prot · G5098 · 1981-12-31 00:00:00 — Undersenare år förefaller det dess värre som om regionalpolitiken har blivit någotav en "övergripande" politik. I vart fall har man åstadkommit ensammanblandning mellan arbetsmarknads-, närings- och regionalpolitik som blivitmycket olycklig och inneburit stora kostnader för skattebetalarna. Industristödsutredningenhar visat vad det kan röra sig om. Mankan på goda grunder ifrågasätta värdet av allt det ekonomiska stöd somutbetalats till olika branscher och företag. Härvid utgör stödet tillvarvsregionerna det mest anmärkningsvärda exemplet. varvsanställda- bosatta i regioner med mer allsidiga arbetsmarknader -tillförsäkratssärskilda anställningsgarantier, medan personer i inland inte harkunnat få motsvarande förmån, även om de bor på orter som icke kännetecknas aven differentierad arbetsmarknad. De selektiva styrmedlen och subventionerna har dessutomblivit så omfattande och svåröverskådliga att statens industriverk har ansettdet nödvändigt att utge en särskild stödkatalog. I rapporten väg redovisar vi moderater ett program föråterställd ekonomisk balans. I programmet påpekar vi bl. a. att de statligastödformernas antal f. n. uppgår till ca 300. En långtgående rationaliseringav stödformerna skulle minska selektiviteten i industripolitiken. En stor del av industristödet har införts i syfte attförbättra den regionala balansen i vårt land. Kortsiktigt har stödetförmodligen gett positiva effekter på sysselsättningen. Regionalpolitisktmotiverat stöd lider dock av samma brister som annat statligt industristöd.Långsiktigt utgör det därför knappast ett positivt bidrag till utvecklingen avnäringslivet i dessa regioner. Det riskerar tvärtom att konservera en föråldradindustristruktur och därmed fördjupa de regionala balansproblemen. Många av våra sviktande basindustrier ligger i vårt landsmest sysselsättningssvaga regioner. De framtida faror som ligger däri äruppenbara. måste arbetsmarknaden fås att fungerabättre. De institutionella hindren mot ökad rörlighet - skatter ochlagstiftning - måste angripas. Högre industrisysselsättning fordrar en kraftiguppbromsning av sysselsättningsexpansionen inom den offentliga sektorn. Ökadindustriproduktion kan inte åstadkommas, om hela tillskottet av arbetskraftsugs upp av den offentliga sektorn. Arbetsmarknadslagstiftningen bör reformeras.Generella möjligheter till provanställning och tillfällig anställning vidarbetstoppar måste skapas. Förtursreglerna bör också uppmjukas för attunderlätta förnyelse-och rationaliseringsåtgärder inom näringslivet. Syftetmåste vara att generellt bättre trygga den framtida sysselsättningen. Därutöver påpekar vi i vårt program för återställdekonomisk balans att tillämpningen av reglerna för ersättning vid arbetslöshetmåste förändras. Det är orimligt att företag inte skall kunna få efterfrågadpersonal, när kompetent arbetskraft går arbetslös på orten. Från dessa utgångspunkter är det således nödvändigt attrenodla regionalpolitiken till att i första hand skapa så likagrundförutsättningar som möjligt över hela landet och mellan dess olikaregioner. Generella stimulansåtgärder för att åstadkomma detta är därför att föredraframför selektiv detaljstyrning. I valet av framtida åtgärder har vi förordatsådana som allmänt förbättrar förutsättningarna att bevara och expanderabefintlig industri och att etablera nya företag. Bland de åtgärder som måstevidtas kan t. ex. nämnas en sänkning av företagens kostnader genom en reduktionav socialförsäkringsavgifterna för de företag som är etablerade isysselsättningssvaga kommuner. Man börockså överväga att på motsvarande sätt gå vidare för att ge en generelltverkande stimulans till de företag som sysselsätter ungdomar. Vissaregioner i vårt land kännetecknas av långa avstånd, annorlunda klimat ochbristande industriell tradition. Genom att på olika sätt kompensera dessahandikapp kan man så att säga göra rundare, dvs. ge företag i på bättre förutsättningar för att kunna konkurrera på merjämbördiga villkor med det näringsliv som är lokaliserat i Syd- ochMellansverige. Dehittills utnyttjade regionalpolitiska stödformerna förmår inte häva denuvarande trenderna. Ensidigt riktade stödåtgärder gynnar inte det näringslivsom redan finns i stödområdet. Konkurrensen kan snedvridas, ochsysselsättningen hotas i de företag som redan är etablerade på orten i fråga.Riktade stödåtgärder kräver dessutom en byråkratisk beslutsprocess, och manriskerar att behandla vissa företag orättvist. Entyngdpunktsförskjutning måste ske när det gäller statens engagemang på skildaområden, från en fortsatt utbyggnad av den offentliga sektorn till en ökadstimulans med generella medel för hela näringslivet. Vad frågan ytterst gällerär vilka kostnader för selektiva åtgärder på t. ex. regionalpolitikens områdevi kan tillåta belasta vår internationella konkurrenskraft med. Summerarman alla de krav på nyetableringar, nylokaliseringar etc. som kommunerna harredovisat i Länsplanering 80, kan man konstatera att nyföretagandet i Sverigemåste mångfaldigas. Allt fler kommuner har begärt att bli förklarade somstödkommuner och i konsekvens därmed få tillhöra stödområdet. Vid destudiebesök ute i olika län som vi ledamöter i arbetsmarknadsutskottet harföretagit kan vi konstatera att en inplacering i stödområdet är etthett eftertraktat mål för många kommunalpolitiker. Denna utveckling bekräftaruppfattningen att generellt verkande medel är att föredra framför selektivaåtgärder. Alternativet till detta är att successivt tvingas acceptera dekommunala kraven, med den risk detta innebär att hela landet snart förvandlastill stödområde. Är det på detta sätt som solidariteten från oss som bor i Syd-och skall uttryckas med dem som bor i utsatta områden i Norrlandoch på ? Dennödvändiga omvandlingen och förnyelsen av det svenska näringslivet, som i sintur skall bära upp sysselsättningen i den offentliga sektorn, kan inteåstadkommas genom nya statliga organ och stadiga styrmedel. Det är inte istatliga kommissioner som innovationer och produktförnyelser föds. Förnyelsensker genom personliga initiativ i en decentraliserad marknadsekonomi med friföretagsamhet. Av dessa skäl måste man vända sig mot den starka, selektivainriktning av politiken som socialdemokraterna pläderar för - i den mån dekonkretiserar sig i sitt s. k. krisprogram. Selektiva styrmedel ochsubventioner flyttar över en stor del av beslutanderätten till centraltplacerade politiker och ämbetsmän med ringa direktkunskap om produktionssystemoch marknader. Den selektiva politiken får dessutom automatiskt ett konserverandedrag genom att den i första hand inriktas på företag i svårigheter. Det är vadman troligen kan vänta av ett eventuellt "löntagarfondssystem", därde regionala fondstyrelserna kommer att göra s. k. brandkårsutryckningar föratt "rädda sysselsättningen" när efterfrågan på Ingenfråga har så dämpat näringslivets expansionslusta och initiativförmåga som deständiga ropen på löntagarfonder. Skall vi få den önskvärda förnyelsen måste visnabbt undanröja det fondsocialistiska hotet, som lägger en hämsko på nyasatsningar. Detta har inte minst betydelse från regionalpolitisk synpunkt. Jagkan ge ytterligare ett exempel på vad man kan vänta sig. Vid ett mindre företagi , snickerifabrik i , har händelser nyligenvisat vad fackföreningsfonder skulle kunna innebära i praktiken. De anställdavid företaget har inte velat gå med i facket. Träindustriarbetareförbundetkrävde då i ett brev till det fackföreningsägda byggföretaget skulle bojkottas. Detta skulle ha inneburit nedläggning ocharbetslöshet. Att facket gick bakom ryggen på företaget och dess anställdagjorde situationen ännu mer allvarlig. Tack vare ett snabbt ingripande frånföretagsledning och anställda kunde detta hot avvärjas. Situationenvisar vad ett fackföreningsägt näringsliv betyder för föreningsfriheten ochdärmed för demokratin. Det är därför viktigt att redan nu säga nej tillkollektiva löntagarfonder. kan det vara . Depolitiker som inte inser att det behövs återhållsamhet inom denoffentliga sektorn kommer att tvingas till obehagliga nedskärningar närkreditgivarna skärper kraven på svenska politiker. Trots detta fortsättersocialdemokraterna att fria till väljarna genom att motsätta sig det enasparförslaget efter det andra, som de kritiserar budgetunderskottetoch utlandsupplåningen. Den röda socialdemokratiska rosen på affischerna liknarmer och mer den omtalade tulipanarosen - symbolen för en omöjlig pohtik. Vadläget nu kräver är inte överbudspolitik, utan den mest angelägna uppgiften närdet gäller att säkra "Arbete åt alla" är att skapa en ekonomisk,social och näringspolitisk miljö, där skaparlusta, personliga insatser ocharbetsvilja befrämjas. Den i särklass viktigaste åtgärden därvid är attförbättra industrins lönsamhet och göra insatser som kan stärka näringslivetskonkurrenskraft. Vad det svenska näringslivet lider av är obalans ikostnaderna och en dålig anpassning till förändringarna på världsmarknaden. Därförkrävs en politik som kan sänka näringslivets kostnader och som gynnartillväxten. Därmed kan situationen förbättras i landets alla regioner. DeregionalpoUtiska åtgärderna innebär eljest att man flyttar sysselsättningsproblemenmellan och inom regionerna. I takt med en sådan omläggning av politiken kan deselektiva styrmedlen och subventionerna avvecklas, till gagn för oss alla. Enframgångsrik regionalpohtik måste baseras på åtgärder som kan geförutsättningar för ett konkurrenskraftigt näringsliv. Det är ju dettanäringsliv, herr talman, som ytterst skall bära upp och försörja den offentligasektorn! 77 () replik: I något som jag uppfattade som argumentation mot min plädering för enframsynt arbetsmarknadspolitik sade att den förstaförsvarslinjen när det gäller att hävda sysselsättningen måste gå vid ettblomstrande näringsliv och lönsamma företag. Låt mig säga att jag helt ochfullt håller med om det. Men de borgerliga regeringarnas politik harmisslyckats med att skapa ett sådant blomstrande näringsliv. Industriproduktionenligger på en mycket låg nivå - det vet . Industriinvesteringarnagör det likaså. Vi socialdemokrater har aldrig hävdat attarbetsmarknadspolitiken ensam skulle kunna klara våra grundläggandesysselsättningsproblem. 1 stället är arbetsmarknadspolitiken den sistaförsvarslinjen mot den öppna arbetslösheten. Det är det som gör att det är såallvarligt att man nu börjat riva också i den, för då återstår inget annat änren arbetslöshet - det värsta av allt. höll vi ett sammanträdei det socialdemokratiska partidistriktets styrelse här i . Vihade fått nya alarmerande siffror om ungdomsarbetslösheten. Vi gjorde då ettuttalande, som bl. a. innehöll en maning till näringslivet. Vi sade: Lägg avmed kampanjen mot löntagarfonder bara en månad! Gå i stället ut till allaföretag och tala om ungdomarna och deras behov av jobb, och försök ragga upparbetsplatser! Jag vill vädja till : Gör detsamma! Jag tror attSten som ledamot av arbetsmarknadsutskottet skulle kunna göra mer pådet sättet än med den skrämselpropaganda mot löntagarfonder som vi hörde . 78STEN () replik: Jag konstaterar att vi således är överens omatt den bästa och riktiga lösningen är att vi åstadkommer en högre dynamik ochstörre expansionskraft på den reguljära arbetsmarknaden. Men då tycker jag attAnna-Greta skall ta konsekvenserna av detta synsätt. Det kan inte vararimligt att man först utarmar näringslivet genom höga pålagor och skatter och sedani efterhand försöker reparera skadorna med subventioner. Man måste från börjanse till att man stärker näringslivets konkurrenskraft. Och det skall ske genomgenerellt verkande insatser, som lägger grunden till ett bättre konkurrensläge. Men inget av detta har varit kännetecknande försocialdemokraternas pohtik under de gångna mandatperioderna då ni har varit iopposition. Nej, ni har enbart fortsatt i gamla hjulspår, dvs. förespråkat enhögskatte- och regleringspohtik. Det gäller också att skapa ett ekonomiskt utrymme. Låterman den offentliga sektorn expandera mer än tillväxten i ekonomin, blir detinget utrymme för reallöneförbättringar och inga möjligheter att finansierainvesteringar i näringslivet som kan leda fram till nya sysselsättningstillfällen.Detta belystes i den tidigare debatten mellan partiledarna. När det slutligen gäller löntagarfonderna är målet klartutstakat - man syftar till ett socialistiskt samhällssystem. Jag förstår attsocialdemokraterna vill skapa en blågul modell, att man vill göra en speciellkonstruktion för vårt land. Men vi vet genom en lång rad exempel ute i världenvad socialism kan innebära,och vi vågar inte ta risken här i vårt land att få motsvarande följdverkningar. 79 () replik; Under satt socialdemokratin iregeringsställning i det här landet. De 44 åren präglades varken av någotutarmat näringsliv eller av någon diktatur av det slag som villförespegla människor att man skulle få om man följde den socialdemokratiskapolitiken. Det är i stället så att vi som vi har haftborgerligt regeringsinnehav i detta land har upplevt en nedrustning av detprivata näringslivet. Vi har upplevt en högre inflation än . Viupplever nu en kraftigt ökad arbetslöshet. Löntagarfonder behöver vi både för att kunna räddasysselsättningen för de framtida generationerna och också för att göra det härsamhället mera demokratiskt än det är . Jag tror inte att någon kan påståatt den demokratisering som vanns med den politiska rösträtten har inneburitförtryck i det här landet. Ändå var argumenten som man använde mot arbetarrörelsennär den slogs för att genomföra den politiska rösträtten i stort sett exaktdesamma som de argument använder här . Men låt mig återgå till min vädjan tidigare. Jag begärdeinte att vare sig eller någon annan inom näringslivet skulle heltlägga av sin kampanj mot oss i löntagarfondsfrågan. Jag begärde bara ett kortuppehåll för att ni också skall kunna ägna åt de allt fler arbetslösaungdomarna. 80 () replik; Under er långa regeringstid, , somAnna-Greta påminde om, lades ju grunderna för den trendutveckling påutgiftssidan som bl. a. ledde till kostnadskrisen . Jag minns att baranågra dagar efter det att vi bytte regering så kom det genast en räkningpå åtskilliga miljoner till NJA i , och sedan fortsatte notorna attströmma in från krisdrabbade företag i en strid ström. Jag vill bara påminna omdetta. Beträffande löntagarfonderna är detpå det sättet, att systemet syftar till att åstadkomma en helt förändradägandestruktur: facket skall ta över äganderätten. Detta skall ske successivt,men målet är klart uttalat. Utöver detta är det meningen att man på ett ställeskall lägga både konsumentintresset, producentintresset och det fackligaintresset. De här faktorerna, som skall balansera mot varandra och som ärstyrkan i ett marknadsekonomiskt samhälle, skall koncentreras till en endainflytandegrupp. Det blir alltså fåtalet som bestämmer över flertalet.Individen hamnar i den situationen att han helt kommer i kläm. 81IVAR (): Regeringen har för beslutöverlämnat ett mycket omfattande ekonomiskt program, ett program som om detgenomförs i sin helhet har goda förutsättningar att bli ett säkertbrofäste för en bättre balans i ekonomi. Oppositionen har självfallet till uppgift att nogaanalysera de förslag som regeringen lägger fram. Den skall självfallet ocksåkomma med motförslag och alternativ, men då helst konstruktiva sådana. Vi börtillsammans föra en seriös debatt. Om vi analyserar den debatt som har förts, kanden endast i begränsad omfattning betecknas som seriös. Många av de framlagdaförslagen är inte genomförbara och minst av allt konstruktiva. Så upprepas t. ex. gång efter annan det osakliga talet omatt de inkomstsvaga pensionärerna drabbas hårt av regeringens ekonomiskaprogram. Detta blir inte mer sant därför att det upprepas . Varförtalar man inte om att en pensionär med . i pension får enkostnadsminskning med ca en tusenlapp genom momssänkningen, att övre gränsen för KBT höjs med . införs i botten, att det bidragsgrundande KBT-beloppet på detta sätt iprincip blir oförändrat, att pensionärer med . i pension även ifortsättningen får ökade skatterabatter från ca . till ca 4 400kr. att SJ;s pensionärsrabatter blir kvar till - för ettrabattkort som en vanlig resenär betalar . för betalar pensionären ifortsättningen ca . attregeringen avser att föreslå en höjning av pensionstillskottet. De inkomstsvaga pensionärerna skyddas alltså mycket väl iregeringens ekonomiska program. Detta stämmer mycket väl med politik.Det fanns då jag trodde att det även stämde med socialdemokraternaspohtik, men är det tydligen inte de inkomstsvaga pensionärerna som ärmest angelägna för socialdemokraterna. Momssänkningens huvuduppgift är att kompensera löntagarnaför devalveringen på ett sätt som inte urholkar devalveringens positivaeffekt. Det är anmärkningsvärt att notera att socialdemokraterna går emot attlöntagarna får en skälig kompensation. En kompensation via lönehöjning skulleytterligare driva på inflationen, minska vår konkurrenskraft, öka arbetslöshetenoch därigenom ytterhgare öka budgetunderskottet. Att ersätta momssänkningen med räntesänkning är inteheller ett realistiskt förslag. Vi behöver både momssänkning och räntesänkning.Regeringens ekonomiska paket förutsätter också detta, och har förstasteget tagits genom att räntan har sänkts . Denna åtgärd harmöjliggjorts bl. a. av att vi inte haft någon statlignettoupplåning i utiandet. De ca 5,5 miljarder vi lånat och tagit hembalanseras av motsvarande ökning av valutareserven. Detta är ett mycket gottresultat, speciellt mot bakgrunden av att vi fruktade attnettoupplåningen utomlands under detta år skulle bli 25 miljarder. Denvolymmässigt lägre oljeimporten har givetvis i hög grad bidragit till att förbättra handelsbalansen. Regeringensenergipolitik börjar nu visa sina positiva effekter. Det har också föreslagits att man skulle sänka momsenenbart på livsmedel. Detta är inte heller ett realistiskt förslag. Det skullebli en orimlig belastning på handeln och gynna viss lyxkonsumtion. Omnu förslagsställarna verkligen vill komma fram till en konstruktiv överenskommelse,så borde man sträva efter att lägga fram genomförbara och konstruktiva förslag. Jag vill försöka ge ett exempel som kunde tillgodose fleraav oppositionens framförda intressen och ändå inte ändra inriktningen på detekonomiska paketet. Om momsen sänktes till i stället för , skulle detinnebära cirka 1,2 miljarder i bibehållna skatteintäkter. Om sedan 500 miljoneranvändes för att inte plocka bort de 500 miljoner i livsmedelssubventioner somriksdagen har beslutat om skall bort vid nyåret och ytterligare 500 miljoneranvändes vid regleringen av jordbruksavtalet vid nyåret, så skulle baslivsmedleni princip vara momsfria via livsmedelssubventioner. Det ekonomiska paketetsinriktning ändras inte, men dess sociala effekter blir än bättre ochinflationsbekämpningen sannolikt ännu effektivare. Budgetunderskottet skulle minska något litet ochlivsmedelspriserna förbli i stort sett oförändrade under ganska lång tidframöver. Löntagarna skulle ha en chans att få en viss real lönebehållningunder första delen av 1982 trots en ganska liten lönehöjning. Förutsättningen är att vi kan begränsa kostnadsutveckhngenunder , så att inte löneavtalens spärregel utlöses. För detta krävssannolikt ytterligare räntesänkningar, vilket bör vara möjligt om detekonomiska paketet genomförs med endast den typ av justeringar som härskisserats. Visst finns det möjligheter till konstruktivalösningar, men då är första förutsättningen att de alternativ som förts fram ärrealistiska och att det finns en god vilja hos alla parter. Kammaren beslöt att förhandlingarna skulle fortsättas vidmorgondagens sammanträde. 12 § Kammaren åtskildes .