prot · G509156 · 1981-12-31 00:00:00 — På ettgrövre sätt kan knappast svenska språket missbrukas. Det är sannolikt att enskilda borgerliga ledamöter iriksdagen från början inte haft klart för sig hur illa genomtänkt ochalltigenom orättfärdigt förslaget Ändringar i sjukförsäkringen m. m. Ändringari sjukförsäkringen m. m. bör det doqkståklart för alla vad förslaget innebär och vilka verkningar det i olika avseendenkommer att få. Det är direkt upprörande om man , när man har konsekvensernaklara för sig, ändå röstar igenom förslaget. Detär de sjuka och mest utsatta grupperna som skall betala räkningen för denna nyasparaktion på socialförsäkringsområdet. Det är människor med de lägsta lönerna,de sämsta arbetsmiljöerna och de flesta olycksfallen som kommer i kläm. Främstär det industrins arbetargrupper som drabbas. Det visar hur orimligt förslagetär, och det är inte att undra på att upprördheten är stor ute påarbetsplatserna . Närden allmänna sjukförsäkringen infördes, skedde det efter ett mångårigtförberedelsearbete. Reformen innebar att medborgarna garanterades inte baraersättning för sjukvårdsutgifter utan även kompensation för en stor del avinkomstbortfallet vid sjukdom. I det avseendet var sjukförsäkringen banbrytandepå den allmänna försäkringens område. Högern var naturligtvisemot reformen. Enligtde regler som fastställdes vid reformens genomförande skulle ingen sjukpenningutgå , insjuknandedagen inräknad. Den regeln hadeövertagits från den frivilliga försäkring som fanns i de tidigare erkändasjukkassorna. Riksdagensbeslut var en viktig milstolpe då det gällde den sociala trygghetensutbyggnad i vårt land. Tidigtrestes krav att karensdagarna skulle avskaffas. Stora grupper hade avtalsvägentillförsäkrat sig sjuklön under karensdagarna. Karensregeln kom därför ipraktiken främst att gälla de stora grupperna av LO-medlemmar -vid den härtidpunkten betydligt över 1 miljon löntagare. Denna skillnad sträckte sig äventill kompensationsnivån. Dessutomhade yrkesskadeförsäkringen - vår äldsta socialförsäkring - denregeln att försäkringen täckte inkomstbortfall fr. o. m. dagen efterolycksfallet, om sjukdomen varade . Genom den viktigasamordningen mellan sjukförsäkringen och yrkesskadeförsäkringen komkarensbesfämmelserna att gälla även yrkesskadefallen. Det innebar en försämringoch föranledde starka fackliga krav på en ändring. Denfackliga rörelsen hade vid flera avtalsrörelser fört fram karensdagarna utanatt kunna uppnå någon lösning. När den vägen inte var framkomhg återstod denväg som förde ATP och pensionsfrågan till en lösning, nämligenlagstiftningsvägen. Isamverkan med den fackliga rörelsen utarbetade socialdemokratin riktlinjer föratt genom lagstiftning lösa karensfrågan. Efter riksdagsbeslutet träddereformen i kraft . Alltsedansin tillkomst hade sjukförsäkringen varit så avvägd att den motsvarade avinkomstbortfallet efter karensdagarna. Sjuklönen för tjänstemännen kompenseradedäremot eller mer av inkomsten. Genom reformen 1966 höjdeskompensafionsnivån till även för LO-grupperna. 1974 följde nästa storareform. Då höjdes kompensafionsnivån fill , samtidigtsom sjukpenningen gjordes ATP-grundande och skattepliktig. Så fillkom den viktiga reform som deborgerliga nu är i färd med att rasera. Det sker genom ett förslag som inte ärnågonting annat än en illa tillyxad kompromissprodukt. Härigenom infriarmittenregeringen ytterligare ett av de löften man för ett drygt år sedan fickställa ut fill för att kunna få bilda en center-folkpartiregering.Ursprungligen hade man dessutom utan vidare tänkt avveckla sjukförsäkringensersättningar fill arbetsgivare för vissa utgifter för företagshälsovård. Detföranledde starka fackliga protester. I den kritiken instämde arbetsgivarna.Förslaget kom heller aldrig på bord. Men när löntagarna ensammaprotesterar mot karensdagarnas införande och sjukförsäkringens försämring iövrigt, då klingar protesterna ohörda. Under utskottsbehandlingen har på ett avslöjande sättkonsekvenserna och effekterna av förslagen blivit belysta. Propositionen ger i grunden en felaktig föreställning omvad det egenfiigen kommer att gälla. För det första är det fråga om att införa tre karensdagaroch inte två, som man försökt göra gällande. De centerpartister som förklaradesig kunna acceptera men inte tre måste känna sig förda bakomljuset. För det andra träder inte högriskskyddet in efter tiodagar utan . För det tredje strider förslaget om karensdagar motinternationella åtaganden från svensk sida om skydd för inkomstbortfall vidarbetsskada. Den av , med godkännande, antagnaILO-konventionen nämns inte ens med ett ord i propositionen. För det fjärde får förslaget negativa konsekvenser förkommuner och landsting, som mister ytterligare en del av sitt skafteunderlag. För det femte vilar beräkningarna av besparingarna påförutsättningar som kan komma att förändras efter förslagets genomförande. Det skulle, herr talman, finnas anledning aft närmareredogöra för hur sjukpenningkommittén fick ändrade direkfiv avregeringen för sitt arbete för att snabbt komma fram med förslag omkostnadsbesparingar i form av bl. a. lägre kompensationsnivå eller karens.Någon redovisning av kommittébetänkandet i de delar detta handlar om en ökadsjälvrisk eller någon sammanställning av remissinstansernas synpunkter finnsinte i propositionen. Anledningen ar uppenbart den bitvis mycket fräna krifikmot ett sådant system som framfördes under remissbehandlingen. Endast SAF ochSHIO - familjeföretagen - tillstyrkte. Det säger åtskilligt. kommeri ett senare inlägg att bl. a. redogöra för vad som utspelats då det gällersjukpenningkommitténs arbete och betänkande. Hon kommer också att ta upp en delandra frågor i anslutning till det som dagens överläggningar gäller. Som ofta då det gäller viktiga sociala reformer, somborgerliga grupper inte känt någon större samhörighet med, har sjukförsäkringenunder årens lopp varit föremål för en ofta missvisande och ogrundad kritik. Ändringar i sjukförsäkringen m. m. Ändringar i sjukförsäkringen m. m. utspel om den s. k. sjukfrånvaron och kravpå försämringar av sjukförsäkringen. Det fick t. o. m. statsminister deklarera aft "regeringen kommer inte att ta upp förslag omförändringar i sjukförsäkringen. Någon gemensam värderings-grund med regeringennär det gäller SAF:s förslag fill social nedrustning finns inte". - Tillraden av svikna löften kan nu även detta fogas. Man har från de borgerliga och SAF hävdat attsjukförsäkringens kostnader rakat i höjden och att därför karensdagarna måsteinföras. I tappning heter det t. o. m. att, och observera härspråkbruket, "förbättrade sjukförsäkringsregler förhindrar okynnesfrånvarooch ökar produkfionen och effektiviteten inom våra företag och inom helasamhällsekonomin". Detta sade i den allmänpolitiska debattenden . Men faktaär dessa: Sjuktalet, dvs. ersatta sjukdagar per försäkrad, var 1966,alltså året före karensreformen, 15,7. Vi räknade med att reformen skulle medföra att sjuktaletskulle stiga på grund av karensdagarnas borttagande och genomhöjningen av ersättningsnivån eller fill . Det dröjde emellertidett par år innan den beräknade ökningen inträffade. 1970 hade sjuktalet stigitfill 19,8 och nådde efter reformen 1974 sin högsta nivå 1976 med 22,9. Därefter har sjuktalet successivt sjunkit och ligger f. n.under 1970 års nivå. registrerade vi siffran 19,6. Såväl korttids- somlångtidssjukskrivningarna har minskat. harsjuktalet fortsatt att sjunka. I stort sett har sjuktalet följt de beräkningarvi gjorde vid reformens genomförande. Varje enhet som sjuktalet minskarmotsvarar i kronor 600 miljoner. Besparingen på sjukförsäkringen de senasteåren är sålunda ca . Det är betydligt mer än vad man nu sägersig skall spara genom att införa karensdagarna. Det är således fråga om betydande kostnadsbesparingar inomsjukförsäkringen som har kommit fill stånd genom att sjuktalet har sjunkit -en sak man hört förvånansvärt litet talas om. Den slutsats regeringen rimligenborde ha dragit av denna gynnsamma förändring är att utvecklingen går i rättriktning och aft åtgärder som ytterligare kan främja en fortsatt sänkning avsjuktalet borde ha vidtagits, exempelvis genom målmedvetnarehabiliteringsåtgärder. Det hade ju varit naturligt. Detta är infe minst angelägetmed hänsyn fill aft det är de långa sjukdomsfallen som helt dominerarförsäkringens kostnader. Låt mig tillägga att nio av tio ersatta sjukdagar styrksmed läkarintyg - en sak som ofta undanskyms i diskussionerna om den s.k.missbruksfrekvensen. Missbruket är f. ö. enligt flera olika undersökningarytterst begränsat. Den regeringsproposition som ligger tillgrund för de beslut nu skall fatta har försetts med den oskyldigarubriken i sjukförsäkringen m. m. Vad konsekvenserna av dessa s. k.förändringar innebär skall jag söka belysa med några exempel. Presentationen av förslaget har gått ut på att det gälltatt införa . Att den saken har haft en viss betydelse när detgällt aft minska enskilda centerpartisters politiska och själsliga vånda tordevara väl bekant. Utöver dessa talar man så vackert ipropositionen om att insjuknandedagen skall göras mer "rättvis".Denna "rättvisa" skipar man genom att i prakfiken införa en tredjekarensdag. Man låter nämligen i fortsättningen insjuknandedagen förläggas fill,inte som den dag man insjuknar utan som man inte kunnatarbeta på grund av sjukdomen. Dagen blir därmed en reell karensdag. Denverkliga insjuknandedagen kan sålunda i fortsättningen infalla dagen före dendag propositionen valt att kalla insjuknandedag, och en inkomstförlust underdenna fjärde sjukdag täcks naturligtvis inte heller i fortsättningen. Manvrider infe bara klockan fillbaka till förhållanden som förelåg innan vi togbort karensdagarna, utan man har lyckats åstadkomma försämringar som gårdärutöver. Det språkbruk som den borgerliga regeringen tillämpar föratt söka motivera den sociala nedrustning som pågår borde egenfiigen göras tillföremål för en studie av någon språkforskare. Det är många förskönandeomskrivningar vi möter som beteckningar på försämringar, som dessutom på ettallvarligt sätt vidgar klyftorna i samhället. Det talas om '. "självrisk"och "högriskskydd" och aft åtgärder skall gälla "lika föralla". TCO har i sitt remissvar till sjukpenningkommitténs betänkandegjort det påpekandet, att "självrisk" förekommer i sakförsäkringar avbilar, hem o. d., där man till viss del själv kan påverka skadeutvecklingengenom olika skyddsåtgärder och allmän varsamhet. Att i en allmän sjukförsäkringöverföra ett sådant synsätt på människors sjukdom och arbetsskada kan uppfattassom speglande en cynisk uppfattning att detta skulle vara självförvållat. Förslaget om karensdagar uppges "skydda"personer med ofta återkommande sjukfrånvaro genom att man inför ett s. k.högriskskydd. Enligt beskrivningen i propositionen skall det utformas så, aftnär en person haft räknas inga flerkarensdagar. Bibehållandet av 20-dagarsregeln ger enligt förslaget etttillräckligt skydd för insjuknandedagen. Blickar man bakom denna beskrivningfinner man, att den dag man kallar insjuknandedagen faller utanförhögriskskyddet, och defta är därför betydligt mindre förmånligt än man sökergöra gällande. En person som vid varje sjukdomsfall förbrukar endast enkarensdag kan få inkomstbortfall under fio insjuknandedagar och tiokarensdagar, innan högriskskyddet träder in. Vad detta kan komma aft betyda förexempelvis handikappade har () gettexempel på. Vissa av dessa grupper riskerar aft få 20 dagars inkomstbortfalleller mera om förslaget genomförs. Det kan gälla astmatiker, diabefiker, hjärt-och kärlsjuka, epileptiker, njursjuka och neurologiskt handikappade. Dessa avsjukdom och därmed vård- och medicinkostnader redan drabbade personer riskerarsåledes att mista närmare en månads inkomst. I verkligheten är det så, atthögriskskyddet aldrig träder in förrän efter 15 dagars inkomstförlust ochibland först . De problem som drabbar de Ändringar i sjukförsäkringen m. m. Ändringar i sjukförsäkringen m. m. handikappadekommer i ett senare inlägg att närmare belysa. Jag har sett att i annonser visat hur effekternaav de kan mildras genom att man tar bort den s. k.fridagsregeln. Det påpekas i annonserna att om man i fortsättningen är sjukäven under de lediga dagar, främst , som f. n. inte ger rätt tillsjukpenning på grund av fridagsregeln, så neutraliseras effekterna avkarensdagarna. Om defta skulle åtskilligt kunna sägas. Uppenbart har regeringenutgått från att sjukskrivningsmönstret kommer att följa nuvarande regler. De s.k. besparingarna är ju grundade på detta antagande. F. n. harsjukanmälningarna sin tyngdpunkt förlagd fill veckans första dagar. Lyckascentern med sin annonskampanj finns det anledning räkna med attsjukanmälningarna kommer att fördela sig mera jämnt över veckan. I sambanddärmed kan sjukskrivningsperioderna komma att förlängas och sjuktalet återstiga. Vad blir det då kvar av besparingarna? 1 propositionen talar man om aft förslaget skall fålikvärdig effekt för olika grupper på arbetsmarknaden. Verkligheten korrigerarsnabbt dylika antaganden. Även om karensdagarna skulle förutsättas komma attgälla för alla och med helt inkomstbortfall inte ersätts,får förslaget ändå stora orättvisa konsekvenser. Det hänger samman med denojämna förekomsten av sjukdom, beroende på yrkesställning, med andra ordjobbens karaktär. De som har tunga och monotona arbeten blir oftare sjuka. Enbetydande del av sjukfrånvaron orsakas av arbetsolycksfall och arbetssjukdomar.Personer exempelvis inom livsmedelhanteringen och vårdyrken bör och får intearbeta ens vid lindriga åkommor om det föreligger smittorisk. Det skulle infeha varit svårt för regeringen att tränga in i dessa viktiga frågor för att fåen verklighetspräglad bild av förhållandena. En utmärkt sammanställning har nämligen publicerats av enunder lydande myndighet, nämligen i dessskrift Sjukfrånvaron i . Man erinrar om att enligt statisfiskacentralbyråns rapport om arbetsförhållandena var antalet sjukpenningar per årtre fyra gånger fler bland dem som utsätts för s. k. belastningsfaktorer -tungalyft, upprepade ensidiga arbetsrörelser, olämpliga arbetsställningar,skakningar och vibrationer, dagliga svettningar - än bland dem som inte utsättsför någon av dessa faktorer. Vilken enskild faktor som än tagits fram i olikaundersökningar - det må gälla värme, kyla och drag, svårt nedsmutsande arbeten,farliga ämnen, buller, olycksfallsrisker eller den psykosociala miljön -framträder ett helt entydigt mönster: det är de arbetstagare för vilka dessafaktorer slår igenom som har en högre sjukdomsfallsfrekvens. 1 en rapport från , som är en avlandets stora arbetsgivare med över 60 000 anställda, kan man läsa följande:"Man kan också med hjälp av samma stafisfik ge en bild av en frisk och ensjuk landstingsanställd. Den friska är en man i åldern . Han arbetar somläkare eller lärare. Den sjuke är en äldre kvinna i något av yrkena städerska,ekonomibiträde eller sjukvårdsbiträde." Jag lästeför en fid sedan en fidningsartikel av företagsläkare, som gjort ettaxplock ur en bergarbetares sjukjournal . Vid23 olika tillfällen råkade han ut för olycksfall i arbetet: klämt vänster hand,skräp i höger öga, slägga mot vänster ben, malmstycke på vänster fot, sten slogundan stege, skadade höger knä och fotled, borr mot bröstet, bergras mot nackeoch rygg, borrmaskin på höger fotrygg, stenskärvor mot överläppen osv. Hanfillägger att införandet av karensdagarna inte är en besparing eller enuppoffring, som solidariskt delas lika av medborgarna. Det är däremot enekonomisk försämring, som drabbar människor i tunga och utsatta jobb. Det ärett genuint orättvist förslag, som inte på något sätt kan bidra till att lösaSveriges ekonomiska kris -tvärtom. Om regeringen skulle lyckas med att få bort allasjuklöneavfal, kommer man visserligen att skapa ett slags formell hkställdhet,men reellt bhr det fråga om en klasslagstiftning. Arbetsskadorna, herr talman, för mig över fill en annanvikfig fråga. Det är fastslaget att regeringens förslag om införande avkarensdagar strider mot bindande åtagande i internationella avtal, som Sverigeingått i . ratificerade 1969 efter hörande enkonvention om förmåner vid yrkesskada. Konventionen understryker attsjukpenning vid yrkesskada skall utgå för hela sjukdomstiden, dvs. Jag har tidigare nämnt att en av de viktigaste orsakerna till attkarensdagarna avskaffades 1966 var att den dåvarande yrkesskadeförsäkringen pågrund av samordningen med sjukförsäkringen inte gav skydd avolycksfallet. Under utskottsbehandlingen och efter hörande avkonstitutions- och utrikesutskotten råder det inget tvivel om att införandet avkarensdagar strider mot internationella åtaganden som gjort. Sverigehar förbundit sig att i sin lagstiftning inte ha karensdagar. Detta förhållandenämns över huvud taget inte i propositionen, trots att regeringen ägt kännedomom konventionens förphktelser. Man har sedermera hänvisat till att man ipropositionen nämnt att regeringen har för avsikt att tillsätta en utredningför att göra en översyn av arbetsskadeförsäkringen för att finna, som mansäger, en "smidig" lösning av samordningsproblemen. En sådan lösninglär inte gå att finna, om beslutar att införa karensdagar. Den utredning som regeringen avser att tillsätta taruppenbart sikte på en försämring av arbetsskadeförsäkringens innehåll. Visocialdemokrater har motsatt oss detta vid frågans aktualisering i utskottet.Jag vill därför fråga socialministern: När avser regeringen tillsättautredningen, och vilken sammansättning och vilka direktiv skall den få? Jagvill också fråga hur man, när man väl infört karensdagar i lagstiftningen,tänker sig en "smidig" lösning av karensdagsfrågan, som tillgodoserdet bindande internationella avtal som vi har ingått? Regeringen anför som motiv för sin akfion motsjukförsäkringen, liksom fidigare då man angrep ATP och pensionernasvärdesäkring, att det gäller att göra besparingar. 2 protokoll 1981/82:156-157 Ändringar i sjukförsäkringen m. m. Ändringari sjukförsäkringen m. m. Spareffekternakan starkt ifrågasättas. När det gäller sjukförsäkringen grundar sigberäkningarna bl. a. på vissa antaganden om sjuktalens fortsatta utveckhng,utan att konsekvenserna av de föreslagna ingreppen i försäkringen närmareanalyserats. Kostnadsbesparingen genom att insjuknandedagen görs om till enkarensdag uppges till 340 milj. kr. De därpå följande karensdagarna beräknas ge1 500 milj. kr. eller fillsammans 1 840 milj. kr. av en bruttobesparing på 2210 milj. kr. Observera att det således är på karensdagarna den heltdominerande besparingen skall göras. Det skall tilläggas att villgå ännu längre och totalt spara ytterhgare 900 milj. kr. Regeringennämner inte att de beräknade besparingarna, på grund av att sjukpenningen ärskattepliktig inkomst, innebär ett kraftigt minskat skatteunderlag inte baraför staten utan också för kommuner och landsting. Det innebär att kommuner ochlandsting förlorar ca 600 milj. kr. Härfillkommer att regeringen lägger beslag på ytterligare 3 500 milj.kr. av landsfingens och kommunernas pengar. gör man gällande attlöntagarna rriåste acceptera karensdagarna för att långvårdspatienterna skallfå det bättre. Eftersom det främst är kommuner och landsting som bär ansvaretför äldrevården, framstår dylikt tal som enbart cyniskt. Socialministern haremellertid sagt att förslaget innebär att man får pengar över för att fortsättaatt bygga ut sjukvård och långvård. Det skulle vara av värde att få veta påvilket sätt detta skall ske. Kommer exempelvis landstingen nu att kunna påräknaextra anslag utöver de pengar som man tar ifrån dem för den angelägnautbyggnaden av långtidssjukvården? Listanöver konsekvenserna av det föreliggande förslaget skulle kunna göras betydligtlängre. och kommer senare att fala om detta. I regeringens sparproposition höst meddelade budgetministerWirtén att socialministern hade för avsikt aft lägga fram ett förslag om"ökad självrisk inom sjukförsäkringen". Han fillade att "härvidkommer lagstiftning att behövas för att åstadkorhma en likvärdig självrisk förohka grupper på arbetsmarknaden". När folkparfiet blev medvetet omkonsekvenserna av detta uttalande och att man därmed gett sig på den friaförhandhngsrätten, backade man snabbt ut. Kvar på scenen blev , somsökte krafsa kastanjerna ur elden, och det var inte lätt; Det som sedan följdei fråga om olika förhandlingsturer mellan och tillhör intedet polifiskt särskilt uppbyggliga. Idet här läget kunde hålla sig på behörigt avstånd, men det var juändå deras stöd som fordrades om attacken mot sjukförsäkringen skulle lyckas.Och föreligger resultatet. Samtliga tre borgerliga parfier står bakomregeringens förslag, ätt skall göra ett uttalande att arbetsmarknadensparter i kommande avtalsrörelse skall medverka till att den s. k. självrisken isjukpenningförsäkringen får likvärdig effekt för olika grupper påarbetsmarknaden. anför i sin motion att de är motståndare tilllagstiftning, men skulle inte arbetsmarknadens parter lyckas slutasådana avtal som det här är frågan om, kan man tänka sig att en lagstiftningsenare behöver övervägas. skall votera orndetta av regeringen beställda uttalande, som är-av utomordentligt allvarlignatur. Förslaget är en direkt utmaning mot löntagarna. Avsikten är att genomriksdagens påtryckning arbetsgivarna i de kommande avtalsförhandlingarna skalllyckas försämra de offentiiganställdas och tjänstemännens avtalsregle-radesjukförmåner. Även detta understryker hur orimligt förslaget i sin helhet är. Då detta är en ytterst allvarlig fråga, vill jag tillprotokollet direkt läsa in vad , ,och anför i sinskrivelse till ledamöter, Jag citerar följande: "Endast grupper som saknar avtalsreglerad sjuklön,dvs. privatanställda arbetare, drabbas direkt av regeringsförslaget ornkarensdagar. För övriga vill regeringen med hjälp av arbetsgivarna riva uppavtalen om sjuklön i samband med de ordinarie avtalsförhandlingarna. SAF harredan förklarat sig beredd till detta. Det är dock bara i teorin som man pådetta sätt kan skjuta över ansvaret på arbetsmarknadens parter. Verkligheten ärdenna: Ingen facklig organisation kommer självmant att gå med på att för deegna medlemmarna försämra förmåner som man har förhandlat sig till ochbetalat för, i synnerhet som t.o.m. flera arbetsgivarorganisationer säger nejtill förslaget. Självklart måste också löntagarorganisationer, som skulle fåsina villkor försämrade till följd av ett riksdagsbeslut i denna fråga, krävakompensation för detta i förhandlingarna. Landet behöver mer än någonsin enlugn och balanserad avtalsrörelse. Det finns redan många problem ochregeringens förslag om karensdagar kan endast försvåra utgångslägetytterligare. tar på sig ett mycket stort ansvar om förslaget antas.Förslaget innebär nämligen en direkt konfrontation med de fackligaorganisationerna." Detta ärden samlade fackföreningsrörelsens syn på förslaget. , herr talman, har det förelegat starkare skäl att isin helhet avslå en proposition som . Skulle den borgerliga riksdagsmajoriteten ändå' medutslagsröstens övervikt driva igenom förslaget, vill jag klart deklarera att ensocialdemokratisk regering kommer att riva upp beslutet och tillseatt sjukförsäkringen återställs. Med vad jag nu anfört ber jag att få yrkabifall till samtiiga socialdemokratiska reservationer som är fogade tillsocialförsäkringsutskottets betänkande nr 15 samt i övrigt till utskottetsbetänkande. Ändringar i sjukförsäkringen m. m. I detta anförande instämde (), (), (), (), (), MargaretaWinberg (s), (), (), (), OveKarlsson (s), (), (), (), (), (), (), (). Ändringar i sjukförsäkringen m. m. ElvyNorberg (s), Bo Finnkvist (s), (), (), GunnarOlsson (s), (), (), (), MargitSandéhn (s), (), Bör je (), (), MajaBäckström (s), (), (), (),(), (), (), UllaJohansson (s), (), (), (), TorstenKarlsson (s), (), (), (), ErikWärnberg (s), (), (), (), LennartAndersson (s), (), (), (), LarsWerner (vpk), (), (vpk), (),(), () och (). I flera avseenden var det mycket intressantatt lyssna till anförande. Det är alldeles klart att på något sätt ville beröra socialdemokraternas alternativ när det gälleraft sanera den svenska ekonomin.