prot · G509147 · 1981-12-31 00:00:00 — omständigheten att någon har dömts för grovnarkotikabrottslighet inte utan vidare skall innebära att han eller hon är atthänföra till den kategori som i propositionen avses i 7 § tredje stycketkriminalvårdslagen. En bedömning av det särskilda fallet måste alltid göras.Bedömningen kan också ändras anstaltsvistelsen pågår. Jag vill så göra en liten kommentar till förslaget ommindre bostadsavdelningar vid vissa slutna riksanstalter. Vi ansluter oss helttill det förslaget. Men det kan vara värt att påminna om att förslaget harframförts tidigare av den statliga isoleringsutredningen med ungefär de motivsom regeringen nu anför. Den gången avvisade dåvarande justitieministern förslagetav statsfinansiella skäl. Hade regeringen då satsat, hade vi haft detbekymret borta på anstalterna. Med detta vill jag bara påminnajustitieministern om att vi skall vara försiktiga med att ta till detstatsfinansiella läget i så angelägna frågor som kampen motnarkotikabrottsligheten. Här har vi ett bevis på att åtgärderna måste till förreller . Om man dröjer kan ytterligare skador inträda. Inte minst, herr talman, på grund av den i debattenframförda tveksamheten beträffande innebörden av vårt förslag tillsärbehandling vill jag ta kammarens tid i anspråk för att ge en närmarebelysning av vårt förslag. En utgångspunkt för oss socialdemokrater när det gällersärbehandlingen av vissa långtidsdömda är den nuvarande regleringen enligt 7 §tredje stycket kriminalvårdslagen. En annan utgångspunkt är att visocialdemokrater omöjligt kan ställa upp på att förverkligapermissionsutredningens förslag på det sätt som regeringen och de borgerligaledamöterna vill. Det kriminalpolitiska klimatet har redan hårdnat fillräckligt för att vi skulle vilja vara med omen så långtgående reglering. Borgerligheten vill bl. a. att för alla dem som kanfalla under 7 § tredje stycket generellt skall gälla att de placeras på slutenriksanstalt med särskilda krav på hög säkerhet. Detta skulle föra alldeleslångt och definitivt bryta med de humanitära principerna för svenskkriminalvård som lades fast genom reformerna . Detsammagäller det föreslagna kategoriska förbudet mot så gott som alla former avvistelse utom anstalt och annan automatisk skärpning av verkställigheten. Som anges i vår motion 2321, kan dessa allvarligaskärpningar bara få gälla de särskilt farliga intagna, som intresset nu riktarsig mot, nämligen dem som har dömts till långa straff för grovt narkotikabrotteller grov varusmuggling av narkotika. I övrigt bör läget förbli i stort settoförändrat. Den lagtekniska lösning som vi föreslår tillgodoser dettasyfte. Den extrema hårdhet i verkställigheten som borgerligheten vill införamera generellt för en stor grupp intagna begränsar vi till den mindre kategorisärskilt samhällsfarliga dömda som jag nämnde. Som utskottet säger på s. 20 i betänkandet, måste i dessasammanhang alltid göras en bedömning i det enskilda fallet. Detta gällersjälvfallet när man skall besluta om anstaltsplacering enligt 6 § och 7 § andrastycket liksom om olika former av vistelse utom anstalt o. d. Dessabestämmelser är Kriminalvård i anstalt, m. m. Nr 147 formulerade så att de i denpraktiska tillämpningen medger att man tar Torsdagenden samma hänsyn som till sådanarisker som kan föreligga med hänsyn till 13 mai1982 tidigare brottslighet och till faraför rymning och fortsatt brottslighet. : Vad jag nu har sagt innebär således att vi socialdemokrater med en enkel Kriminalvårdi lösning behåller i stort settnuvarande reglering för sådana intagna som anstalt mm omfattas av 7 § tredje stycket ochsamtidigt beträffande det särskilt farliga narkotikaklientelet går ett steglängre och skärper regleringen. Vår reglering motsvarar bättre densammanvägning av intresset av samhällsskydd och humanitetens krav som måste göras än de olika långtgåendelösningar som de inbördes splittrade borgerliga partierna för Härmed är förmodligen intesista ordet sagt. Utvecklingen kan medföra att det bliranledning att göra jämkningar i både mildrande och skärpande Med detanförda vill jag yrka bifall till justitieutskottets hemställani betänkandet nr 49, som bygger på den socialdemokratiska Jag vill först konstatera att den uppfattningsom socialdemokraterna här har fört fram såvitt avser grovt narkotikabrottöverensstämmer med den som har förts fram i propositionen. Det innebär att mani varje enskilt fall skall göra en prövning, där man särskilt skall beakta detallvarliga i grov narkotikabrottslighet. Men i ett avseende skiljer sig uppfattningarna, och detgäller annan grov brottslighet än grov narkotikabrottslighet, alltså i förstahand grov våldsbrottslighet av typen bankrån av allvarlig beskaffenhet. Därinnebär det socialdemokratiska förslaget enligt lagtexten att man skall ha enmildare behandling än enhgt nu gällande, införda regler. Vi hörde här av Karl-GustafMathsson att det egentligen inte är detta socialdemokraterna avser, men då bordede ha utformat lagtexten på ett annat sätt. Jag menar att det är mycket viktigtur rättssäkerhetssynpunkt att det man avser också kommer till uttryck ilagtexten. Dessutom tycker jag att man måste se allvarligt just på sådana brottsom grova bankrån. Nuvarande bestämmelser i 7:3 kom faktiskt till med tanke påjust den grova brottsligheten av det slaget. 72KARL-GUSTAF MATHSSON (s): Som jag anförde finns det här allmännabestämmelser som vi kan använda vid bedömningarna från fall fill fall. Visocialdemokrater anlägger här humanitära aspekter, behandlingsaspekter osv. Detinnebär enligt vår mening att så få som möjligt bör särbehandlas. Om det behövssärbehandling av andra än dem som dömts för grovt narkotikabrott, exempelvis avdem jusfifieministern nämnde, nämligen dynamitarder, kan detta ske enligtregeln om att placering inte får ske vid öppen anstalt, om det är påkallat medplacering vid sluten anstalt på grund av flyktfara eller av Beträffandenuvarande s. k. 7:3-or som inte är grova narkotikabrottslingar kommer med vårlösning placering, med tillämpning av 6 § och 7 § andra stycket, att precis somf. n. ske på sluten anstalt. Det behöver alltså inte bli någon som helständring i förhållande till det läge som vi har beträffande den kategorin.Vår reglering erbjuder enligt vår mening en nödvändig flexibilitet, samtidigtsom den också ger tillräckliga möjligheter till en säker placering. Kriminalvårdi anstalt, m. m. Anf.73 (vpk): Jag väntade avsiktligt med att begära ordet för att se om någon iutskottet skulle ta ansvar för hela utskottets betänkande och inte enbart förde delar där det föreligger reservationer och där socialdemokraterna står förutskottsmajoritetens skrivning. Men det är tydligen ingen som tänker taansvaret för övriga skrivningar, ingen som mer ingående tänker förklara hur manser på den ytterligt skärpta kontrollen av besökare, vilken vi från vpk gåremot därför att vi anser att detta går långt utanför vad man kan acceptera iett demokratiskt samhälle. Detär heller ingen som tänker förklara vad man måste veta mer för att kunna satsapå de s. k. narkotikafria avdelningarna. Justitieministern nämnde att hans målär att det inte skall finnas någon narkotika på anstalterna. Det kan väl allainstämma i. Vpk anser att en satsning på flera narkotikafria anstalter skullevara ett steg på den vägen. Detär heller ingen i utskottet som tänker svara på varför man inte vill tillsättaen parlamentarisk utredning. Man anser tydligen att det är riktigt att lämnaöver utvärderings- och utredningsarbetet när det gäller narkofikapro-blemettill tjänstemän och experter. Jagbeklagar det, för jag tycker att det delvis visar att de som i TV krifiserade politikerna för brist på intresse, faktiskt åtminstonedelvis har rätt. Narkotikaproblemet anses ju av många som ett av destörsta samhällsproblemen. Då kan man fråga sig varför det är överflödigt meden parlamentarisk utredning just på detta område. Är det möjligtvis därför attdet är ett vpk-förslag? Det är det enda skäl som jag kan se. Jagbeklagar att jag inte på något sätt blivit bemött på de punkter som jag hartagit upp. Överläggningenvar härmed avslutad. Mom.1 Utskottets hemställan bifölls. (Se dock mom. Mom. 2 (särbehandling avvissa långfidsdömda) Ikontrapropositionsvoteringen biträddes reservation 1 av iRöstånga m. fl. med 87 röster mot 68 för reservafion 2 av Berfil m. fl.148 ledamöter avstod från att rösta. I huvudvoteringen avgavs 152 rösterför utskottets hemställan och 152 för reservation 1 av iRöstånga m.fl. Kammaren beslöt med 153 röster att betänkandet i desshelhet skulle återförvisas till utskottet. 151 röster avgavs för att mom. 2skulle avgöras genom lottning. 15 § Villkorlig frigivning Föredrogs jusfitieutskottets betänkande 1981/82:51 omvissa ändringar rörande straffverkställighet (prop. 1981/82:153). 74GÖTE (): I proposition 1981/82:153 föreslås bl. a. enändring av regeln i i vad gäller villkorlig frigivning. Denändring som föreslås innebär att den fid som minst skall avtjänas ikriminalvårdsanstalt innan sådan frigivning får äga rum avkortas från tre . Förslaget grundas på ett delbetänkande frånfängelsestraffkommittén, vilket varit ute på remiss. Remissvaren hadeemellertid inte inkommit när propositionen skrevs. Utskottet har inte hellerhaft tillgång till remissinstansernas synpunkter. Vi från moderata samlingspartiet har inte kunnat biträdaförslaget i propositionen beträffande ändring i regeln om villkorligfrigivning. Till betänkandet är fogad en moderat reservation, och jag ber attfå yrka bifall till denna. Jag vill också framföra en del synpunkter och motivnär det gäller vårt ställningstagande. Vi moderater anser att det är högst anmärkningsvärt attregeringen inte har avvaktat remissomgången i vad gällerfängelsestraffkommitténs betänkande. Om det gäller frågor av mindre vikt, kanman i och för sig lägga fram en proposition utan att avvakta remissvar, men idetta betänkande finns viktiga principiella ställningstaganden, som måste fåbehandlas i ett sammanhang. Jag vill också understryka att kommittén inte varenig. Den moderate representanten i kommittén har reserverat sig mot bl. a. detförslag som finns i propositionen. Frågan huruvida tiden för villkorligfrigivning skall sänkas från har stor principiellbetydelse, och den får ökad aktualitet om man ställer frågan i samband medövriga förslag från kommitténs sida, t. ex. förslaget om en generellhalvfidsfrigivning. Det är fel att, som görs i propositionen, bagatelliseradenna fråga. Det är trots allt ca 1 500 personer som påverkas av den nyaregeln. Remissinstanserna, som fått meddelande om att regeringentänkte föregripa remissarbetet på denna punkt, måste givetvis ha påverkats avdetta förfarande och därmed upplevt det som meningslöst att över huvud tagetyttra sig i denna del av ärendet. Vi kanske således inte får reda på vadremissinstanserna tycker i denna viktiga fråga - vi får väl avvakta och se. Denvillkorliga frigivningen har varit föremål för debatt, inte bara i fängelsestraffkommittén, utan också i andra sammanhang.Jag vill hänvisa till nytt påföljdssystem, som väckt stortintresse. Genom att man nu föregriper en helhetsbehandling av ärendet, försvårasen omfattande och genomgående analys och debatt beträffandeden villkorliga frigivningens ställning i vårt rättssystem. Den villkorliga frigivningen var fidigare ämnad att varaett bidragande och verkande instrument i återanpassnings- ochfrigivningsarbetet. Enligt nuvarande praxis är denna frigivning i mycket höggrad generellt tillämpad. Detta gäller inte minst vid kortare frihetsstraff. Enytterligare sänkning medför automafiskt att detta instruments generella prägelytterligare förstärks. Är det då inte hög tid att fråga sig om inte helapåföljdssystemet skall ändras utifrån de frågeställningar som väckts i denallmänna debatten? Jag vill bl. a. hänvisa till vad riksåklagaren sägerbeträffande detta i den promemoria som han skickat till departementet medanledning av en förfrågan i ärendet: "De av domstolarna utmätta straffen kommer att isådan utsträckning och så regelmässigt avvika från den faktiska strafftiden attdomstolarnas straffmätning kan komma att te sig både missvisande ochmeningslös. I det långa loppet kan en sådan utveckling undergräva allmänhetensförtroende för domstolarnas rättstillämpning. En alltför långt drivenschablonisering av straffnedsättning vid villkorlig frigivning inrymmer också,en risk för att domstolarna skärper sin straffmätningspraxis för att därmedmöta de berörda olägenheterna." I en övergripande debatt om villkorlig frigivning måsteman också ta med frågan om straffets preventiva verkan. Det rör sig dock ombrott av allvarlig karaktär, t. ex. vållande till annans död, misshandel, våldmot tjänsteman -på den punkten vill jag hänvisa till den debatt som jag i hade med justitieministern - , narkotikabrott, skattebrott ochvalutabrott. Frågan om straffmätning och villkorlig frigivning måstevara förankrad i det allmänna rättsmedvetandet, och jag tvivlar för minpersonliga del starkt på att föreliggande förslag har en sådan förankring.Förslaget innebär en genomgripande förändring i påföljdssystemet, och detminsta man måste kräva i samband med diskussioner om sådana förändringar är attfrågan beretts på ett i lagstiftningssammanhang vedertaget sätt. Till dettakommer att det i propositionen inte har anförts några från rättslig ellerkriminalpolitisk synpunkt bärande skäl till denna förändring. Attschablonmässigt hänvisa till att detta förslag med hänsyn till frihetsstraffensskadeverkningar ligger i linje med en övergripande kriminalpolitik räcker inte.Ett sådant resonemang kan ju drivas praktiskt taget hur långt som helst. , herr talman: Det verkar som om det ekonomiskaläget och den hårda beläggningen på anstalterna har varit bärande skäl förbrådskan när det gäller denna proposition. Jag vill med anledning av dettaunderstryka att vi inte kan ha en konjunkturanpassad kriminalpolitik här ilandet. Kravet på besparingar finns, och det finns också anledning att noggrantpröva olika åtgärder. Men att man förändrar viktiga kriminalpolitiska reglermed anledning av vissa toppbeläggningar på anstalterna, det kan vi inte acceptera. Vi kan inte bygga upp ett rättssystem utifrån ett sådanttankesätt. Vi har från moderata samlingspartiet tidigare i ett par motionerfill årets påpekat just detta. Jag ber, herr talman, att med anledning av vad jag haranfört än en gång få yrka bifall till den moderata reservationen. 75 (): föreslår i detta betänkandeatt reglerna för villkorlig frigivning ändras så att minimitiden förverkställighet i anstalt minskas från . Bakgrundenär som bekant ett delbetänkande från fängelsestraffkommittén, som föreslår enmycket genomgripande förändring i tillämpningen av villkorlig frigivning varvidminskningen av minimitiden är en del. betänkande är nu ute på remiss,och vi kan naturligtvis säga: Låt oss vänta tills vi får se vadremissinstanserna säger om förslaget i dess helhet. Men vi socialdemokrater ijustitieutskottet har ändå ställt oss bakom detta förslag, av några skäl somjag vill redovisa här. För det första har vi den uppfattningen attfängelsestraffet inte är ägnat att rnedföra några positiva effekter över huvudtaget för den intagne. Tvärtom medför det ofta direkta skadeverkningar. Dettahar också sagts av många, bl. a. av departementschefen i direktiven tillfängelsestraffkommittén. Därför anser vi att det är ett steg i rätt riktningatt minimitiden för villkorlig frigivning förkortas. För det andra är det viktigt att eftersträva en rättsenheti . I det reformarbete som pågår i de nordiska länderna eftersträvas enminskning av minimitiden. Jag vill här referera vad som i SOU 1981:92 skrivs ien sammanfattning om nordiska straffrättskommitténs överväganden och förslag.Det står bl. a. följande: "Det kan enligt kommitténs uppfattning varken medhänsyn fill allmän-preventionen eller individualpreventionen anföras avgörandeinvändningar mot en sänkning av minimitiden vid verkställighet avfrihetsstraff. Vare sig man upprätthåller huvudregeln om verkställighet av tvåtredjedelar av straffet eller inför en allmän halvtidsregel, anser kommitténatt väsentiiga betänkligheter inte är förknippade med att sänka minimitidenfill ." Dessa är de viktigaste skälen till att vi ställer ossbakom den här begränsade reformen. Det är ett litet steg, men det är ett steg irätt riktning mot en fortgående humanisering av fängelsestraffsystemet. Denna reform medför andra positiva effekter, som haranförts i debatten. Men jag tycker att det vore olyckligt om allmänheten skullebibringas den uppfattningen att vikfiga kriminalpolitiska reformer genomförsmed större brådska när de kan ge besparingar i statens kassa eller när de kanhjälpa till att lösa problem med en besvärlig beläggningssituation på vårakriminalvårdsanstalter. Jag anser att arbetet med att humanisera och förbättrakriminalvården, i syfte att minska fängelsestraffens skadeverkningar, alltidmåste fortgå utan att man sneglar för mycket på bieffekter. Jag ber att med detta få yrka bifall till utskottets Nr 147 Överläggningen var härmed avslutad. Parlamentarisk Mom. 1 kontroh i fråga Utskottets hemställanbifölls med 237 röster mot 67 för reservafionen av telefonav- Berfil m. fl. Mom. 2 Utskottets hemställan bifölls. 16§ Parlamentarisk kontroll i fråga om telefonavlyssning betänkande 1981/82:54 om parlamentarisk kontroll i fråga omtelefonavlyssning. 76 MARIE-ANNJOHANSSON (vpk): Detta betänkande är föranlett av ett utskottsinitiativ. Det föreliggeralltså inte någon proposition eller motion som grund för betänkandet. Ibetänkandet föreslås att skall få en redovisning rörandeanvändningen av telefonavlyssning. Vi från vpk har inget att invända emotdetta. Tvärtom hälsar vi förslaget med fillfredsställelse. Anledningenfill att jag begärt ordet är att jag vill ställa några frågor fill utskottetstalesman. Som alla vet har vi från vpk inte haft möjhghet att delta iutskottets behandling av ärendet. Jag vill gärna från utskottets sida fåbekräftat att jag tolkat dess förslag på rätt sätt. Iutskottets betänkande finns citerat vad som anförts i frågan dels av 1974 årsutredning om telefonavlyssning, dels i proposifion 1975/76:202. Utskottet redogörockså för tvångsmedelskommitténs syn på frågan. Denna kommitté har - f. ö.enligt utskottet - inget att invända emot de båda återgivna uttalandena,dvs. vad som anförts i frågan av utredningen om telefonavlyssning och iproposition 1975/76:202. Det är litet egendomhgt, tycker jag, eftersom dessabåda uttalanden delvis är motsägelsefulla. Hur som helst så är det juviktigast vad utskottet har att föreslå. betänkande skall insyn i fråga om telefonavlyssning skei form av en årlig redovisning i proposition eller skrivelse fill riksdagen.Jag tolkar utskottets skrivning så, att man avvisar de tankegångar som fördesfram i proposifion 202 /76 om att informationen borde lämnas tillvederbörande riksdagsutskott. Men eftersom det i utskottsbetänkandet står attriksdagens möjligheter till insyn i denna fråga om möjligt bör byggas ut ochatt insynen bör ske i form av en årlig redovisning i proposition ellerskrivelse fill , skulle jag gärna vilja att utskottets talesman här idebatten bekräftar och understryker att redovisningen skall ske på sådant 6 protokoll 1981/82:147-150 Parlamentarisk kontroh i fråga om telefonav-lyssnng sätt somframgår av utskottets betänkande. Vad sedan beträffar arten av uppgifter som bör lämnasskriver utskottet att det "bör beaktas vad utredning omtelefonavlyssning enligt det föregående anfört därom". Denna utredningansåg att skall ges en uppfattning om bl. a. antalet ärenden omtelefonavlyssning, antalet meddelade tillstånd, vilka tillståndstider somförekommit samt i vilken mån telefonavlyssningen fyllt avsett ändamål. Också på denna punkt skulle jag vilja ha klargjort hurpass tvingande utskottets skrivning är. Den bilaga som är fogad fillbetänkandet uppfyller enligt min mening inte alls kravet på en fullödigredovisning fill . Man kan av bilagan enbart utläsa att antalettelefonavlyssningar ökar, och det i ungefär samma takt som antaletnarkotikabeslag. Om det finns något samband däremellan framgår inte. Denvikfiga upplysningen om i vilken mån telefonavlyssningen fyller avsett ändamålframgår inte alls. Det borde vara möjhgt att, utan att äventyra någonsekretess, i statistikform ange i hur många fall telefonavlyssningen harinneburit något positivt när det gäller narkotikabekämpningen. Sådana uppgifterär ju nödvändiga för att vi som riksdagsledamöter skall kunna bedöma om dettaför integriteten så känsliga instrument skall användas som led inarkotikabekämpningen. Jag hoppas alltså att bilagan till dagens betänkande inteär ett exempel på hur kommande redovisningar till kommer attutformas. Den parlamentariska kontrollen blir ju i så fall ganska illusorisk. Jag har inget yrkande. 77BONNIE BERNSTROM (fp): De frågor som har ställtkommer senare att svara på. Det allra största hotet mot vår personliga integritet ärden grova narkotikabrottslighet som vi har. Förutom att knarket driver deberoende fill en mänskhgförnedring utan like, ibland till prostitution och tillatt inte kunna ta vara på sig själv, så kränker knarkbrottslighetenintegriteten också därför att den leder till ökad samhällskontroll. Det tar siguttryck i utökad kroppsvisitering och kroppsbesiktning vid tullkontroller ochvid anstaltsbesök. Det tar sig också uttryck i bestämmelserna omtelefonavlyssning. Men vi måste tyvärr acceptera en ökad kontroll och därmed ioch för sig också en ökad kränkning av den personliga integriteten. Däremot bör vi inte acceptera de mycket långtgåendeförslag som tvångsmedelskommittén har diskuterat. De skulle leda oss in i ett samhällesom är helt främmande för oss, till samma kontrollsamhälle som och endel andra diktaturer. Därför var det mycket välkommet att regeringen nu sagtnej till att lägga fram förslag på basis av tvångsmedelskommitténs promemoria. Rätten till insyn i användningen av de tvångsmedel somändå måste finnas är vikfig, och eftersom lag slutade gälla i och medatt förutsättningarna för telefonavlyssning vid förundersökning av grovanarkotikabrott osv. reglerade i de allmänna bestämmelserna i ,lämnas inte längre redovisning på samma sätt som tidigare till . från utskottet har kommittill för att få en årlig redovisning till kammaren. Jag tycker det är ettmycket lovvärt inifiativ som utskottet har tagit här, och jag tror att det ären viktig början fill en ökad insyn i en nödvändig samhällskontroll.Herr talman! Jag har inget yrkande. Anf.78 (): Som redan har påpekat - och ocksåför resten - är det ett så till vida litet ovanligt ärende vi behandlar just nusom det är ett inifiativ från utskottet. De båda föregående talarna har redantalat om vad det rör sig om och förklarat varför vi har tagit upp denna fråga. Jagvill bara fillägga att utskottet vid ohka fillfällen harhaft anledning att fundera på integritetsfrågor. Vi har funnit det nödvändigtatt diskussionen om enskilda människors förhållande till myndigheterna och dendärmed sammanhängande diskussionen om integriteten alltid hålls levande - inteminst mot bakgrund av den utveckling på det tekniska området som vi har fåttoch som innebär att möjligheterna till integritetskränkningar nu är mycketstörre . Enminskad vaksamhet när det gäller integritetsfrågor kan leda fill en avtrubbningi den allmänna uppfattningen att integritetskränkningar endast undantagsvis kangodtas i ett samhälle av den typ som vi vill ha. Vi från utskottets sida tyckeratt det är mycket angeläget att detta framhålls - jag skulle nästan vilja säga:så ofta som man har tillfälle till det. Sedandirekt fill skickliga konstaterande. Det är alldelesriktigt att i fråga om de båda citaten om utredningen av telefonavlyssningresp. propositionen stöder vi oss pä vad utredningen har sagt. Beträffandede uppgifter som utskottet anser att skall få i sin hand, är det såutförliga uppgifter som möjligt. Det är de uppgifter som finns omtalade iutredningen och som själv citerade.