prot · G5097 · 1981-12-31 00:00:00 — Omman påstår att befinner sig i kris bör man studera den internationellastatistiken, som visar att har en per-capita-inkomst som ligger blandde fem högsta i världen. Det är något av oljeländerna som ligger före, menannars ligger mycket högt i fråga om percapita-inkomst. Också om manstuderar konsumtionsutvecklingen kan man se att konsumtionen beträffande vissavaror är mycket hög. 1TV har man nyhetsinslag där man frågar: Var finns krisen? När man frågade i enmycket lång kö av videoköpare var det ingen där som påstod att det var någonkris, så att man inte hade råd att köpa dessa anläggningar. Vadsom ytterligare kommer till är att svenska folket beviljade sig större förmånerän resurserna medgav. Det har också lett till en obalans i ekonomin. Alla demisstag som den socialdemokratiska regeringen gjorde ända , dåsvenska folket i val gav regeringen avsked, har också måst rättas till. Dethöga kostnadsläget för svenska produkter har måst justeras genom devalveringarbåde 1977 och 1981. Utlandslåneni vårt land har varit mycket omfattande, dock inte större än i , där ensocialdemokratisk regering har ansvaret. När den första Fälldinregeringenträdde till var utlandsupplåningen i vårt land redan uppe i 20-25 miljarder.Från socialdemokratisk sida behandlar man emellertid utlandsupplåningen mycketensidigt. Man säger nämligen att staten inte hade lånat mer än 200 miljoner.Det är klart att detta stämmer, om man inte tar hänsyn till den totalautlandsupplåningen. En sak som kan diskuteras är ju om man skall välja densocialdemokratiska metoden, dvs. att tvinga svenska företag att låna påutlandsmarknaden och sedan ståta med att staten inte har lånat så mycket, ellerom man skall gå den andra vägen och låta staten göra upplåningen och därefterförse företagen med kreditmöjligheter. Mycket lutar åt att man bör gå denvägen, att staten sköter upplåningen och på det sättet klarar kreditmarknaden.Det är inte så bra för svenskt anseende att en förfärlig mängd företag ochandra, vilkas kreditvärdighet de utländska långivarna inte kan bedöma, går utpå kreditmarknaden. kreditvärdighet kan man lättare bedöma, och denär fortfarande god. Detär således missvisande uppgifter om den svenska utlandsupplåningen somsocialdemokraterna lämnar, när de endast jämför utlandsupplåningen medvad staten hade lånat upp, då socialdemokraterna själva drev utföretagen att låna på utiandsmarknaden. Jag vill dock säga att det ärofrånkomhgt att utlandsupplåningen inom en inte alltför avlägsen framtid måsteupphöra. Vadsom ytterligare tillkom i form av svårigheter var naturligtvisoljeprisstegringarna. , då den största stegringeninträffade, höjdes oljepriset med 10 miljarder. Hur kan någon påstå att någotsådant kan gå spårlöst förbi? Självfallet måste en sådan jättestor ökning avutgifterna för vårt land sätta sina spår i ekonomin. Att man sedan gick ochbyggde onödiga kärnkraftsreaktorer- flera av dem har stått stilla och massor av vatten har runnit förbi vid våravattenkraftverk - är en politik som borde ha uppmärksammats mera än vad somförekommit. Till att börja med var socialdemokraterna emot den. I dagerkänner de att det var riktigt att göra denna devalvering. Egentligen har densvenska kronan revalverats. Bindningen till D-marken har nämligengjort att kronan har kommit att stiga utan att vi egentligen avsett det. När vigenomförde den senaste devalveringen innebar detta i viss mån ett återställandeav kronans värde. Motbakgrund av alltmer vikande marknader måste vi också försöka anpassa de svenskapriserna, så att vi kan sälja våra varor. talade om attdevalveringen gör att svenska varor säljs billigare, och han sade att det ärarbetarna som får betala detta. Men vilket var ? Hade det varit bättre att fortsätta att hålla så höga priser attsvenska varor inte kunde säljas? Vad leder det till? Jo, det leder naturligtvistill ännu större arbetslöshet. har vi möjligheter att expandera och attsälja, och då kan vi också få en ökad sysselsättning. Räntesänkningenhar diskuterats , och jag skall bara säga några ord om denna i princip.Diskontoförändringen är inte någonting som sker som en isolerad företeelse.Bankofullmäktige sitter inte för sitt eget nöjes skull och bestämmer om atträntan skall sänkas eller höjas, utan räntesäkningen är en del av hela denekonomiska politiken. Det är viktigt att räntan är rörlig. Den måste kunnaförändras efter förändringarna i den ekonomiska politiken. Socialdemokraternagjorde en gång det stora misstaget att när centralbankerna i världen sänktediskontot inte följa med och genomföra sänkningar i . Längre fram, närdet borde ha varit en höjning, så kunde man knappast göra det, därför att densvenska räntan hade legat på en för hög nivå. Det är alltså som princip viktigtatt man följer med i de olika förändringarna inom den ekonomiska politiken närman skall bestämma diskontot. Det är regel att när man gör kraftiga höjningar,får man den effekt man önskar vid den aktuella ekonomiska situationen, men närman sänker räntan bör man alltid gå fram ganska försiktigt för att se vad somkommer att hända efter en justering av diskontot. Momssänkningenär ju en del av det ekonomiska paketet. Vid en devalvering höjs priserna påalla importerade varor, och dessa är en stor del av hela den svenskakonsumtionen. En av orsakerna till att momsen bör sänkas är att dennaprishöjning inte skall slå igenom här hemma. Vidare,herr talman, skulle jag vilja säga något om löntagarfonderna, som GunnarNilsson har tagit upp. Diskussionen om löntagarfonder har hållit år, men vi får aldrig några egentiiga besked om hur de kommer attutformas. Man jublade på den socialdemokratiska kongressen, och påLO-kongressen också, över att man nu hade fattat beslut om dem. Vad innebar detbeslutet? Jo, det innebar bl. a. att den tekniska utformningen skall anstå t.v. Att acceptera något sådant vore att köpa grisen i säcken, eftersom vi intevet hur det kommer att bli. sade attsmå företag inte får några besvärligheter med Nej, vi vet ju att det i vissa sammanhang föreslåsen gräns och att små företag inte skall beröras. Men om man säger att mansätter gränsen vid företag med 50 anställda, så kommer säkert mindre företag,med 30-40 anställda osv., att i många fall akta sig för att anställa flera än50 personer. Där blir det genast besvärligt. Det blir alltid svårigheter närman gör sådana gränsdragningar, och det kan då mycket väl hända att man flyttarner gränsen igen, så att den hamnar ganska lågt. lovprisar man småföretagsamheten i mitt eget län,vilken är känd över hela världen. Men jag skulle vilja frågasocialdemokraterna, om de verkligen tror att några initiativrika människorkommer att starta en industri, när de nästan kan förutsätta att den kommer attgå ur deras ägo? Det blir en spärr som kommer att leda till en förskräckandeutveckling, om man ordnar det så för de mycket initiativrika småföretagarna ivårt land. De sociala förmånerna har tagits upp av . Närman diskuterar pensionerna kommer man ju inte ifrån, som vi har påvisat, att dehar stigit från . den 1 juli 1981.Olof sade att av höjningen var prisstegringar. Ja, det är sant, mendet återstår i alla fall förbättringar. Folkpensionerna har alltså irealiteten blivit förbättrade. Det statliga stödet till de handikappade har stigit från 6miljarder till 14 miljarder . Kan man säga att den ökningen bara är enkompensation för prisstegringar? För barnomsorgen har det totala statliga stödet stigitfrån 4,5 miljarder /76 till 12 miljarder /82. Den ökningen är inte barakompensation för prisstegringar. Det är svårt att begripa vad det finns för fogför att tala om social nedrustning när folkpensionerna höjts från 12 000 till24 . För att få balans i svensk ekonomi är detnödvändigt att fortsätta med den strama politik som förts . Detgäller också alla anslagsmottagande institutioner. De måste inse att även derasområden måste drabbas av besparingsåtgärder. Sådana ekonomiramar måste tillämpasatt de anpassar sin verksamhet efter de resurser som erhållits. Man kan inteständigt tala om expansion eller om en oförändrad nivå. Det viktigaste är attfå svensk ekonomi i balans och i synnerhet att få ner inflationen. 42Ekonomi- och budgetministern : Herr talman! Den internationellaekonomin är just nu ganska svag. Detta är ett konstaterande som gjorts av allatalare i denna debatt. De större länderna prioriterar i allmänhetinflationsbekämpningen. Den ekonomiska politiken blir då ofta i hög grad restriktiv.Prisökningarna är dock alltjämt snabba, även om de dämpats något i vissaländer. Den restriktiva politiken i omväriden sätter bestämda gränser för våregen handlingsfrihet på det ekonomisk-politiska området. En mycket betydande arbetslöshet förutses i OECD-ländernaunder , i genomsnitt - att jämföra med dagens svenskaarbetslöshet, . Även om vår arbetslöshet just nu är hög för svenskaförhållanden, ligger den ändå på en internationellt sett mycket låg nivå. Det mest sannolika är att enåterhämtning i västvärldens ekonomier kommer till stånd . Men det ären osäker bedömning. Den internationella uppgången kan komma senare och gålångsammare än vi nu räknar med. I denna svaga internationella konjunktur befinner sigsvensk ekonomi i obalans. Detta är förvisso något vi inte är ensamma om. Mångaandra, mindre länder är i samma situation. Men det hindrar inte att det ärnödvändigt att omgående ta itu med obalanserna. Vi kan inte vänta med de åtgärder alla tycks ansenödvändiga, i förhoppningen att de yttre förutsättningarna skall blibättre. Dels kommer detta att dröja, dels kommer vi inte med en ekonomi iobalans att kunna tillvarata en förbättring i den internationella ekonomin pådet sätt som vore önskvärt. Det kommer vi däremot att kunna göra, om vi redannu vidtar kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med problemen i vår egenekonomi. Huvudorsaken till obalanserna i svensk ekonomi förtjänaratt återigen nämnas. Under stora delar av ökade den samladekonsumtionen i 1960-talstakt, medan produktionen på intet sätt ökade i sammatakt som . Så växte successivt ett betydande bytesbalansunderskottoch en ökande utländsk skuldsättning fram. Den offentliga konsumtionen ökade särskilt snabbt. Denprivata konsumtionen stagnerade däremot och visar nu en vikandetendens. visade det sig inte möjligt att skattefinansiera den snabbaoffentliga expansionen. När skattetrycket steg ökade också svartjobb och annanskattesmitning. Och när man höjde en skatt, så undergrävdes basen för andra. Såskapades det stora statliga budgetunderskottet. Då och då uppstår en lätt förvirrad debatt om de härförhållandena. Debatten gäller frågan om obalanserna beror på överkonsumtioneller underproduktion. I själva verket är det fråga om bägge delarna. Den uppgift som den ekonomiska politiken står inför är attförena en dämpad konsumtionsökning med offensiva insatser för att stimulerainvesteringar och produkfion i den utlandskonkurrerande sektorn, dvs. i förstahand i industrin. Att gripa sig an med den uppgiften är också ett huvudsyfteför regeringen. Det visar bl. a. septemberprogrammet. Vi kan räkna med fortsatta produktionsökningar ochfortsatt ekonomisk tillväxt . För att återvinna balansen i densvenska ekonomin måste vi, enkelt uttryckt, exportera mer och konsumera enmindre andel av tillväxten än vad vi gjort . I själva verketmåste nästan hela tillväxtutrymmet användas för att återställa balansengentemot utlandet, så att vi kan börja betala av på våra skulder i stället föratt öka dem. Dagens balansbrister är delvis en följd av en politik somliknar vad socialdemokraterna tycks rekommendera också för framtiden, nämligenatt öka den inhemska efterfrågan snabbare i än vad man gör i vårakonkurrentländer. Men det är lätt att visa, att när vår inhemska efterfråganökat mer än efterfrågan inom OECD-området i övrigt, så har vi tappat i konkurrenskraft, förlorat marknadsandelar och fått se vårtbytesbalansunderskott växa. Det var vad som i alldeles särskilt hög gradskedde fram till den förra devalveringen och vad som imindre utsträckning också inträffade och 1980. Vi vet att det förs en mycket återhållsam politik i våromvärld. Man är ytterst försiktig med att stimulera den egna inhemskaefterfrågan. Det är något vi kan beklaga, ty det begränsar naturhgtvis våraegna möjligheter. Vi är nämligen i den situationen att vi bör hållatillbaka vår inhemska efterfrågan mer än i genomsnitt. 1 annatfall kan vi inte utnyttja devalveringen till att vinna tillbaka förlorademarknadsandelar, stimulera expansiva investeringar i industrin och såledesbörja det långsiktiga arbetet att sluta gapet i våra utrikesaffärer. Regeringen har lagt fram ett program för en offensivekonomisk politik. Bakgrunden är den som jag nu redogjort för. Programmet harfyra olika beståndsdelar. Det måste, som vi har betonat, ses som en helhet. Deolika delarna kan inte brytas ut och behandlas var för sig, utan attprogrammets hela syfte förfelas. Den första beståndsdelen är devalveringen, som förbättrarkonkurrenskraften och skapar utvecklingsmöjligheter åt industrin och andradelar av den utlandskonkurrerande sektorn. Den andra är prisstoppet, momssänkningen och den i dagbeslutade räntesänkningen som blivit möjlig till följd av den internationellaränteutvecklingen och den inhemska ekonomiska politiken. Dessa åtgärder dämparinflationen och de inflationsförväntningar som vi av erfarenhet vet att endevalvering för med sig. Sänkt moms och sänkt ränta är också nödvändiga för attden privata konsumtionen inte skall pressas tillbaka alltför mycket.Människorna får räkna med en viss nedgång i sin privata konsumtionsstandardäven med en momssänkning. Utan momssänkning skulle nedgången bli alltför stor. Den tredje beståndsdelen är återhållsamheten medoffentliga utgifter. Om karakteriserades av offentlig expansion ochindustriell stagnation måste det rakt motsatta gälla . Vi måste bryta den automatik som leder till att deoffentliga utgifterna svarar för en ständigt större andel avbruttonationalprodukten. Enbart beräknas de offentliga utgifternasandel stiga från av BNP. har regeringen emellertid tagit ett fast grepp överutgiftsutvecklingen. Sfatiiga utgifter begränsas och budgetpolitiken i kommuneroch landsting är stram. räknar regeringen med att den offentligakonsumtionen realt sett skall öka med bara några tiondels procent. Detta är enväsentlig förändring jämfört med tidigare. Den fjärde beståndsdelen är insatser för att förbättra densvenska ekonomins produktionsförmåga och produktivitet, såsom särskilda investeringsavdragoch en rad åtgärder för att få arbets-, kapital- och råvarumark-naderna attfungera bättre. Låt migåterigen betona att septemberprogrammets fyra beståndsdelar Det går inte att bryta ut vissa och genomföra dem som manunderlåter att genomföra andra. Då får inte åtgärderna avsedd effekt församhällsekonomin. Förett år sedan höjdes mervärdeskatten och en del punktskatter. Motivet för deåtgärderna var att det annars fanns en risk att vi i skulle få en iförhållande till omvärlden alltför snabb inhemsk efterfrågeutveckling. Underförra hösten föll bl. a. betydande lönehöjningar ut till följd av högaavtal. Effektenav avtalet förstärktes av de skattelättnader och ökade livsmedelssubventionerunder våren som krävdes för att få slut på arbetsmarknadskonflikten. Viriskerade att få en upprepning av situationen avtal:överhettning i ekonomin, ökad löneglidning, ett nytt högt avtal 1981, företagsom övergav den besvärliga och vikande exportmarknaden för den lättare svenska.En sådan utveckling, herr talman, skulle också ha lett till en accelererandeinflation. Momshöjningenhar uppnått sina syften. Det relativa efterfrågetrycket i harutvecklats i acceptabel takt. Löneglidningen har hållits tillbaka. Avtalträffades och på en nivå som ingav förhoppningar om en istort sett oförändrad relativ konsumtionskraft. Inflationstakten har under 1981varit på väg ned. Vi räknade före devalveringen med att mot slutet av det häråret ha en inflation i årstakt mätt på . Momshöjningenförra året mötte kritik från många håll. En åtstramningspolitik är sällanpopulär. Men kan vi se sambandet mellan å ena sidan momshöjningen och åandra sidan det låga avtalet 1981 och den avsaktande inflationstakten underåret. Ännui våras var ekonomin på rätt väg till följd av den politik som beslöts förrahösten. Vad som sedan kommit att förändra bilden är framför allt förändringarnai valutakurserna - främst den stigande dollarn och den sjunkande D-marken.Utvecklingen har varit till viss glädje för de delar av svensk industri somsäljer i dollar, främst massaindustrin. Men den större delen av industrin somhar att konkurrera med D-marken och till den knutna valutor har fått sinkonkurrenskraft försvagad. Detbör också framhållas att glädjen för t. ex. massaindustrin har varit begränsadän så . De flesta affärer har skett i dollarkurser som terminssäkrades ivåras. Det innebär att säljarna inte fått ut något av dollaruppgången under detsenaste halvåret. Sammantaget har valutautvecklingen varit klart negativ försvensk industri. Detvar i den situationen nödvändigt att överväga olika möjligheter tillkostnadsanpassning. I stort sett stod två alternativ till buds. Jag såg då intealternativet med en av beslutad lönesänkning som realistiskt. De tvåmöjligheterna var en devalvering eller en sänkning av arbetsgivaravgifterna.Två omständigheter har varit utslagsgivande till förmån för devalveringen. Fördet första: Devalveringen innebär att åtgärderna riktas direkt till denkonkurrensutsatta sektorn. Vid en sänkning av arbetsgivaravgiften går huvuddelen av kostnadssänkningen till den skyddadesektorn. Men det är alltså den konkurrensutsatta sektorn, K-sektorn, vi villstödja. Det är den som skall hjälpa oss till balans i ekonomin. Det är den somförlorat på valutautvecklingen. För det andra: Devalveringen ger effekt snabbare.Konkurrenssituationen förbättras från till en annan. Det tar mycketlängre tid för arbetsgivaravgiftssänkningen att verka igenom ekonomin. Devalveringen återgav industrin den konkurrenskraft den haftföre det senaste halvårets valutaoro. Men innebär de ökadeimportpriserna en ytterligare nedpressning av den inhemska efterfrågan. Det varvår bedömning att denna nedpressning utan kompletterande åtgärder blivitalltför stor. Ytterligare en omständighet att ta hänsyn till var denreallöneminskning som löntagarna som kollektiv genom årets avtal tagit på sig.Den uppgick före devalveringen till totalt . Skulle nulöntagarna ensamma bära också bördan av devalveringen, eller skulle andragrupper också vara med - i första hand pensionärerna? Låt mig ge någon bakgrund till den sista frågan. Om vihade devalverat men inte gjort någonting annat, så hade pensionärerna fåttkompensation för prisstegringen. Pensionsutbetalningarna hade till följd av detökat med . En ensamstående pensionär utan ATP hade fått 560kr. mer i plånboken , och en ensamstående ATP-pensionär med ATPmotsvarande 2,5 basbelopp hade fått nästan en tusenlapp mer. Pensionärernas standard har ökat . Sedanmitten av har en ensamstående pensionär med bara folkpension ochpensionstillskott fått sin reala standard höjd med någonting i storleksordningen10-15 %, medan en genomsnittlig barnfamilj - med en heltids- och en halvtidsarbetandeoch två barn - fått sin standard försämrad med lika mycket. lever de påungefär samma standard. En tredje faktor som måste vägas in i bilden var den s. k.prisklausulen i årets avtal. Om den bryts igenom kommer lönenivån automatiskt atthöjas, och en del av devalveringsvinsten försvinner . Från såvälarbetsgivar- som löntagarhåll har man gång på gång begärt att sådana åtgärderskall vidtas att klausulen inte behöver utlösas. Utan devalvering hade viräknat med att klara det utan särskilda åtgärder. blev det omöjligt. Det var alltså de här omständigheterna, herr talman, somledde oss fram till förslaget att kombinera en sänkning av mervärdeskatten medtidigarelagda besparingar och vissa skattehöjningar. Åtgärderna är så avvägdaatt prisklausulen inte skulle behöva brytas igenom, som vi nästaår ändå får en viss åtstramning. Fördelningspolitiska hänsyn är särskilt nödvändiga att ta,när man tvingas föra en restriktiv ekonomisk politik. Ett mycket vanligt sätt att förneka behovet avfördelningspolitiska prioriteringar i offentlig verksamhet är att framställavarje försämring i någon del av det sociala trygghetssystemet eller denoffentliga sektorns verksamhet som en katastrofal social nedrustning. I självaverket kan det ju ibland röra sig om högst motiverade begränsningar i enverksamhet som kostar mer än vad den ger i utbyte. Som exempel på detta kan nämnas det statskommunalabostadsbidraget till pensionärer m. fl. Det vill regeringen avskaffa.Besparingen är 10 milj. kr. , varav 7 miljoner äradministrationskostnader. Vissa andra besparingar kan vara av den karaktären att dei första hand drabbar relativt väl beställda grupper i samhället. Välfärdens fördelning är förhållandevis dåligt kartlagd.Vissa slutsatser kan man dock dra av de levnadsnivåundersökningar somutarbetats, bl. a. av SCB. En genomgående iakttagelse är att huvuddelen av svenskafolket lever förhållandevis gott som det finns en anhopning av svåraförhållanden till en begränsad grupp människor - i första hand de extremtlågutbildade, de som är utslagna från arbetsmarknaden och vissa invandrargrupper. Slitsamma och dåligt betalda jobb, lågarbetstillfredsställelse, dålig materiell levnadsstandard, små möjligheter tillrik fritid, stor risk för arbetslöshet och utslagning från arbetsmarknaden samtvacklande hälsa hör ofta samman och drabbar i förvånande hög grad sammabegränsade grupp människor. Ensamstående, barnlösa par och pensionärer med minstgenomsnittlig ATP lever under goda ekonomiska villkor, i relation till degrupper jag nu nämnt, även då deras bruttoinkomster är ganska måttliga. Barnfamiljer har motsvarande ekonomiska standard endast ombägge föräldrarna är höginkomsttagare. Familjer med fler än två barn har detofta kärvt. Detsamma gäller i synnerhet familjer med endast en försörjare. Det är mot den här fördelningspolitiska bakgrunden sombudgetpolitiken och den ekonomiska politiken måste utformas. Det är också anledningen till att alla regeringar sedan1976 lagt mycket stor vikt vid sysselsättningspolitiken. Det är nämligen av central betydelse för välfärden att vikan hålla sysselsättningen uppe och begränsa arbetslösheten. Den enskildeindividens ställning på arbetsmarknaden bestämmer mer än något annat hansvälfärdsförhållanden. har stora resurser satsats på att skapasysselsättning och förhindra utslagning från arbetsmarknaden. Vi har också iSverige en internationellt sett unikt hög sysselsättningsgrad och, fortfarande,låg arbetslöshet. Detta är något vi måste slå vakt om också . Det är också fördelningspolitiska motiv som legat bakombl. a. att barnbidraget höjts kraftigt för tredje och följande barn i en familjoch att vi höjt de statiiga bostadsbidragen för barnfamiljer,dvs. den del av bostadsbidraget som i verkligheten är inkomstprövat barnbidrag.Det är också fördelningspolitiska hänsyn som lett till exempelvis att etthögkostnadsskydd införts som patientavgifterna i sjukvården höjts ochatt insatserna för handikappade har ökat från budgetåret1976/77 till 14 miljarder i årets budget. a. har handikappor- ganisationernasbidrag i det närmaste femdubblats under de icke-socialistiska regeringarnastid. Fördelningspolitiskaöverväganden måste inte minst göras när det är nödvändigt med en restriktivbudgetpolitik. Men det går naturligtvis inte att med hänvisningar tillfördelningspolitiska hänsyn permanenta ett stort budgetunderskott eller enbetydande utländsk upplåning. Om något, så är obalanser i ekonomin ett hot motde sämst ställdas välfärd . En ekonomi i balans och tillväxt är denbästa metoden att garantera en fortsatt utbyggd välfärd för alla. Det är därförinte riktigt att säga att en åtstramning i den offentliga sektorn, som återgersvensk ekonomi balans och tillväxtkraft, skulle vara fördelningspolitisktnegativ.