prot · G509138 · 1981-12-31 00:00:00 — Nog tycker jag att utrikesministern, som borde vetabättre, med förlov sagt nalkas demagogiska nejder när han säger attmoderaternas förslag här kan innebära att fattiga kommer att dö av svält. Berordetta på tiondelar i procent av vårt totala bistånd, ? Bringade vifattiga fill döden av svält, internafionellt sett, på den fid då biståndsminister och stod för betydligt lägre anslag till detinternationella världssamfundet, fastän vi då hade en bättre ekonomiskställning än vad vi har ? Detta säger något om attutrikesministern borde ha avhållit sig från sådana demagogiska konstgrepp i enförsamling som riksdag. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. 22 () replik: Jag vet inte vad som är konservativt ellerradikalt när det gäller hur vi skall utforma vårt biståndsprogram tekniskt. Utrikesministern säger själv att programlandstänkandet gerviktig stabilitet och långsiktighet i biståndet. Det skall också, somutrikesutskottet säger, vara en viktig grundval för biståndssamarbetet. Viuttrycker i vår motion -och jag fullföljde detta här - en viss oro för att manfår alltrrier av bistånd som är ämnesinriktat till olika sektorer. Biståndetskall inte utesluta att man har en sådan inriktning. Förutom särskilda programhar vi ju , blandade krediter, energi- och markvård osv. Men allasådana nödvändiga insatser kan mycket väl komma in underprogramlandsverksamheten. säger att den härinriktningen beror på andra saker, och han talar om administrativ bakgrund. Mensamtidigt säger han när det gäller programlandsbiståndet att det också ger SIDAmöjligheter att utnyttja sina administrativa resurser på ett effektivt sätt.Det är litet motsägelsefullt när det gäller vad som är det bästa administrativtsett. 23OSWALD (vpk) replik: Först vill jag med tillfredsställelsekonstatera att utrikesministern sade att den ändrade rubriken avseende dethumanitära biståndet till södra inte innebär att det skulle bli mindrestöd till befrielserörelser. Men då är det litet svårförståeligt att man måsteändra rubriken, om man anser att befrielserörelserna i södra skall ha stöd.Vi har ju haft en och samma rubrik under vilken vi har redovisatdetta stöd. Varför skall vi nu ändra den? Alla omskrivningar har enligt minuppfattning en viss innebörd. Man gör dem inte bara för ro skull, utan detligger alltid tankegångar bakom sådana här eufemismer. Därför känner man enviss oro, när de dyker upp. Anser man som sagt att befrielserörelser skall fåstöd, då Internationelh utvecklingssamarbete m. m. bör manockså vara ärlig och tala om att man vill ge dem det. Jag skulle också vilja uppehålla mig något vid vadutrikesministern sade om Världsbanksgruppen, och då kanske framför allt vid detförslag om påfyllnad till IFC som föreligger. Utrikesministern sade själv - ochvi känner alla till detta - att påfyllnaden fill Världsbanksgruppen har dragitsner speciellt från sida. Man uppfyller alltså inte sina åtaganden, medanmindre stater som skall fortsätta att betala in sina andelar till deolika organisationerna. Detta hänger ihop med den syn man har på multilateraltkontra bilateralt bistånd. Man kan ju se på vilket inflytande dessa pengar gernär det gäller att kanalisera biståndet via dessa organisationer. Vi vet attSveriges andelar i t. ex. är så pass marginella - även om de föross är ganska höga - att de ger väldigt små möjligheter att via röstningarpåverka bankens utlåning. Vi har sett hur banken har fört enpolitik som vi egentligen inte har gillat utan att vi har kunnat påverka den.Hur blir det nu med det här nya åtagandet i IFC? Vilket inflytande ger denpåfyllningen, som regeringen nu är beredd att ställa upp på? Hur många procentger de 32 miljonerna som man vill satsa på det här området? På vad sätt kommervi, fillsammans med det tiotal eller kanske upp emot hundra andra stater, attkunna påverka användningen av dessa medel? Det är viktiga frågor, som man måsteobservera i de här sammanhangen. Man får inte bara fortsätta att betala in medelsamfidigt som man konstaterar att andra länder sköter sina åtaganden dåligt. Jag tycker att , som annarsbrukar vara ganska konstruktiv - även om jag sällan håller med honom - för ivarje fall en alldeles onödig debatt, nämligen den om hur vi rubricerar våraanslag. Det avgörande är ju ändå den polifik vi bedriver, och den innebärfortsatt stöd till befrielserörelser för humanitär verksamhet. Det är den typav stöd vi kan ge utan att komma i konflikt med de regler vi har skrivit undersom medlemmar i . Så till den eviga frågan om vilket inflytande fåri internationella organisationer. Det är alldeles uppenbart, ,att om som en av de ca 150 medlemsstaterna i FN kanaliserar entredjedel av sitt bistånd den vägen, kan vi inte räkna med att inflytandet överhur medlen används blir lika stort som när vi bedriver biståndssamarbete direktmed mottagarländerna. Men vi har sagt oss att det ligger ett värde i att detfinns internationella biståndsorganisationer inom FN:s ram och inom ,eftersom det är ett u-landsintresse att på det sättet kunna samarbeta inte baramed enskilda länder. Av dem är inte alla lika oegennytfiga som , utansomliga har ganska bestämda krav inte bara på vilken politik som ifråga skall föra allmänt sett, utan också på vad man skall satsa på i bistånd.Inte minst gäller detta och hans partikamrater närståendeländer med mycket socialistiska förtecken i sin politik. När.detgäller IFC vill jag säga att det är en organisafion som ger kapitalstödtill investeringar för utvecklingsändamål och som skall varasjälvfinansierande. Det innebär att man delvis satsar på projekt som medförkostnader, men också på sådant som ger vinst och som kan finansiera dem sominte gör det. Jag tycker att IFC är en bra organisation. Det svenska bidragetär , och det är rimligt med hänsyn till våra resurser och defördelningsnycklar som används i det här sammanhanget. Vårt inflytande kannaturligtvis inte med denna enda procent av kapitaltillskottet bli heltavgörande - det må ursäkta oss för. Jag har både nu och tidigaesagt att vi måste vara beredda att också ha synpunkter på våra mottagarländersekonomiska politik, inte för att göra anspråk på att få bestämma över den, mengärna med anspråk på att få delta som samtalspartner även i fråga omgrundläggande ekonomiska riktlinjer för utvecklingen. Men det faktum att jag iden diskussionen har antytt en och annan kritisk synpunkt på ekonomiskapolitik får ju inte innebära att vi skulle bestraffa genom att minskabiståndet dit. är och kommer säkert att fortsätta att vara ett av våraviktigaste programländer. Jag tror att jag vågar försäkra kammaren att desvenska biståndsmedel som har satts in i - även om ett och annatprojekt har varit mindre lyckat - har varit till nytta för människorna där, ochkanske kan den svenska närvaron påverka i positiv riktning när detgäller den ekonomiska pohfiken. I fråga om menar att vi bör harätt att säga till vietnameserna att deras invasion i och deraskvarstannande där med stora truppstyrkor hotar att underminera den svenskabiståndsviljan. Jag kan försäkra att.detta har jag sagt mångagånger, från både denna och andra talarstolar och direkt till företrädare förVietnams regering. Senast gjorde jag det när vi hade besök av dessutrikesminister , som ju också träffade. Jag har i mycketfräna ordalag kritiserat utrikespolifik, och jag tänker fortsätta attgör det så länge jag tycker att det finns skäl fill det. Men jag anser inte skall låta den kritiken få formen av sänkta biståndsanslag till Vietnam.Skulle man ge sig in på den vägen, skulle vi komma att ställas inför liknandeavvägningsproblem visavi prakfiskt taget alla våra mottagarländer. Gentemotalla dessa länder kan vi nämligen alltid rikta krifik, både vad gäller derasutrikespolitik och kanske än mer vad gäller deras inrikespolitik, om vi skallmäta den med svenska demokratiska mallar. Därför tror jag att vi skall avståfrån detta. Och egentligen gör mer väsen av den här saken än vadderas politik egentligen förtjänar. Såvitt jag vet har ju inte moderaternaföreslagit att vi skall upphöra med biståndet till utan bara att viskall ge litet mindre - och det kan trots allt inte vara så mycket tillprincipiellt ställningstagande. Sedan, : Jag har inte sagt att den prutningpå 800 milj. kr. som ni föreslår beträffande biståndsbudgeten skulle innebäraatt ni med jämnmod ser att människor i svälter ihjäl. Det hade varitvärt den uppläxning som utrikesutskottets ordförande ville ge utrikesministern.Men jag sade inte så. Jag har bara försökt säga att om tillsammans med Internationelh utvecklingssamarbete m. m. Internationelh utvecklingssamarbete m. m. andraländer skulle ta sina kortsiktiga ekonomiska svårigheter som intäkt för attminska biståndet så kommer nöden i världen att öka och en massa människor attsvälta ihjäl i onödan. svalt ungefär 50 miljoner människor ihjäl ivärlden - inte i någon stor, dramatisk svältkatastrof som förorsakade rubrikeroch TV-program, utan tyst och stilla på grund av undernäring ochunderutveckling. märker vi att världen satsar mer och mer pengar pårustning och mindre och mindre bistånd, med mofiveringen att man inte har råd.Det är den inriktningen som jag menar att inte får kopiera. Därför harvi låfit biståndsanslagen vara orörda av de besparingsinsatser som vi tvingastill på praktiskt taget alla andra områden. , herr talman, till resonemangom programländer och anslag till annat än programländer. Det kan för denoinvigde kanske verka vara en obegriplig debatt. Men faktum är att vi alltidgett anslag både till programländer och till annat. Vi ger anslag till s. k.särskilda program för internationella projekt utanför programländerna för 160milj. Vi har miljö- och energianslagen på 75 milj. kr. och katastrofanslagetpä 350 milj. kr. SAREC får 150 milj. kr. och det humanitära biståndet tillsödra och - som jag just har talat om - 190 milj. kr. Ochvi ger stöd till olika enskilda svenska organisationer. Allt detta liggerutanför programländerna. Ett av de områden som vi har tyckt att det har varitsärskilt angeläget att satsa på och där vi menar att insatserna bör kunna gåockså till andra länder än dem som är våra huvudmottagarländer ellerprogramländer är just miljö-och energiområdet. Och här kan inte GertrudSigurdsen annat än hålla med mig om att behoven är uppenbara. Vi vet att av jordens växt- och djurarter är utrotningshotade, att de tropiskaregnskogarna håller på att långsamt försvinna, att den odlingsbara jordenminskar med ca en tredjedel , att öknarna breder ut sig med ca 5-7miljoner hektar , ett område som ungefär motsvarar , ,och tillsammans, att flertalet har kostnader för sinoljeimport som uppgår fill av deras samlade exportinkomster och att delider brist på elektricitet. Alla dessa problem finns där. Och har skaffat sigerfarenhet av hur man kan göra någonting åt detta. Då menar vi att det ärrimligt att koncentrera ganska mycket av vårt bistånd till just de härområdena, även om det då kommer att beröra även andra länder änprogramländerna. 25ALLAN () replik: Beträffande föreligger det nog ingenmeningsskilj-akfighet mellan oss. Jag har också antytt att bordeframföra kritik mot den ekonomiska politik som för och därvidframhålla att vi annars riskerar att kasta goda pengar efter dåliga. Hjälpenfill går inte till utveckling utan till uppehållande verksamhet,och det är inte meningen med vår biståndspolitik. Detta bör polifikerna där haklart för sig. BeträffandeVietnam ligger det något annorlunda till. att hanhar förebrått vietnameserna för deras politik och framfört kritik. Men därvidhar det ju stannat. föreslår att vi skall icke bara som nuge 1 miljon till utan också reservera medel på 200 milj. kr.Men för hur ? Ja, har i ett anförande talat omprojekt på 10,20 och . menar att vi skallfortsätta att hjälpa , med den politik som landet för externt ochinternt? Tror att den svenska folkopinionen står bakom dennamiljonrullning fill med tanke på dess uppträdande, dess ockupation ochdess quislingregim i och ? har självnyligen talat om hur viktigt det är att förankra biståndspolitiken i densvenska opinionen. Det räcker med andra ord inte med krifik som inteefterföljs av någon åtgärd. Vi moderater vill att biståndet till dettaår skall sänkas till 180 milj. kr. Detta är inte att ta bort någonting, utanatt anpassa biståndet fill en avveckling, en nedtrappning, och det anser vibefogat. Beträffande de fattiga människor som skulle drivas i dödengenom svält till följd av den moderata politiken: fällde faktisktett sådant yttrande i direkt anknytning till de moderata sparsamhetsmotionernaoch inte till någon allmän internationell avveckling - om inte annat får protokolletvisa det. Och har tidigare använt liknande tongångari fråga om de moderata besparingarna i årets budget. Det var det jag menade imitt första anförande, när jag talade om att personer som vet bättre i allafall för sådant tal. Det måste betecknas som demagogiskt. Jag tror att det är viktigt att vårbiståndspolifik anpassas också efter folkets mening. Och till folkets meningtror jag icke hör att miljonerna skall rulla till på det sätt som harskett. Internationelh utvecklingssamarbete m. m. 26OSWALD (vpk) replik: I fråga om inflytandet i olika Världsbanksorganisationerhar utrikesministern och jag inga skilda uppfattningar. är ett litetland, ett av många, och våra bidrag blir med nödvändighet marginella i de härsammanhangen - och det ger alltså litet inflytande. Men just det är ju problemet.Om det är så måste vi mycket noga överväga vårt engagemang i sådanaorganisationer. Som jag sade har vi många exempel på attVärldsbanksgruppen har använts på ett sätt som vi inte har gillat - jag hoppasatt också anser det. Jag kan bara nämna exemplet , därVärldsbanken drog in alla sina lån , i ett skede när landet framför allthade behövt stöd - och vi kunde inte göra någonting åt det på grund av de faktasom vi är överens om. Detta menar jag borde få oss att tänka efter mycket noga,innan vi satsar nya pengar på nya liknande grupperingar. Sedan: IFC - som utrikesministern med sina amerikanskasympatier uttalar på engelska - är en fullständigt kommersiell organisation.Eller hur? Den skall stödja enskilda företag i utvecklingsländerna. Vi kommeratt få - Internationellt utvecklingssamarbete m. m. fick vihöra - där. Vi kommer alltså inte ett dugg att kunna påverka vart de 32miljonerna eller några andra miljoner som vi är beredda att slänga efter tarvägen. Detta tycker jag talar för att vpk:s förslag att vi skallvara försikfiga med multilaterala anslag har fog för sig och är väl underbyggt.Vi har däremot inte sagt att vi inte alls skall ha multilateralabiståndspengar- självfallet måste vi ha det. Men de bör minskas till förmån förbilaterala insatser, som vi kan kontrollera och styra efter våra egna åsikteroch uppfattningar. Får jag för och kammarensräkning citera vad jag sade: "Skulle det rika inte ha råd attavstå en enda procent av våra samlade resurser till människor som annarsriskerar att svälta ihjäl?" Jag tror att det är ett uttalande, i form aven retorisk fråga, som jag kan stå för. Jag hade egentligen inte tänkt säga mer. Men efter OswaldSöderqvists inlägg får jag väl be om ursäkt för att jag mot kammarens reglertalade engelska. Däremot har jag ingen anledning att be om ursäkt för detsvenska bidraget till IFC. Det är mycket väl använda pengar. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 28MATS (): En del av bakgrunden till dagens debatt ärden mycket allvarliga försämring som har skett i många ekonomierunder 1970-talets olika ekonomiska kriser. Vi kommer ihåg hur vi 1974/diskuterade den första oljeprischocken och hur prognosmakarna gjordeprognoser som innebar att en rad kunde komma att i prakfiken görabankrutt. När vi nu har 1970Ttalet bakom oss, kan vi konstatera att utveckUngentyvärr delvis kom att bli värre än de ganska otäcka målningar som då gjordes. Vad som hände var ju inte bara att liksom viandra drabbades av oljeprischocken. Sedan kom i-länderna att via enrekordinflation på industrivaror exportera mycket av vår oljebörda tillbakatill . De som inte hade olja klämdes från två håll - avoljepriserna och de mycket höga importpriserna på de varor som de skulle köpafrån i-länderna. Många utländska valutainnehav sopades undan. Detvar för många omöjligt att köpa reservdelar. Industrier och jordbrukkom att gå i stå. Till detta kom, inte minst i , naturkatastrofer, delvisbetingade av hur mekaniken har använts i jordbruket, jordförstöring på mångahåll, Sahelkatastrofen. Livsmedelsproduktionen per invånare kom att sjunka i endel länder i . Så kom den andra oljechocken 1979. Vad vi nu har upplevt -och vad som i viss mån är bakgrunden till disskussionen här - är hur den andraoljechocken från 1979har arbetat sig igenom världsekonomin . Oljepriserna höjdes.Sedan höjdes priserna på industrivarorna med ny rekordinflafion i våra länder.U-länderna fick alltså mycket stora import-prishöjnmgar på sinindustrivaruimport. De fick oljeprishöjningar om de inte själva hade olja. Mendessutom har ju tillkommit att var i ett mycketsämre läge än under 1973,1974 och 1975. När den andra oljeprischocken kom hadede dragit på sig en skuldbörda från den första oljeprischocken som gjorde attde är oerhört mycket sämre ställda i nuvarande läge. skuldbördafrån den första oljeprischocken fram till nu har minst fyrdubblats. En mycket vanlig situation i ett u-land är att kanskehälften av landets exportinkomster får användas för att betala oljan.Ytterligare en fjärdedel får användas för att betala räntor och skuldtjänster.Det blir då inte mycket kvar att finansiera den import som skulle kunnaanvändas för u-landets utveckling. Jag tror att kanske litetbagatelliserade det problemet när han i och för sig korrekt påpekade att detbara är åtta länder, varav några i , som står för hälften avupplåningen. Det säger väldigt litet om bredden på problemet, eftersom så mångau-länder har mycket, mycket små bruttonationalprodukter. De bidrar därmed inteprocentuellt så mycket till skuldbördan, men det är ju för landet internt likastora problem. Vi glömmer ofta att också som vi betraktar somförhållandevis starka har en mycket blygsam bruttonationalprodukt. -ett oljeland som är mindre dåligt ställt - har en bruttonationalprodukt som ärungefär hälften av . - ett jätteland som har 66 miljonerinvånare och är ett av de framgångsrika oljeländerna - har enbruttonationalprodukt som faktiskt bara är en tredjedel större än BNP. har drabbats värst av denna utveckling.Bruttonationalprodukten per invånare har minskat i en rad länder,livsmedelsproduktionen likaså -tyvärr. Ur den synpunkten är det oerhört viktigtatt vi upprätthåller och utökar biståndet till de länder i som harklämts så hårt av den här utvecklingen. Det gäller länder som , Kenyaoch , som på olika sätt har drabbats. Jag tycker att det var egendomligt att så attsäga singlade ut som ett land där det fanns speciella skäl för densvenska regeringen att komma med påpekanden om dess ekonomiska politik.Tanzania delar tyvärr den här utomordentligt dåliga situationen med andraländer som exempelvis och . Jag tror att det finns skäl att minskapå brösttonerna i krifiken av ekonomiska politik när , illaställt som landet är, har en utlandsskuld som i förhållande dll landetsbruttonationalprodukt är lika stor som den utlandsskuld i förhållande till BNPi som har utvecklats under de regeringar som har suttit i.Den här rådgivningen till - från en regering som har skapat en sådanekonomisk situation i - kunde kanske mot den bakgrunden få en merblygsam karaktär. Det är ett mycket farligt läge som världsekonomin befinnersig i. stod ju många för en expansion i världsekonomin, närvi i i-länderna Internationelh utvecklingssamarbete m. m. . Internationellt utvecklingssamarbete m. m. drog åt iekonomin, när efterfrågan föll här. Men det som sker under innevarande år äregentligen ett ytterligare förvärrande. De icke oljeägande hardrabbats på det sätt som vi har talat om. Det som sker just , och som kanskegör läget extra farligt, är paradoxalt nog att oljepriserna sjunker. Mankan säga sig att detta skulle vara bra för andra , och det är det utantvivel på lång sikt. Men vad vi upplever just , , är att till följd avfallande oljepriser många oljeländer, som har stått för expansion iekonomin, ställer in - eller drar ner på - projekt, håller tillbaka. Det bliralltså ett bortfall av efterfrågan jämfört med hur det var tidigare. Men innebär den otäcka ironin att de andrau-länderna, som skulle vara hjälpta av lägre oljepriser, fortfarande ärdrabbade av oljeprisernas inverkan på alla andra priser. De drabbasfortfarande av rekordinflationen på industrivaror, och de drabbas av den hårdaskuldtjänst med mycket höga räntor som de måste betala. Alla sitter så att sägai saxen - de icke oljeinnehavande till följd av effekterna av 1979års oljeprischock, oljeländerna genom att de nu själva måste iakttaförsiktighet. Och vi i industrivärlden känner de problem vi har och hur de harmötts med en alltför konservativ politik - vilket inte hör till dagens debatt. Det är alltså mycket viktigt att denna knut kan lösas upp.Ett sätt är internationella överenskommelser, som lyfter av en del avu-ländernas skuldbörda. Det är en förutsättning som det inte finns någon vägudenom. Det är ett nödvändigt men icke tillräckligt steg. Löser man inte genominternationella överenskommelser upp den knut som skuldbördainnebär, så är riskerna för hela världsekonomin, såvitt jag förstår,utomordentligt stora. Denna dystra utveckling döljer på ett sätt när det gälleru-länderna en annan utvecklingslinje, som är mera positiv och som har gåttparallellt. Många är inne i en utveckling där man vill breddakontakterna med i-länder, inte minst i-länder som är oberoende och alliansfria,av typ. Detta gäller både fattiga och bättre ställda u-länder.Man säger sig att bistånd inte får vara hela förhållandet mellan i- ochu-länder. Man vill vidga sina kontakter på en lång rad andra områden.Parallellt med ett ökat biståndsberoende - på grund av de ekonomiska kriserna -vill alltså många bredda och utveckla kontakterna med just Sverige.Det kan vara på många områden: utrikespolitik, vetenskap, teknologi, kulturelltsamarbete och kommersiellt samarbete. Detta är också viktigt för , ett land som hävdaralliansfrihet och de mindre staternas rätt till självständighet och ekonomisktoberoende. Att stärka utvecklingsländer som strävar efter självständighet är juockså ett sätt för oss att stärka vår egen självständighet. Vår ekonomi ärstarkt utlandsberoende. Vi har alla skäl att sprida detta beroende till fleraländer för att inte bli alltför beroende av ett eller två ekonomiskamaktcentra. När då utvecklingsländer - det kan vara vårabiståndsmottagarländer eller rikare länder - velat utveckla kontakterna medSverige, ofta på många områden , t. ex. överföring av kunskap ochteknologi, köp av hela anläggningar, yrkesutbildning, hela system osv., har manofta haft kritiska synpunkterpå sätt att fungera som motpart i ett ökat utbyte. Det är svårt, sägerman, att i finna ett sammanhållande organ till vilket ett u-land kanrikta sina önskemål och göra beställningar. Den svenska resursbasen och vårakunskaper finns ju spridda på många tekniska områden, på olika företagsgrupper,små och stora industrier och statliga institutioner runt om i landet. Mångau-länder upplever att det inte finns någon samordning eller att den ärotillräckHg. Någon möjlighet för u-landet att överblicka vilka möjligheterSverige har att bidra på en viss sektor finns ofta inte. Socialdemokraterna har vid sin parfikongress i höstastagit upp ett program om hur man skall kunna utveckla samarbetsavtal medu-länder mot denna bakgrund. Där har förts fram tankar om hur vi med ettbegränsat antal där vi har ett utrikespolitiskt intresse, ettbiståndspolitiskt intresse eller ett kommersiellt intresse skall kunna utvecklamer sammanhållna samarbetsavtal. Dessa avtal kommer att få olika karaktär ocholika finansieringsformer, beroende på om de är kommersiellt betingade ellergrundas på biståndsskäl eller utrikespolitiska skäl.