ut, fattades beslut om 3 000platser i lärlingsutbildning, introduktionsprogram för ca 1 000ungdomar och 40 veckors yrkesintroduktion, som beräknades omfatta ungefär 5 000elever. Men resultatet blev ännu bättre: hade man 11 000 platser för ungdomar i yrkesintroduktion.Statsbidraget för inbyggd utbildning inom industri, hantverk och handel ökadesför att man skulle ge bättre möjligheter att anordna yrkesinriktad utbildning.I december 1981 fattades beslut om de s. k. ungdomsplatserna för ungdomar under18 år. De aktuella arbetslöshetssiffrorna visar att det finns ettbehov av att gå vidare. fanns nära 5 300 ungdomar i åldern16-17 år anmälda som arbetssökande. Det är glädjande, herr talman, att alla partier nu haraccepterat och ställer sig bakom förslag om att ungdomarna skallerbjudas arbete, utbildning eller praktik. har arbetsmarknadsutskottetgått ett steg längre med anledning av motioner från alla partier, utomsocialdemokraterna, och begär ett åtgärdsprogram, som innebär att allaungdomar kan erbjudas utbildning eller arbete i ställetför arbetslöshetsunderstöd eller annat ekonomiskt stöd. Det här innebärnaturligtvis ett ökat ansvar både för kommunerna, landstingen och staten närdet gäller insatser för att plocka fram arbeten till ungdomarna. Det innebärett stort ansvar också för parterna på arbetsmarknaden. Det lokala facket fårinte reagera byråkratiskt och hindra att jobben inrättas. I folkpartimotionen framhålls också att det måste skapasen vilja hos alla vuxna att hjälpa till. Det räcker inte med att regeringenanvisar pengar, om inte alla - den enskilda arbetstagaren, facket,arbetsgivaren - enas i en gemensam strävan att lösa problemen. Det är oerhört viktigt att unga människor fårarbetslivserfarenhet, får känna att de behövs. Därför måste vi gå ett stegvidare. Socialdemokraterna föreslår i sin motion attyrkesintroduktionen skall avskaffas. De har också reserverat sig till förmånför det. Det är ett märkligt förslag. I en situation när alla insatser behövs,när det är viktigt med flexibilitet för att ge ungdomar yrkeserfarenhet, närdet visat sig att yrkesintroduktionen fungerat mycket väl för ungdomarna mellan16 och , anser socialdemokraterna att denna möjlighet tillarbetslivserfarenhet skall tas bort. Ungdomsplatserna är ju dels ettkomplement, dels en möjlighet till vidareutbildning efter yrkesintroduktionenoch skulle vid behov kunna användas också för ungdomar . Det är ju väl att socialdemokraterna har insett attyrkesintroduktionen behövs under en övergångstid i alla fall, men jag skullevilja fråga ; Vad är den egentliga orsaken till att niföreslår att yrkesintroduktionen skall tas bort? Jag skullesedan vilja säga några ord om riksyrkesskolan i . AMS har ju beslutat att avveckla de s. k.riksyrkesskolorna. Vi säger i utskottsbetänkandet att vi har samma principiellainställning. Men när det gäller skolan i , som har en stor andelelever i åldrarna från hela landet, därav många med sociala problem,hyser utskottet förståelse för de socialdemokratiska motionärernas uppfattningatt det under rådande svåra arbetsmarknadsläge för ungdomar inte är lämpligtatt genomföra den beslutade avvecklingen. Vi menar att skolan har en viktig uppgift att fylla med sin inriktning på bådeyrkesutbildning och social fostran. Personligen tror jag att det är mycket viktigt att AMS kange dispens, så att 16-17-åringar från hela landet även fortsättningsvis kankomma dit. Det är alltså AMS som här har beslutanderätten - det konstaterar vii betänkandet. Men jag hoppas att AMS lyssnar till vad vi säger ikammaren. Jag skulle vilja säga några ord också om reservation 11,som tog upp. Den gäller möjligheterna för medelålders ochäldre kvinnor att få arbete. Jämställdhetsarbetet är ju redan en del av AMSarbete. Det skall väl ändå inte behövas en förstärkning av AMS för att manskall kunna genomföra det. Man har redan utarbetat jämställdhetsprogram, manhar jämställdhetsansvariga på de olika förmedlingarna. Där ingår ansvaret föratt stimulera och uppmuntra kvinnor. Man anordnar redan gruppinformation. Jag vill också peka på ett annat medel vi har när detgäller de äldre kvinnorna, speciellt i glesbygd. Glesbygdsstödet och det s. k.IKS-stödet är utomordentliga medel och används också på många håll.