prot · G5097 · 1981-12-31 00:00:00 — Detta är också ett av syftena med förslagettill en europeisk nedrustningskonferens, till vilken förklarat sigberett att stå som värd. Ansträngningarna att få till stånd en sådan konferensåterupptas i . Det är vår bestämda förhoppning att denfrostiga stämning som präglat nu trots allt skall kunnaövervinnas så att konkreta beslut bh möjliga. Den fortsätter också arbetet på attklarlägga förutsättningarna för en kärnvapenfri zon i i enlighet medriksdagens beslut. Syftet med att upprätta en sådanzon måste vara att befästa och ytterligare stärka det redan kärnvapenfriaSveriges säkerhet. En lösning måste därför sökas i samarbete med våra nordiskagrannar, och vi måste göra det med hänsynstagande till alla berörda länderssäkerhetspolitik. Vi har under de gångna månaderna haft åtskilliga kontaktermed de nordiska ländernas regeringar i zonfrågan. Vid det nordiska utrikesministermöteti september hade vi en ingående diskussion av frågan och var överens om att detskulle vara en fråga också för de fortsatta överläggningarna. Jag har också haft samtal med både ochSovjetunionens utrikesministrar om den här saken. Det är med beklagande jag efter dessa samtal måstekonstatera, att ingen av dem f. n. är beredd att göra några konkreta medgivanden.Sovjetunionen har antytt förhandlingsvilja men har trots upprepade frågorvägrat att specificera vari denna förhandlingsvilja skulle bestå. Denna låsning och ovilja fill reella åtaganden påsupermaktshåll gör naturhgtvis snara framsteg i zonfrågan svåra att nå. Vi äremellertid övertygade om att en kärnvapenfri zon skulle kunna bli ett verksamtbidrag fill att befästa och stärka vår säkerhet och stabilitet i . Ytterst är det, fru talman, på supermakternas vilja tillfaktisk kärnvapennedrustning som hela idén om att etablera en kärnvapenfri zoni bygger. , en av den amerikanska utrikespolitikensstora personligheter, har i en lysande föreläsning påmint om vartutvecklingen fört oss. Vi har, sade han, byggt väldiga berg avkärnvapen, "travat robot på robot, nya förstörelsenivåer ovanpå gamla. Vihar gjort detta hjälplöst, nästan ofrivilligt, som hypnotiserade offer, sommänniskor i en dröm eller lämlar som går mot havet eller som barnen som blintmarscherar efter Råttfångaren från Hameln. Och som en följd av detta har vi ochryssarna tillsammans åstadkommit ett vapen- och robotöverflöd av sådanagroteska dimensioner att det trotsar allt rationellt förnuft." Kennan föreslog att supermakterna skulle komma överensom en ömsesidig 50-procentig reduktion av kärnvapensystemen, en minskning somskulle gälla alla former av kärnvapen. En sådan nedtrappning är givetvis,medgav han, förenad med många politiska och praktiska problem och den medförockså vissa risker. Men vad är egentligen alternativet? Är det möjligt atttänka sig en större risk eller en större fara än den som ligger framför oss, omvi bara fortsätter den nuvarande kursen? Vi har alla anledning att ställa oss denna fråga, också ien debatt där huvudproblemet gäller hur hög den svenska momsen skall vara. 20 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag fårmeddela att meddelande om kvällsplenum nu uppsatts. 21OLOF () replik: Det som hade att anföra omutrikespolitik och nedrustning och sådant var bra. Det kan jag instämma i,och det vore lockande att diskutera dessa frågor. Men jag får bege mig rakt ini den svenska myllan. Det står alldeles klart att den nuvarande regeringen ickekan föra landet ur den ekonomiska krisen. Det är inte fråga omopinionsundersökning eller mandat, men det framgår alldeles uppenbart när mansitter och lyssnar på -med förlov sagt - den rappakalja som här har framförts iekonomiska fing från regeringspartiernas företrädare. Vi fick höra förut att devalvering var en offensiv åtgärdoch inget nödtvång. En devalvering är alltid ett nödtvång. En devalveringinnebär ju rent definitionsmässigt att man sänker levnadsstandarden för landetsmedborgare, därför att de inte kan betala för sig. Det har ni nu gjort gång pågång, och om medborgarna värjer sig återställer de så att säga snabbt dekortsiktiga vinsterna av devalveringen. Sedan är läget detsamma. börjar ninärma er linans ände. Att skildra detta som någonting positivt vittnar ju om enbrist på insikt om det enkla sammanhanget. En av förutsättningarna för endevalveringspolitik är att man följer upp den med en relativt stram inhemskpolifik. har vi fått höra att högsta visdomen är att släppaefter i fråga om finanspolitiken. Först sade ni att dessa saker skulle stämmaöverens. Det skulle vara samma budgetsaldo. säger ni att ni vill försvagabudgetsaldot, och det är bra det. Vi har fått ett uttalande avekonomiministern. Han säger att ett lättande av kreditpolitiken via sänkt räntaunderlättar också devalveringen. Det måste vara något fundamentalt fel i erttänkande på de här båda områdena. Det är inte underligt att det går som det gåribland. Jag vill ställa samma fråga till : Är ni beredda attavstå från momssänkningen nu när ni har sänkt räntan? Vi skulle slippa mycketohägn om ni rejält sade ifrån på den punkten . Sedan vill jag ändå säga några ord till - hanvar den som ställde ut de stora garantierna för ungdomen. Här skulle minsannvarje ung människa få ett jobb eller utbildning. Han gick längre än företrädareför något annat parti. Resultatet av ungdomsgaranti är att vi har 61 000 arbetslösa ungdomar - den högsta siffra som någonsin harnoterats. Jag undrar om är lika liknöjd inför detta somstatsministern. Och det intressanta är ju att ni förr kunde säga att ni görallt ni kan men det blir ändå några arbetslösa. Men säger ni nej till deförslag om utbildning och arbete som framförs av , ochdärmed tar ni direkt ansvar för att ungdomar blir arbetslösa . Dåfrågar vi : Är ni nöjda med det? Var det detta ni tänkte på när niställde ut er ungdomsgaranti? Vad säger ni till de arbetslösa ungdomarna, somni faktiskt med berått mod låter förbli utan arbete? Det är viktigare för eratt genomföra den här konsumtionsstimulansen via momsen än att ge arbetslösaungdomar ett jobb över vintern. Sedan några ord om löntagarfonderna. Det var en gång enfolkpartiledare som uppmanade sitt auditorium att gå hem och läsa historia. Mankan på sätt och vis säga att har en stolt historia när det gällerlöntagarfonder. Det var ju i hög grad folkpartisterna som tog upp detta.Jag minns mycket väl de förhandlingar som jag förde med på sin tidoch som ledde till löntagarfondsutredningen. Ni sade: Vi driver detta -löntagarfondsandelar vid kapitalbildningen måste till för att motverkamaktkoncentrationen. Vi skrev gemensamt direktiven som gick ut på detta. Om jagskulle vara elak skulle jag läsa upp vad ni sade på ert landsmöte och vadera företrädare sade. Ni har en tjänsteman som har skrivit en artikel. Jag villinte sätta honom i beråd, men han har skrivit: "Det är mot bakgrund av dagens debatt en aningkomiskt att socialdemo kratin nu tycks vara på väg mot vad som 1978 enligt landsmötesbeslut var uppfattning i löntagarfondsfrågan. " Men inte kommer alla folkpartister att tycka att det ärsärskilt lustigt att försöka vinna valet på att med ödesmättade argument ommarknadsekonomins framtid bekämpa en uppfattning som inte alltför mycketavviker från den som var partiets." Det är sant. Maktkoncentrationen kämpar ni emot. Så lästejag i att säger om medtillfredsställelse att "honom har näringslivet tagit hand om - han skaanvändas i kampen mot löntagarfonderna". Är det inte litet förödmjukande för en tidigare friskliberal som gick till storms mot maktkoncentrationen i näringslivet att nuanvändas som ett ganska bekvämt redskap för en av de främsta symbolerna fördenna maktkoncentration? Jag vill försäkra att jagfortfarande är liberal, att jag fortfarande känner mig mycket frisk och mycketsugen på uppgiften att bevara det svenska marknadsekonomiska systemet, attfortsätta att göra vad vi kan för att motverka ekonomisk maktkoncentration ivare sig kollektiv-istiska, statliga eller enskilda former. Det är också detta, , som har väglettfolkpartiet när vi visat intresse för det som har kommit att kallaslöntagarfonder men som ursprungligen handlat om helt andra idéer än dem somtill sist konkretiserats på den socialdemokratiska partikongressen med stödfrån den föregående . Vikritiserar de här fonderna av flera orsaker. Först och främst har LO och socialdemokratin hela tidenförordat kollektivt ägda fonder som skall ha ett slags monopol. De får sittinflöde av sparande, dvs. tillförsel av kapital, hur väl eller hur illa de änsköter sig. Fondstyrelsen har inga krav på sig att åstadkomma största möjligaavkastning. Den kommer under fackUgt och politiskt tryck uppenbarligen att ägnasig åt att hålla svaga företag under armarna. Riskkapital kommer att placeras isvag verksamhet och undandras framtidssatsningar. Påtryckningsgrupper,särskilt regionala sådana, agerar för att skydda befintligverksamhet, inte för att etablera ny verksamhet. Egentligenär det inget fel i någonting av detta, sett ur resp. gruppers Det är klartatt om man jobbar i vill man att norrbottniska företag skallfungera. Och om man jobbar i en viss bransch vill man att den branschen skallfungera. Mentill sist måste det finnas någon som tar det övergripande ekonomiska ansvaret,har den övergripande ekonomiska insikten och försöker styra resurserna dit därde leder fill det effektivaste utnyttjandet. Och där känner vi ingenbättre mekanism än marknadsekonomin, med alla dess brister och med alla debehov som finns av att justera också marknadsekonomin. Menmed det föreslagna systemet för löntagarfonder kommer man inte ifrån att dettagrundläggande inslag i marknadsekonomin skulle gå förlorat. Detär därför som representanter för i utredningar, när man över huvudtaget diskuterat fonder, har diskuterat fonder som tillkommer genom frietableringsrätt, fonder som skall konkurrera med varandra om inflödet avsparande och som bygger på individuellt ägda andelar där den enskilde har rättfill avkastning och därmed naturligtvis också kommer att bevaka att fondernaför en framgångsrik och vettig placeringspolitik. Alladessa grundläggande krav, som vi har ställt ända från början, är som bortblåstai det förslag som ligger på bordet efter . Det är därför vimed fog tvingas konstatera att det av den i och för sig goda idén om ökatmaktspridande, om ökat löntagarinflytande också på kapitalsidan, har blivit etthot mot själva det grundläggande ekonomiska systemet i . Beträffandearbetslösheten, som har talat mycket om : Det går inte attkomma ifrån följande fundamentala förhållanden. Det effektivaste medlet attmotarbeta arbetslöshet är att skapa sysselsättning, och det effektivaste sättetatt skapa sysselsättning är att skapa förutsättningar för framgångsrikaföretag. Det som regering och riksdag har att göra i det avseendet är att föraen ekonomisk politik som gör det möjligt för företagen att framgångsriktkonkurrera både på internationella marknader och här hemma. Det är därför, OlofPalme, som vi har rätt att kalla det ekonomiska program som regeringen nu harlagt fram för offensivt. Även om devalveringen definitionsmässigt i sig inte ärnågon offensiv åtgärd, är ju paktetet som totalitet ägnat att skapaframgångsrika företag som kan trygga sysselsättningen. Ingen i denna debatt harkunnat peka på några andra åtgärder, som är viktigare när det gäller attbekämpa arbetslösheten än just denna åtgärd. Det är där fronten måste gå. Självfalletmåste vi också föra arbetsmarknadspolitik, som det heter. Vi måste ta handockså om dem som trots våra bemödanden när det gäller att få enkonkurrenskraftig industri inte får jobb i produktionen. Vi för en mycketoffensiv sådan arbetsmarknadspolitik. När man lyssnar på och kan man få intrycket att frågan om arbetslöshet eller inte bland ungdomaroch bland människor i utsatta regioner står och faller med omarbetsmarknadsverket får exakt de pengar man där har begärt i den senasteframställningen - det handlar såvitt jag vet om något -5Riksdagens protokoll 1981/82:7-8 när det i själva verket är så att vi förarbetsmarknadspolitiska åtgärder har satt in under detsenaste året. Det finns de - jag kan tänka mig att de finns också här ikammaren - som tycker att detta är för mycket. Men ingen kan komma och påståatt den fulla sysselsättningens politik står och faller med hur man behandlarjust denna senaste skrivelse från arbetsmarknadsverket. Också den harbehandlats positivt. I det krisprogram som vi nu diskuterar talar vi väldigtmycket om behovet av besparingar, och vi presenterar ett sparpaket på 6miljarder kronor. Det finns bara en enda utgiftspost i detta program, och detär utgifter för arbetsmarknadspolitiken. Där satsas nu 600 milj. kr., 1 500milj. Därför är det renastruntpratet, när och försöker göra gällande attThorbjörn och jag skulle ställa oss fullständigt likgiltiga inför attunga människor, och för den delen också äldre människor, går arbetslösa. Jagtror inte att så stora resurser någonsin har satsats på arbetsmarknadspolitikoch på åtgärder för att klara sysselsättningen i land som under desenaste fem åren. Dessutom tycker jag faktiskt att det är rimligt att görabåde vissa internationella jämförelser och jämförelser över tiden. Det äralldeles rimligt som sade, att vi inte kan föra en alldelesegen och hemmagjord svensk ekonomisk politik. Arbetslöshetssiffrorna i Sverigeär ju delvis en reflex av den internationella ekonomiska situationen. Den harvi klarat bättre än de andra länderna, och det må ändå kunna ses som ett bevisför att vi inte struntar i arbetslösheten. För gäller ett genomsnitt på7-8 % arbetslösa. I har vi . Mot det kan man säga attdetta inte är någon tröst för dem som är arbetslösa, men det kan ändå vara enliten tankeställare för dem som är insatta i de ekonomiska sammanhangen -ochdit hör väl både och - att siffrorna måste leda tillslutsatsen att vi här i har givit frågor som gällt bekämpandet avarbetslösheten hög prioritet. Jag tycker också att borde vara särskiltförsiktig i den här sifferexercisen eftersom vi 1972, då påfrestningarna på densvenska ekonomin och arbetsmarknaden var mycket mildare än vad de är f. n. pågrund av den internationella konjunkturen, hade en arbetslöshet på , dvs.en högre arbetslöshet än . Det var fler människor som var utan arbete då,och sysselsättningen var alltså lägre än vad den är . Efter att andra har raljerat med denna regerings och tidigare icke socialistiskaregeringars arbetsmarknadspolitik skulle man gärna vilja veta: Vad är det manvill göra i stället, som skulle innebära att vi i fick en iinternafionell jämförelse ännu lägre arbetslöshet än den vi faktiskt har? Jagtycker att den frågan är i hög grad mofiverad. F. ö. vill jag säga med anledning av fråga omvad vi skall göra med förslaget om momssänkningen, att detta förslag liggerfast. Det har sedan tillkommit en räntesänkning som motsvarar enmomssänkningseffekt på om man ser på KPI-effekten. Inte minst de somtalar om risken för arbetslöshet och låter regeringen löpa gatlopp i debatten iden frågan borde väl ha en viss känsla för att om man drar åt skruvarna alltförhårt är riskenmycket stor för att det enda resultatet blir arbetslöshet och att den Nr 7 ekonomiska tillväxten - som ändå var målet för verksamheten över Onsdaeen den huvud taget - inte kommer till stånd. 23 ()replik: Allmänpolitisk Några enklakonstateranden: debatt Fördet första: Arbetslösheten har varit högre än denvarit . Så hög arbetslöshet som 127 000 har icke registrerats sedan denstatistiken infördes. Fördet andra: Så mycket som 61 000 ungdomar har tidigare aldrig registrerats somarbetslösa. Detta är bara ett enkelt konstaterande. Vigör allt vad vi kan, säger man. Men ni har ju sänkt ambitionerna. ,när vi hade 46 000 ungdomar arbetslösa, hade vi mer än 30 000 av dessa ungdomarsysselsatta i beredskapsjobb och arbetsmarknadsutbildning, som klarade demtills de kunde få någonting annat. ,när vi har 61 000 ungdomar arbetslösa, är inte mer än 18 000 ungdomarsysselsatta i beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning. Men om man hadebevarat ambitionerna hade ytterligare 15 000 ungdomar befunnit sig isysselsättning. Det är också ett enkelt konstaterande. Nihar inget alternativ, säger man rent maskinmässigt. Jo, vi har föreslagit att man skall bevilja 1 500 miljoner i beredskapsarbeten, att man i skall öka bidraget filldem som varslats om uppsägning i tillverkningsindustrin . itimmen, att man planerar för en maximal arbetsmarknadspolifisk insats vinternoch /82. Vi säger nej till slopandet av bidragen till planering avberedskapsarbeten, vi säger nej till åtgärder inom de skyddade verkstäderna somslår ut eller stänger ute handikappade från arbetsmarknaden, och vi säger nejtill nedskärningar av lokaliseringsstöd till företag i glesbygds- ochstödområden. Vi har förslag på punkt efter punkt. Vianser att en del av de pengar som ni vill använda till momssänkning böranvändas till det här, därför att vi upplever det som viktigare att klara dearbetslösa ungdomarna - för om de får gå arbetslösa länge, så kommer det kanskeatt prägla hela deras framtida tillvaro. Det är bara att konstatera att det ärså. Folkpartiethade den där ungdomsgarantin. Den har ni alltså nu släppt. Men om ni inte ärlikgiltiga, varför ger ni då inte AMS de pengar som de begär för attsysselsätta arbetslösa ungdomar? Det finns ju ingen möjlighet att bevisanågonting om ni bara säger nej. Minst 15 000 ungdomar går i onödan arbetslösa . Det är ett obönhörligt faktum; det kan inget ordsvall dölja. Ochni kan inte säga att ni har brist på pengar i det här speciella fallet - ni harju tillräckligt med pengar för att sänka momsen. Det har ni pengar till, menicke till att ge arbetslösa ungdomar en utkomst. Sedan fill löntagarfonderna. Det är alltså pinligt. Det folkpartiettalade om var kollektiva fonder, kollektiv kapitalbildning. Det man talade omvar individuell anknytning, inte nödvändigtvis individuella andelar.Det man talade om var möjligheten att få en överenskommelse om detta. En del avdet som tog upp går det ju att resonera om. Nidrev gentemot oss alltid det kravet att det inte får vara så många centralafonder, utan ett decentraliserat system. Hur ser man fill att ettdecentraliserat system tillgodoser normala avkastningskrav? Det är ganskalegitimt att föra en sakdiskussion om detta. Omman är oroad av alla kollektiva fonder vill jag säga att det redan nu finnssådana. Jag tänker på ATP-systemet, pensionsstiftelserna och det alltmermaktkoncentrerade privata näringslivet. Det är alltså inte fråga om något nytt. Jagvill också peka på karusellen i löntagarfondsutredningen, där ni bytteledamöter i snabb takt. Allteftersom ni bytte ut dem gick ni mer och mer åthöger. Jag har en gång talat väl om Wall, vilken då fick hela folkpartipressenpå sigjOch jag skall inte utsätta honom för det än en gång. Men han står ändåsom en symbol för den mycket snabbt fortgående processen av maktkoncentrationi näringslivet. säger han att ideologerna är borta och att vi har tagit handom . Honom skall vi använda i kampen mot löntagarfonderna. Detär inte med glädje som jag återger detta. Det är rätt trist, för det var entillgång när vi hade en Hberalism som var beredd, åtminstone mycketpreliminärt, att stå upp mot den tilltagande maktkoncentrationen i det privatanäringslivet och för löntagarnas rättmätiga krav på ett inflytande i dettanäringsliv. Men jag kan inte hjälpa er. Ni får stå ert kast. Det är synd att , som är så bevandrad i folkpartietslandsmötesskrifter, inte läser upp för kammarens ledamöter vad som faktisktstår där. Eftersom inte han gör det, får väl jag göra det åt honom. a. så här: "Folkpartietvill ha många fonder som köper aktier i företagen. Om fonderna har individuellaandelar som kan köpas och säljas kommer fonderna att få marknadspress på sig.En fondledning som gör dåliga affärer eller missbrukar sitt inflytande kommeratt se hur kurserna på dess andelar sjunker, hur människor väljer att sätta insina pengar i en annan fond. Därmed fungerar marknadsekonomin och risken förmaktmissbruk minime-ras." Detär, fru talman, raka motsatsen till de fondförslag som nu harbestämt sig för. Det här var allmänna riktlinjer i en fortgående debatt om hurman skall minska den enskilda ekonomiska maktkoncentrationen. Det finns mångavägar att gå för att göra det, men en av dem skall man absolut inte slå in på:den som leder till att den nuvarande enskilda maktkoncentrationen skulle förbytasi en oändligt mycket större sådan, där vi finge ett antal, förmodligen på etteller annat vis samordnade, fondjättar som vore de dominerande ägarna avsvenskt näringsliv. I ett sådant klimat fungerar inte marknadsekonomin. I denmiljön fungerar över huvud taget intede mekanismer som är marknadsekonomins innersta väsen och som har varit grundenför det svenska välståndsbygget. Detsom man tvingas fråga sig är varför socialdemokraterna, som själva har varit iregeringsställning under praktiskt taget hela den tid då det svenskavälfärdssamhället har byggts upp, är så roade av att slå över ända hela detekonomiska system som denna välfärd bygger på. Det är faktiskt precis det somfonder i den tappning som de nu har presenterats i innebär. Sedannågra ord om arbetslösheten. Det går inte, , att göra gällande att dearbetsmarknadspolitiska åtgärder som socialdemokraterna anvisar i sittkrisprogram skulle i någon nämnvärd utsträckning påverka sysselsättningen iSverige. Det enda man vet är att de här åtgärderna kostar pengar överstatsbudgeten, och att vilken regering som än sitter - även en med i- skulle tvingas att göra en avvägning mellan hur omfattande resurserinom arbetsmarknadspolitiken som kan användas och hur starka de behov är somresurserna inom arbetsmarknadspolitiken skall gå till. Om den avvägningen blirfelaktig, om utgifterna över statsbudgeten blir för stora med hänsyn tilltillväxten och det som vår budgetbalans medger, urholkas förutsättningarna fören framgångsrik ekonomi och för framgångsrika företag. Då blir resultatet ännustörre arbetslöshet, som måste mötas med ännu större statsbidrag. Man är inne ien ond cirkel som ingen ännu har kunnat visa att man i ordnade former kan tasig ur. Därför kan jag bara konstatera, fru talman, att denarbetsmarknadspolitik som vi f. n. för är mycket expansiv. Den innebär en storsatsning på arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det som skiljer oppositionensförslag från vad regeringen faktiskt gör är så obetydligt vad gäller insatserav resurser att det ter sig verklighetsfrämmande att göra det stora ideologiskanummer av detta som försöker sig på. 25 (): Minoritetsregeringen har existerat . Det harinte varit någon speciellt glansfull epok i politiska historia. Denhär regeringen kom inte till därför att den av , ännu mindre avfolket, ansågs vara bäst skickad att sköta rikets affärer under rådande svåraförhållanden. Den kom till därför att de borgerliga partierna eftertrepartiregeringens fall till varje pris ville undvika att möta väljarna i ettnyval. Och det priset blev alltså minoritetsregeringen . Dennaregering avhördes sedan icke . I skepnad av folkpartister ochcenterpartister gick dess ledamöter i stället till offensiv, inte mot denekonomiska krisen men väl mot socialdemokratin och arbetarrörelsen. Till stordel inriktades offensiven på vårt program mot den ekonomiska krisen. Enligtfolkpartiledaren kännetecknades det av ett schizofrent lättsinne. Särskiltförkastligt var programmets förslag om en expansiv investeringspolitik och ennedtagning av inflationen via bl. a. prisstopp och sänkt ränta. Det dröjde ända till förnågra veckor sedan innan man kom sig för att börja regera.Men då blev det desto större ståhej. Man devalverade, man införde prisstopp,och har man sänkt räntan. Och dessutom - befriad från direktaövervakning kunde man dödförklara svångremspolitiken. skall det satsas påexpansion och tillväxt. Den ensidiga åtstramningens tid är förbi, får vi veta.Därför sänks momsen och satsas flera nya miljarder på siibvention av industrinsinvesteringar. Omen sak råder det inget som helst tvivel: det är absolut nödvändigt att någotuträttas i den ekonomiska politiken.