prot · G50956 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:56 Jag hälsar er välkomna till det fortsatta arbetet /82 årsriksmöte. 2§ Överlämnande av budgetpropositionen Ekonomi- och budgetministern avlämnaderegeringens proposition 1981/82:100 med förslag till statsbudget och yttrade Jag ber att till få överlämna regeringensbudgetproposition /83. 3§ Överlämnande av kommittéberättelsen Justitieministern avlämnaderegeringens skrivelse 1981/82:103 med redogörelse för verksamheten inomkommittéväsendet och anförde Jag ber att till få överlämna kommittéberättelse. 4§Justerades protokollen för den 10, 11, 14, 15, 16 och . 5§ Talmannen anmälde att följande ledamöter återtagit sina platser i ,varigenom uppdraget för deras resp. ersättare upphört: Tidsplan m. m. Om åtgärder för att trygga fortsatt laxodling (), () och MagnusPersson (s) , () och () den 19 december1981 samt Maj BrittTheorin (s) . 6 § Talmannen meddelade att anhållit omledighet från uppdraget som riksdagsledamot den 11 januari-den 15februari 1982 på grund av enskilda angelägenheter. Kammaren biföll denna anhållan. Talmannen anmälde att Bo Finnkvist(s) skulle tjänstgöra som ersättare för . 7 § Tidsplan m. m. Till kammarens ledamöter har utdelats en preliminär planför kammarens sammanträden den 11 januari-den 7 mars 1982. Dennaplan överensstämmer med tidigare lämnat förhandsmeddelande. Jag vill erinra om att till kammarens ledamöter utdelatsbl. a. en förteckning över propositioner avsedda att avlämnas under våren 1982och ett meddelande om arbete m. m. 8 § Svar på fråga 1981/82:174 om åtgärder för att tryggafortsatt laxodling har frågat mig vilka åtgärderjag avser att vidta för att säkra den fortlöpande laxodlingen samt omexempelvis ett införande av prisregleringsavgift på lax och ål är aktuellt. Utsättning av laxfisk sker numera i stor utsträckning föratt trygga beståndens fortlevnad och därmed också tillgången på fisk.Kostnaderna för utsättningen täcks till en del inom ramen för prisregleringenpå fisk. Viss utsättning har också bekostats av s. k. EG-medel i enlighet medett avtal som träffats mellan och EG. Vissa försöksutsättningar av ålbekostas också med prisregleringsmedel. Regeringen uppdrog åt statens jordbruksnämnd attavge förslag om prisreglering på fisk för /83. Uppdraget innebäratt jordbruksnämnden även skall lämna förslag till dispositionav medel ur prisregleringskassan för fisk för att bestrida kostnader förutsättning av laxfisk och ål. F. n. uppgår dessa kostnader till 2,5 milj. kr.per år. I sitt förslag skall jordbruksnämnden även redovisa hurfinansieringen av prisregleringen bör ske. I det sammanhanget kan exempelvisfrågan om införande av prisregleringsavgift på lax och ål komma att tas upp.Eftersom importandelen för lax är stor, kan en prisregleringsavgift leda tillhandelspolitiska svårigheter. Det är riktigt att kvotavtalet mellan och EG förår 1981 inte trätt i kraft. Detta har i sin tur medfört att några s. k.laxodlingspengar inte har erhållits, men det har också medfört att EG i principinte fiskat någon lax i svensk zon, vilket har varit bra för beståndet. Det ärdock min förhoppning att vi för skall få till stånd ett fungerandekvotavtal och därigenom på nytt få ett bidrag till kostnaderna förutsättningen. Det är således regeringens avsikt att laxutsättningarnaäven fortsättningsvis skall kunna hållas på ungefär samma nivå som undersenare år. Om åtgärder för att trygga fortsatt laxodling 6 (): Jag tackar jordbruksministern för svaret på min fråga.Bakgrunden till frågan är de osäkra framtidsutsikter som de svenskalaxfiskodlingarna har f. n. De ekonomiska förutsättningarna för odlingsverksamhetenförsämrades markant för de flesta laxodlingarna i Sverige.Speciellt besvärlig och osäker verkar situationen bli för den ganska nybyggdafiskodlingsanläggningen i . När den anläggningen planerades och byggdesför ungefär kalkylerade man på goda grunder med ett icke oväsentligtekonomiskt stöd från . Den lax och laxöring som reproduceras iMörrumsån, både på naturlig väg och i odlingen, fiskas sedermera upp till ickeoväsenflig del av fiskare från just , även utanför svensktfiskevattensområde. Enligt en enig - vågar jag påstå - expertis är en välfungerande fiskodling numera en förutsättning för ett bra lax- ochlaxöringsfiske i . Därför var kalkylerna med ekonomiskt bidrag frånEG-länderna välgrundade, och förhandslöften om sådant förelåg också. har den inte kunnat komma överensmed i den här frågan. Inga EG-medel har utbetalats ,och utsikterna för framtiden är inte heller ljusa. I varje fall verkar intedenna finansieringsgrund vara särskilt tillförlitlig. Fiskodlingsverksamheten måste ges en fastare ekonomiskgrund att stå på. Staten måste på något sätt gå in och lösa frågan om deekonomiska förutsättningarna, om verksamheten skall kunna fortsätta och för skall ha möjligheter att planera för framtiden. En väg att lösa de här ekonomiska problemen kan vara attdet införs en likadan regleringsavgift på ål och lax som den som gäller försill och torsk. De medel som den regleringsavgiften skulle ge kunde sedananvändas till bl. a. fiskodlingsverksamheten. Här skulle en direkt öronmärkningav influtna medel vara försvarbar. Näringen fick på det viset möjlighet attsörja för (len egna fortsatta verksamheten. har mani varje fall i sett sig nödsakad att gå ut och erbjuda Otn ökningen av antalet säkerhets-granskade tjänster odlingskapacitettill utländska intressenter. Det kan visserligen ge ett bidrag tillexportinkomsterna, men hur kommer det att gå för våra egna laxfiskare, somgrundar sin försörjning på laxfisket? Hur kommer det att gå försportfiskeverksamheten? lovar jordbruksministern att odlingen skall hållas påungefär samma nivå som tidigare, och det är bra. Han öppnar också dörren för en regleringsavgift - men han gör alltså inte mer än att öppna dörren. Frågan är då: Hur skall verksamheten finansieras? Jordbruksministern säger ingenting om det, utom att lova att det skall ske på ungefär samma sätt. Jag skulle vilja ha litet mera kött på benen. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på fråga 1981/82:172 om ökningen av antaletsäkerhets-granskade tjänster har frågat mig varför antaletsäkerhetsgranskade tjänster ökar i offentlig förvaltning när man harförklarat att de borde minskas. Genom regeringens beslut (SFS1981:982) ändrades 3 § i personalkontrollkungörelsen (1969:446). Läser manförordningen kan man få den uppfattningen att ytterligare 14 myndigheter fåtträtt att företa personalkontroll. Det rätta förhållandet är emellertid attregeringen med stöd av 3 § sista stycket genom särskilda beslut under åren1973-1979 har medgett nio av myndigheterna att företa personalkontroll. I tvåfall rör det sig om rena namnändringar, och i ett fall har en myndighet brutitsut och blivit självständig. Genom ett beslut den 10 januari1980 uppdrog regeringen åt rikspoHssty-relsen att göra en översyn av vilka tjänstersom skall hänföras till skyddsklass. Syftet med översynen är dels attåstadkomma en bättre differentiering vad gäller placering i olikaskyddsklasser, dels att minska det totala antalet skyddsklassplaceradetjänster. har lämnat en redovisning av uppdraget och hållerf. n. på med viss komplettering. Därefter kommer regeringen att ta ställningtill förslaget. Intill dess måste givetvis nu gällande föreskrifter följas. 8JÖRN (vpk): Det handlar alltså de facto om en utökning avdet utrymme inom vilket personalkontroll, oåtkomlig för den enskildetjänstemannen eller kollektivanställde arbetaren, kan ske - personalkontrollsom han eller hon inte får reda på bakgrunden till osv. Även om det inte är 14myndigheter till som har fått rätt att företa sådan kontroll, så har utrymmetökat. Det är det faktiska förhållandet, och detta har alltså justitieministerninte bestritt. Då är min första följdfråga: Varför har en sådan utökningskett, när det i olika sammanhang har sagts att det fanns anledning att minskadetta utrymme? Min andra följdfråga är: När det gäller människor i civiltarbete - och när det alltså inte finns några egentliga säkerhetsintressen attbevaka - vad finns det över huvud taget för anledning att utsätta oförvitligamedborgare i dessa civila funktioner för personligt kränkande former av hemligaundersökningar? I ett flertal fall har dessutom dessa undersökningarbevisligen lett till att människor har förlorat sina arbeten, och det har överhuvud taget inte kunnat redovisas för dem varför de har förlorat sina arbeten.Det klassiska exemplet gäller snickaren vid ett . Jag vill frågajustitieministern uttryckligen och konkret: Vilka säkerhetsintressen är berördaav huruvida en snickare vid ett har den ena eller andra politiskaåsikten? Vidare vill jag fråga; Vad är det för sorts åsikter somskall göras till föremål för denna okontrollerade procedur? Gäller det en formav åsiktsbrott? Vad är det som skall vara så farligt att man inte kan varasnickare vid ett ? Är inte detta en absurd praxis, en absurd ochkränkande form av kontroll och övergrepp mot medborgarna? Anser justitieministernatt t. ex. fallet med snickaren är en illustration till att det behövs enkraftig inskränkning, en koncentration av personkontrollen till verkligtrelevanta tjänster, och att personkontrollen och bedömningen av den anställdeslämplighet inte skall gå efter politiska åsiktslinjer med inriktning åt ettspeciellt håll, som det ju här är fråga om? Överbefälhavaren - eller vem somhelst i den militära hierarkin - kan ju fritt umgås med NATO-officerare utanatt detta anses på något sätt beröra svenska säkerhetsintressen. Om ökningen av antalet säkerhets-granskade tjänster På frågan varför man nu har ökat antaletskyddsklassade myndigheter är bara att svara att man fullföljer de principersom vi har haft, intill dess omprövningen är färdig. Och den är, som jagnämnde, på gång. Syftet med omprövningen är att vi skall minska antaletskyddsklassplacerade tjänster. Här är inte platsen att gå in på ett enskilt fall. Det äralldeles självklart att grunden till att vi har skyddsklassplacering är riketssäkerhetsintressen -konstigare är det inte. Sådana föreligger också vid civilamyndigheter. Övriga kommentarer till dessa frågor tror jag inte behövs. 10 (vpk); Det återstår alltså att se huruvida flera årsutvidgning av det skyddsklassade området nu verkligen kommer att åtföljas av enminskning av detsamma. En sådan minskning skulle ju då i bästa fall föratillbaka tillståndet till vad det var - och det är icke någon verkligminskning. har jag emellertid den misstanken att det inte blir så särskiltmycket av detta. Men denna fråga kan vi kanske lämna för dagen; den får viåterkomma till. Låt migånyo få påpeka något som vi från vpk:s sida finner i varje debatt Om förbud i vissa fall att bära livsfarligt vapen när vi tarupp sådana här frågor. Under hela enkammarriksdagens tillvaro har allaansvariga statsråd, som vi har ställt sådana här frågor till, vägrat att ensdiskutera eller kommentera lämpligheten av de kriterier som uppenbarligenibland skymtar fram när det läcker uppgifter från dessa hemliga ochokontrollerbara undersökningar. Jag hade för inte så länge sedan på den avdelning inomcivilförvaltningen där jag arbetade en mig underställd person som var anställd.Han blev föremål för en sådan här säkerhetskontroll. Det meddeladesnaturligtvis inte mig som hans chef, utan det gjordes bakom min rygg. Jag fickunder hand veta att orsaken angavs vara att man hade upptäckt att hans gamlefar prenumererade på kommunisternas tidning . Så nog finnsdet ibland, tycker jag, anledning för en justitieminister att fråga sig omsjälva kriterierna för bedrivande av personkontroll i det här landet ärsärdeles lämpliga och om inte en radikal ändring av dessa borde ske. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på fråga 1981/82:179 om förbud i vissa fall attbära livsfarligt vapen har - under hänvisning till attmånga ungdomar bär knivar och andra livsfarliga vapen på sig - frågat mig omjag är beredd att vidta åtgärder häremot, eventuellt i form av ett förbud att ivissa fall bära kniv och liknande vapen. När den aktuella frågan senast behandlades i ,utgick justitieutskottet i sitt av godkända betänkande (JuU1980/81:33) från att den skulle komma att prövas bl. a. av den projektgrupp förutredning och förslag till åtgärder mot våldsbrott som rikspolisstyrelsentillkallade . Gruppen avser också enligt vad jag har inhämtat att tafram underlag för en bedömning i vad mån det behövs en vidgad rätt att ingripamot omotiverade innehav av knivar. Rapporten väntas bli klar . Närden föreligger kommer jag att överväga om särskilda åtgärder bör vidtas ochvilken form dessa i så fall bör ges. Visst förberedande arbete bedrivs sedan entid tillbaka inom . a. har underlag samlats in tillbelysning av hur man har löst problemet i vissa främmande länder. Man måste emellertid ha klart för sig att svåragränsdragningsproblem och svårigheter att kontrollera efterlevnaden uppkommer,om man överväger ett mer eller mindre långtgående förbud mot att inneha kniv.Det torde sålunda av både principiella och praktiska skäl saknas möjlighet attgenerellt förbjuda att knivar innehas exempelvis på allmän plats. Tendensen attanvända kniv vid brott mot person, t. ex. vid rån och misshandel, är dockoroande. Denna utveckling måste man naturligtvis väga in i bilden när manbedömer frågan. GunnelJonängs fråga avser också andra livsfarliga vapen. att frågan inte gäller skjutvapen, som ju här i landet ärunderkastade en i ett internationellt perspektiv mycket sträng reglering, utanatt tänker på vissa farliga brottsverktyg som harnämnts i den allmänna debatten. När det gäller dessa kan jag helt kort nämnaatt innehav av s. k. karatepinnar i rättspraxis under vissa förhållanden harbedömts som förberedelse till misshandel. Ett annat omtalat vapen som brukarbenämnas shurik - en taggig plåtbricka som kan användas som kastvapen - fårenligt beslut av konsumentombudsmannen inte marknadsföras och har såvitt jagvet inte heller förekommit i praktiken här i landet. Vapen av detta slag tordei den mån de anträffas kunna beslagtas och förklaras förverkade som typiskabrottsverktyg med stöd av 36 kap. 3 § , oavsett om brott föreliggeri det särskilda fallet eller inte. Här föreligger alltså inte samma problem sombeträffande knivarna, men mycket talar naturligtvis för att eventuella åtgärderpå området bör få en generell inriktning. Om förbud i vissa fall att bära livsfarligt vapen 12GUNNEL JONÄNG (c): Jag ber att få tacka justitieministern försvaret på min fråga. Jag har kanske en annan uppfattning än justitieministern,åtminstone när han säger att det skulle saknas möjligheter att generelltförbjuda att bära kniv exempelvis på allmän plats. Det är uppenbart att det kanbli gränsdragningsproblem, men jag anser att det är möjligt att klara dem. Vi har en berättigad motvilja i vårt land mot förbud ochbetraktar förbud som inskränkningar i den personliga integriteten. Ett förbud att bära kniv kan också ses som ett misstroendemot ungdomen i allmänhet - att de inte klarar av att bära kniv och handskas medkniv. När jag talar om knivförbud ser jag det emellertid på ettannat sätt - som en fråga om solidaritet. Det är naturligtvis ett ingrepp i denpersonliga integriteten, men det viktiga är motivet bakom ett förbud som detta,och motivet skulle ju vara att skydda ett antal ungdomar. Det är helt enkelt,som jag ser det, en fråga om solidaritet. Det helt övervägande antalet ungdomar och vuxna har intenågra problem med knivar. Men om det finns ett litet antal människor som pågrund av att de bär kniv med sig kan tillfoga andra människor skada, ja, rentav döda, då måste vi andra vara beredda på inskränkningar för oss själva föratt hjälpa, stödja och skydda dessa människor. Jag tror inte att ungdomar som går ut med kniv påfickan har för avsikt att skada eller döda. Men uppenbarligen uppstårsituationer där man tappar kontrollen över sig själv. t. ex. i samband medalkohol och narkofika. Man kan då åstadkomma svåra skador, och det har på senaretid som bekant också inträffat dödsfall pä grund av knivhugg. Detta innebärsorg och svårigheter för de skadade och deras anhöriga, men det innebär ocksåskador för livet för den som utför dådet. Knivförbud är inget nytt i nordisk och europeisklagstiftning. har lag om knivförbud. har lagstiftning angåendespringstiletter samt slag- eller stötvapen som knogjärn, batonger o. d. menundantar dolk och Om förbud i vissa fall att bära livsfarligt vapen INorge kommer ändringar att föreslås i vapenlagen som hänför sig just tillstickvapen och batonger. Enligt engelsk lag är det förbjudet att vid offentligtillställning medföra något slag av angreppsvapen. har ocksålagstiftning om knivförbud. Det är således i många länder som man har funnit detbefogat med lagstiftning, och det är alltså ingen ny form av lagstiftning. Jag vill först säga - och jag villunderstryka det - att jag är djupt medveten om de här problemen. Jag tror själv att det kan finnas fog för en vidgad rättatt inskrida mot omotiverade innehav av knivar i vissa sammanhang. Det skullealltså inte vara fråga om ett knivförbud utan om en rätt för polisen att ivissa situationer -när vederbörande person är berusad eller narkotikapåverkadeller befinner sig i en allmänt sett farlig situation - ta hand om knivar ochandra liknande vapen. En sådan befogenhet skulle man också eventuellt kunnautsträcka till andra fall. Det finns uppenbarligen svåra gränsdragningsproblem om manvill begränsa rätten att bära kniv. Det räcker med att peka på att det finns enrad situationer där det är fullt naturligt och godtagbart att bära kniv. Vissayrkesgrupper bör t. ex. ha rätt att bära kniv även på allmän plats. Vi vet att det finns förbud i andra länder. Vi harstuderat det finska förbudet, som de facto tillämpas så att polisen tar ifrånberusade personer deras knivar - men mycket längre går man inte. Det är sådana situationer - och kanske ännu mer utvidgade- som jag tror att man kan syfta till att komma åt i det fortsattautredningsarbetet här i landet. 14 (): Jag tackar justitieministern för dettaklarläggande. Jag tycker att det nu var en mer positiv inställning frånjustitieministerns sida, och det uppskattar jag. Det som måste diskuteras ärvilka vapen som skall tänkas ingå i ett förbud. polismän har arbetatmed den här frågan. De har efterlyst en lagstiftning, och de anser att lagenskall omfatta knivar och andra farliga vapen, dvs. dolk, stilett, bajonetteller motsvarande vapen. Dessutom menar de att lagen även bör gälla tillhyggensom är avsedda att skada annan, t.ex. fjäderbatong, knogjärn och tillhyggentillverkade av metallrör och kätting. Jag inser självfallet också att det kan vara svårt medavgränsningar, men de bör inte vara omöjliga att åstadkomma. Avgränsning börgöras så att vapen av den här typen inte får innehas på allmän plats, vidallmän sammankomst eller vid offentlig tillställning. Lagen bör inte gälla omgodtagbara skäl för innehav föreligger, t. ex. - som justitieministern sade -om vederbörande behöver kniv i arbetet. Man har alltså denna typ av lagstiftningi , och enligt upplysningar som jag har inhämtat anser man att den harhaft positiva effekter. Också en arbetarskyddssynpunkt kananläggas på den här frågan. För Nr 56 lärarnas och polismännens skull kan det vara befogat med någon form av den lagstiftning. Överläggningenvar härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 1981/82:91 om klarläggandebeträlTande immuniteten för främmande statsfartyg Omklarläggande beträffande immuniteten för främmande statsfartyg I en interpellation till mig har AllanHernelius - med hänvisning till intrånget i svenskt inre vatten och svensktmilitärt skyddsområde av den sovjetiska ubåten - tagit upp frågan i vilkenutsträckning främmande statsfartyg som i t. ex. underrättelsesyfte löper in iinre svenskt sjöterritorium och särskilt skyddade områden skall anses haimmunitet mot sedvanligt straffrättsligt förfarande. 1. om det är minuppfattning att ändrad lagstiftning i åtalsfrågan behövs, och 2. vilka åtgärderjag eljest avser att vidta i syfte att regeringen skall kunna ge klarläggandeinstruktioner för svenska myndigheter vid eventuellt senare liknande händelser. En allmän grundprincip i folkrätten är att främmandestatsfartyg, örlogsfartyg inbegripna, som med vederbörligt tillstånd inlöper iett lands territorialhav, åtnjuter full immunitet, vilket innebär att landet ifråga inte kan göra sin jurisdiktion gällande över fartyget och dessbesättning. Detsamma torde gälla statsfartyg som inkommer i en annan statssjöterritorium på grund av nöd och i samband därmed iakttar de förpliktelsersom traditionellt åvilar nödställda fartyg. Den angivna principen anses gällaäven för statsfartyg som utnyttjar sin rätt till "oskadlig genomfart"genom en främmande stats territorialhav. För svensk del gäller att sådan genomfartskall ha föregåtts av anmälan på diplomatisk väg enligt tillträdeskungörelsen(1966:366). Även om den folkrättsliga doktrinen inte ger helt klarvägledning då det gäller örlogsfartyg som illegalt har kommit in på enfrämmande stats territorium, torde det förhålla sig så att immuniteten intedärigenom går förlorad utan vidare. De instruktioner som gäller för den svenskaförsvarsmakten innebär också att exempelvis visitering eller liknande åtgärdernormalt inte kommer i fråga i sådana fall. Fartyget skall i stället avvisas -med vapenmakt om det är nödvändigt - och i den mån kriminell eller annarsotillåten verksamhet har förekommit skall detta påtalas hos befälhavaren ellerpå diplomatisk väg. Om emellertid ett statsfartyg grovt kränker en annan statsterritorium, talar både folkrättsliga principer och internationell sedvänja föratt den stat som har blivit kränkt inte är skyldig att till alla delarrespektera immuniteten. Om klarläggande beträffande immuniteten för främmandestatsfartyg Staten fåri stället anses vara berättigad att, beroende på omständigheterna, hävaimmuniteten i större eller mindre utsträckning. Den sovjetiska ubåtens intrång i svenskt inre vatten ochmilitärt skyddsområde innebar ett åsidosättande av folkrättens fundamentalaprinciper. Det var en kränkning av suveränitet och territoriellaintegritet. Mot bakgrund av kränkningens grovhet och i synnerhet med hänsyntill att den utfördes med ett fartyg särskilt ägnat för underrättelseuppdragansåg den det ligga inom ramen för dess suveräna rättigheteratt undersöka vad som förorsakat den sovjetiska ubåtens intrång på svensktområde och vad den gjort där. Den ansåg sig under dessaförhållanden ha rätt att åsidosätta den immunitet som vanligen tillerkännsstatsfartyg. När regeringen förordnade attöverbefälhavaren skulle genomföra en utredning om anledningen till ochomständigheterna kring den aktuella kränkningen, innebar detta i enlighethärmed ett bemyndigande för överbefälhavaren att utan hinder av fartygets ochbesättningens immunitet vidta de åtgärder som var nödvändiga för attutredningen skulle kunna genomföras. Sådana åtgärder vidtogs också, bl. a. iform av inspektion av ubåten och utfrågning på ett svenskt örlogsfartyg avubåtens befälhavare och en annan av officerarna. Frågan om en stat som har blivit utsatt för en grovkränkning av nu aktuellt slag från ett främmande statsfartygs sida skall ansesha befogenhet att häva immuniteten för fartyget och dess besättning även motstraff- och processrättsliga åtgärder är något mera svårbedömd. Min egenuppfattning är att en stat i utomordentliga situationer får anses ha denna rättoch att det ankommer på dess regering att, under hänsynstagande tillutrikespolitiska och folkrättsliga faktorer, i det konkreta fallet bedöma om enså kraftig åtgärd är av nöden. Konsekvenserna av ett motsatt synsätt skulle,som också framhålls i interpellationen, inte vara acceptabla. En slutsats för svensk del av detta synsätt skulle bli attåklagare och polismyndigheter har att respektera den straff- ochprocessrättsliga immuniteten intill dess att regeringen beslutar att hävadenna immunitet.