prot · G509164 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag ser att försvarsministern pastarätt vi har haff fullinsyn i def arbete som föregått regeringens förslag. Def är en mycket storöverdrift. Vi har fått de rapporter som de militära myndigheterna insänt tillregeringen. Vi har därutöver själva genom olika kontakter och diskussionerförsökt komplettera den bild. som detta inaterial ger, vilket sekretesskälsätter gränser för. Det var först när avtalet förelåg som mankunde bilda sig en verklig uppfattning om konsekvenserna tekniskt, ekonomiskt och kommer siellt. Vi bildade oss också en uppfattning, så mycket vi alltså kunde göra def. Vi fann dåpositiva fing. t. ex. villkor som hade klarats av. oklarhetom prestanda och def var eff mycket stort kosfnadsöverskridande. För att ändåförsöka att skapa enighet kring detta projekt föreslog vi aft det skulle ske enöversyn där alla försvarsgrenschefer skulle vara med, eftersom de inte vareniga, och där de polifiska partierna skulle vara med för atf se om def kundeskapas enighet. Detta har regeringen sagt nej till. Den har över huvud tagetinte velat lyssna. Den borgerliga majoriteten tycks vara beredd att drivaigenom detta beslut med knapp majoritet. Jag vill påpeka för ledamöter att det finns enutomordentligt väsentlig skillnad mellan detta beslut och de beslut som drevs igenomför sedan om försämrad arbetslöshetsförsäkring och försämrad sjukförsäkring,ty det är beslut som en ny riksdagsmajorifet kan riva upp - kanskebeslutet om karensdagarna aldrig ens träder i kraft. Men det beslut det nugäller är förenat med betydande skadestånd, om def rivs upp. Hur mycket pengardet är fråga om, vet vi inte - dét är näsfan omöjligt aft beräkna. Till yttermera visso skall oenighet om tolkning avavtalets bestämmelser prövas av en skiljenämnd vars ledamöter skall utses avhögsta domstolen., ingenjörsvefenskapsakademien och, av någon oundgrundliganledning, av . Det här blir dryga pengar. Därmed harregeringen och den borgerliga utskotfsmajoriteten försökt aft sätta tvångströjapå kommande riksdagsmajorifefer; Deras valfrihet och handlingsmöjligheterbegränsas. Möjliga besparingar får vägas mot av skadeståndsanspråken påtvingadefördyringar. Därmed får defta försök atf med kort varsel driva genomett avtal om JAS med en rösts majoritet ett drag av kupp och innebär egentligenett svårt demokratiskt övergrepp. Detta kunde man ha försvarat, om oppositionenhade haff gott om fid på sig atf sätta sig in i och bedöma kontraktet, om manhade varit beredd att lyssna fill avvikande synpunkter och om man hade tagitupp ingående förhandlingar med oppositionen. fick vi på oss atfgranska kontraktet och ta ställning till det. Något samråd med oss ägde över,huvud taget inte rum. Då blir def närmast fråga om ett övergrepp. Genom dettahandlande har den borgerliga majoriteten sprängt den politiska enighet omlångsikfiga försvarsbeslut som hitfills förelegat. Detta är från flera synpunkter allvarligt och beklagligt.Fört det första kan def uppstå svåra påfrestningar för försvarsekonomin. Deffalas om aft det skulle kosta pengar med ett uppskov , och visstkosfar det. Men jag tror att kostnaderna.för de omdispositioner man kommer atftvingas att göra när detta projekt har sprängt kostnadsramarna förmodligen ärbetydligt större. Då kan man få göra mycket svåra och plågsamma omdispositionerinom flygvapnet som kan påverka bl. a. slagkraften i luff försvaret. Då kan deandra försvarsgrenarna, marinen och armén, drabbas hårt. Då kanske vi hindras ien inhemsk vapentillverkning. Det har inanlärf sig, bl.' a. av det nu pågåendekriget på . atf planet är en sak. Men det väsentliga ärbeväpningen, robofarna. Om man satsar alla pengar på en plattform och inte harråd att tillverka vapnen till den ställer man sig i en eländig situation. Säkerhets- och försvarspolitiken, m. m. Säkerhets- och försvarspolitiken, m. m. Def är illa om JAS blir en gökunge i försvaret, och detmåste man förhindra innan det definitiva beslutet tas, så atf man får rimligbalans mellan olika delar. Jag tror för def andra infe atf regeringens hantering avden här frågan är till gagn för försvarsviljan i vårt land. Viljan fill försvarär starkt förankrad i befolkning. Man är beredd att betala drygakostnader för detta försvar. Men det är en gammal erfarenhet att försvarsviljaninfe är oberoende av hur samhället i övrigt möter människornas krav. Känner manotrygghet inför arbetsmöjligheter, inför ålderdom och sjukdom, urholkas desociala förmånerna, då påverkar detta människors uppfattning om behovet av aftavstå också för aft bevara den militära värnkraffen. De borgerliga parfierna har visat en stark önskan afthålla tillbaka utgifter när def gäller sådant som stödet fill de arbetslösa,fill sjuka, för sociala och kulturella ändamål. Defta står i stark kontrastfill den enligt min mening lättsinniga inställning som man visar när def gälleratt bedöma kostnaderna för flygplanssysfem som vi skall ha . Jag troratt det är till skada för människornas uppslutning kring försvaret. Regeringen far för def tredje på sig eff mycket stortansvar genom handläggningen av den här frågan. Man söker inte kontakt för samråd om en fråga med såutomordentligt långsikfiga verkningar som denna. Man ger oppositionen sex dagaraft sätta sig in i och fa ställning fill det största indusfrikonfrakt somnågonsin har slutits i vårt land. Regeringen kunde ha resonerat på följande sätt: Det härbeslutet har verkningar framåt i fiden. Under den tiden kommer Sverigeatt ha många regeringar, sannolikt med växlande parfifärg. Då är det väsentligtoch viktigt atf långsiktigt förankra beslutet i en bred enighet. Något sådant försök till samråd har inte gjorts. Detegendomliga var atf def var vi - opposifionen - som efter viss tvekan gick upptill regeringen och tog kontakt. Visade: Def är litet konstigt att def är visomgår fill regeringen. Det brukar vara regeringen som tar kontakt, men vi fårinte låta prestigebindningar vägleda oss. Def här gäller ju ändå landefsförsvar, och vi har som stort parti ett ansvar. Därför tar vi det härinitiativet. - Men det mötte inte något som helst gensvar. Regeringen kunde också ha sagt: Vi har en tradition här ilandet, som innebär aft vi skall ha enighet om vikfiga försvarspolitiskabeslut. - Jag skall infe överdriva detta så oerhört, men vi har alltid trottatt def var en styrka för ett litet land att kunna visa enighet utåt i frågorsom berör landets säkerhet. Så har vi allfid gjort fidigare. Jag harpersonligen deltagit i försvarsförhandlingar vid olika fillfällen ,och det har varit tradition att försöka aft genom samråd och genom aft pröva omdef finns möjlighet att ge och fa nå fram till enhällighef. Något sådant försökhar i def här fallet infe gjorts. Det är ganska dystert. Det börjar alltmer framträda som något av ett mönster attdet i borgerlighetens tankevärld finns två . Def ena är storböndernas,kapitalägarnas och borgarnas . Man har den polifiska makfen, den ekonomiskamakten och makten över större delen av pressen. Denna makt vill man så längedet går utnyttja fill det yttersta. Då blir def infe längre fråga om att tahänsyn, att samråda, atf ge och ta. Då blir det i stället fråga om en maktensstöddiga arrogans, en arrogans som naturligtvis ytterst bottnar i svaghet. Denna mentalitet avspeglar sig i blockpolitiken i . Dess offer blir enigheten om den svenska försvarspolitiken.Detta beklagar jag djupt. Det är något ganska viktigt i def svenska samhälletsom går förlorat när vi nu tvingas säga utåt aft vi står splittrade. Men jaglägger helt ansvaret på borgerligheten, som inte gjort ett försök att överbryggadef som skiljer. Vi socialdemokrater kommer naturligtvis av defta skäl inteaft avvika från vår försvarslinje. Men vi känner oss naturligtvis inte bundnaför framåt av ett riksdagsbeslut som fattas med knapp majoritet och utanatf vi beretts fillfälle fill ordentlig insyn. Vi förbehåller oss rätten atf iframfiden fa upp frågan om den erforderliga sammansättningen av ett svensktförsvar i hela dess vidd. Def kommer aft ske utan förändringar i vår polifikoch med utgångspunkt i den grundsyn som redovisats av socialdemokraterna iförsvarsutskottet och försvarsutredningen och i vår parfimofion fill riksdagen.Den innebär aft vi vill ha ett svenskt flygplanssysfem, om möjligt, utifrån desju villkor som vi angivit som en oavvislig förutsättning. får vi tyvärr begrava enigheten om den svenska försvarspolifiken. Säkerhets- och försvarspohtiken, m. m. 49GÖSTA (): Det var mycket på en gång i - jagmåsfe kalla det allmänpolitiska - anförande, där storbönder, barnfamiljer,fattiga, sjuka, samstämmighet och gemenskap, översitteri och makt varingredienser i den långa argumentafionen, som han enligt egen uppgift fördefram utan manus. Det var ju en skicklig prestation i sig att få in så mycket iförsvarsfrågan. På en punkt håller jag emellertid med . Det ärklart att den fråga vi debatterar bara är en del av ett mycket större ochmycket mera komplicerat område. Ytterst rör def frågan om krig och fred, våraoch mänsklighetens ytterst bräckliga möjligheter att undgå krigets fasor. I ochför sig skulle def vara frestande aft följa in på def här väldigaproblemområdet om def gränslösa kärnvapenkriget som bara har förlorare. Detvore också i och för sig frestande att försöka belysa sambandet ochmotsättningarna mellan kärnvapenkrig och konventionellt krig, som något översiktligt. Och frågan om nedrustning och möjligheteratf påverka skeendet är också eff led i de här resonemangen. Men jag menar atf den debatt som vi för trots allthar eff mer begränsat syfte. Def är ur våra egna väldigt strikta svenskasäkerhetspolifiska perspektiv som vi skall diskutera den konkreta ochnäraliggande uppgiften atf bevara frihet och oberoende i denkonventionella miljö som ändå måste vara utgångspunkten för våra resonemang. Vimåste alltså utgå från den begränsningen att det är våra möjligheter atf med konventionellavapen hävda oss mot konvenfionella angrepp som är det avgörande. Säkerhets- och försvarspolitiken, m. m. naturligtvisockså fråga om att genom att ha eff starkt försvar kan lämna eff bidragfill aft trygga stabiliteten och freden.i den här delen av vår värld. Allt vittnar om - det finns ingenting som motsäger det -att en säkerhetspolitik med just detta syfte förutsätter ett starkt nationelltförsvar. På den punkten har def, inte minst efter de erfarenheter som vi vannunder , rått enighet mellan de demokratiska partierna i vårtSverige. Meningsmotsättningar må ha gjort sig gällande om anslagsnivåer, omvärnplikfsförmåner och om vapensystem, men i den grundläggande frågan omförsvarets nära nog avgörande betydelse för säkerhet och oberoende hardet rått enighet . Def är infe minst den enigheten som gervår säkerhetspolitik både trovärdighet och styrka. Jag anser mig våga påstå - men def kanske är förmätet -att jag mer direkt än flertalet av kammarens ledamöter har kunnat följaförsvarsfrågans utveckling och har kunnat förskaffamig verklighetsnära erfarenheter både av de konkreta risker som ett försummatsvenskt försvar har utsatt vårt land för och av den enastående försvarsvilja'och förmåga till samling som inte minst i.krislägen har visat sig varautmärkande för det svenska folket. Jag har bakom mig nära påtagliga och personligaupplevelser under väntan i olika svenska gränstrakter på vad som-skulle kunnahända om det värsta inträffade. Jag har därefter haff möjlighet atf omsätta deslutsatser som jag kunde dra i alla de tre parlamentariska försvarsufredningarsom verkade i många hänseenden genomgripandeförsvarsbeslut. Def var som grunden lades till detViggensysfem som alltjämt och under def kommande decenniet. utgör kärnpunkten idet svenska flygvapnet. Men sedan, mot slutet av 1960-talef, följde, defsocialdemokratiska omtänkandef. Det kom första gången till uttryck i densocialdemokratiska regeringens åtgärd att sätta de ursprungliga direktiven för1965 års försvarsufredning ur kraft. Det var dåligakommunalval för socialdemokrateina som utredningen fick de nya direktiv vilkabröt mot den politik som hade varit gällande under def föregående decenniet.1968 och försvarsbeslut fattades av socialdemokraterna mot den dåvarandeborgerliga oppositionen - det sistnämnda beslutet som bekant med hjälp avkommunisternas röster. Den diffillsvarande enigheten i den svenskaförsvarsfrågan bröts alltså då på ett lika uppseendeväckande som beklagligtsätt. har säkerligen alla klart för sig aft de tankegångarsom låg bakom främst försvarsbeslut var felaktiga. Regeringen räknademed atf den avspänningspolifik som då tycktes dominera skulle leda fillminskande rustningar även på andra håll. Det hävdades, att tillkomsten avmoderna och dyra vapensystem skulle medföra atf anskaffningen av sådana vapenskulle kvantitativt sett avsevärt minska och att det skulle vara riskfritt förSverige atf genomföra en successiv neddragning av antalet kvahflcerade förband. vet vivad som hände. Vi har facit framför oss. Sverieekom att bli i stort sett detenda land i som - fill börjanav - vidtog en betydande reducering av sina vikfigastestridskrafter. Antalet jaktdivisioner skars ner fill ungefär en tredjedel avden tidigare styrkan; antalet attackdivisioner mer än halverades; antalet modernainfanteribrigader nästan halverades; i fråga om kustarfilleriförband skeddelikaledes en kraffig minskning; antalet ubåtar gick ner till nära nog hälften;ubåtsjakten försvann helt och hållet ur bilden - för att bara nämna någrabetydelsefulla exempel. var utvecklingen i vår omvärld en heltannan. Under 1970-falet har fortsatt att öka sina militärarustningar i reala termer med . En betydande,kvalitafiv förbättring av de sovjefiska stridskrafterna ägde rum samfidigt somde utökades kvantitativt. Även i ägde en ökning av de militärautgifterna rum, ehuru i blygsammare skala än i . I Förenta staternaskedde visserligen under större delen av en viss reducering av defmilitära försvaret. Men efter 1978 accelererades i ställetutgifterna kraftigt, och ökar de som bekant med , en siffra somjag dock personligen fror kommer atf sjunka något . Men vad jag här har sagt gäller inte bara supermakternaoch de större länderna. Samfiiga våra nordiska grannländer har under senare årökat sina försvarskostnader procentuellt sett, medan legat prakfiskttaget stilla. försvarsbeslut fillkom på grundval av förslag avden första treparfiregeringen. Den försökte atf i någon mån bromsautvecklingen. I viss utsträckning lyckades det också. Men trofs defta, ochframför allt på grund av ett ofillräckligf och delvis slumpartat slåendepriskompensafionssystem, blev resultatet sämre än vad man räknat med. Iprakfiken visade det sig inte vara möjligt att leva upp till de intenfioner som1977 års försvarsbeslut byggde på. Det beslut som skall fattas företer både negativa ochpositiva drag. Till de negafiva - för att ta det först - hör att man nu tycksvara beredd att åter sänka nivån på de resurser som tilldelas det militäraförsvaret. Och detta sker, besynnerligt nog, trots aft försvarskommittén ifullständig enighet starkare än tidigare understryker att krigsriskerna undersenare år har ökat och aft detta ställer större krav på svensk säkerhetspolitikän tidigare. Man tycks alltså vara beredd att trots full insikt om atfvärldsbilden från svensk horisont är mera hotfull än fidigare ta större riskerän vad logik och ansvarskänsla kräver. Den andra trepartiregeringen hade en mera realistisk syn.Den gav försvaret planeringsanvisningar som förutsatte att def militäraförsvaret skulle få i stort sett samma resurser som det skulle ha fått, om 1977 års försvarsbeslut lett fill vaddet egentligen syftade till. Men efter def att vi moderater lämnade treparfiregeringenhar de två regeringsparfierna gått ifrån den ståndpunkt som vartrepartiregeringens och föreslagit en anslagsnivå som ligger mer än 300 milj.kr. Säkerhets- och försvarspolitiken, m. m. 7 protokoll 1981/82:164-165 Säkerhets- och försvarspolitiken, m. m. som ladestill grund för planeringen. Trots defta - och def framgår inte minst av denproposition vi nu behandlar -gör minoritetsregeringen försök atf hävda, atfden.skulle kunna åstadkomma långt mera med de pengar som ställs fillförfogande än vad som fakfiskt är ekonomiskt möjligt. I försvarsutskottetsbetänkande redovisas bl. a. en tabell över krigsorganisationens utveckling, därde olika partiernas alternativ i fråga om förband ochenheter tas upp. När def gäller att beskriva vad regeringens proposifionkan komma att omfatta har man använt sig av en ren "glädjemätare".Sedan man konstaterat att vi moderater, inom de oförändrade ramar vi föreslår,kan inrymma enheter och förband, för vilka det uppenbarligen saknas motsvarandeutrymme inom regeringens väsentligt lägre ramar, förser regeringen sin"glädjemätare" med en generös infervallskala, som ger ett intryck -helt felakfigt - av att den förstärkta försvarseffekt som vi moderater räknarmed och far def ekonomiska ansvaret för skall kunna omfattas även avregeringsförslagef. Säga vad man vill, men någon större trovärdighet är ettsådant förfarande naturligtvis infe ägnat att inge. Def är på något sättsymptomatiskt för regeringens försvarspolifik. Man vill så väl, men man förmårinfe rikfigt. skall jag, herr talman, inte dramatisera konsekvensernaav de skillnader i effekt som kan uppkomma mellan våra moderata oförändradekostnadsramar och den sänkta nivå som de två mittenparfierna står för. Däremotskulle jag gärna vilja kategoriskt varna för de försök som vi nu kan se iförsvarsutskottets betänkande att överinteckna ramarna, aft med andra ord geett intryck av atf ramarna omfattar mer än vad de rimligen ekonomiskt kan göra. Det vore oförsvarligt ätt antyda att krigsorganisationenär starkare än vad den i själva verket är. Det kan leda till att betydandekrigsoperativa brister i försvaret kan komma aft kvarstå eller ytterligarefördjupas, atf man med andra ord presenterar en bild som kan leda fill att manunderlåter att vidta nödvändiga åtgärder: Till de posifiva dragen i def vi nu diskuterar hör,förutom självfallet den enighet om hotbild och försvarets behövlighet som jagnyss strök under, att vi nu i enighet får ett beslut om ett nyttpriskompensafionssystem. Därmed kan försvarsplaneringen bedrivas,med betydligtstörre stadga än , och vi bör kunna undvika de överraskningar i olikariktningar som det tidigare kompensafionssysfemet regelmässigt har bjudit på. Till det starkt posifiva hör också atf ett klartecken gesfill utveckling och produktion av ett nytt svenskt stridsflygplan. Därmedbortraderas en stor del av den osäkerhet och den splittring som varit rådandefidigare på def här området. De senaste årens erfarenheter, inte minst dem somvi nu kan hämta från def om , har bekräftat denbetydelse för ett modernt försvar som kvalificerade flygstridskraffer har. var det inte så få som gärnatalade om möjligheten att ersätta så gott som alla flygplan med robofar avolika slag. är enigheten i den polifiska och militära debatten betydande,både här i ochutomlands, om behovet av avancerade och robotbärande stridsflygplan. Man finneri dag t. o. m. forna robofvänner som anser att vi behöver ett ännu merautvecklat flygplan än det som ligger på ritbordet. Jag undantar självfallet, herr falman, när jag gör mittpåstående om flygplanens betydelse, de uppfattningar som företräds av LarsWerners kommunister och ensidiga nedrustare. Den politiksorri båda dessa sidor förordar är förvisso en politik som ingalunda kommer attleda till att svenskt luftrum i ett kris- eller krigsläge kommer atf varabefriat från flyg. Men de flygplan som def i så fall kan komma atf bli fråganom lär med största sannolikhet inte föra de svenska på sina vingarutan i stället en supermakts vita eller en annan supermakts röda stjärna. Denneutralitet som vi gärna och ofta talar om blir då föga mer än en verbalillusion. Det är självklart, herr talman, och det har framgått avdagens långa debatt, att just flygplansfrågan måste spela en centralroll iförsvarsdebatten. Varje anskaffning av ett nytt flygplan är ju en fråga avytterst långsikfig natur och med betydande, delvis låsande, ekonomiskakonsekvenser. Det finns därför skäl även för mig att uppehålla mig vid den härfrågan. Bakom den livliga och ofta starkt kontroversiella debatteni flygplansfrågan under en stor dél av låg det beslut - och detglömde av någon anledning att nämna - som tvingades igenom på ensocialdemokratisk partikongress i början av 1970-falef. Def beslutet torde viddet här laget på många håll ha fallit i glömska. Men dess innebörd var sombekant att efter skulle" avancerade militära stridsflygplan ickeutvecklas i vårt land. Detta beslut bidrog i hög grad fill den låsning somsedan följde i debatten och i beslutsfattandet. Det ledde till flera årsexperiment och tankeutbyte om dyra, bränsleslukande och otidsenliga Superviggarför , och om försök att i skolflygplanets förklädnad bygga invapentekniskt sofistikerade attackflygplan. Debatten fick självfallet ocksånäring av det ensidiga robottänkande som förekom i början av 1970-falet. Först gavs utredningsarbetet i flygplansfråganen helt ny inriktning. Regeringen sade då, på förslag av den moderateförsvarsministern, ett klart nej fill ett flygplansprojekt som flygvapnetfaktiskt hade ställt sig bakom - den s. k. Åslingen. Arbetet skulle nu istället enligt regeringen inriktas på ett kombinerat flygplan för jakt, attackoch spaning, med andra ord en ny plattform för dessa fre uppgifter. Def nyaflygplanet skulle garantera svenskt luftförsvar på 1990-falet och påderi andra sidan av . De bedömningar som gjordes äv vilka krav som svensksäkerhetspolitik skulle ställas inför ledde fill att jakt-och luftförsvarsuppgiften sattes i centrum för utredningsarbetet. Det flygplan som blev resultatet av defta utredningsarbete- JAS, som det kallas här i kammaren, 2110 eller 2110-2, som experternaföredrar att kalla def - föreligger som bekant både ikonsfruktionsritningar och i avtal som träffats mellan försvarets materielverkoch . Flygplanet torde ha rimliga förutsättningar att inomrealisfiska ekonomiska ramar Säkerhets- och försvarspolitiken, m. m. Säkerhets- och försvarspohtiken, m. m. motsvarade anspråk som ställs i första hand under 1990-falet. Jag använder avsiktligtordet torde, därför att erfarenheten av fyra decenniers inhemskflygplansutveckling i har klarlagt hur angeläget det är att nalkaskalkyler av def här slaget med mycket stor ödmjukhet. Jag är alltså medveten om aft det finns punkter, på vilkadet flygplan som vi nu diskuterar kan behöva förändras eller förbättras underde år som ligger framför oss. kommer att stöta på problem. Det ärfråga om ett utvecklingsprojekt. När jag lyssnade på fick jag detintrycket att han trodde att det var fråga om en fabriksfärdig maskin, som stodglänsande ny och utrustad på plattan. Det är ett projekt som fortfarande skallutvecklas enligt givna direkfiv och ramar. Men jag hyser inga tvivel om - ochäven i def hänseendet finns erfarenheter atf bygga på - atf def kommer aft blimöjligt för oss att lösa dessa problem utan atf vi för den skull skall behövasäga oss -- att det beslut vi skall fa var ettfelaktigt beslut. Därmed har jag också sagt atf den inställningsocialdemokraterna företräder och som utvecklade här - mångordigtoch som vanligt verbalt skickligt - är för mig i sak obegriplig. Den ärpolifiskt förståelig, måhända. Men den är främst politiskt ansvarslös. Jag skall infe försvara regeringens hantering, det ärregeringens egen sak att göra def. Men eftersom fog väldigt starkaord i sin mun kan def finnas anledning att påminna om att det viktiga beslutetom Viggenpro-jektets inte prövades under så långtgående ochdjupgående insyn från den dåvarande politiska opposifionens sida som anspråk på i nuvarande sammanhang. Den s. k. flygmaterielberedningen, somstyrde projektet och fattade de avgörande besluten, var.en internkanslihusgrupp med åtskilUga nuvarande socialdemokratiska politiker somledamöter. Beträffande dagens projekt har vi - det gäller även ossmoderater - haft en långt bättre insyn än vi någonsin hade när 37-projekfefgenomfördes. Man kanske skulle kunna önska att den hade varit ännu bättre.