prot · G509133 · 1981-12-31 00:00:00 — Alternativ 2, som förordas i proposifionen,går ut på att veterinären i samband med sitt besök på gården tar ut en särskilddjursjukvårdsavgift, baserad på viss andel av behandlingsarvodet, som sedaninlevereras till staten. Jag vill inte utesluta att ett annat system kunde haföreslagits. Jag tänker då på möjligheten att göra ett uttag baserat på denreceptbelagda ordination som ofta följer ett veterinärbesök. Jag utesluter inteatt konstrukfionen då kunde ha varit sådan att man över Apoteksbolagetsdatasystem möjligen kunde ha kommit ifrån veterinärernas uppbördsuttagande.Det har emellerfid inte förordats, varken i utredningen, i proposifioneneller från utskottets sida. Alternativet med djursjukvårdsavgift har veterinärerna medskärpa vänt sig emot och, enligt min mening, något oberätfigat starktkritiserat. Uppbördsmän för djursjukvårdsavgiften vill vi inte vara, säger manpå veterinärhåll. Denna prinsessan-på-ärten-attityd tycker jag är oriktig, menlikväl har vi i moderata samlingsparfiets motion sagt att vi kan ta hänsyn tillden. Följaktligen har vi förordat alternativet 3 såsom en metod att i någon måntillgodose veterinärernas önskemål. Detta alternativ bygger på attveterinärernas fasta lön sänks i förhållande till arvodesdelen. På detta sättskapas ekonomiskt utrymme för de nya medel som erfordras. Vi har, herr talman, reserverat oss fill förmån för dettaalternativ i reservationen nr 2, vilken jag härmed yrkar bifall till. Vimofionärer tycker i likhet med några remissinstanser, bl. a. LRF, attalternativet innebär en enkel lösning, som överensstämmer med redan nu gällandeavlöningsprinciper. Vi har sagt att systemet bibehåller, kanske t. o. m.förstärker, distriktsveterinärernas fria ställning som yrkesutövare. Utredningen föreslog en ändring i den regionalaorganisafionen i syfte att fillgodose önskemålet om en enklare och rakareorganisationslinje än den 11 protokoll 1981/82:132-133 Organisation och finansiering av djurens hälso-ochsjukvård Organisation och finansiering av djurens hälso-ochsjukvård nuvarande.På regional nivå har djurhälsofrågor handlagts på tyå, eller rent av treställen. Således har samhällets eget organ, lantbruksnämnderna, upplysnings-och vissa organisationsfrågor inom sitt kompetensområde. Vidare finns nulänsveterinärsorganisafionen, och slutligen görs viss myndighetsutövning ihithörande frågor av . Utredningen föreslår, liksom ocksåjordbruksministern och även utskottets majoritet, attlänsveterinärsorganisationen skall avskaffas. Uppgifterna inom länsveterinärsorganisafionenföreslås bli överförda till lantbruksnämnderna. Med den förändringen erhållesen rakare organisation från lantbruksstyrelsen över lantbruksnämnderna och filldistriktsveterinärsorganisafionen. De tjänster som tidigare funnits idistriktsorganisafionen i 16 av landets 24 län förordades av utredningen bliöverförda till länsstyrelserna, som länsveterinärerna i sin nyayrkesutövning förutsattes stå till lantbruksnämndernas förfogande. I 8 län hardet tidigare funnits två tjänster inom varje distriktsorganisation. Enligtpropositionens förslag skall en av dessa tjänster placeras på ochen på lantbruksnämnden. Detta medför i praktiken att vi i dessa 8 län får enannan organisationsform än i de län där man tidigare hade en länsveterinär.Utskottet har därför föreslagit en ändring av propositionens förslag,innebärande att båda tjänsterna i länen med två veterinärer skall placeras pålänsstyrelsen. Självfallet skall samma ordning råda som i övriga län, nämligenatt tjänst skall utlånas till lantbruksnämnden. På så sätt uppnås likformighet,och vi får samma organisation i alla län. Jag har därmed kommenterat några av depunkter som har varit mest debatterade i utskottet. Med det sagda yrkar jagbifall fill reservationen nr 2 och i övrigt bifall till utskottets hemställanpå alla punkter. 158JOHN (vpk): föreliggande betänkande är föranlett avregeringens proposition 1981/82:122 om organisation och finansiering av djurenshälso-och sjukvård m. m. I propositionen föreslås, vilket även har blivitutskottets förslag, att länsveterinärsorganisationen överförs tilllantbruksnämnderna. Vi kan liksom utskottsminoriteten inte finna någragodtagbara skäl för en sådan omorganisation. Vi menar att den kedja avorsakssammanhang som består av miljö, djurskydd, djurhälsa, livsmedel ochfolkhälsa även i fortsättningen skall beaktas och att verksamheten skall varasamlad i en organisation. Vi tror inte att den föreslagna förändringen kommer attinnebära några besparingar. Tvärtom är väl risken att den förorsakar högrekostnader. Ett bibehållande av den nuvarande organisationen lägger ju intenågra hinder i vägen för att göra densamma effektivare både funktionellt ochekonomiskt. Vårt mofionsyrkande vad gäller frågan om veterinärorganisationenhar fillgodosetts i reservation nr 1, varför vi kan ansluta oss till denna. När det sedan gäller finansieringsfrågan har vi också dären avvikande mening i förhållande till regeringsförslaget. Här kan inteuteslutas att högre avgifter kan få eller fårallvarliga konsekvenser. Det finns en oro för att en efter hand allt högreavgift skulle leda till att ett väl fungerande system skulle brytas sönder ochen övergång ske till privatpraktiserande veterinärer, som kommer att fungerasom fria småföretagare på området. Det är väl ett rimligt antagande att deprivatpraktiserande veterinärerna skulle etablera sig inom de lönsammasteområdena i landet och överlämna glesbygden åt samhället. Vimotsätter oss icke att en avgift skall uttas av djurägaren till veterinären viddennes besök, men vi tror det skulle vara olyckligt om dessa avgifter skullehöjas i förhållande fill de proportioner som gäller. Redan nu tas väsentligthögre avgifter ut över veckosluten. Enligt vad vi erfarit har detta medfört i vissa fall väntar med tillkallande av veterinär och att behandlingen avdjursjukdomarna därför försvåras. Eftersträvar man en god djurhälsa, bör noginte avgifterna bli för höga. I anledning därav menar vi attavgiftsbelastningen för veterinärservicen inte bör få öka jämfört med vad somnu gäller. Jag ber därför att få yrka bifall till yrkande nr 2 i mofion 2227. Slutligenvill jag beröra veterinärutbildningen. Både den nu pågående och den kommandeveterinärutbildningens innehåll och inriktning bör bU föremål för omprövning.Vi anser det vara önskvärt och nödvändigt med en återgång till en sammanhållenveterinärutbildning, utan den nuvarande uppdelningen på en klinisk och enlivsmedels-laboratorielinje. Den här utbildningen bör vara sammanhållen framtill legifimafionen. Vi anser också att möjligheter fill specialistutbildningdärefter bör kunna ges, beroende av särskilda behov. I den sammanhållnautbildningen skall en allmäntjänstgöring ingå som en viktig obligatorisk del. Nupågår ju utbildning av veterinärer. I avvaktan på en återgång fill en samladutbildning är det önskvärt att dessa erbjuds särlösningar för att få en lämpligkompetens. Vi anser att en sådan lösning måste erbjudas allaveterinärstuderande, så länge det nuvarande linjedelade systemet finns kvar.Jag får därför yrka bifall till yrkandena 3 och 4 i motion 2227. Organisationoch finansiering av djurens hälso-och sjukvård 159 () replik: Jag kan instämma i mycket av vad sade. Han nämnde justatt man inte bör bryta den kedja av funktioner som finns vialänsveterinärerna. har det myntats ett begrepp, "från gröda fillföda". Men arbetsuppgifterna för veterinärerna är oerhört skilda, isynnerhet inom djurhälsoområdet. Veterinärerna skall framför allt botasjukdomar men också ha hand om livsmedelskontrollen. i talade om - och det framgick i utredningen - en rakorganisafion. Eftersom det är lantbruksstyrelsen som handläggerdistriktsveterinärfrågor är det mycket viktigt att man också kan samordna allade funkdoner som finns inom branschorganisationerna på djurhälsoområdet. Jagtror att vi bäst skulle göra det om vi fick samordningen vialantbruksnämnderna. Men vi har i vår reservation pekat på att detta inte får Organisation och finansiering av djurens hälso-ochsjukvård ske påbekostnad av livsmedelskontrollen. Vi vill utreda, så att vi också får enfunktionell livsrnedelskontroll. Men vi kan ändå hålla frågan öppen hur endelning skall ske. Man får verkligen titta pä detta, så att båda dessaverksamheter fungerar väl, var och en på sitt område. Det är inte säkert attdet fungerar allra bäst genom att man har hela denna kedja, utan man kanskeskall bryta den, framför allt när det gäller livsmedelskontrollen. 160 (vpk) replik: Jag sade också i mitt anförande att ettbibehållande av den nuvarande organisationen inte reser något hinder mot enöversyn av både den funkfionella och den ekonomiska sidan av verksamheten. Menvad vi motsätter oss är att länsveterinärsorganisafionen överförs tilllantbruksnämnderna. I övrigt tycks vi vara överens på den här punkten. 161INGEMAR HALLENIUS (c): betänkande omorganisationen av djurens hälso- och sjukvård är till stor del ett enigtbetänkande. De reservationer som fogats till betänkandet berör merdetaljfrågor. Proposifionen bygger i huvudsak på djurhälsoutredningensbetänkande. Såväl som i har ju tidigaresagt att den utredningen i stort sett var enig, och jag vill instämma i det.Förslaget tar framför allt sikte på att skapa förutsättningar för ettförebyggande djurhälsoarbete. Djurens hälsa har stor betydelse både för deenskilda djurägarna och för samhället. Ett gott hälsotillstånd bland husdjurenär också nödvändigt för att man skall få fram bra animalieprodukter. Det är vikfigt att statens och jordbruksnäringens insatserutnyttjas på bästa sätt. Detta i sin tur kräver att resurserna samordnas, såatt djurägarna får en samlad service i fråga om både sjukvård och hälsovård. Liksom nu bör också framgentdistriktsveterinärsorganisationen utgöra grunden för hälso- och sjukvården inomanimalieproduktionen. Regeringens förslag innebär att denna organisafion skallförstärkas och ges ökade möjligheter till samverkan med den djurhälsoverksamhetsom bedrivs i jordbruksnäringens regi. Särskilt vid hälsostörningar som berörhela djurbesättningar är det nödvändigt med ett lagarbete, där olika veterinärkategorieroch andra specialister på husdjursområdet samverkar, för att djurägaren skallkunna lösa problemen på bästa sätt. Det är vidare angeläget att lantbruksstyrelsensverksamhetsplanering också kommer att omfatta djurens hälso- ochsjukvård. Med hänsyn till de starkt skiftande förhållandena inom olikalandsdelar är det viktigt att planeringen decentraliseras och att djurägarnafår ett ökat inflytande på djurhälsovårdens inriktning och omfattning. Det är naturUgt att regeringen i enlighet meddjurhälsoutredningens betänkande föreslagit att lantbruksstyrelsens regionalaorgan, lantbruksnämnderna, får det regionala ansvaret för djurens hälso- ochsjukvård. majoritet har också anslutit sig till förslagetatt funktionerna inom länsveterinärsorganisationen överförs till lantbruks- nämndernaoch att en veterinär enhet inrättas vid dessa nämnder i enlighet med vad somsägs i propositionen. Även socialdemokraterna anser att det finns skäl somtalar för att lantbruksnämnderna får tillgång till veterinärmedicinsk sakkunskap,men vill skjuta upp organisationsförändringen i avvaktan på en av utskottetförordad översyn av länsveterinärernas ställning och arbetsuppgifter. Vi har inget emot att man ser över hur länsveterinärernaskall utnyttjas på bästa sätt inom den statliga förvaltningen, men det finnsdärför ingen anledning att skjuta upp genomförandet av en rationellorganisation av djurhälsovården. Det får ju inte vara så attorganisationsformen skall bestämmas av en tidigare tilldelning av tjänster ochderas placering. Vi måste även inom statlig förvaltning ha möjlighet att görade förändringar och genomföra de reformer som utvecklingen kräver. När vi nu äröverens om att lantbruksnämnden bör ha det regionala ansvaret fördjurhälsovården, är det vikfigt att detta slås fast nu och inte skjuts påframfiden. I propositionen yrkas i enlighet med djurhälsoutredningensförslag vissa reformer för att förbättra djurens hälso- och sjukvård. Enförutsättning för att få till stånd en önskvärd utveckling är, som jag fidigareframhållit, bl. a. en bättre planering och samverkan. Men det räcker inte. Detkrävs också ekonomiska styrmedel för att stimulera till förebyggandeverksamhet. Det är därför befogat med en viss omdisponering av statens bidragfill djurens hälso-och sjukvård. Därför har bl. a. föreslagits att 5 milj. kr.av statliga medel ställs till lantbruksstyrelsens förfogande förfrämjande av förebyggande åtgärder. Sammanlagt ökar kostnaden för staten medca 8 milj. kr. Förslaget tar sikte på att statens nettokostnader skallbli realt oförändrade men att det inom ramen för dessa görs omprioriteringarför att anpassa distriktsveterinärsorganisationen till dagens behov ochsamtidigt åstadkomma en önskvärd förändring av verksamhetens inriktning. Enhöjning av veterinärkostnaderna för det enskilda sjukbesöket är ofrånkomlig, omman skall kunna finansiera de önskade reformerna. Därför har föreslagits endjursjukvårdsavgift som skall sättas högre för sällskapsdjuren. Riktpunkten börvara att vården av sällskapsdjur inte subventioneras. I reservation nr 2 föreslås att i ställetförhällandetmellan veterinärens fasta lönedel och arvodesdelen förskjuts så attarvodesandelen ökar. Det förutsätter en uppdelning av landet i ett antalregioner med oHka lönesättning. Det är förenat med stora svårigheter av främstavtalsteknisk natur att genomföra detta alternativ. För den enskilde djurägarenblir den ökade kostnaden för veterinärbesök densamma, oavsett vilket alternativsom väljs. Socialdemokraterna vill också införa en allmäntjänstgöring- AT - för de nyexaminerade veterinärerna för att ge dessa praktiskaerfarenheter. Den svenska veterinärutbildningen är vid en internationelljämförelse mycket omfattande. Den är också mer praktiskt inriktad än i deflesta länder. Till detta bidrar inte minst den kontakt med fältet som deblivande veterinärerna får genom att en del av veterinärutbildningen numera ärförlagd till , i en utpräglad jordbruksbygd med god tillgång på klinisktmaterial. Organisation och finansiering av djurens hälso-ochsjukvård Organisation och finansiering av djurens hälso-ochsjukvård Vår svenska veterinärutbildning är alltså jämförelsevisomfattande, men bhr därigenom lång och kostnadskrävande. Att ovanpå denna läggaen AT som skulle kosta 3-5 milj. kr. är i nuvarande ekonomiska lägeinte försvarbart, om man betänker att vi inte har en organisatoriskapparat, som på fältet kan ge handledning åt alla examinerade veterinärer,särskilt nu när antalet vikarieplatser minskar. Det är här en väsentligskillnad mellan läkare och veterinärer. Inom humanmedicinen har landstingenstora möjligheter att ta emot AT-läkare. Ändå har vi långa köer för enAT-plats. På veterinärsidan är kapaciteten ute på fältet av naturliga skälmycket sämre. Givetvis bör veterinärutbildningen anpassas fill deutvecklingstendenser som jag fidigare redovisat. Det är sålunda angeläget attde blivande veterinärerna ges förutsättningar att medverka i förebyggandedjurhälsovård och besättningsutredningar. Regeringen kommer därför att uppdraåt att lägga fram förslag till en veterinärutbildning,som svarar mot bl. a. dessa krav. Jag vill understryka att alla som avlagt svenskveterinärexamen skall liksom erhålla legitimation. Någon ändring ilagen om behörighet att utöva veterinäryrket är därför inte nödvändig. Jag yrkar bifall till jordbruksutskottets hemställan. Överläggningenvar härmed avslutad. Mom. 1 b (regional administration av djurens hälso- och sjukvård, m. Utskottets hemställan bifölls med 146 röster mot 145 förreservation 1 av m. fl. Mom. 1 c (finansieringsfrågor) I kontrapropositionsvoteringen biträddes reservation 2 avArne i m. fl. med 71 röster mot 17 för motion 2227 av LarsWerner m. fl. i motsvarande del. 202 ledamöter avstod från att rösta. I huvudvoteringen bifölls utskottets hemställan med 211röster mot 64 för reservation 2 av i m. fl. 16 ledamöteravstod från att rösta. Mom. 3 a (vissa utbildningsfrågor) Reservation 3 av m. fl., som ställdesmot motion 2227 av m. fl. i motsvarande del, antogs fillkontraproposifion. Reservafion 3 av m. fl. bifölls med 146röster mot 140 för utskottets hemställan. 5 ledamöter avstod från att rösta. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. 25§ Ansvaret för arbetsvårdsåtgärder för lärare m. fl. Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande1981/82:19 om anslag fill statlig personalpolitik m. m. 1981/82:100). Anf.162 TREDJE VICE TALMANNEN: Ifråga om detta betänkande hålls gemensam överläggning för samtliga punkter.Under den gemensamma överläggningen får yrkanden framställas beträffandesamtliga punkter i betänkandet. Ansvaretför arbetsvårdsåtgärder för lärare m. fl. 163 NILS-OLOFGRÖNHAGEN (s): Av regeringens budgetproposition behandlas i föreliggande betänkande,AU 1981/82:19, förslagen till anslag fill statlig personalpolitik m. m. Frånsocialdemokratiskt håll har vi reserverat oss mot utskottsmajoritetensskrivning när det gäller Omplacering m. m. Iutskottsbetänkandet hänvisas till regeringens överläggningar med kommunförbundenom åtgärder för att begränsa det ekonomiska utrymmet inom kommunsektorn för år1983. Det föreslås i budgetpropositionen att statens arbetsmarknadsnämndsbefattning med arbetsvårdsåtgärder m. m. för kommunalt anställda med statligtreglerade tjänster skall upphöra fr. o. m. . Det framgårvidare av betänkandet att regeringen förutsätter att sådana åtgärder ifortsättningen skall ombesörjas av kommunerna själva. Detär ett faktum som man inte kan komma förbi, att staten hitfills på ettbetydelsefullt sätt har medverkat i rehabiliteringsinsatserna för lärarpersonalSom på grund av ohälsa måste lämna skolarbetet. Om man , som regeringen vill,tvärt klipper av statens medverkan i dessa insatser får det påtagligapersonalpolifiska konsekvenser. Dessa har på intet sätt belysts ipropositionen. Försthänvisar man alltså till överläggningar mellan regeringen och kommunförbunden,men sedan förutsätter man att sådana åtgärder i fortsättningen skall ombesörjasav kommunerna själva. Det framgår inte med ett ord att den här föreslagnaåtgärden omfattades av just de överläggningar som ägt rum mellan regeringen ochkommunförbunden. Om så varit fallet skulle det naturligtvis ha framgått avkommunförbundens bedömning av förslaget och deras effekter. Vi från densocialdemokrafiska gruppen påstår därför i vår reservation att, sett frånpersonalpolitisk synvinkel, regeringens bakgrundsmaterial måste betecknas somunikt i sin torfdghet. Regeringens förslag innebär alltså att riksdagensledamöter, i likhet med regeringen och den borgerliga utskottsmajoriteten,skall förutsätta att kommunerna i fortsättningen kommer att ombesörja den härverksamheten. Dettasäger vi socialdemokrater nej till. Vi föreslår i vår reservation att riksdagenavslår regeringens förslag, och som en följd härav att tar initiafivtill en fortsatt beredning av ärendet och ger direktiv för hur det arbetet börbedrivas. Regeringen bör få i uppdrag att, mot bakgrund av Ansvaret för arbetsvårdsåtgärder för lärare m. fl. tidigare riksdagsuttalande om arbetsgivaransvaret förlärarpersonalen, omgående ta upp överläggningar med kommunerna.Överläggningarna skall därvid ha till syfte att klarlägga förutsättningarna föroch konsekvenserna av en ändrad fördelning av ansvaret förrehabiliteringsverksamheten för de personalgrupper som omfattas avpropositionens förslag. Det är, som vi socialdemokrater ser det, helt orimligtatt skall fatta beslut i ett ärende som är så illa förberett avregeringen. Det är både ansvarslöst och nonchalant att regeringen över huvudtaget redovisar ett ärende som är så torftigt i sin beredning fråndepartementet. Jag ber att få yrka avslag på propositionensförslag i denna del och bifall fill den socialdemokratiska reservationen. 164RAUL BLUCHER (vpk): Det särskilda löneanslaget gör det möjligtatt omplacera lärare med arbetshandikapp inte bara fill annan stathgt regleradtjänst utan också fill annan anställning i kommun, landsting, försäkringskassaeller annan allmän inrättning. Omplacering kan också ske till anställning hosen allmännyttig insfitufion. De gällande bestämmelserna ger alltsårelativt goda möjligheter till nya jobb för de berörda. Ett helt kommunaltansvar, som regeringen nu har föreslagit, kan tyvärr ödelägga dessa möjlighetereller i varje fall begränsa dem på så sätt att lärare och skolledare intelängre kan omplaceras utanför den helkommunala sektorn. Lärarens yrkesroll är en svår roll. Det är väl känt ochdokumenterat. Att undervisa är ingen enkel uppgift. Den som inte orkar med sinarbetssituation i klassrummet måste rimligtvis få allt stöd som är möjligt avsamhället för att finna något annat meningsfullt att ägna sina krafter åt. Detär ju här dessutom fråga om en väl utbildad grupp, och största möjligaflexibilitet i omplaceringsalternativ kan därför även mycket krasst ekonomisktresonerat löna sig. Här har en rad moderater motionerat i samma syfte somvi kommunister och socialdemokrater, men av det till betänkandet fogadeyttrandet från utbildningsutskottet framgår att haft en ekonomiskbrasklapp insmugen i sin motion. Kravet i moderatmotionen är kopplat till kravpå ytterligare minskning av statsbidragen till kommunerna. Det hade väl varitärligare att med en gång konstatera att inte anser att vi har rådatt ge lärare och skolledare i landet detta stöd vid omplaceringar. Här har nut. Hans Nyhage, och tagit fram brasklappen iutbildningsutskottet, medan har sutfit i arbetsmarknadsutskottetoch avstyrkt den motion som hon själv har undertecknat. Det hade åtminstone varit klädsamt, om någonfrån de moderata motionärernas krets hade stigit fram och avgett enröstförklaring eller fillstått det fåfänga och onödiga i ätt väcka dennamotion. Den har ju i det här fallet bara varit ett spel för galleriet. Meneftersom en enhällig läraropinion har vädjat till att låta dehittills gällande reglerna och anslaget få finnas kvar, har det även för detparti som inte vill skjuta till vad det kostartett sig opportunt att motionera. Samtliga fackliga organisafioner för lärarehar gemensamt vädjat till oss. Jag yrkar bifall tillreservationen. 165 (): Beträffande den del avarbetsmarknadsutskottets betänkande nr 19 som diskuteras, dvs. punkten 3,kan följande sägas. Enighet råder på de avgörande punkterna: för det förstaatt kommunerna som arbetsgivare har samma arbetsgivaransvar för lärarpersonalensom för övriga kommunalt anställda, för det andra att kommunerna har att sörjaför de erforderliga arbetsvårdsåtgärder som det här är fråga om, och för dettredje att här ingår åligganden för kommunerna att vidta omplaceringsåtgärder.- Därom är vi överens i utskottet. Principfrågan om statens ansvar förrehabiliteringsåtgärder för icke-statlig personal avgjordes redan i början av1970-talet, eller närmare bestämt i samband med beslut om inrättandeav ett nytt personalpolitiskt organ, statens personalnämnd. I remissyttrandena över det utredningsarbete som föregickdetta beslut ansåg varken eller attkommunalt anställd lärarpersonal borde åtnjuta statlig personalvård. Däremotansåg de båda kommunförbunden att staten borde ha huvudansvaret när det gälleratt lösa lärarpersonalens omplaceringsfrågor. Trots detta intog statsmakterna den ståndpunkten,f. ö. på förslag av den dåvarande socialdemokrafiska regeringen, att desärskilda, statliga insatserna för arbetshandikappad personal endast skulleomfatta anställda inom den egentliga statsförvaltningen. Troligen med tanke påkommunförbundens inställning fillades att verksamheten skulle få fortgå för,som det hette, vissa anställda inom statsunderstödd verksamhet. Men dettaskulle uttryckligen endast ske övergångsvis i avvaktan på överläggningar medkommunförbunden. Den socialdemokratiska regeringen gjorde sedan inte någotför att fullfölja sitt eget förslag. Man kan spekulera över orsaken. Jag harinte något bra svar. Möjligen kan det bero på att den socialdemokratiskaregeringen då inte ansåg att det var någon stor sak.