prot · G509169 · 1981-12-31 00:00:00 — skall vara något slagsinhemsk nyupptäckt eller något importerat från ett _ kommunistiskt lyckorike.Vi skiljer oss väsentligt i synen på vilket slags Regionalpolitiken samhällevi vill ha. På något sätt når vi inte varandra i diskussionen. Vi vill från vårsida ha en socialt styrd marknadsekonomi i ett politiskt system där man harfrihet att leva, bo och arbeta var man vill. På den punkten har intekommunisterna gett något svar. vill jag säga att regionalpolitiken har haft en avgörandebetydelse. Jag sade: Tänkt bort den regionalpolitik vi har haft, och vi kanföreställa oss hur det då hade sett ut. Såsäger att det inte har blivit bättre i skogslänen. Jo, vissthar det det - i förhållande till hur det hade varit om vi inte hade haft enaktiv regionalpolitik. De obalansproblem som finns är ju mycket marginellajämfört med de problem som hade funnits om vi inte hade satt inregionalpolitiska insatser av det slag som vi i stort sett har varit överensom. Skogslänenbehöver vårt stöd, säger utskottets vice ordförande, och det är riktigt. Mendet är just därför som jag är så förvånad över den starka prioritering avStockholmsområdet som framskymtar i det socialdemokratiska förslaget. Det äringet tvivel om att om det skulle följas upp, så skulle det bli på bekostnad avde svagare områdena. Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. Anf.27 (): Jag förstår att talmannen är irriterad när vi från utskottets sida tarupp de här frågorna om propositionsavlämnandet, medan vi i vår tur ärirriterade över att propositionen har kommit så sent. Men jag kan försäkra attden irritation som vi har känt har varit betydligt större än den talmannenkänner. Framför allt tycker jag att det är helt otillbörligt attkanslipersonalen skall arbeta för att få fram det betänkandesom det här är fråga om. Nog om det. Eftersnart borgerligt regeringsinnehav kan konstateras att ävenregionalpolitiken gått snett för den borgerliga regeringen - trots att denpolitiken och "decentralisering så långt möjligt" var det storaparadnumret, i varje fall för mittenpartierna. En stor del av det som förut varrätt och riktigt lämpar man över bord numera. Jag skall återkomma till detta. Förstskulle jag vilja ta upp propositionens historieskrivning om utvecklingen underde senare åren. Man utför det konstnumret att redogöra för -och även t o. m. - i stället för att summera upp den situation som råttefter det att de borgerliga partierna tog över, dvs. och fram tillnu. Industriministern stod häroch slog sig för bröstet och talade om hur 37 utomordenthg utvecklingenhade varit. Jag skall då be att få ställa några frågor. Det är ju synd attindustriministern, så fort han varit inne här , avviker. Jag vet inteom det beror på att han tycker att den här debatten är ointressant eller om detberor på att han själv tycker att han misslyckats när det gäller detta ärende. Denstatistik som finns visar att minskadeindustrisysselsättningen i skogslänen med 20 000 personer. Det motsvarar trefjärdedelar av de industrisysselsatta i . Under perioden 1977-1979minskade antalet kvinnor i industrin med 8 200. Ändå talar industriministernhär om att man har fört en politik i jämlikhetens tecken. De kvinnor som underdenna tid kom ut på arbetsmarknaden har i stor utsträckning fått deltidsarbete.Ökningen av ungdomsarbetslösheten har varit avsevärt högre i skogslänen än ilandet i dess helhet. I svarade ungdomen för av länetsarbetslösa. Meninte nog med detta, industriministern tog också upp utvecklingen iStockholmsområdet och förde en polemik rhed kring dessafrågor. Hur har då utvecklingen varit i ? Jo, befolkningsökningen iStockholm är betydligt snabbare . underden socialdemokratiska tiden, svarade för av landetsbefolkningsökning. har motsvarande siffra varit intemindre än . Och trots att industriministern sade att den gynnsammautvecklingen har fortsatt, har befolkningsökningen i under 1981varit större än i hela i landet. Detta står industriministern och prisar, somom det skulle vara en utomordentligt bra utveckling. Det är snarare ett bevispå att man har misslyckats, i varje fall i många delar. Industriministernstod och utnämnde vissa personer till mästare i olika avseenden. För min deltycker jag att industriministern verkligen är en dimridåernas mästare ochutomordentligt kunnig på att dribbla. Många av representanterkänner säkert avund och önskar att de kunde göra någonting liknande. Vivet alla som har sysslat med regionalpolitik att det är industrin som är möjligatt lokalisera till skilda orter - i varje fall är den lättast att lokalisera. Serviceav olika slag är i allmänhet bunden till de orter där människorna bor. Detfinns naturligtvis vissa undantag. Dit kan man väl räkna en stor del avlandstingens verksamhet, även om man också inom denna verksamhet i hög grad ärbunden av befolkningskoncentrationerna. Eftersomde borgerliga regeringarna har tillåtit industriföretagen att tjäna pengargenom s. k. snabba klipp i stället för att investera i industrin, har det gåttsom det har gått. Industriinvesteringarnas utveckling har under senare tidvarit katastrofal. När regeringen tillåter att detta sker utan att ställa någrakrav, är det inte märkligt att man får den situation som vi f. n. har. Industrisysselsättningenunder det borgerliga regeringsinnehavet har minskat med 157 000 personer. Detfanns då industriministern hade akutmottagning. Industriföretagen sadeatt de t. o. m. "lurade skjortan av ". Detär självklart att man efteråt, när man ser på utvecklingeni just detta avseende, tycker att det är utomordentligt märkligt att det inteställdes några som helst krav på industriinvesteringar. Jag vill påstå att detvar annorlunda då socialdemokraterna satt i regeringsställning.Verkligheten skiljer sig också från vad de borgerliga har gått ut och lovat ivalrörelserna. 1976 förespeglades exempelvis väljarna en ökning av antaletindustriarbetare i landet med 270 000, om bara de borgerliga partierna fickregeringsmakten. har vi facit och kan se hur det har gått. Det gick ocksåsnett. Till följd av denna situation kommer självfalletutvecklingen på det regionalpolitiska området att försvåras betydligt, och detkommer inte att bli lätt att få fram nya sysselsättningstillfällen. Man går ut och talar om nyetableringar och annat, men alla som har försökt att jobbamed dessa frågor känner mycket väl till att det är en utomordentligt svår vägatt beträda och att komma fram på. Utvecklingen har slagit mycket hårt på orter som redanförut hade en ansträngd situation vad gäller sysselsättningen. Därtill kommeratt basindustrierna i norra jämsides drabbats av en strukturförändringav stora mått. Det gäller, som alla känner till, stålindustri och gruvor. Ocksåmånga av skogslänen befinner sig av denna anledning i en mycket svår kris . Ett annat och allvarligare inslag när det gäller debristande industriinvesteringarna är att de problem som har drabbatnorra med full kraft drabbar också . Vi känner allatill vilka grenar som berörs - varv, trä, , glas och cement, för attbara nämna några. Den allra största risken kanske ändå Hgger i detförhållandet att industriföretagen förmodligen kommer att bU akterseglade avutländsk industri. som industriföretagen har uraktlåtit attinvestera har man i utlandet satsat med full kraft på olika områden. Svenskaföretag kommer alltså troligen att bli akterseglade, och det kommer, som jagförut sade, att bli utomordentligt svårt att få till stånd det nyföretagandesom man här hyser förhoppningar om. Skall det vara möjligt för oss att föra en kraftfullregionalpolitik, måste detta åtgärdas och industriinvesteringarna återöka. Vi socialdemokrater har lagt fram ett heltäckande programför hur detta skall gå till. Jag skulle här kunna vändamig till , eftersom han ställde frågan vad vi tänker göra. Jag kanrekommendera honom att läsa det, så kan vi sedan ta en diskussion om det. Framför allt gäller det att skapa en vettig situation medarbete för landets ungdomar, oavsett var de bor. Det är, rätt utförd, enuppgift av stor regionalpolitisk betydelse. Det kommer naturligtvis att ta tidatt klara detta, och vi måste först och främst se till att minska den renaarbetslösheten. Det gäller, som jag sade förut, speciellt ungdomarnas. Eftersom våra ekonomiska resurser är begränsade genom denborgerliga pohtiken, vill vi socialdemokrater se till att de resurser söm vi nuhar används på bästa möjliga sätt. Av denna anledning menar vi att det ärnödvändigt att man gör selektivainsatser. Då får vi den största och bästa effekten - det vet vi av erfarenhet. Degenerella stöd som förordas på den borgerliga sidan anser vi vara felaktiga ochineffektiva. Riktade åtgärder till företag och regioner ger betydligt störreutbyte. Det är självklart att det måste bli på det sättet - jag kan inte se attdet finns någon annan lösning. I1979 års proposition angående regionalpolitiken betonades vid flera tillfällenstatens övergripande ansvar för regionalpolitiken och för planeringen. Dettahar man nu lämpat över bord, och i årets proposition avviker man markant frånsin tidigare uppfattning. Det centrala ansvaret tonas ner, och framtagande avunderlag för planering och annat flyttas över på regionerna, som får försökaklara den uppgiften bäst de vill och kan. De inomregionala problemen dominerarhelt, på bekostnad av de mellanregionala, och just beträffande de senareproblemen är det av utomordentligt stor betydelse att staten verkligen tar ettansvar. Länsplaneringenskall avskaffas, och samma väg går också ortsklassificeringen. I varje fallhar man klart markerat att det i fortsättningen är egen uppgiftatt hantera dessa frågor. Därmed avskaffas ortsplanen som styrinstrument.Regeringen avser att tilldela varje län ett okänt antal kronor somregionalpolitiskt stöd, men hur mycket de enskilda länen skall få är inteklart. Det som länen får skall de dock klara sig med i fortsättningen. Jagvet att det finns många länshövdingar - framför allt sådana, men kanske ocksålänsstyrelser - som tror att lösningen på deras problem är att de själva fårmöjlighet att agera och vidta åtgärder. Men jag är lika övertygad om att närman får reda på vad man får i form av pengar och vad som skall göras med dessa,kommer besvikelsen att vara utomordentligt stor. Därför kan vi socialdemokraterinte godkänna de föreslagna åtgärderna. Detförhållandet att man nu överger länsplaneringen och många av de styrinstrumentsom man har haft tyder såvitt jag kan förstå på en viss uppgivenhet, på att manär medveten om att man har misslyckats. Man försöker dra sig ur leken och atttill länsstyrelserna skjutsa över det fortsatta ansvaret för regionalpolitiken. Jagkan inte se annat än att hela denna uppläggning av mittenpartiernas förslaginnebär att man erkänner det misslyckande som man har rönt på det här området.I varje fall säger vi socialdemokrater nej till förslaget. Vi menar att statenäven i fortsättningen måste ta sitt fulla ansvar för den regionala utvecklingenoch planeringen. Vi vet att det endast är staten som har resurser ochmöjligheter att påverka denna i tillräcklig omfattning. Jag tycker att denregionala planeringen för de olika insatser som skall ske framstår som ettborgerligt misslyckande. Isynnerhet Norrlandslänen kommer att få det utomordentligt svårt, om de inte fårdet stöd som en statlig sanktionering av länsplaner, ortsplaner och mycketannat innebär. Men jag kan förstå den borgerliga regeringens reaktion när manfår in länsplaner men tvingas konstatera att man inte förmår göra någonting medanledning av dem. Jag har själv suttit med i länsplaneringen sedan denbörjade, och jag upplever i varje fall de borgerliga Nr 169 regeringarnas agerande efter det att de har fått in länsplanerna som ett Tisdaeen den fullständigt fiasko. När det gällerlänsplaneringen anser vi att en utredning bör tillsättas för att närmare undersöka hurdenna skall handläggas i fortsättningen. Vi anser att Reeionaholitiken sammautredning också bör få i uppdrag att överse ortsplanens framtida funktion ochutformning. Vi är helt övertygade om att det måste finnas styrinstrument föratt klara dessa uppgifter. .I reservation 8 tar vi socialdemokrater upp möjligheterna att genom etthandlingsprogram skapa de sysselsättningstillfällen som behövs. Vi har i vårpartimotion föreslagit att det för att en sådan systematisk planering skallkunna komma till stånd skall tillsättas en beredningsgrupp i länsstyrelserna,med uppgift att ta fram förslag till åtgärder för att få fart på de hjul somför länge sedan har stannat. Viktigtär därvid att främja forskning, teknisk utveckUng och industriell förnyelse. Vimenar att detta är nödvändigt för att vi skall kunna påverka den regionalautvecklingen och planeringen. Jag vill bestämt understryka att det härvid äralldeles utomordentligt viktigt att näringslivet och de fackligaorganisationerna engageras. Har man inte näringslivet och de fackHgaorganisationerna med sig, tror jag icke att man kan nå goda resultat. Visocialdemokrater avser att fullfölja den målsättning som vi från början harpekat ut för att stödja de utsatta regionerna, och vi ämnar inte svika i detavseendet. Vår målsättning att arbete, service och god miljö skall varatillgängliga för alla ligger fast. Tillsist, herr talman, vill jag gå över till att tala något om densocialdemokratiska reservationen nr 78. Den gäller statligt stöd till ettkommunalt industrihus i . beslöt att stöd tillsådant skulle utgå, men regeringen dribblade sedan bort beslutet och struntadei att effektuera det. Man sade att det var omöjligt att ge det stöd somutskottet hade tillstyrkt och som hade beslutat om. Inte minstutskottets värderade ordförande talade då för ett stöd till detta industrihus.Sedan nu regeringen har givit sin tolkning av reglerna finner utskottsmajoritetenför gott att ändra uppfattning. Det är alltså regeringen som styr i, utskottet.Man överger sitt ställningstagande och menar nu att andra vägar fårbeträdas. Jagskall inte kommentera detta handlande närmare, herr talman, men jag tycker attutskottsmajoritetens ställningstagande är ett tecken på den dekadens somförekommer inom statsmakterna f. n. Jag vill påstå att utskottsmajoriteten regering som den förtjänar. Meddetta, herr talman, ber jag att få yrka bifall till reservationerna 2, 3,5, 6och 8. Anf.28 (vpk) replik: hänvisade mig och vpk till de programtexter som socialdemokraterna har producerat. Jag har läst dessa, och jag är angelägen om att ställa frågor i anslutning till dem, eftersom de är ganska 41 oklara ien rad väsentliga stycken. Låt mig ta till utgångspunkt för mina frågor ettuttalande som gjorde om att man måste ha näringslivet medsig. Vi har från vpk:s sida försökt att sätta fingret på det här problem.et:att en regering som vill bekämpa de regionala kriserna inte kan - såvitt jagkan förstå av de senaste tio årens erfarenheter - räkna med att ha näringslivetmed sig på det sätt som är nödvändigt för att man effektivt skall kunna bekämpade regionala kriserna. Hela situationen i sedan inte bara 10 utan 20år tillbaka visar ju en oerhörd ovilja hos det privata näringslivet,privatkapitalet - det som i allmänhet kallar för näringslivet -att över huvud taget satsa på den landsändan. Hur skall då problem lösas? De måste ju lösasgenom investeringar i samhällelig regi. Hur stora måste investeringarna varaoch vilken omfattning måste de ha? Vilken typ av program krävs för att läggaupp och realisera det hela? Det är den fråga som vi har velat ställa. Vi hävdaratt det i en helt annan utsträckning och på ett helt annat sätt måste till ettsamhälleligt engagemang för att fylla det tomrum som har funnits iNorrbotten. Där kan man ju inte få med sig näringslivet. Jag kan som exempel ta mitt eget hemlän, där det finnsnästan tio kvarstående arbetssökande på varje ledig plats. Hur skall vi fånäringslivet med oss där? Hur skall vi få med oss näringslivet i ochi , när varven slutgiltigt avvecklats eller fallit? Hur skall man fånäringslivet med sig i , där antalet arbetslösa ständigt har stigit ochutslagningen ökat? Problemet är ju att vi inte har näringslivet med oss. Dethar fått andra intressen än att satsa på ett sådant sätt attindustrisysselsättningen ökar i landet. Då blir frågan vad man skall göra i stället. Jag tyckeratt man skall försöka svara på den frågan, och det anser jag att nisocialdemokrater inte gör. Möjligen befinner ni er i någon sorts politiskomforméringsprocess under vilken ni håller på att upptäcka det här. Men ni harinte något svar på frågan. Enligt min mening är det helt klart att det måstetill investeringar direkt i samhällelig och statlig regi för att problemenskall kunna lösas. I det avseendet är det en helt ny situation, eftersom deregionala kriserna och den allmänna depressionen har brett ut sig i landet. 29BERNT () replik: Det är naturligtvis så, att vi inte kanöverge den biandekonomi som vi har , men självfallet har vi anledning attse till att näringslivet arbetar på det sätt som vi anser är riktigt. Vi kan påolika sätt ge näringslivet möjligheter att förnya sig, bl. a. genom hjälp tillteknisk forskning, så att det blir till gagn för landet i dess helhet. Det härfinns också med i det program som jag nämnde, nämligen Framtid för . Det är klart att den tekniska utvecklingen bl. a. måsteavse de basindustrier som här kommer i fråga och som också varinne på, bl. a. malmfälten. Jag menar att vi t. ex. måste lösa problemet meddirektreduktion av stål för att vi skall ha en chans med våra norrländska gruvor. Socialdemokraterna kommer inte att vara så släpphänta som den Nr 169 borgerliga regeringen, vilket jag också framhölli mitt tidigare anförande. Vi den kommer inte att utan att ställakrav tillåta att industrin får drygt hundra g jyjj J9g2 miljarderkronor att sitta och ruva på. Att ställa krav var signifikativt för den Gå, , till och med honom, så får ni se. ställde alltid kravet, attskall industrin ha fördelar, skall industrin också göra si eller så. Jag tillhör väl dem bland socialdemokraterna som anser attstatens engagemang när det gäller industrisysselsättningen bör bH större. Förmin del har jag ingenting emot att vi skapar fler statsföretag. I så fall måstevi föra en mer systematisk politik och gå igenom det hela i förväg. 30 (vpk) replik: Vi kan inte överge den biandekonomi som vi nuen gång har -det var det ordval som, om jag minns alldeles rätt, . Nåväl, jag ställde ju inte en så långtgående fråga. Innebörden av minfråga är följande: Hur mycket kan ni tänka er att förskjuta sammansättningen avdenna påstått blandade ekonomi? Den är ju beträffande industrin blandad iproportionerna privat och offentlig, så det är inte myckettill blandning. Det är en liten offentlig tillsats till det stora flöde somdomineras av privatkapitalet. Detta behagar ni kalla biandekonomi, något somjag tycker är oreaUstiskt. Men låt oss bortse från detta. I har det uppenbarligen av ålder varit så, attdet inte finns något intresse från det stora privatkapitalets sida attinvestera i sådan omfattning att det får någon egentlig påverkan på denregionala situationen. Alla stora, grundläggande investeringar som kan.förändra detta områdes koloniala ekonomiska karaktär, åstadkomma en industriellutveckling i stor skala och skapa ett rimligt antal sysselsättningstillfällen,så att det blir riktig verkan, måste ske i någon form av offentlig regi. Faktum är att man i , i den andra ändan avlandet, har en precis likadan situation. Det finns inget annat svar påden svåra regionala krisen i än ett program som omfattaroffentliga investeringar, varvid stathga industriinvesteringar måste görasparallellt med infrastrukturinvesteringar. Det måste alltså bli en vidgning avsamhällsap-paraten och investeringar i den offentliga sektorn som stödervarandra och så att säga bildar marknad för varandra. Detta i förening med enallmän efterfrågestimulerande politik kan leda till en sådan vidgning av hemmamarknadenatt man kan få i gång någonting av verklig betydelse. Inte heller i har man näringslivet med sig.Problemet är ju vad man skall göra när man inte har näringslivet med sig. Här ger ni inga klara besked. De flesta socialdemokrater som tillfrågats fortsätter med att svara utifrån filosofin att det finns någon sorts gemensamt intresse mellan det privata kapitalet och arbetarklassen och den offentliga sektor som arbetar klassen kan, om dess parti har regeringsmakten, använda för sina syften. Men en sådan harmoni finns inte, och det är en av orsakerna till den regionala krisen. 31 ()replik: Det är naturligtvis så, som jag förut sade till , attnäringslivet inte har ställt upp när det gäller investeringar. Detta beror jupå att regeringen inte har ställt de ifrågavarande kraven, något som jag menarbör göras i fortsättningen. Vill industrin ha vissa förmåner, skall industrinockså göra en motprestation. Man får inte föra en politik av det slag som förtsunder , varvid industriföretagen har kunnat kamma hempengarna och strunta i att göra investeringar för att i stället göra andraaffärer. Kommer vi till regeringsmakten avser vi att ställa kravet attindustrin skall uträtta någonting. Beträffandedetta att näringslivet måste vara med vill jag säga att det är självklart attvi inte kan omvälva det här samhället på en enda gång, inte heller under enrelativt . Frågan är om det över huvud taget är önskvärt. Jagkan framhålla - det är ungefär vad vi har sagt inom i sydöstraSverige - att därest det privata näringslivet inte vill eller inte kan ställaupp och investera, måste staten gå in också på detta område. Insatserna skallinte bara vara i form av beredskapsarbeten, utan även i form av åtgärder påindustriområdet. Man måste se till att de sysselsättningstillfällen som behövsockså skapas. Men det är en stor och mycket svårhanterlig apparat. Ändå menarvi att det är nödvändigt att dessa åtgärder vidtas, om - jag vill understrykadet - näringslivet skulle.svika. 32 (): Målet för regionalpolitiken måste vara att skapa så likvärdigaförutsättningar som möjligt mellan landets olika delar. Vissaregioner i vårt land har sämre förutsättningar än andra i sysselsättningsavseende,bl. a. beroende på de långa avstånden, klimatet och den bristande industriellatraditionen. Omdessa nackdelar kompenseras på olika sätt kan företag i och på Gotlandfå bättre förutsättningar att verka på mera jämbördiga villkor med detnäringsliv som är lokaliserat till Syd- och . Denviktigaste åtgärden, som på. sikt kan förbättra situationen för näringslivet idess helhet, är att förbättra dynamiken och tillväxten i svensk ekonomi.Ansträngningarna för att bereda "arbete åt alla" måste baseras på ettkonkurrenskraftigt näringsliv. Detförhållandet att har en liten befolkning spridd över en stor ytaställer särskilda krav på infrastrukturen. För den regionala balansen ärjord-och skogsbruket och dess förädlingsföretag av stor betydelse. Godakommunikationer är också särskilt betydelsefulla för en aktiv regionalpolitik. Förutsättningarnaför att investera i och driva företag måste förbättras generellt. En viktigfaktor är att tillfredsställande lönsamhet kan uppnås. Detallmännas insatser skall därför inriktas mot sådana generellt verkande åtgärdersom kompenserar företågen för de nackdelar som investeringar och affärsverksamheti glesbygderna innebär. Enförutsättning för en positiv utveckling i hela landet är således en ekonomiskpolitik som kan skapa tillväxt. Insatserna måste inriktas på att stärkanäringslivets konkurrenskraft så att vi kan återta förlorade marknadsandelar. Detsom skiljer stödområdena från övriga är att det där är särskilt svårtatt skapa goda förutsättningar för en lönsam produktion. Men dessa förhållandenblir allmänt sett inte bättre för att det görs brandkårsutryckningar tillkrisdrabbade orter eller genom att vissa företag medelst statligt stöd kankompensera sina förluster. Detär på något sätt betecknande att större delen av är ettstödområde. Problem på ett håll i landet har bevarats. Nya har tillkommit ochoftast mötts med samma politik som mildrat symtomen - mensällan gjort någonting åt själva sjukdomsorsaken.