prot · G50924 · 1981-12-31 00:00:00 — protokoll 1981/82:24 Förhandlingarna leddestill en början av tredje vice talmannen. 11 § Vissa ekonomisk-politiskaåtgärder (forts.) Fortsattesöverläggningen om finansutskottets betänkande 1981/82:1, skatteutskottetsbetänkande /82:8, socialutskottets betänkande 1981/ 82:10 ocharbetsmarknadsutskottets betänkande 1981/82:1. 68 HANS i^Hallstahammar (vpk): Herrtalman^!^ Det var någon som - jag tror det var -uttalade sitt tvivel i fråga om debattrundans uppläggning. När ^rnan ser dentomma kammaren får man väl lov att instämma. Densittande minoritetsregeringen ^trumpelade ut alt den tänkte sig enmomssänkning till 16 ^^/som en av de viktigaste delarna i en rad"ekonomisk-politiska åtgärder". Det heter numera ekonomisk-politiskaåtgärder när man skall klämma åt vanligt folk ytterligare en gång. Bakgrundentill denna sänkning, mindre än efter det alt man inkallat en urtimariksdag för att få till stånd en höjning av momsen, måste vara den, att manefter en rad misslyckade grepp är tvungen att pröva något nytt. Gick det intenågot vidare förra gången med höjningen så kanske det går med en sänkning denhär gången. Man har under dagens debatt motiverat detta med att del ärolikartade ekonomiska lägen som har föranlett de olika åtgärderna. Man har frånregering och opposition beskyllt varandra för att ha växlat fot. Jag måste dåkonstatera att för kommunisternas del har den ekonomiskapolitiken i huvudsak legat fast. Vi var motståndare till momshöjningen förragången, för vi ansåg att det inte fanns något överskott hos vanligt folk attdra in. Vi är motståndare ^lill den generella sänkningen den här gången ochvill i stället ha sänkningar av matmomsen och åtgärder för att underlätta förmänniskorna att klara hyreskostnaderna. Skälet är detsamma. Den ekonomiskasituationen för vanliga människor blir allt värre. 9 protokoll1981/82:23-24 Onsdagen den 11 november1981 Regeringentog fram brösttonerna. Fick man inte igenom hela paketet, inkl. besparingarna,så fick det vara: Ville fälla regeringen så fick de väl göra det,var innebörden i den lilla regeringens förslag till storebror på den borgerligakanten. Moderaternareagerade surt och påminde om att när den nuvarande regeringen kom till i vårasså lovade den att fullfölja den gamla ^trepartire^geringens politik. Manlovade att bygga arbetet på ^s. k. breda lösningar, vilket i moderatöversättning naturligtvis betyder att högerpolitiken skall fullföljas. Moderaternastyr fortfarande, utifrån en mer frislående position, i allt väsentligt denekonomiska politiken. I den mån man inte är direkt inblandad iregeringsförslagen, har man lyckats ympa in ett ekonomiskt tänkande imittenpartierna, i delar av det socialdemokratiska partiet och i stora delar avdet svenska folket - idéer som bara skulle ha väckt mycketstor uppståndelse om de förts fram. Denproposition som är grunden till dagens ^betänkanden är en rik katalog överområden där man vill klämma åt. Riktigt så uppfinningsrika som är isin ekonomiska motion har man dock inte varit, men del är illa nog som det är.Moderaterna, som för en allt hätskare politik utifrån högerposition, har krävtbl. a.: slopande av regionala hemkonsulenter, sänkta tilläggsbidrag förkommunala beredskapsarbeten, minskad ambitionsnivå vad gälleryrkesinspektionens förelägganden, rationaliseringar inom ^samhällsföretag,förändringar av sjukförsäkringen vid yrkesskada till det sämre etc. Det är enrad förslag, av vilka huvudparten hamnar inom socialdepartementetskompetensområde. Meden ambition som gränsar till ursinne slåss för alt redan nu tillvåren kunna sänka marginalskatterna. De tål inte att vänta. Tillmoderaterna vill jag säga: Lugna ner er en smula! Mittpartierna ochsocialdemokraterna kommer att sänka marginalskatterna åt er. De ville bara inteta det så häftigt. De ville skjuta fram introduktionen något. Ni kommer att fåsom ni vill, även om det inte blir med detsamma. Vifrån vårt parti kan inte förstå varför inte socialdemokraterna i stället föratt nu gå med på marginalskattesänkningar inväntade en eventuell majoritet häri kammaren efter valet för att utifrån en starkare position ha kunnat läggafram ett radikalare skatteförslag. Nuär det emellertid så, att inget av de borgerliga partierna - oavsett om detbefinner sig i regeringsställning eller i borgerlig opposition - kan presenteraen politik som på något sett tar oss ur problemen. Dethar förekommit mycken diskussion om underlagen för olika beslut. För inte sålänge sedan blev det stor uppståndelse, när ^Feldt lämnadefinansutskottet i vredesmod. Det var någon mindre viktig räkneoperation somman var oense om. Det visade ändå att man i finansutskottet inte har kontrollöver de grunder på vilka man fattar sina beslut. har vi fåttbesked om att man inte alls behöver låna så mycket i utlandet som manplanerat. Man häri panik tidigare jagat krediter, som man nu inte behöverutnyttja. Situationen kan ändras snabbt, säger man från . Detkan kanske vara sant, men någon överensstämmelse mellan teori och verklighet såhär långt in på budgetåret vore välgörande för förtroendet för den ekonomiskapolitiken, dvs. sett ur regeringens synvinkel. Hur slårdet egentligen till? Har kritikerna av nationens räkenskaper haft rätt? Myckettalar för detta, vilket ^C.-H. Han har visatatt man på en rad punkter tvingats revidera de offentliga uppgifterna. Detgäller underskotten i bytesbalansen , företagensdriftsöverskott, svensk exports relativpriser, exportens marknadsandelsförlusterosv. frågade ^Wirtén och GöstaBohman hur de ställer sig till de här uppgifterna och ville ha ett svar på denfrågan. Ingen, vare sig från regeringen eller från , har med ett ordnämnt dessa kontroversiella uppgifter. Vi får väl uppfatta det som att manförsöker dölja en myckel obehaglig sak genom tystnad. Denfaktiska situationen här och är den, att vi har att vänta en av de värsta^arbetslöshelsvintrarna sedan . Många är de borgerligapolitiker som ställt sitt hopp ^fill en konjunkturuppgång,som skall komma som en förlösande hand och ta dem ur problem för vilka de intehar någon lösning. Ju längre och djupare konjunktursvackan är, desto merförtvivlade och desperata blir ju de ekonomiska åtgärderna. Det harunder debatten tidigare här talats mycket om en konjunkturuppgång, menatt - som man gjort tidigare - ställa hoppet till och vänta sig att detstora kapitalistiska landet skall komma upp i fart och dra med sigvärldsekonomin går inte den här gången. Rapporterna därifrån talar ett annatspråk. är nere i en djup vågdal. Jag vetinte vilken politiker i ordningen president ^Reagan är som försökt sig påkraftiga nedskärningar av de offentliga utgifterna men som därmed skapat alltdjupare problem. Många medSverige jämförbara länder för nu en politik i linje med den som vår regeringför. Och resultaten ser ut att bli desamma, dvs. man driver ländernaallt djupare ner i arbetslöshet. Därefter kommer som ett brev på posten enminskad efterfrågan, som ytterligare förvärrar problemen och till sistockså belastar den offentliga sektorn, som man ju har tänkt sig att minska. Regeringensmotiveringar för sin ekonomiska politik utgår från vad den kallar"balansproblemen" i den svenska ekonomin. Detta har viss verklighetsbakgrund.Svårigheterna i ekonomiska läge kommer - som i de flesta andrautvecklade kapitalistiska länder - till uttryck i underskott i statens budgetoch i bytesbalansen med utlandet. De negativa verkningarna av detta läge fördet svenska folkhushållet skall inte underskattas. En kraftig ökning avutlandsskulden leder till storaproblem i form av räntor och Onsdagen den 11 november1981 Onsdagen den 11 november1981 amorteringar,som lastas på nästa generation och måste betalas ur nationens arbete. Menregeringen för fram dessa balansbrister, vilka är uttryck för den ekonomiskakrisen, ett resultat av den ekonomiska krisen, som om de vore krisenshuvudorsaker. Dessutom svartmålar den läget. Underskotten är inte så stora somregeringen påstår. Menoavsett frågan om underskollens verkliga storlek infinner sig en annan fråga;Är det troligt att den borgerliga politiken kan föra ut ur krisen ochatt den kan få bort underskotten i bytesbalans och statsbudget? Svaret måstebli nej. Nedskärningar av reallöner och minskning av den offentliga sektornleder i själva verket till ökad arbetslöshet och till en skärpning av krisen.Den borgerliga strategin att skall klara sig ge^nom ^"exportleddtillväxt" är inte ensamt om. Den här teorin, att man skulle kunnaklara sig ur krisen genom ^exportledd tillväxt, försöker alla jämförbara länderatt tillämpa, på varandras bekostnad. Vad är det som talar för att Sverigeskulle vara särskilt lyckosamt i det hårda spelet? Efterflera års försök med åtstramningspolitik står vi här med en ökandearbetslöshet, en hög inflation, försämrade reallöner och försämring avlevnadsstandarden - inte bara för de ^lönearbetande utan också för pensionärer,studerande, sjuka och handikappade. Dessutomtvingas vi bevittna hur landets basnäringar hotas. Hur produktionsanläggningarraseras i snabb takt utan att något nytt kommer i stället. Deneventuella uppgång som det talas om i ^konjunkturrapporierna och somframhållits sä mycket under dagens debatt blir mycket svag och är mycketosäker. , som vi fick i ^gär eftermiddag, gerinte anledning till någon överdriven optimism om någon mer markantkonjunkturuppgång. Den räknar med en arbetslöshet på och en ökning avkonsumentpriserna . Den rapporten förutspår en fortsattminskning av den privata konsumtionen med 1/. Den förutspår ett fall i vadsom brukar kallas reala disponibla inkomster med 1,8 ^%. Den förutspår enmycket svag ekonomisk tillväxt. Konjunkturrapportenär på sitt sätt en dom över regeringens ekonomiska politik, den politik sombedrivs med hjälp av . Förbättringarna i förhållande till det dåligakonjunkturläget nu är ytterst små. Regeringen sätter inte fart på ekonomin ochbryter inte de ^konjunkturella nedgångarna. Än mindre angriper regeringen delångsiktiga problem som konjunkturnedgången bara är en tillfällig tillspetsning av. Regeringen för en politik förarbetslöshet och sänkt levnadsstandard för de breda folklagren. Vi kan se framemot ett 1982 med fortsatt hög arbetslöshet, med fördjupad industriell kris,med fortsatt närmast katastrofalt lågt byggande och en fortsalt ^nedpressningav de ^arbetandes ^levnadsomständigheter och reallöner. Redannu, , är över 130 000 öppet arbetslösa. 61 000 av dem är ungdomar.Därtill kommer de som hänvisas till olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Därtill kommer de kvinnor som vill ut på arbetsmarknaden om det bara fanns jobbatt få. Därtill kommer alla de som förtidspensioneras Därutöver finns alla de handikappade som vill göra eninsats i arbetslivet om de bara får tillfälle till del. Särskiltsvårt är det att se hur ungdomen, som vill komma in i arbetslivet, vägrasdelta. Många ungdomar kommer all få bestående problem genom ^atl de inte fårinleda sitt vuxna liv på ett riktigt sätt. Naturlig avgång brukar man prataom-men man nämner sällan att den ^s. k. naturliga avgången, som skall lösasysselsättningsproblemen, betyder att det för hela generationer inte blir någotnaturligt tillträde till arbetsmarknaden. För resten är det särskilt rått ^atltala om naturlig avgång när man förtidspensionerar en människa som står påtoppen vad gäller yrkeskunnande, erfarenhet och skicklighet även om de allrabästa fysiska krafterna har flytt. Ettproblem här är också att det inom många yrken inte kommer att bli någonöverföring mellan äldre personer och deras yrkeskunnande och de ^unga, som juskulle träda till, om de fick några jobb. Ennationell katastrof kan följa i spåren på ungdomsarbetslösheten. Många talar omall hela ungdomsproblematiken är en enda stor ^lidsinställd bomb, och jagskulle vilja instämma i den beskrivningen. Är det inte då dags ^atl försökadesarmera den här bomben? Regeringentror sig ha lösningen - det har framgått av dagens debatt - och den diskuterarungefär så här: Marginalskatterna,säger man -dem sänker vi, så blir det ett ^arbetsvänligt klimat här i landet.Och vi skall ju arbeta oss ur krisen. Jagser ^atl det inte finns någon regeringsföreträdare här, men jag ställer ändåfrågorna, i förhoppning om att någon kan besvara dem. Jagfrågar främst ekonomi- och budgetministern ^Wirtén: Hurmånga arbetslösa ungdomar, kvinnor och handikappade tror regeringen det är somavhåller sig från ^atl arbeta därför ^atl marginalskatterna är för höga? Detvore intressant att få ett svar på den frågan. Inomregeringen fortsätter man att diskutera och säger; Nej, vänta - den offentligasektorn har trängt ut industrisektorn. Vi stramar åt på den offentliga sidan. Och jag fortsätter attfråga: Hurmånga bruksarbetare i Bergslagen, hur många arbetare inom industrin trorregeringen har blivit arbetslösa därför att den offentliga sektorn har tagitresurserna och trängt undan industrin? Detvore intressant att få de här begreppen litet närmare utredda ^~^ vad somligger bakom den här ^slagordsmässiga politiken. OlaUllsten var inne på detta tidigare. Enbart nedskärningar, sade han -ungefär somom han skulle ha accepterat vårt resonemang om vad nedskärningar leder till -går inte, för det blir stagnation. Vi skall ha en offensiv politik också. Ochdet var del som var det fina med regeringens politik, att den var offensiv,som man stramade åt på den offentliga sidan. Såvitt jag kan se är detenda offensiva som har presenterats denna futtiga momssänkning som blev kvar.Är detta det enda man har att föra fram när det gäller arbetsmarknadspolitik,sysselsättningspolitik, ekonomisk politik? Onsdagen den 11 november1981 Onsdagen den 11 november1981 Detär faktiskt så alt industrin har minskat sin sysselsättning sedan 1970-taletsbörjan. Den har som regel haft överkapacitet. Den har hög likviditet. Denoffentliga sektorn har sålunda inte konkurrerat ut industrin vare sig detgäller arbetskraft eller kapital. Och utan att vara okritisk mot stora delar avden offentliga sektorn, som ju upprätthåller det borgerliga klassamhälletsförhållanden och ibland återspeglar detta i ^förmynderi och byråkrati, måsteman mot de borgerliga angreppen på ^främsl de sociala delarna av den offentligasektorns verksamhet fråga; Hur hade samhället sett ut med en väsentligt mindreoffentlig sektor? Hade efterfrågan på industrins produktion ökat, om denoffentliga sektorn hade varit mindre? Hade antalet arbetslösa varit mindre?Hade den sociala ^utslagningen varit mindre och dess följder mindre brutala?Hade de sjuka fått ett bättre hopp och en bättre värd? Hade det^icke-kommersiella kulturutbudet fått större möjligheter att berika människorsliv? Jagställer de här frågorna som exempel på några av de viktiga uppgifter som skötsgenom den offentliga sektorn. Detär endast tack vare den offentliga sektorns utveckling som arbetslösheten harkunnat hållas tillbaka något så när och att den inte är ännu värre än den är . Denoffentliga sektorn har dessutom växt till stor del som en följd av utvecklingeninom den "privata" sektorn. Det har gällt ökade kostnader för attskapa en gynnsam ^samhällsmiljö för industrins utveckling - ^s. k.infrastruktur - och ökade insatser för att mildra verkningarna av denprivatkapitalistiska sektorns kriser. Denoffentliga sektorn tillhandahåller väl utbildad personal, väl utbildadarbetskraft, och den tar hand om samma arbetskraft när denna av olika orsakerslås ut från produktionen. Denoffentliga sektorn behövs, och den kan utvecklas. Den offentliga sektorn ärinte lärande, utan den är en nödvändighet. Den är också en del av motorn i detinvecklade samhällsmaskineri som en modern industristat utgör. En hårdhänt^åtstramningspolitik för den offentliga sektorn kommer att ge mycketsvåra följder och då inte bara för dem som drabbas genom arbetslöshet. Enallmän ^kvaliletsförsämring blir den direkta följden av en fortsattåtstramningspoli^tik. 1förlängningen kommer det t. ex. beträffande vården att betyda ett ökat inslagav privat vård, varvid de kapitalstarka kan köpa sig plats i stället för attkonkurrera i en offentlig sektor med åtstramningsproblem. Ett mycket hårtsamhälle kommer att bli följden av en fortsatt politik i linje med den som nuförs. Den ekonomiska krisen orsakas av kapitalismen och inte speciellt avsystemets offentliga sektor. Arbetslöshetenuppstår till följd av att näringslivet utvecklas planlöst och till följd avresultatet av de olika enskilda kapitalens jakt efter profiter. De enskildaförelagen och koncernerna planerar säkert sin verksamhet noggrant, åtminstoneibland. Jag har också sett exempel på att man kör beroende på hur det blåser. Menföretagens olika planer hamnar ofta i motsättning till varandra. Vilka somkommer att kunna förverkligas, vilka som inte kommer att kunna förverkligas,vilka industrier som kommer att växa, vilka som tvingas krympa eller läggasned, vilka orter som skall utvecklas och vilka som skall avfolkas - allt styrsav blint verkande marknadskrafter. Dessa kapitalismens blint verkandemarknadskrafter ställer samhällsutvecklingen ovanför människornas kontroll ochvilja. Det skapar anarki och ekonomiska kriser. gjorde sig till talesman för en offensiv politik, menden politiken finns i vårt partis förslag, ingen annanstans. En politiksom verkligen vänder sig mot arbetslösheten måste utgå från insikten om att detär marknadskrafterna och anarkin inom ekonomin som ställer till med problemen.Storfinansens maktställning i ekonomin måste angripas och planmässigheten öka.Det är förutsättningarna för att en ^arbetsskapande politik som ger trygghet påarbetsmarknaden över huvud taget skall kunna genomföras. Har man ingen insiktom de här problemen, får man ekonomiska förslag som är i linje med dem som denborgerliga regeringen har presenterat och som kommer att visa sig heltineffektiva. Det krävsmed andra ord direkt ^arbetsskapande samhällsinsatser för att man skall kunnamotverka krisens verkningar. Vidare krävs det vidgade befogenheter för defackliga organisationerna och ökad samhällelig kontroll över näringslivetsutveckling. En sådan politik kan sammanfattas i följande åtta punkter; 1^.^ Ettprogram för 100 000 nya ^samhällsnyttiga arbeten av högst , innefattande ökat bostadsbyggande och en planmässig utbyggnad av den offentliga sektorns samhällsservice samt satsningar på inhemska och ^förnybara energikällor. Inte minst den sista punkten är viktig. Den kommer också att få stora effekter på vår handelsbalans. Ettstatligt industriprogram av storleksordningen 100 000 nya industriarbetsplatserunder . Kreditväsendetunder samhällelig ledning och kontroll. ^Nationalisering av de privatastorbankerna och andra kreditinstitut. Uppbyggnadav samhällsägda fonder under de ^arbetandes kontroll för alt förverkliga detsamhälleliga industriprogrammet. Stopp för kapitalflyktoch industriutflyttning. Fackligvetorätt mot avskedanden och ^permitteringar. Full lön under hela^permitteringstiden. Ökningav AMS resurser ^enhgt vad verket självt begärt för att mildra den mest akutasituationen redan nu . Under1980-talet påbörja en förkortning av arbetsdagen . Dennavår politik står i skarp kontrast till regeringens politik och till de allmännaförhoppningarna om att åtstramningar, momssänkningar och andra generellaåtgärder möjligen skall kunna ge något resultat. Regeringen vill såvittjag förstår hålla storfinansens exportindustri med en Onsdagen den 11 november1981 Onsdagen den 11 november1981 reservarmé av arbetslösa.Den för medvetet och kallsinnigt en arbetslöshetsbevarande politik. Iproposition nr 30, som ligger till grund för dagens betänkande, säger man rentut: "Nödvändighetenav ^atl inte binda resurser i näringar som inte positivt bidrar till allförbättra ^utrikesbalansen sätter emellertid bestämda gränser för dearbetsmarknadspolitiska satsningar som kan göras. Också när det gällerindustripolitiken måste största ^restriktivitet iakttagas." Kan detmer cyniskt och klart uttryckas ^atl man för en politik för arbetslöshet? Från vpkställer vi krav på en rakt motsatt politik. Vi godtar inte försämringar för demsom redan har det knapert, och vi vill inte vara med om lättnader föraktieägare och höginkomsttagare. Den omfördelningspolitik som regeringen för ärdjupt orättfärdig, och den löser inga problem. Vivill ha en rättvis och ^arbetsskapande politik som kan föra landets ekonomi ini sundare banor, en politik i linje med vad jag har nämnt. En sådanpolitik kräver att storfinansens makt och inflytande trängs tillbaka. Detgår inte att lösa kapitalismens problem med mera kapitalism, eftersom systemetär krisens grund. 69 ANNA-GRETA^LEUON ^(s): Låt mig börja med ^atl redovisa de punkter där de borgerliga partierna,eller en del av dem, i ^arbelsmarknadsulskollet faktiskt lyssnat till osssocialdemokrater och där vi då helt eller delvis kunnat enas i utskottet. Denförsta gäller utbildningen av ^permitleringshotad personal. I lågkonjunktureni slutet av ^1970-talel gjorde man gemensamma ansträngningar från de anställda,arbetsgivare och staten att hålla kvar de anställda i företagen genomutbildningsinsatser. Det gör man inte längre. Arbetsmarknadsstyrelsenhar föreslagit att bidraget för ^permitleringsho^tad personal skall höjas till35 kr., för att göra företagen mer intresserade av att satsa på utbildning istället för att ^permittera folk. Regeringen har sagt nej ^lill det förslaget. Iutskottet har vi fått med oss borgarna på en skrivning där vi konstaterar attden nuvarande ^20-kronan är för liten för att vara en ordentlig stimulans idetta sammanhang. Tyvärr, konstaterar vi, är de inte villiga att ta steget fullt ut och stödja vårt förslag, men vi ärändå glada över att vår reservation på den här punkten kunde bli mindreomfattande än vi från början befarade. Denandra punkten gäller de handikappade. De tillhör dem som har det svårast påarbetsmarknaden. Det var därför som vi och andra med förvåning och vredekonstaterade att regeringen lät sin åtstramningspolitik gå ut även över dem ochföreslog åtgärder som skulle göra det ännu svårare för de handikappade påarbetsmarknaden. Nukan vi faktiskt glädja oss åt alt de ^borgerhga i utskottet i stort har stöttvårt förslag när det gäller förlängning av det ^s. k. lönebidraget efter den 1januari. Men litet av regeringens åtstramning ville man i alla fall ha med. förstår inte riktigtvarför man inte vill att även dehandikappade som har anställning med lönebidrag och som jobbar i kommuner ochlandsting skall kunna få känna sig trygga alt också de får ha kvar sinanställning efter . Ytterligareen punkt rör de handikappade, och det är stödet till Stiftelsen^Samhällsföretag. Det är självfallet önskvärt all ^Samhällsföretag skall drivasin verksamhet ekonomiskt effektivare, så all det statliga bidraget kan blimindre än nuvarande av lönekostnaderna. Men strävan efter all spara pådel här området måste underordnas det som är ^Samhällsföretags syfte, nämligenatt värna om de arbetshandikappades ^räll till arbete. Och vi är glada över altvi i den bedömningen har fått stöd från representanterna för de två^mittenparlierna i utskottet. Den fjärdepunkt som jag skulle vilja ta upp gäller lokaliseringspolitiken. Regeringensnedskärningar på det här området har skapat stor oro i centerleden. Och ettlitet uns av kritik mot regeringen lyckades centerpartisterna också drivaigenom i utskottels skrivning. Men egentligen är det märkligt att de allsfinner sig i att man låter rödpennan gå fram över alla stödområden. kommer senare i debatten alt ytterligare beröra denna fråga. Den femtepunkten där utskottets borgerliga ledamöter faktiskt har rört sig något iriktning mot vad vi socialdemokrater har krävt gäller ungdomsarbetslösheten.De borgerliga ledamöterna i arbetsmarknadsutskottet är med rätta oroade överutvecklingen på arbetsmarknaden, och de tycks också vara oroade överregeringens kallsinnighet gentemot ungdomsarbetslösheten. De har vågat sig påatt litet grand kritisera regeringen, även om de bara gör ett relativtförsiktigt påpekande. Del skulle naturligtvis ha behövts betydligt mer kuragefrån utskottets borgerliga ledamöter på denna punkt.