prot · G50951 · 1981-12-31 00:00:00 — Därför är det bra om vi skärper regler och bestämmelser, så att detblir på detta sätt och att vi utan att snärja in oss i alltför mycket krångeloch byråkrati får några klara och rejäla punkter som man måste ta hänsyn tilloch där vi mycket snabbt kan gå in och göra en kontroll. Det är litet av denandan som präglar den proposition som kommer att lämnas . Låt mig avslutningsvis bara notera att det efter denskärpning av övervakningen som harutfärdat bestämmelser om ändå hänt en hel del på detta område i övervakningssammanhang.Det kan nämnas att det har uppdagats 623 fallnär det gäller olagHg yrkesmässig trafik. Det kan vara av visst intresse,eftersom är från , att tillhandahålla den uppgiften att29 fall gällde och 61 fall iövrigt. Men det finns en rad andra förseelser som också fallerinom det område som vi nu diskuterar och som är grunden till . Där har polisen gjort rätt många ingripanden. Jag tycker dettaär ett led i den skärpning av verksamheten som vi är överens om bör fortsätta. 96KURT (): Jag delar den grundsyn somkommunikationsministern ger uttryck för, att man skall utforma regelsystemet påett sådant sätt att det fyller ett preventivt syfte, så att man Hksom intehamnar inom den svarta delen av branschens verksamhet. Jag vill inte medverkatill att vi skall öka byråkratin och få ett krångligt system. Jag tror inteheller att åkeribranschen, och de anställdas organisationerhyser någon sådan åstun-dan. De sju åtta punkter som jag har diskuterat medkommunikationsministern har ju parterna fört fram i sina förslag. Jag tror attde har gjort detta utifrån den utgångspunkten att det är viktigt att preventivtkomma till rätta Den eventuella byråkrafi deras förslag innebär tror jag ändå skallkomma att accepteras av branschen. Det finns ingen anledning att förlänga dennadebatt eftersom vi återkommer till den närkommunikafionsministern skall presentera sin proposition. Låtmig ändå till slut uttrycka den förhoppningen, fru talman, att den härinterpellationsdebatten och de synpunkter som jag har gett uttryck för här på ett bättre sätt kommer att återspeglas i den slutgilfiga versionen avpropositionen än de delexemplar jag haft möjlighet att studera. Överläggningen var härmed avslutad. Om vidareutbildningen av civil personal inom det militäraförsvaret 20§ Svar på fråga 1981/82:168 om vidareutbildningen av civil personal inom detmilitära försvaret har frågat mig om jag anser attden civila personalen skall ha samma möjligheter fill utveckling alternativtutbildning som föreligger inom den allmänna arbetsmarknaden eller om det finnsanledning att, på sätt chefen för flygvapnet anger, begränsa dennapersonalgrupps vidareutveckling/utbildning. Frågan är ställd med anledning av att chefen förflygvapnet i en skrivelse bl. a. har uttalat att han bedömer att det varken ärmöjligt eller lämpligt att besätta ett ökat antal chefsbefattningar inomförvaltnings- och stabsverksamheten med civil personal. Det refererade uttalandet är ett utdrag ur ett yttrandeöver den arbetspromemoria som försvarskommitténs arbetsutskott förfredsorganisationsfrågor gett ut. Arbetsgruppen har i promemorian bl. a. pekatpå att möjligheterna för civil personal att nå chefsbefattningar inomförvaltnings-och stabsverksamheten ökar om yrkesbefälet används istörre utsträckning i utbildningsarbetet än vad som sker enligt nuvarandeprinciper. Frågan tas inte upp ytterligare av försvarskommittén i dessslutbetänkande. Jag vill dock ge några principiella synpunkter på den del avfrågan som främst berör försvarsgrenarna. Jag vill då först erinra om att min företrädare ibudgetproposifionen 1981 underströk betydelsen av att den anställda personalenges goda utvecklingsmöjligheter och att han därvid också underströk attöverbefälhavaren studerar hur den civila personalen skall kunna ges bättrevidareutbildning. Jag räknar med att dessa studier kommer att redovisas /83. Det finns således ännu inget förslag i frågan. Överbefälhavaren har dock i sin programplan för 1982-1987anfört att strävan skall vara att ge civil personal, som är lämpad för merkvalificerade arbetsuppgifter, den vidareutbildning som dessa kräver. Jag anser, att om inte krigsorganisafionens krav läggerhinder i vägen, sä skall givetvis den civila personalen ha samma möjHghetertill vidareutveck- Om vidareutbildningen av civil personal inom det militäraförsvaret ling ochvidareutbildning som erbjuds på arbetsmarknaden i övrigt. I enlighet med dennaprincip har regeringen också i samband med den omorganisation av de centralastaberna som genomförts omvandlat ett antal militära tjänster fill civila. 98 (): Jag tackar försvarsministern för svaret på minfråga - ett svar som jag tagit del av med stort intresse. Jag tolkar svaret som positivt, men vill ändå framföramina åsikter i frågan. I medbestämmandelagens 29 § är ju fastlagt attpersonalutveckling bör främja jämställdhet mellan kvinnor och män ochgenomströmningen inom och mellan olika karriärer. I nämnda lags 32 § står sedanatt det inom ramen för myndighetens uppgifter skall eftersträvas attarbetsorganisafion, arbetsledning och arbetsmetoder utformas så att detdagliga arbetet erbjuder möjligheter fill stimulans, omväxling,självständighet, ansvar och utveckling och att den anställdes kunskaper ocherfarenheter tas fill vara. I lagen fästs också stor vikt vid att möjligheter ges tillpersonlig utveckling. Det är min bestämda uppfattning att jämställdhetsaspektermed utgångspunkt från 6 § i jämställdhetslagen samt från stadgandena ompersonalbe-främjande åtgärder helt åsidosätts i CFV:s skrivelse. Jag är medveten om vad som står i proposition 1977/78:63angående förstärkning av försvarets utbildningsorganisation och delar i stortde där framförda synpunkterna. Civil personal - manlig eller kvinnlig - fårenligt min mening dock ej tillbakasättas enbart med mofiveringen att den ärcivil, om den har kompetens för tjänster på hög nivå som ej fordrar speciellmilitär utbildning, exempelvis chef för kameraldetalj eller personaldetalj. Jag anser att även möjligheten fill utbildning ochutveckling för civil personal åsidosätts i CFV:s skrivelse. Jag delar inte denuppfattning CFV framför, att det finns ett ökat behov av placering av militärpersonal inom krigsorganisafionen på administrativa befattningar i fred. I proposition 1979/80:100 anmäldes att överbefälhavarenstuderar hur den civila personalen skall kunna ges ökad vidareutbildning. Därutöver har ÖB via ett personalpolitiskt program lagtfast följande: "Personalutbildning är ett medel att förbättraeffektiviteten och att öka arbetsfillfredsställelsen. "Personalutbildningen är således ett led i den fortlöpande personalutvecklingen. Nå, summan av allt detta är att regering, riksdag och denhögre militära ledningen sett det som nödvändigt att ge civil personal ökademöjligheter till utbildning och att i ökad utsträckning rekrytera dennapersonalgrupp till mera kvalificerade befattningar. Så nu ävenförsvarsministern. Det känns bra. : Med effektivitet avses att myndigheten nårmålen för sin verksamhet. Mot bakgrund av pågående och kommandeorganisationsförändringar i fredsorganisationen är det av yttersta vikt attall personal inom försvarsmakten får samma möjlighet till vidareutbildning. 99 FörsvarsministernTORSTEN : Fru talman! Jag vill bara med några ord förklara bakgrunden till flygvapenchefens synpunkter i hans uttalande i anslutning tillden PM som arbetsutskottet för fredsorganisationsfrågor gett ut. Chefenför flygvapnet gjorde sitt uttalande mot bakgrund av att ett flertaladministrationer kommer att läggas ned. Jag tror att han särskilt tänkte påskolförbandet F 18 i . Han menade att när man lägger ned fredsförbandmen inte minskar krigsorganisafionen uppstår ett behov av att placeramilitär personal på administrativa chefsbefattningar i fred. - Detta varbakgrunden fill hans uttalande. Jag tror inte att man skall tolka det som iövrigt negativt, vare sig fill den civila personalen eller tilljämställdhetsarbetet, som här tog upp. Anf.100 (): Det gläder mig mycket, herr försvarsminister, om det är så. Deteliminerar en del bekymmer. Personalen har naturligtvis tolkat det så att manvill skapa något slags motsatsförhållande mellan grupperna, och det är ytterstolyckligt. Jag tackar än en gång försvaret. Överläggningenvar härmed avslutad. 21 § Svar påinterpellationerna 1981/82:78 och 79 om nedskärningarna inom stålindustrin 101 IndustriministernNILS ÅSLING; har - iriot bakgrund av den planerade nedläggningen avFagersta AB:s anläggningar i frågat mig - om jag och regeringen avser att ta initiativ tillatt nedläggningen av Forsbackaverken förhindras, - om så inte är fallet, vilka åtgärder regeringenkommer att vidta för att förmå att ansvara för attersättningsindustri förläggs till innan den beslutade nedläggningenförverkligas. i har - mot bakgrund av nedskärningarna avarbetstillfällen inom stålindustrin i , nu senast i Fagersta AB:sanläggningar i - frågat mig - vadjag tänker göra för att hindra en fortsatt rasering av stålindustrin i , -vadjag tänker göra för att försöka skapa ersättningsarbeten för dem som nudrabbas. Jag besvararinterpellafionerna i ett sammanhang. har för drygt en månad sedan meddelat sin avsikt attkoncentrera produktionen till områdena snabbstål, rostfritt stål och bergborrprodukter.Den produkfion som därvid avvecklas är kolstålet, som har drabbats av en starkt vikande marknad under en följd av år. Konsekvensen av dennaåtgärd blir att kolstålsproduktionen i och valsningen i Forsbackaupphör. Den borrstålsvalsning som utförs i planeras attöverflyttas fill det närbelägna företaget i . Denplanerade förändringen innebär utan tvivel en svår omställning för de anställdaoch de samhällen som berörs. Det är emellertid ofrånkomligen nödvändigt attföretagen successivt anpassar produkter och produkfionspro-cesser tillefterfråge- och lönsamhetsförändringar. Endast på detta sätt kan enkonkurrenskraftig industri vidmakthållas och varaktiga arbetstillfällen skapasför framtiden. Enligtvad jag har erfarit är och , båda tillhörande ,beredda att i största möjliga utsträckning göra ansträngningar för att ta tillvara den yrkeskunskap och erfarenhet som finns bland dem vilkas arbeten nu ärhotade. I den lågkonkjunktur som råder på stålområdet kan man dock befara attomfattande friställningar måste ske. Detär i denna situafion viktigt att intresset och resurserna koncentreras påfrågan hur nya arbeten skall skapas i de regioner som drabbas. De lokala ochregionala organen har här tillsammans med berörda företag en svår men mycketangelägen uppgift. Därvid kan även statlig medverkan inom ramen för deregionalpolifiska och arbetsmarknadspolitiska åtgärdsprogrammen komma i frågaför att underlätta en sådan omställning, Anf.102 (vpk): Jag vill först tacka industriministern för svaret på interpellationen. Detfinns två frågor i interpellationen som jag begärt svar på, och jag skallupprepa frågorna. Den första lyder: "Avserindustriministern och regeringen att ta initiativ till att nedläggningen avForsbackaverken förhindras?" På den frågan har jag intefått något tillfredsställande svar. Industriministerntalar om att det är ofrånkomligen nödvändigt att företagen successivt anpassarprodukter och produkfionsprocesser till efterfråge- och lönsamhetsförändringar.En berättigad fråga är då: Lönsamhet för vem? Menar industriministern deanställda vid , alltså arbetarna och tjänstemännen? Det är sombekant 350 personer, och om man räknar in familjemedlemmar rör det sig om ca 1000 människor som är direkt berörda av de åtgärder som tänkervidta. Är det de ekonomiska konsekvenserna för kommun somindustriministern syftar på när han talar om lönsamhetsförändringar? Eller kandet måhända vara så att det är de samhällsekonomiska bedömningarna som döljer sigbakom ordet lönsamhetsförändringar? Nej,såvitt jag förstår är det storfinansens lönsamhetsbedömningar somindustriministern syftar på. Om industriministern haft samhällsekonomiskabedömningar som grund för sitt svar, så skulle han fakfiskt i interpellationenha meddelat att produktionen vid Forsbackaverken skall fortsätta - detta därföratt produkfionen vid nämnda industri ju är lönsam. Det är bara på det sättet att aktieägarna i anser attproduktionen inte är tillräckligt lönsam, inte tillräckHgt vinstgivande. Därförtänker man lägga ner företaget och slänga ut 350 personer mer eller mindre pågatan. Jag är i och för sig inte förvånad över att den borgerligaminoritetsregeringen ställer upp på storfinansens villkor.Stålindustrimagnaternas kortsik-figa spekulafioner och hänsynslösa uppträdandemot människor och kommuner borde ändå ha föranlett några kommentarer frånindustriministern. Jag kan förstå att strukturförändringar kan varanödvändiga, och det kan också vara så att strukturella förändringar kan varapositiva, om de som mål har att gagna landet och människorna. Men det som nupågår inom stålbranschen - en av vårt lands viktiga basnäringar - sker inteutifrån en samhällelig planering. Några långsikfiga planer för användningen avnaturtillgångar, industriella och tekniska resurser och det mänskliga kunnandetfinns inte. handlar det om kortsiktiga vinstberäkningar och rovdriftmed landets resurser. Jag skall inte gå in på hur den svenska stålindustrin kanutvecklas. Min partikamrat kommer att beröra denna fråga idebatten. Vi har dessutom i otaliga debatter i redogjort för vpk:salternafiv. Jag har alltså ställt två frågor som berör omedelbaraåtgärder för att förhindra att 350 arbetare och tjänstemän berövas sinaarbeten. Jag har inte fått något tillfredsställande svar på fråga 1 och inteheller på fråga 2, som lyder: Om inte regeringen och industriministern kaneller vill förhindra nedläggning av Forsbackaverken, vilka åtgärder kommerregeringen att vidta för att förmå att ansvara för attersättningsindustri förläggs till , innan den beslutade nedläggningenförverkligas? Industriministern svarar inte direkt på frågan utan sägeratt både och , som båda ingår i , är bereddaatt i största möjliga utsträckning göra ansträngningar för att ta till vara denyrkeskunskap och erfarenhet som finns bland dem vars arbeten nu är hotade. Hurmånga som kommer att tas till vara av de nära 700 varslade i ochFagersta kan man få en klar bild av när man läser nästa mening iindustriministerns svar: "I den lågkonjunktur som råder på stålområdet kanman dock befara att omfattande friställningar måste ske." Jag kan vara överens med om att lokala,regionala och stafliga organ måste ta ett ansvar för dem som drabbas avstorfinansens hänsynslöshet. Men hur är det med det sociala ansvaret hos Sandvikoch ? Anser industriministern att man har rätt att kräva ett sådantansvar hos nämnda företag? Anser att privatföretagen någonsin visatett socialt ansvar när de rumsterat om i basnäringarna? , som redovisar enorma vinster , borde haråd att svara för att samtliga berörda i garanteras ersättningsjobb.Sandviks ökande utlandsetablering borde stoppas, och den del som företaget hari borde tas hem och förläggas till . Kan industriministern 5Riksdagens protokoll 1981/82:51-52 Om nedskärningarna inom stålindustrin Om nedskärningarna inom stålindustrin och jagenas om detta sistnämnda? Det är min bestämda uppfattning att produktionen iForsbacka skall fortsätta och att man där borde utvecklaborrstålstillverkningen ytterligare. Det finns ju enligt företagsledningenstora utvecklingsmöjligheter för nämnda produkt. Om inte produktionen kanupprätthållas, måste villkoret vara att och garanterarersättningsindustri till innan nedläggningen får ske. Här har regeringen ett stort ansvar för att sätta press påberörda företag att verkligen lämna den garantin. Man kan inte bara nöja sigmed att uttala önskemål om att så skall ske. Detta har ju hifintills inte gettnågot resultat, var man än tittar ut över landet. 103HANS i (vpk): Jag får tacka industriministern för svaret.Det är ju synd att jag skall behöva stå här igen och diskutera krisen ibruksorterna med industriministern, men verkligheten är ju sådan att dentvingar mig fill det. Jag skulle vara glad om jag inte behövde göra det utan vikunde diskutera mer konstruktivt och framåtsyftande. Bakgrunden är ju känd och jag skall inte repetera den, tyden har ju tidigare varit uppe i frågor här i där man har visat påhur det står till för stålkommunerna i , senast är detBulten-Kanthal AB i HaHstahammar och bruk som aviserar storanedskärningar. Industriministern säger i sitt svar: "Den planeradeförändringen innebär utan tvivel en svår omställning för de anställda och desamhällen som berörs." Ja visst, detta kan ju sägas - en omställning tillvad? Jo, för de anställda är det en omställning till arbetslöshet, enarbetslöshet som ser ut att bli bestående. Jag vet inte om det är rätt attkalla det för omställning - det vore kanske bättre att kalla det för katastrof,eftersom industriministern i sitt svar inte har några mer utvecklade förslagnär det gäller ersättningsarbeten. I klartext hade man ju kunnat svara så här också:"De planerade förändringarna innebär att man kastar ut ännu fler iarbetslöshet, och några nya jobb står inte i sikte." Det hade liksom varitlitet rakare. Exemplet Spännarhyttan och ASEA:s utlovadeersättningsarbeten är ännu inte så gammalt att vi har glömt bort det. Det somkommit till i är ju ca 100 arbeten av vilka de flesta tagits frånLudvika - en annan kriskommun. Det fattas fortfarande 150 jobb i , omlöftena från ASEA, eller var det kanske industriministerns förhoppningar, skallinfrias. Trots detta hänvisar industriministern i svaret till attKinneviksgruppen, dvs. en stor finansfamilj somdominerar företaget, skall göra stora ansträngningar för att ta till vara dearbetslösas kunskap. Hade ägarna haft några sådana ambitioner, hade de väl inteavskedat utan i stället planerat för ny verksamhet - åtminstone förefaller detmig vara en lämpligare väg att ta till vara de anställdas kunnande ocherfarenhet. Det står ingenting om och familjen svaret, men industriministern tycker kanske i linje med vad han säger omFagersta bruk att vi som bor i skall lita på derasansträngningar för att ta till vara de arbetslösas arbetskraft. Det är ganskaotroHgt. Det är ju just dessa finansfamiljers jakt på snabba vinster som ärorsaken till nedläggningarna. Visserligen har familjen - somdominerar - enhgt uppgift inom sig ungefär 25 miljonärer, avvilka flera blev det i . Jag tror inte att de som kastas ut iarbetslöshet eller deras grundskolebarn har någon framtid att vänta från dessafinansfamiljer som kontrollerar den västmanländska industrin. Det är just därför som jag frågat industriministern: industriministern göra för att hindra en fortsatt rasering avstålindustrin i , och vad tänker industriministern göra för attskapa ersättningsarbeten för dem som drabbas? Genom att hänvisa fillbaka till ägarna på detta sättflyttar industriministern fillbaka debatten till den nivå utifrån vilken jagfrågade. Det borde vi kunna vara överens om. Men då bHr ju hela frågandet ochhela debatten värdelös, ty ägarnas ansvar känner vi ju genom den praktiskaverkligheten. Finns det något positivt eller nytt i svaret? Nej,knappast. De avslutande meningarna om statlig medverkan inom ramen för deregionalpolifiska och arbetsmarknadspolitiska åtgärdsprogrammen ger ju i varjefall inte oss västmanlänningar något att ta på. En debatt omarbetsmarknadspolitikens otillräcklighet förde vi med arbetsmarknadsministernför ungefär en månad sedan här i kammaren. Den gav oss inga störreförhoppningar. Jag förstår industriministern. Det måste vara besvärligtför honom att lägga fram ett svar som detta. Har man nämHgen inget att framföratill tröst för dem som blir arbetslösa eller till kommunerna som får storaproblem med försämrade finanser utöver regeringens sparplaner, som ocksådrabbar kommunerna, så måste det vara plågsamt att lägga fram detta interpellationssvar.Jag tror faktiskt inte att industriministern är nöjd med sitt eget svar. Haninser nog att det nu går åt pipan för våra bruksorter, och han skulle nog gärnavilja göra något mer. Men det är klart att det kan vara trångt att få framnågra nya idéer i den ideologiska omgivning som han befinner sig, dvs. Det kan nog vara . Jag tror att industriministern bådevill och kan bättre - i en annan omgivning. Det vore naturligtvis dumt av mig att ropa på staten, sålänge den domineras av borgerhga politiker. Industriministern brukar jukritisera oss för att vi ropar på statliga ingripanden. Han säger att det inteblir bättre för det. Men det hade faktiskt varit på sin plats attindustriministern i svaret hade bytt ut förhoppningen fill Kinnevikgruppen,ägarna av och andra industrier mot ordet "regeringen".Han borde ha sagt att regeringen nu skall göra allt för att ta fill vara denyrkeskunskap och erfarenhet som finns hos dem som blir arbetslösa. Då hadehan skapat underlag för en konstruktiv debatt, som kanske hade kunnat ge något. Jag skall göra en liten utvikning och relatera vad som harsagts beträffande arbetslösheten i . Jag har i en tidigare debatt sagtatt man i Ekonomiska klubbens radioprogram för fram en så ensidig borgerHgekonomisk politik att det vore lämpligt att ha en stående radionämndsan- Om nedskärningarna inom stålindustrin Om nedskärningarna inom stålindustrin mälan innemot programmet. presenteras ju en grovt borgerHg ideologi sometablerade sanningar. har en av dem som dominerar det programmet,finansexperten , varit i och talat hos -märk väl, inte med de arbetslösa. Han har enligt sagtatt arbetslösheten i vårt land är helt normal. Ställer man det uttalandet mot industriministerns svar ochmot den förda politiken, så måste man fråga sig: Anser regeringen samma sak?Har den givit upp? Var blev "kriget mot arbetslösheten" av, det krigsom arbetsmarknadsministern i samband med vår förra debatt sade sig ha startat? hade folk en expanderande industri att flytta till.De kunde lita till arbetsmarknadspolitiska åtgärder som sattes in vidövergångsproblem. AMS-åtgärder sattes in under lågkonjunkturer osv. Men ärkrisen liksom i botten för en väldigt . Jag tror inte att desom nu är arbetslösa kan få jobb på annan ort, såvida det inte görs offensivasatsningar på att skapa nya jobb. Enligt SAF;s statistik minskarinvesteringarna i vårt land. Utomlands har man enligt ökatinvesteringarna . Av det kan man väl draslutsatsen att kapitalet flyr vårt land. Upp till ett bättre svar! i fokuserardebatten på det sätt som man skulle önska att de här debatterna om krisorterskulle fokuseras. Han säger att jag i mitt svar flyttar frågan tillbaka tillägarna. Ja, vi lever i en decentraliserad fri ekonomi här i landet, och ägarna,fackföreningsrörelsen och representanter för de anställda är ju de lokalagrupper som direkt har ansvaret för de här frågorna. Från statens sida försöker vi hjälpa till att lösaproblemen genom att inom vissa ramar ställa resurser till förfogande. Det harbyggts upp ganska mycket medel av det slaget , alltifrån deregionala utvecklingsfonderna till resurser inom regionalpolitiska ramar,industrigarantilåneramar etc. Egentligen, , borde man alltså, närman ser till vilka möjligheter som finns att skapa ny sysselsättning i ställetför den som kan bedrivas med lönsamhet, fråga sig: Är ramarnatillräckliga, är de centrala statliga instrumenten tillräckliga förlänsmyndigheter, kommuner, företag och anställda? Det är den diskussionen somjag är beredd att ta när det gäller att diskutera ersättningsindustrin. Primärtär det annars en fråga för företagen och de anställdas organisationer. åberopade också fallet Spännarhyttan i dethär sammanhanget. Jag skall gärna erkänna att det har gått långsammare än jagtrodde när det gäller att nå en lösning för Spännarhyttan, men det är ingettvivel om att betydande insatser har gjorts, och görs, i Spännarhyttan, att dethar skapats en hel del nya jobb där och att väsenfligt mycket mer är i gång. Sålåt oss dröja med att döma i fallet Spännarhyttan till dess att vi har sett verksamheten medaktiviteter för alternativa jobb genomförd till slut!