prot · G50968 · 1981-12-31 00:00:00 — Där vill jag säga att ännu har inte hela denkapacitet använts som står till förfogande när det gällerarbetsmarknadsutbildningen. Det finns därför ingen anledning att förinnevarande budgetår ytterligare pröva frågan om utökad kapacitet därvidlag.Men den kapacitet som finns bör naturligtvis tas till vara. frågar mig också om jag kommer att tahänsyn till läget för invandrarna närdet gäller arbetsförmedlingens personal.Jag kan säga att jag redan har gjort det. Jag har gjort ett stort antaluttalanden också här i kammaren, och jag har då sagt att det är de svagaste påarbetsmarknaden som i första hand bör få ta kapaciteten på förmedlingarna ianspråk. Det innebär att de får fler minuter - - för vägledningoch förslag till åtgärder än vad de får som har en starkare ställning. Detvisar sig också i att vartannat sådant samtal förs med hjälp av tolk. Vidare är det enligt det budgetförslag som vi nu har lagtfram så att arbetsförmedlingen inte försvagas när det gäller personellaresurser. 60 tjänster omdisponeras från annan verksamhet till förmedlingen,just för att besparingssträvandena när det gäller antalet tjänster inte skallgå ut över förmedlingsarbetet - naturligtvis motiverat av läget påarbetsmarknaden. När det gäller beredskapsarbete - en annan fråga som KarinFlodström tog upp - så har vi redan under innevarande år vid tre tillfällenökat på det anslaget. Fler invandrare än tidigare kommer i fråga förberedskapsarbete, just därför att de har ett så besvärligt läge, som KarinFlodström sade med hänvisning till den utredning hon refererade; kan kanske den nivå som jag harföreslagit i budgetpropositionen visa sig otillräcklig. Det är emellertid förtidigt, , att svara på frågan om jag kommer att ta någrainitiativ för att höja den nivån. Någon vägledning får man ju av att regeringenför detta budgetår har höjt denna nivå inte mindre än . Frågan om svenska för invandrare har jag redankommenterat. Den utbildning i svenska för invandrare som ges ges iväldigt stor utsträckning inom arbetsmarknadsutbildningen. är den fråganföremål för särskild prövning, och jag har inget annat besked att ge ändet som jag redan har gett i mitt interpellationssvar, nämligen att detta ocksåfortsättningsvis kommer att vara en viktig del av arbetsmarknadsutbildningen -men då som ett komplement till den grundutbildning som man tidigare bör hafått. Anf.7 (); Jag tvivlar inte, arbetsmarknadsministern, på attregeringen har ambitionen att försöka lösa dessa problem. Skillnaden i våruppfattning är bara att jag tycker att man avsätter för små resurser för dennaverksamhet. Även om man säger att den AMS-personal som finns främstskall användas för de svagaste, sämst utbildade och mest utsatta grupperna, såsäger sunda förnuftet att det efter en nedskärning av AMS personal ändå blirför litet tid över för att verkligen ordentligt ta itu med problemen för de härmänniskorna - det är inget tvivel om det heller. Arbetsmarknadsministern upprepar nu det han sade i svaret,att varannan invandrare får tolkhjälp. Av den undersökning som jag harredovisat - nu vet jag inte om man kan anse den vara giltig för hela landet -framgår att det är betydligt mera sällan som man får tillgång till tolk. Ochnär man får tillgång till tolk, så är det under en mycket, . Arbetsmarknadsministern säger att beredskapsarbetena inteutnyttjades tillräckligt . Det vet jag också att de inte gjorde. Mankan verkligen fråga sig varför. Man vet ju att arbetslösheten bland ungdomarsteg , speciellt bland invandrarungdomarna. Jag vet också att enligt arbetsmarknadsverkets bedömningarytterligare 200 milj. kr. kan finna en effektiv användning under dettabudgetår. Då frågar man sig: Varför ställs inte de här slantarna till dessamänniskors förfogande? Jag tror nämligen att arbetsmarknadsministern och jag äröverens om att den viktigaste uppgiften är att skaffa ungdomar möjligheter attfå ett jobb, eller en utbildning som leder till ett jobb. Om vi tillåter attungdomar känner pessimism redan närde står på tröskeln till arbetslivet, vadskall det då bli för samhälle ? Jag redovisade tidigare att intemindre än av de intervjuade ungdomarna kände pessimism, misstro ochhåglöshet . Därför är det utomordentligt viktigt att vi sätterin all vår kraft och alla tillgängliga resurser på att se till att dessaungdomar får antingen ett jobb eller en vettig utbildning. Här återkommer jag till frågan om svenskundervisning förarbetslösa invandrare. Det skulle inte vara särskilt svårt att samla upp dearbetslösa invandrarungdomarna, som man vet går tillarbetsförmedlingen och går därifrån utan att ha fått ett jobb. Omde i stället för denna meningslösa vandring fick en nödvändig komplettering avsina kunskaper i svenska språket, skulle det innebära en samhällsekonomiskvinst av stora mått. I TV-programmet hade man för ett par veckorsedan.ett reportage om en invandrarpojke från - prydlig, snygg,välvårdad, talade perfekt svenska. Man visade i det programmet hur han gickfrån sitt hem till arbetsförmedlingen varenda dag, hur han ställde upp påanställningsintervjuer, hur han på alla sätt försökte skaffa sig ett jobb. Detfanns tåga i den grabben; i den avslutande intervjun sade han; "Jag germig inte förrän jag har fått ett jobb." Det är bra, det var jag stolt överatt höra. Om åtgärder för att minska arbetslösheten blandinvandrarungdom Om åtgärder för att minska arbetslösheten blandinvandranmgdom samtidigtvar han orolig för vad som skulle kunna hända honom, han var rädd för missbruksproblem,ekonomiska svårigheter och annat. Därför är detta så viktigt: Jag skulle önskaatt den här debatten kunde avslutas med de positiva besked om utbildning ochpraktik söm invandrarungdomarna behöver. 8 Arbetsmarknadsministern : Herrtalman! säger att vi har samma ambitioner men att vi skiljeross åt när det gäller resurstilldelningen. Man kan naturligtvis alltid önskaökade resurser till vad man anser angeläget. Men det är inte bara fråga omekonomiska resurser och tjänster utan också om hur man utnyttjar dem, och detkan alltid göras bättre. Därför har AMS startat ett projekt i iStockholms län, där man försöker använda förmedlingsresurserna mer intensivt.Jag hoppas att de försöken skall sprida sig också till många andraarbetsförmedlingar, just därför att man med samma resurser kan ge fler ungdomarhjälp. Jag delar ambition att motverkahåglösheten . De olika åtgärder som vi har anvisat -beredskapsarbeten men också bidrag till låhgtidsarbetslösa ungdomar ochsärskilda ungdomsplatser -ger oss möjlighet att motverka en sådan håglöshet. Enförutsättning härför är att alla ställer upp - arbetsgivare, fackligaorganisationer, tilltänkta arbetskamrater och allmänhet. Med en sådaninställning kommer fler arbetslösa i;nvandrarungdomar att kunna ges ettpositivt besked, nämligen att utbildning eller arbete kan ställas i utsikt. 9 (): Det är en sak som jag skulle önska attarbetsmarknadsministern kunde ge mig ett positivt besked om, och det gällerinformationen. Visst har vi mycket information, ett stort utbud av broschyrerosv. i det svenska samhället, men det är ändå tydligt att det saknaserforderlig insikt och tillräckliga kunskaper hos många människor; hosinvandrarungdomarna själva, arbetsförmedlare och inte minst hos företagare. Detgäller också andra människors attityder. Det som jag har betraktat som kanskedet allvarligaste i den utredning som jag redovisade är de tendenser till bådeöppen och dold diskriminering som finns. Det är inget tvivel om att människorvet för litet. Det är oftast okunnighet som leder till den typen avdiskriminering. Min sista fråga tillarbetsmarknadsministern är därför: Har man några planer på att förbättrainformationen till invandrargrupperna och till oss andra för att förbättraförståelsen för dessa frågor, så att vi slipper den här typen av diskrimineringi vårt samhälle? Vi har inte råd med en sådan diskriminering. Som svar på den här frågan vill jag säga attdet i uppdraget till de myndigheter som skall se över samordningen avinsatserna från olika instanser för att hjälpa invandrarna också skall ingå attstudera informa- tionsfrågor.Genom arbetsmarknadsverkets förmedlingsverksamhet lämnas ju en stor mängdinformation till olika grupper och då också till invandrarna. Inför valet tillgymnasieskolan informeras ungdomarna av SÖ på fem språk, vilket jag ocksåredovisade i mitt svar. Det är klart att vi alltid kan göra saker och ting bättre.Jag hoppas att vi har den gemensamma ambitionen att ständigt förbättra ocksåinformationen. Men vi skall komma ihåg att vi inte kan lita på myndigheternasinsatser på den här punkten, utan vi måste själva som individer och politikerta på oss ett stort lass i den informationsspridningen. Om viss facklig blockad mot företag Överläggningen var härmed avslutad. 6§ Svar på interpellation 1981/82:113 om viss facklig blockad mot företag har frågat mig om jag villvidta åtgärder som förhindrar att fackförening sätter ett företag utananställda i blockad för dess vägran att skriva avtal separat eller viaarbetsgivarorganisation. Frågan ställs mot bakgrund av några uppmärksammadeaktuella fall. Gällande rätt innebär att rättenatt tillgripa fackliga stridsåtgärder är fri, när den angripande parten intehar åtagit sig en begränsning av sin stridsrätt genom att tecknakollektivavtal. En allmän fredsplikt är enligt lag knuten tillkollektivavtalen, och man kan också genom kollektivavtal göra särskildaåtaganden om begränsning av den fria stridsrätten, t. ex. genom att avstå frånstridsåtgärder i vissa situationer eller i vissa syften. Det främsta exempletär huvudavtalens regler om begränsning av de ekonomiska stridsåtgärderna,tillkomna första gången genom 1938. De ledande rättsligaavgörandena på området tillkom Också . Rättsläget har allmänt settinte förändrats . Det synsätt som ligger bakom gällande rätt på detta områdeär att det bör anförtros arbetsmarknadens parter, och ligga i deras ansvar, attutforma regler om stridsåtgärderna och en praxis kring sådana åtgärder som tarvederbörliga hänsyn till verkningarna för såväl samhället i stort som enskilda,företagare öch andra. Det råder utbredd enighet om att denna linje allmänt setthar varit riktig och att den har gagnat vår arbetsmarknad och samhället istort. När det gäller blockader av det slag som interpellationensyftar på vill jag erinra om att krav på lagstiftning med förbud harframställts även tidigare, ofta mot bakgrund av något enskilt fall. Frågan varuppe i det kommittéarbete som föregick MBL och belystes då från olikasynpunkter. När det har gjorts överväganden i saken har resultatet hittillsblivit att något ingripande genom lag i den fria rätten att gå till fackligstrid inte bör komma i fråga. Frågan harhelt varit uppe i med anledning av en motion 2 protokoU 1981/82:68-69 Om viss facklig blockad mot företag av FilipFridolfsson m. fl. erinrade i sitt betänkande (AU1981/82:4) om att tidigare motionsförslag i ämnet har avstyrkts av utskottetoch avslagits av . I den nya motionen hade enligt utskottet, som i dendelen var enigt, inte anförts några nya omständigheter som kunde motivera ettändrat ställningstagande. Utskottet avstyrkte därför motionen. Utskottettillade att de i motionen aktualiserade frågorna har ett visst samband medföreningsrättsliga frågor som nya arbetsrättskommittén har till uppgift attutreda. För egen del vill jag i det sammanhanget också erinra om att regeringennyligen har uppdragit åt en särskild utredningsman att kartlägga hela deträttsliga ämnesområde som gäller arbetskonflikter. biföll utskottets hemställan och avslog den avFilip m. fl. Mot denna bakgrund vill jag svara att jaginte finner anledning att vidta några särskilda åtgärder i det syfte som angesi interpellationen. 12ERIK HOVHAMMAR (m): Jag ber först att få tackaarbetsmarknadsministern försvaret. Tyvärr måste jag med beklagande noterastatsrådets negativa inställning till att agera i den här, som jag tycker,mycket viktiga frågan. Bakgrunden till min interpellation är bl. a. den blockad somett företag i utanför råkat ut för. Företaget, en kombinationav kiosk och bensinstation, drivs av ägaren själv med litet hjälp av familjen.Företaget har med andra ord inte någon anställd. Detta till trots kräverTransportarbetareförbundet att företagaren skall skriva ett s. k. hängavtalmed fackföreningen. För att nå sitt mål utövar facket vad jag skulle viljabeteckna som utpressning mot företaget, bl. a. genom att förhindrabensinleveranser. Mot denna fackliga aktivitet finns inget lagligtskydd. Stridsåtgärderna är med andra ord inte förbjudna enligt svensk rätt. Den fråga man ställer sig är: Hur kan detta vara möjligt ien rättsstat? För att en facklig stridsåtgärd skall få förekomma bör det juåtminstone finnas ett normalt förhållande mellan fack och företag. Men i falletStöde är detta fysiskt omöjligt. Företaget har ju inga anställda som facket kanrepresentera. Företagaren har t. o. m. själv sagt att "om jag fåranställda så skall jag skriva på kollektivavtal. Men kan jagomöjligen teckna avtal, då det inte finns någon som facket företräder påarbetsplatsen." Det är därför med förvåning jag lyssnar tillarbetsmarknadsministern, när han säger att frågan om fackets blockad motenmansföretag skulle vara en fråga för arbetsmarknadens parter. Enmansföretaghar inget behov av att gå med i SAF eller annan arbetsgivarorganisation för attfå hjälp med avtalsfrågor gentemot de anställdas fackliga organisation, dåenmansföreta-get inte har någon anställd och facket därför inte kanrepresentera någon på enmansföretaget. Fallet är tyvärr inte det enda fallet av fackligutpressning mot enmansföretagare. Därför, herr talman, vill jag frågaarbetsmarknadsministern: För det första: Stämmer den fackliga blockaden motenmansföretagare för deras vägran att skriva s. k. hängavtal överens med eruppfattning om vilka maktmedel facket bör tilldelas i samhället? För det andra: Anser arbetsmarknadsministern attenmansföretagets rättsställning är tillfredsställande i det av mig härrelaterade fallet? Får jag först säga att jag inte vill gå in pånågot enskilt ärende när det gäller den här frågan. Jag delar naturligtvis mening att det härär en utomordentligt viktig principfråga. Att en fråga är viktig innebäremellertid inte automatiskt att skall stifta lag. Det här är ettområde där lagstiftaren under en lång följd av år haft inställningen att maninte skall gå in och reglera. Arbetsmarknadens parter har alltså haft att bäraansvaret själva, hur man disponerar denna frihet. Det är två grupper av ärenden som tar upp.Den ena gruppen är enmansföretag. Det kan utan tvivel te sig stötande för detallmänna rättsmedvetandet att rikta en facklig stridsåtgärd mot den som ingaanställda har. Jag kan bara referera till att iliknande fall har åberopat att man ändå av och till använder sig av vikarieroch att det då kan behövas ett kollektivavtal. Den andra gruppen av ärenden gäller företag som väl haranställda men där de anställda inte sägs vara fackligt organiserade. I detfallet finns det också en föreningsrättslig aspekt, så till vida nämligen inte bör på något sätt granska huruvida den ena eller andra individentillhör en organisation eller ej. frågar vilka maktmedel somorganisationerna på arbetsmarknaden bör ha. Mitt svar på den punkten är att jagtycker att det finns goda skäl att vidmakthålla den tradition som vi här iSverige har haft , dvs. att den lagstiftandeförsamlingen inte reglerar hur de fackliga organisationerna skall hanterakonfliktmedlen. Men detta är naturligtvis förenat med det ett stortansvar. Jag tror att det här finns en alldeles klar koppling mellan möjlighetenatt ha starka organisationer på arbetsmarknaden och möjligheten från samhälletssida att också förvänta sig att de tar ett omfattande ansvar. Jag tror för egendel att en förutsättning för att organisationerna både på arbetsgivarsidan ochpå arbetstagarsidan skall förbli starka är att de agerar i linje med allmänrättsuppfattning. Det innebär att när en reaktion är stark ifrån medlemmarnassida - det må gälla potentiella fackliga medlemmar eller medlemmar i enarbetsgivarorganisation - har organisationen att ta hänsyn till detta, om manvill förbli stark och ha en allmänt stark ställning i allmänhetens ögon. Hurdetta skall förvaltas från det ena fallet till det andra är inte min sak att gepekpinnar om. Det har organisationerna själva att ansvara för. Och på det helataget, i ett historiskt perspektiv, menar jag att man har tagit det ansvaretbåde på den fackliga sidan och bland arbetsgivarnas organisationer. Om viss facklig blockad mot företag Om viss facklig blockad mot företag avanledningarna till att vi i haft en lugnare arbetsmarknad än i deflesta andra länder. 14 (): Statsrådet konstaterar att det här gäller enviktig principfråga, men det tycker jag inte är till fyllest. Statsrådet sägervidare att man skall vidmakthålla den gamla traditionen att det ärarbetsmarknadens parter som handlägger sådana här frågor, men han gör också detviktiga tillägget att det är förenat med ett stort ansvar, och det tycker ocksåjag. Det borde vara förenat med stort ansvar. Men i det här fallet har, enligtmin och mångas uppfattning, facket inte visat detta ansvar. En facklig blockad mot ett företag som vägrat att skrivakollektivavtal eller separat avtal kan vara acceptabel, om facket kan ansesrepresentera ett medlemsintresse. Det är mycket viktigt att slå fast detta.Däremot borde en sådan stridsåtgärd alltid vara otillåten när det gällerföretag utan anställda. Det måste ju betraktas som helt horribelt att enfacklig organisation utan att, herr statsråd, representera en enda anställd skallkunna bete sig på det sätt som det här gäller. Fackets krav är ju lika orimligtsom om exempelvis hyresgäströrelsen skulle kunna blockera tillförseln av el ochvatten till en egnahemsägare för dennes vägran att skriva avtal medhyresgäströrelsen. Frågan om ett lagreglerat förbud mot blockad avenmansföretag eller företag utan fackligt anslutna medarbetare var, som ocksåframgick av interpellationssvaret, uppe till behandling i så sent somi höstas. Utskottets avstyrkan då motiverades med att ett sådant förbud skulleha '"en betydande räckvidd och berörde hävdvunna principer för konflikterpå arbetsmarknaden". Det har ju också konfirmerats här av herr statsrådet. Men detta kan inte vara fallet när det gäller fråga omblockad av enmansföretag. Det har nämligen aldrig funnits något samband mellanenmansföretagen och fackföreningsrörelsens krav på att skriva avtal med företagsom har anställda medarbetare. Faktum är ju att facket i enmansföretag intehar någon fysiskt närvarande person som det kan representera. Förutom den föreningsrättsliga skymfen att man tvingasskriva avtal med en förening som man inte har något att göra med kan ett s. k.hängavtal innebära betydande risker för enmansföretagaren. Jag kan exempelvisnämna att målarfacket i i sitt hängavtal har skrivit in attenmansföretagare inte får åta sig jobb överstigande . Därtill kommer att företaget kan komma att beröras av en radkollektivavtalsrättsliga förhållanden som enmansföretagare normalt inte berörsav. Glädjande nog finns det fortfarande folk som tycker om attbli företagare, och det brukar ofta - inte minst här i kammaren - poängterasvilken betydelse det har att vi får nya företag. Men det kan vara besvärligtnog för en enmansföretagare även utan att han belastas med en mängd osäkravillkor. Stödefallet visar enligt min mening att det finns en facklig övermaktsom vi inte bör acceptera i ett demokratiskt samhälle. Jag vill därför, herrtalman. fråga herrstatsrådet: ni att frågan om fackets rätt att blockera Nr 68 enmansföretag för dess vägran att teckna avtal med facket är en fråga för Måndaeen den arbetsmarknadens parter? Vad frågan gäller är ju inte vad herrHovhammar eller jag blockad mot förekan tycka i det ena eller det andrafallet, utan huruvida lagstiftaren bör ingripa genom att förbjuda enkonfliktåtgärd som har tillämpats i något visst sammanhang. Det är också dennaprincipfråga som har varit uppe till behandling i . tycker att ett läge är orimligt är ju inte detsamma som att man omedelbartbör inskrida med lagstiftning. Eftersom har givit uttryck för detta vid fleratillfällen har jag redovisat den inställningen i mitt interpellationssvar.Detta visar ju att, oavsett vilket enskilt ärende motionerna har byggts upp på,det är själva principfrågan som har varit föremål för behandling. principfrågan har hitfills gett samma svar, dvs. att lagstiftareninte bör inskränka det område som kan användas för olika stridsåtgärder. kommer frågan emellertid upp till ny behandling iriksdagen med anledning av dels nya motioner om just de här frågorna, dels ensocialdemokratisk motion om förbud mot att innehålla intjänade löner. I principär det samma frågeställning: vi inkräkta på parternas rätt att disponeraöver sina stridsmedel? Det är ju inte så att det inteförekommer något kartläggnings- eller utredningsarbete på detta område. Delshar den nya arbetsrättskommittén att pröva frågan, dels har regeringen nyligenfilisatt en särskild utredningsman - som skall kartlägga möjligheterna tilloch förekomsten av olika stridsåtgärder- för att belysa frågan huruvida man pånågot enskilt område bör inskrida med lagstiftning. Eftersom detta är enprincipiellt mycket viktig fråga, bör vi börja i den änden, dvs. först göra enrättslig analys av läget. Någon sådan har ännu inte utförts, och i avvaktan påden är jag inte beredd att ta något ytterligare initiativ. 16ERIK HOVHAMMAR (m): Qm det förhåller sig så att en princip, om änaldrig så gammal, visar sig inte hålla, utan har blivit misstolkad, och om dethar förekommit brott mot vad som ibland har rubricerats som ansvar mellanparterna, så borde man väl kunna företa en omprövning i dagens situation. Fallet , som jag här har refererat till, samt ettannat lika uppmärksammat fall, nämligen fallet med blockaden av ett företag iUllared - vilket också har blivit riksbekant - har klart och entydigt visat påallvarliga brister i föreningsfriheten här i landet. Dessa brister avhjälpsemellertid inte endast genom en lag om s. k. negativ föreningsrätt, utan ensådan lag måste enligt min uppfattning kompletteras med ett förbud mot blockadav enmansföretag eller företag där det inte finns någon fackligt ansluten, för Om väderprognoserna i radio och TV dessvägran att teckna kollektivavtal, separat eller via arbetsgivarorganisation.Annars blir ju föreningsrätten verkningslös i dessa fall. Slutligen vill jag än en gång framhålla att den fråga somvi debatterar verkligen hör hemma här i . Statsrådets svar villjag därför inte betrakta som slutgiltigt. - Vi fick ju också ett visst löfte omatt den här diskussionen skall fortsätta. Detta noterar jag med glädje. Men fallet Stöde-som baraärerrfall bland många andra-visartydligt och klart att den nu gällande ordningen inte är tillfredsställande urallmän demokratisk synpunkt. Det är därför hög tid för att omprövasin inställning i denna fråga. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Meddelande om svar på interpellation 1981/82:111 17 Kommunikationsministern : Herrtalman! Jag vill meddela att jag hade för avsikt att besvara interpellation nr111 av . Interpellanten är emellertid förhindradatt ta emot svaret den dagen, och efter överenskommelse mellan oss kommerinterpellationen därför att besvaras . 8§ Svar på fråga 1981/82:191 om väderprognoserna i radiooch TV har frågat mig vilkaåtgärder regeringen avser vidta för att säkerställa att femdygnsprognoser omvädret även i fortsättningen kommer att redovisas i radio och TV. Väderrapporteringen i radio och TV regleras genom avtalmellan och . har parterna haft överläggningarom ett nytt avtal. Enligt uppgift har man därvid diskuterat olika alternativ ifråga om omfattning och kostnadsnivåer för de tjänster som Radiobetalar för. Femdygnsprognoserna är en sådan tjänst som Radiosedan länge köper från . Dessa prognoser finansieras alltså inte, tillskillnad från land- och sjörapporterna i radions program 1, med skattemedelutan med TV-licensmedel. Något avtal har ännu inte träffats.Jag är därför inte beredd att nu närmare kommentera fråga.