prot · G50935 · 1981-12-31 00:00:00 — Onsdaeen den personalen stöd och vägledning, förslag om fastare mål och riktlinjerinom Det finns anledning att särskilt understryka att utskottet begär att Barnomsorgen skall få det här förslaget på sitt bord, innan ett nyttstatsbidrags- system harträtt i kraft, och att det slutliga ställningstagandet i fråga om normer ochrekommendationer skall ske först i anslutning till behandlingen av mål ochriktlinjer för barnomsorgen. Det ställningstagande som utskottet gjort tror jag ärmycket viktigt, och det bör onekligen ge en stimulans i arbetet, lokalt ikommuner, i sociala centralnämnder och ute i barnstugorna, i syfte att få tillstånd förändringar i arbetssätt och verksamhetsformer. Jag är helt övertygad omatt inte minst de som är direkt engagerade i förskolans arbete hälsar den härdelen av betänkandet, som i sig är ett mycket svidande underbetyg åtsocialministern, med stor tillfredsställelse. En annan fråga som utskottet lagt stor vikt vid är hur viskall åstadkomma en utbyggnad av barnomsorgen fram till full behovstäckning.Det är naturligtvis förvånande att socialministern i sin proposition inte harbehandlat den här frågan och i sitt anförande bara kallt konstaterar att ettenigt utskott har beställt en plan för d-n framlida utbyggnaden. Menutbyggnaden är nödvändig inte minst med hänsyn till att vi måstekonstatera att det första stora etappmålet, 100 000 nya daghemsplatser och 50000 nya fritidshemsplatser, inte kommer att uppnås under delta år. De 100 000bHr sannolikt bara ca 70 000. De 50 000 blir sannolikt bara ca 30 000. Det här är dystra siffror, och man förvånar sig över attde borgerliga regeringarna varit så passiva. Eller kanske man inte skallförvåna sig över den passiviteten? Jag vet inte hur socialdemokratiska ledamöteroch även representanter för andra partier har tagit upp denna fråga i kammarenoch påtalat riskerna för att utbyggnaden inte skulle , om inte regeringenvar mera aktiv. Nästan vid alla tillfällen har dessa ledamöter fått höra attoron inför de risker som de pekat på varit överdriven. Det har försäkrats attregeringen har läget under kontroll - man har i propositioner och även iregeringsdeklarationer uttalat och försäkrat att utbyggnadsprogrammet skallfullföljas. Men de försäkringarna och de uttalandena, konstaterar vi , harregeringen inte förmått att leva upp till. Löftena har hållit lika dåligt idetta avseende som på många andra områden. Man skall naturligtvis glädja sig åt att vi inomsocialutskottet ändå har lyckats samla alla partier bakom kravet att regeringen efter överläggningar med skall presentera ett förslag om utbyggnad av barnomsorgen fram till full behovstäckning. Och jag hoppas att socialministern inte bara nöjer sig med att konstatera denna enighet, som jag hoppas också skall bekräftas av , ulan att socialmi nistern aktivt tar itu med att arbeta för att denna plan snabbt skall läggas 52 fram. Jag tycker, trots en bristfällig och i mångadelar mycket dålig proposition, alt socialutskottets betänkande i de delar därutskottet är enigt redovisar sådana förslag som kommer att vara av stor betydelseför en bra barnomsorg . De socialdemokratiska motionerna som ärväckta dels med anledning av propositionen, dels tidigare blir i stort setttillgodosedda genom utskottets behandling. Utskottet beställer nämligen förslagom mål och riktlinjer för hur barnomsorgsverksamheten skall bedrivas och sägeratt frågorna om normer och rekommendationer slutgiltigt skall behandlassamtidigt med förslaget om mål och riktlinjer. Vi kan också konstatera att detfinns en enighet om att detta skall ske innan ett nytt statsbidragssystemträder i kraft. Utskottet instämmer också i vårt krav på att skall fåen plan för den fortsatta utbyggnaden av barnomsorgen fram till fullbehovstäckning. Det hade naturligtvis varit bra, om vi också hade kunnat enas omett avslag pä propositionens förslag om ett nytt statsbidragssystem, men vi fårvara nöjda med att det i varje fall inte skall träda i kraft den 1 januari1982, Det finns trots allt även här möjligheter att rätta till, innan förslagethunnit förverkligas. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till desocialdemokratiska reservationerna och i övrigt till utskottets förslag därenighet råder. 3 INGALANTZ (vpk); Först vill jag säga att denna debatt om denframtida barnomsorgen är skandalöst försenad. Och när den äntligen kommer ärinnehållet skandalöst dåligt för barnen, för föräldrarna och för personalen, första regeringsdeklarationen från den borgerliga regeringen utlovadesen proposition, som skulle innehålla fasta normer för personaltäthet ochgruppstorlek för förskolan. Men löfte om propositionen kom inte förrän ipropositionsförteckningen , har vi nästan kommit fram till1982, Vpk har varnat för att måluppfyllelsen frånfemårsplanen inte kommer att hållas. kan det klart konstateras, och det görockså regeringen, att inte ens det mycket blygsamma löftet att bygga 100 000daghemsplatser och 50 000 fritidshemsplatser kommer att hållas, gjord undersökning som gjorts av ,och som, träffande nog, heter Planering på glid?, konstateras att löftet frånfemårsplanen missats . Inte heller den långsiktiga planen med entotal behovstäckning , vad man nu menar med detta, kommeratt kunna hållas. De senaste utbyggnadssiffrorna pekar nedåt, medanbehovssiffrorna pekar uppåt. Det hjälper inte vad socialministern än säger -delta är fakta. Behovet är ännu större än vad som beräknar.Antalet barn i förskoleåldern med behov beräknas vara nästan 400 000,och för skolbarn är siffran lika hög. Det är inte en dålig utbyggnad som behövsför att täcka det behovet. Eftersom av förskolebarnen får platsoch av skolbarnen. Det är också stora variationer mellan olika kommuner, ochdet finns fortfarande kommuner, t, ex. , som inte har en enda platsför Nr 35 förskolebarn eller skolbarn. IRobertsfors har man i stället gått den moderata Onsdaeenden vägen och försökt satsa på ettkommunalt vårdnadsbidrag. 25november 1981 ' finns också andra dokument som visar på den uruseltdåliga tillgången lade familjestödsutredningen fram ett belänkande som Barnomsorgen ''" '' efterfrågan är störst när det gäller de minsta barnen. beräkningarnabehövs det 82 000 platser för 0-2-åringarna och 55 000 platser för barnen iåldern 3-6-år. Hur man än räknar och beräknar uti kommunerna elleri utredningar kommer man fram till en enormt stor efterfrågan, och ingenstansär tillgången på platser tillräcklig, om man tar hänsyn till behovet. I den proposition som detta betänkande frånsocialutskottet bygger på konstaterar regeringen att det råder en myckel storbrist på platser. Man vidgar att korlmålet inte kommer att uppfyllas. Manhävdar att denna brist skall kompenseras av familjedaghemmen, men i 1976 årsbeslut fanns inte familjedaghemmen med i beräkningarna. Jag tycker att enrimlig utgångspunkt för propositionen borde ha varit dels hur beslutskall kunna uppfyllas, dels hur utbyggnaden i fortsättningen skall tryggas. Mennågra sådana ambitioner finns inte. Tvärtom tyder allt på att vad regeringenvill göra är alt sätta ett tvärstopp för all vidare utbyggnad av både daghemoch fritidshem. kommunisterna menar att alla barn i åldrarna upptill måste garanteras en plats i barnomsorgen, i daghem eller ifritidshem, och att familjedaghemmen bara skall vara ett nödvändigt komplement- inte ett så stort alternativ som det faktiskt är nu och som del kommer altbli. Vår inställning till utbyggnaden av barnomsorgen grundarsig framför allt på två förhållanden. Tillgången till daghem och fritidshem ären förutsättning för kvinnornas deltagande i arbetslivet och är därmed enjämställdhetsfråga av första rang. Daghem och fritidshem är också den bästatillsynsformen om man ser till barnens behov av trygghet, social samvaro ochkontinuitet. Dessutom ger dessa institutioner, under förutsättning att detfinns välutbildad personal och en klar målinriktning för verksamheten, unikamöjligheter att ge barnen värdefulla kunskaper och erfarenheter redan frånmycket tidig ålder. En gång i tiden, närmare bestämt 1976.avlämnades en reservation till socialutskottets betänkande nr 28. I dennareservation gick , och kommunisternaihop om följande skrivning: "Det är enligt utskottets mening särskilt viktigt attnormer fastställs beträffande gruppstorlekarna i förskolan och beträffandepersonaltätheten. Detta har framhållits i motioner som väckts av företrädareför , och kommunisterna. Då det gäller gruppstorleken anser utskottet att normenskall vara högst 10 barn i småbarnsgrupp och högst 15 barn i syskongrupp.Normen bör kunna uppnäs stegvis. Beträffande personaltätheten måste framhållas att frågandärom har starkt samband med såväl gruppstorleken som flera andra faktorer.Detta hindrar dock inteatt miniminormer bör faststiillas, som bygger på barnstugeutredningensförslag. Regeringen bör utarbeta erforderligaförfattningsbestämmelser för förskolans kvalitetsfrågor." Reservationen avgavs alldeles . På höstenkom regeringsdeklarationen, i vilken man lovade att följa upp reservationen.Moderaterna och socialdemokraterna slöt inte upp bakom reservationen. Attmoderaterna inte gjorde det tycker jag inte är konstigt, däremot tycker jag attdet är väldigt dåligt att socialdemokraterna inte gjorde det. Jag vill därförfråga socialdemokraterna; Var finns ni i kvalitetsdebatten? har nistått utanför, och det gör ni också. Det finns inte ett ord i någonreservation om kvalitetsförbättringar och om fasta normer, som behövs för attgarantera en bra kvalitet. Då var ,och kommunisterna eniga. avgavden första Fälldinregeringen en regeringsförklaring, där det sades att"normer fastställs för personaltäthet och gruppstorlek inomförskolan". säger att det finns inga normer . Men ni har ju lovat att det skulle bli sådananormer! I den nu aktuella propositionen förklarar center- ochfolkpartiregeringen att man inte vill införa några normer för vare siggruppstorlek eller personaltäthet. Man står alltså inte för sina åsikter från1976 utan lämnar avgörandet helt åt kommunerna. i samband med att manföreslår en försämring av statsbidragen försätter man därmed kommunerna i enmycket svår situation. Och man kan ha skäl att vänta sig att det i åtskilligakommuner kommer att övervägas både ökningir av barngrupperna och försämringarav personaltätheten i förhållande till de rekommendationer som gäller . Vi kommunisterna menar att det behövsbindande normer för gruppstorlekarna inom barnomsorgen. För barn mellan 3 och 7år och pä fritidshemmen skall grupperna inte vara större än 15 barn, och fördemindre barnen inte större än 10 barn. När det gäller de utvidgadesyskongrupperna menar vi att man kan tänka sig mellan 12 och 15 barn per grupp,beroende på hur många små barn och hur många stora barn del finns i gruppen. Vi menar också att statsbidragen skall anknyta tillpersonalkostnaderna och att det skall finnas bindande normer förpersonaltätheten. Vi tycker att normer är väl avvägda och börfastställas som bindande för kommunerna. Vidare anser vi att det för varjebarnstuga skall finnas en fast vikariepool som är dimensionerad till , dvs.en vikarie på fem anställda. När det gäller statsbidraget var det från början tänkt,att det skulle motsvara kostnaderna för personalen, som man väl beräknartill . Så blev det aldrig. Från början motsvarade bidraget . Sedanhar det successivt urholkats och är nu nere . I vissa fall har mantalat om . Vad regeringen nu föreslår blir en ekonomisk katastrof förkommunerna i detta avseende. Regeringen undandrar mellan 200 och 300 milj. kr.för kommunerna. förlorar med detta statsbidragssystem över100 milj. kr., och min egen kommun, som är i stort behov av de här pengarna,förlorar 11 milj. kr. Jag menar alt detta sätt att handskas med statsbidrageninnebär att regeringen utdelar ett förödande slag mot utbyggnaden avbarnomsorgen. I och med slopandet av alla normer - eller de tilltänkta normerna- blir detta också förödande för kvaliteten i barnomsorgen. Regeringen - ochtyvärr nu också - frånhänder sig allt ansvar för den framlidautvecklingen av barnomsorgen. kommunisterna har yrkat avslag påregeringens proposition och avvisar den totala ansvarslöshet som präglar helaförslaget. Som en av folkparti- och centerregeringe ; första åtgärder ärpropositionen ett ganska intressant aktstycke. Den visar nämligen hur dessapartier har gjort en fullständig helomvändningi barnomsorgsfrågan. Mandeklarerar visserligen fortfarande att det behövs en god barnomsorg, men dennadeklaration berövas allt av sitt innehåll genom de förslag man ställer. sade att alla barn har behov av en godbarnomsorg, och det vill jag verkligen hålla med henne om. Men jag håller intemed henne när hon säger att detta också uttrycks i propositionen. alt propositionen också främjar en bra utveckling av barnomsorgen. Jagtycker att det är rent ut sagt fräckt att påstå detta, när man heltenkelt skjuter hela barnomsorgen i sank. Vpk menar att statsbidragen till barnomsorgen skall varauformade så att de tillgodoser två avgörande krav. För det första skall destimulera till en kraftig utbyggnad av barnomsorgen med koncentration på daghemoch fritidshem. För det andra skall de garantera en hög och jämn kvalitet inombarnomsorgen i landets alla kommuner. Inget av dessa krav uppfylls av detförslag till nya statsbidragsregler som läggs fram i propositionen - tvärtom.Om förslaget antas av - vilket tyvärr kommer att ske - kommer det istort sett att innebära ett stopp för utbyggnaden av daghem och fritidshem,medan man kan vänta sig en ökning av familjedaghemmen. Regeringens vägran attanknyta statsbidragen till för kommunerna bindande kvalitetsnormer kommer attleda till alt man i kommunerna kan tjäna på att eftersätta kvaliteten. Redan nuär det ju faktiskt så att kvalitetsfrågorna i alltför stor utsträckning harblivit fackliga frågor. Jag tyckte att var mycket aggressiv mot dekategorier i vårt samhälle som försöker värna om en bra barnomsorg. Jag blevväldigt bestört över den aggressiviteten i anförande. De fackligaorganisationerna tvingas ju driva olika krav för att förbättra barnomsorgen imotsättning till stat och kommun, som faktiskt har det fulla ansvaret förverksamheten. Detta är ett orimligt förhållande, men det hänger samman med attde politiska partierna, med undantag av vpk och delar av socialdemokratin,aldrig förmått att formulera några klara mål för barnomsorgen, mål som kan varavägledande för utbyggnadstakten och för en lösning av kvalitetsfrågorna. Regeringspolitiken har också uttryckts konkret ikompletteringspropositionen. Efter att ha konstaterat att kommunerna intekommer alt fullfölja sinautbyggnadsplaner säger man, att nya platser inom barnomsorgen måste skapasgenom effektivare utnyttjande av befintliga resurser. Två uttryck har väldigtflitigt använts i barnomsorgsdebatten. Det ena är just att man skall utnyttjabefintliga resurser och göra en omfördelning, det andra är flexibilitet.Omprioriterings- och ralionaliseringsåtgärder skall vidtas i en helt annanutsträckning . Den utvecklingen skall underlättas av att den statligadetaljregleringen av barnomsorgen slopas. Innebörden av detta är ett klartbesked till kommunerna från regeringen: Vill ni ha in fler ungar ibarnomsorgen, kläm in dem då! Men det skall ske på de institutioner som redanfinns och utan några personalökningar. Vi vänder ryggen till! Så förhåller sig regeringen till en av vår tids mestbrännande sociala frågor. Gång på gång upprepar man att man vill minska denstatliga detaljregleringen. Man försöker få detta att låta som något positivti decentraliseringens och den kommunala självbestämmanderättens namn.Kommunerna skall lämnas "stor frihet", och man vill bidra till"flexibilitet" i utbyggnaden av barnomsorgen. Vad som i själva verkethåller på att hända är alt regeringen försöker koppla ett strypgrepp på helabarnomsorgen, både utbyggnaden och kvaliteten. Regeringen uttalar inte heller att utbyggnad och höjdkvalitet skulle vara några mål för det nya statsbidragssystemet. Man nöjer sigmed att ställa kraven att det skall vara enkelt, överskådligt och lättadminisirerat. Vpk anser inte att regeringens förslag till nyttstatsbidragssystem kan godtas. Vi anser att statsbidragen skall utformas så,att de främjar en fortsatt utbyggnad av barnomsorgen med målsättningen altvarje barn skall ges rätt till en plats i samhällets barnomsorg. Vi menar ocksåatt statsbidragssystemet skall främja en kvalitativ förbättring av barnomsorgenoch att del därför skall knytas till personalkostnaderna. Det innebär idagsläget att staten skall svara för av kommunernas kostnader förbarnomsorgen. Detta skulle lämna ett stort utrymme för kommunerna att höjakvaliteten, utöver de miniminormer som vpk anser skall gälla för ytnormer,gruppstorlek och personaltäthet. Vidare menar vi alt skall-begärahos regeringen all den skall uppta förhandlingar med kommunerna omen fortsatt utbyggnad av barnomsorgen. Ett första etappmål bör vara att minst50 000 platser i daghem och fritidshem är byggda eller i alla fall påbörjadesenast . Också säger alt de nya reglernaför statsbidrag kommer att innebära att man gynnar familjedaghemmen iförhållande till daghem och fritidshem. Om det här dåliga förslaget till statsbidragssystem gårigenom, vilket del med all säkerhet gör , leder det alltså till storaförsämringar inom barnomsorgen. finns det beslut ute i kommunerna sommedför en dålig barnomsorg. Man har redan börjat nedrustningen av barnomsorgen.Exempel på s. k. besparingar är minskade öppettider, överinskrivningar, vikarieslopp,minskat antal studiedagar, inga hemspråkslärarljänsler, fördröjdutbyggnadstakt och höjda taxor. Dessa besparingsobjekt är redan nu vanliga. Var och en förstår att besparingarna går ut över barnen och Kritiken har, som sade, varit myckel hårdmot den här propositionen. Otaliga uppvaktningar har gjorts hos politiker iolika partier. Men det verkar som om dessa protestrop har varit förgäves. Intepå något sätt har partierna, förutom vpk. låtit sig påverkas. SFL har slätt fören mycket stark kritik. Man är orolig för hela barnomsorgen och påpekar attregeringens förslag innebär en allvarlig kursändring för den. Regeringensförslag bör avvisas av , säger man vidare. Man påpekar också att enutbyggd förskola är en lönsam investering för samhället och att frågan ombarnomsorg är en viktig jämställdhetsfråga. Avslutningsvis framhåller SFL somsin uppfattning i , alt regeringen i dennaproposition tagit större hänsyn till den kommunala självbestämmanderätten äntill den kunskap som finns om barns behov. Metodiklärarna är utifrån sina kunskaper också förskräcktaöver regeringens förslag. De är oroade över den kvalitetsförsämring inombarnomsorgen som kommer att bli följden om denna proposition antas avriksdagen. , herr talman, skall jag något beröra frågan omutbildningen. kommunisterna har krävt en enhetlig utbildning förpersonalen inom barnomsorgen. Vi menar att en sådan utbildning skall varafyraårig med ett praktikår inlagt i studietiden. finns del tvåpersonalgrupper inom förskolan, förskollärare och barnskötare. Men medförskolans arbetssätt finns det inte fog för mer än en personalgrupp. Därföranser vi att de som är barnskötare bör ges möjlighet tillvidareutbildning till förskollärare. En annan fråga, som också hör till utbildningen, är kravetpå behörighet. kommunisterna kräver behörighet för dessatjänster. I propositionen säger sig regeringen inte vara beredd all förorda attbehörighetskrav fastställes. Man sveper undan frågan genom alt säga att man intehyser några farhågor för att kommunerna inte skall anställa tillräckligt medutbildad personal. Man har inte velat förstå att det inte bara gäller denfrågan. Vad det gäller är att få fram en bättre utbildning och att avskaffaIndelningen av personalen i kvalifikations- och lönehänseende. Vi i kommunisterna menaravslutningsvis att det behövs ett kraftfullt statligt ansvarstagande för helabarnomsorgen, dels för att garantera utbyggnaden, dels för att säkra ochförbättra kvaliteten. Det som anförs i propositionen och i betänkandet är dåligtför barnomsorgen. Allt annat som sägs är felaktigt. Det hjälper inte att, somKarin Söder och i viss mån också gjorde, krampaktigt försökavända på argumenten. Vad som behövs är nämligen en kraftfull satsning påutbyggnaden och kraftfulla insatser för att garantera en bra kvalitet inombarnomsorgen. sade att det är en bred enighet bakombetänkandet. Ja, beklagligtvisär det så, måhända inte i frågaom de pengar somanslås men väl när det gäller kvaliteten. I den senare frågan svikersocialdemokraterna. Del har länge förvånat mig att socialdemokraterna inte larupp kvalitetsfrågorna inom barnomsorgen. Jag ber med detta, herr talman, att få yrka bifall tillvpk-molionerna. De skulle, om de antogs, möjliggöra en bra barnomsorg. Jagyrkar avslag både på regeringens proposition - om det nu är möjligt att göradet - och på utskottets belänkande. De är båda lika risiga och dåliga. Med anledning av applåder från åhörare på läktaren yttrade Jag vill erinra om att opinionsyttringar från åhörarna ejär tillåtna. Det är många kraftfulla ord, eller hur jagskall uttrycka det, som i de två senaste anförandena har sagts om denproposition som har lagts fram, och i den senare delen också beträffandebetänkandet. Jag utgår från att merparten var överord. Det är riktigt att har fått vänta påpropositionen. Delta har jag tidigare från den här talarstolen beklagat; jaghade gärna velat framlägga propositionen tidigare. Dessutom är det en ganska märklig argumentering somförekommer när man försöker nedvärdera de förslag som ligger i propositionen.Under en lång följd av år har det oupphörligen ställts krav på mindre avdetaljereglering i barnomsorgen. vederlade inte det påslåendet,men han kom inte heller med några mer konkreta propåer när det gäller hur mandelvis skall få till stånd en minskad detaljereglering men kunnabibehålla vissa instrument. Jag blev inte riktigt på det klara med varsocialdemokraterna står på den punkten. I övrigt har jag när jag läst densocialdemokratiska motionen förstått att socialdemokraterna i huvudsak instämmeri de förslag som ligger i regeringspropositionen. Del är ju pä det sättet att det är ute i kommunerna somman har det bästa förutsättningarna för att se vilka behov barnen har och vilkabehov som finns i förhållande till sysselsättningen i kommunen i fråga för att- som vi fortsättningsvis måste säga - tillgodose kvinnornas möjligheter attkomma ut på arbetsmarknaden. är det dess värre så, att det ihuvudsak är fråga om hur kvinnorna skall kunna komina ut i förvärvsarbete. Vad har då hänt som kan ha möjliggjort alt flera kommit utpå arbetsmarknaden ? Ja, faktum är att även om viligger något efter den plan som fastställdes i överenskommelse medKommunförbundet, så har regeringarna därefter ansträngt sig för att prioriterabarnomsorgen. Vi har också fått en kraftig utbyggnad av den, även om planeninte till alla delar är fullföljd. Om detta vittnar också ökningen avstatsbidraget. Jag vill upprepa att statsbidraget harökat från 800 miljoner till 5,4 miljarder. Detta är ett faktum - det går icke att bestrida. Sedan kanman naturligtvis tala om vilka som log initiativet och vilka som stöddeutbyggnaden, men det faktum att regeringen har fullföljt och successivtmedverkat i den uppräkning av statsbidraget som var överenskommen kvarstår. Därutöver är del ett förhållande som jag ännu än gångmåste peka på. Man måste ju bestämma sig för huruvida barnomsorgen är enlärande eller en närande del av samhället. Jag har uppfattal de föregåendetalarna så, att de i tidigare sammanhang ansett att den verksamhet som förekommerinom barnomsorgen-men som också möjliggörs genom en god barnomsorg-är enekonomisk tillgång i samhället, i första hand för kommunerna. Det betyderalltså att de kommuner som har byggt ut sin barnomsorg också har kommit iåtnjutande av statsbidrag i större utsträckning än andra kommuner - och detberor i hög grad på sysselsättningssitualionen - som man där ocksåfår inkomster; man får intäkter både från dem som arbetar inom barnomsorgenoch från dem vilkas yrkesarbete möjliggörs genom barnomsorgen.