prot · G509152 · 1981-12-31 00:00:00 — Som jag sade är besparingen så liten att man kanske bordeavvakta de utredningar som skall granska dessa frågor. Jag anser det alltsåinte värt den besparingen att på detta sätt ganska snabbt försämrarättssäkerheten i de känsliga mål som gäller läkemedelsfrågorna. 109ULLA-BRITT ÅBARK (s): Är det tveksamhet eller ärdet den borgerliga majoritetens tveksamhet som är undanröjd? Jag har också en annan fråga. Den gäller det förhållandetatt man stiftar en ny lag som skall vara provisorisk, det är bråttom och detskall ske genast. Är orsaken den ekonomiska krisen? Den är ju inte precis ny.Är orsaken de läkemedelsprocesser som har förts? De är inte heller nya. Dessafrågor vill jag hemskt gärna ha svar på. 110 (): Jag kan bara svara för mig själv när detgäller frågan om den undanröjda tveksamheten. Jag anser att jag nu med gottsamvete kan rekommendera kammaren att godta det förslag som föreligger. 111 (): Då kan man konstatera att det är BertilLidgards förslag som ligger på kammarens bord, inte den borgerligariksdagsmajoritetens. Överläggningen var härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med 154 röster mot 153 förreservationen av m. fl. Mom. 2 Utskottets hemställanbifölls. 20 § Åtgärder mot försurningen Föredrogs jordbruksutskottetsbetänkande /82:35 om åtgärder mot försurningen (prop. 1981/82:151). 112 (): Försurningen av mark och vatten kan utvecklastill den största naturkatastrof vårt land stått inför. har vifått täta rapporter om hur försurningen fortskrider. av Sveriges sjöar ärdrabbade av försurning. Men inte bara sjöar och vattendrag utan också grundvattnetpåverkas. Det inger oro därför att det medför ökade halter av metaller idricksvatten. Man har sålunda kunnat konstatera förhöjda halter av koppar,zink, kadmium och bly i grundvatten med de hälsorisker detta medför. Flera faktorer spelar in när det gäller den försurning sompågår, exempelvis den ökade handelsgödselanvändningen, där vi socialdemokraterföreslagit åtgärder för att få begränsningar till stånd. Den dominerandefaktorn när det gäller de växande försurningsproblemen är det ökadenedfallet av sura ämnen från atmosfären. Liksom andra luftföroreningar somsläpps ut i atmosfären återbördas svavel och kväveoxider förr eller senarefill marken igen. Förutom risken för skador på växt- och djurlivet och hotetmot människors hälsa tillkommer också att korrosionsskadorna genomsvaveldioxid blir betydande och kostsamma för samhället. Genomförda undersökningar visar att luftföroreningartransporteras med luftströmmarna mellan i stort sett alla länder.Merparten av nedsläppet över kommer alltså utifrån. Det är dock viktigtatt notera att inget enskilt land påverkar försurningssituationen i Sverigelika mycket som vi själva gör genom våra egna utsläpp. Med hänsyn tagen till de stora risker som vårt land löperi dessa sammanhang drev socialdemokratin i regeringsställningförsurningsfrågorna hårt såväl på nationell nivå som i det internationellasamarbetet. Vid miljövårdskonferens i , som blevnågot av ett genombrott för miljöfrågorna på internationell nivå, redovisadesfrån svensk sida en rapport om försurningsproblemen som kom att utgöra ettviktigt underlag vid utarbetandet av den deklaration som antogs vidkonferensen. kunde redovisa sambandet mellan de gränsöverskridandeluftföroreningarna och den konstaterade försurningen av främst sjöar ochvattendrag. genomfördes på svenskt inifiafiv ettstort arbete inom . tog upp försurningsfrågorna på en radinternationella konferenser och i kontakter med olika organisationer, främstOECD, ECE och styrelsen för FN:s miljöprogram . Därutöver tog den socialdemokratiska regeringen uppbilaterala kontakter med grannländerna. Ett avtal slöts sålunda medÖsttyskland om begränsning av luftföroreningarna. Motsvarande avtal förbereddesmed andra länder runt . Samarbete inleddes också med den socialde-8 protokoll1981/82:151-153 mokrafiska regeringen i för att bägge ländernatillsammans i olika internationella sammanhang skulle ta upp frågan om enbegränsning av svavelutsläppen. Jag har med detta velat verifiera att socialdemokratinhela tiden insett hur oerhört beroende är av vad som händer på deninternafionella nivån, om vi effektivt skall kunna möta den miljökatastrof somhotar. Från socialdemokratiskt håll har åtskilliga gångerunderstrukits vikten av att vi sopar rent framför egen dörr, om vi på allvarskall kunna delta i arbetet på att skapa förståelse för internationelltaccepterade begränsningsnivåer när det gäller luftföroreningar. Jag skullekunna citera propositioner, partimotioner och kongressuttalanden. Jag skallnöja mig med ett citat ur krisprogrammet. Där slår vi fast att "entydigaoch framfidsinriktade miljökrav bör uppställas för eldning med alla fastabränslen, dvs. kol, torv, ved och dylikt. Våra egna miljökrav måste vara såambitiösa att vi på det internafionella planet kan få gehör för totalt minskadeutsläpp." Apropå de kostnader som kan vara förknippade med hårdamiljökrav gör vi i vårt krisprogram ett mycket betydelsefullt tillägg. "Hårda miljökrav skall inte ses som enbart en ekonomisk belastning. Redannu ligger svensk industri långt framme i fråga om reningsmetoder och genom ettutvecklingsarbete kan vi ytterligare stimulera svensk export på dettaområde." Den socialdemokratiska regeringen lade i dennaanda fram sin åtgärdsplan för nedtrappning av svavelutsläppen här hemma. a. att högsta tillåtna svavelhalt i eldningsolja skulle vara 1 %med ett genomförande i etapper och målet att bestämmelserna skulle gälla helalandet fr. o. m. . Den innebar också att svavelutsläppen frånindustriella processer kraftigt skulle begränsas. I samband med folkomröstningen om kärnkraften slog linje 2fast att kol som energikälla skulle undvikas så länge inte ny och från miljösynpunktbättre teknik fanns fillgänglig. I de energipolitiska program som sedan desshar antagits har samtliga partier enats om att vi för att begränsa vårtoljeberoende måste utnyttja kol i viss omfattning. Partierna har varit överensom mängden. Från socialdemokratins sida har vi varit angelägna om attunderstryka att introduktionen av kol måste ske med stor försiktighet medhänsyn tagen till miljöriskerna. När regeringen lade fram sin energipolitiskaproposition kritiserade vi i den socialdemokratiska partimofionen hårtregeringens slapphet när det gällde miljökraven. Vi krävde en sammanhållen planför kolintroduktionen i vårt land. Vi konstaterade, för att citerapartimotionen, "att det är omöjligt att fullfölja vår tradition påmiljöpolitikens område internationellt om inte våra egna bestämmelser om t. ex.svavelutsläpp skärps och blir ett föredöme för andra länder". Vi redovisade krav och konstaterade attregeringens presenterade förslag innebar en kraftig försämring i jämförelse mednaturvårdsverkets uppfattning och den praxis som redan hade börjat tillämpas.Naturvårdsverkets uppfattning var att en eldningsanläggning borde tillåtassläppa ut högst svavel . I regeringens proposition angavsatt en eldningsanläggning borde tillåtas släppa ut . Det skulle hainneburit att nästan alla svenska koleldade värme- och kraftvärmeverk under1980-talet hade sluppit avsvavlingsanord-ningar. borgerliga majoritetinsåg uppenbarligen det berättigade i vår kritik, men stannade vid att högstatillåtna svavelutsläpp borde vara . Socialdemokraterna i såväljordbruksutskottet som näringsutskottet och sedermera den socialdemokratiskariksdagsgruppen reserverade sig mot den borgerliga riksdagsmajoritetensståndpunkt. Dels ville vi ha den samlade bedömningen, dels ansåg vi att denborgerliga ståndpunkten innebar en kraftig försämring i jämförelse mednaturvårdsverkets uppfattning och den praxis som redan hade börjat tillämpas.I avvaktan på skärpta bestämmelser borde vid prövningen av koleldadeanläggningar enligt vår mening tillämpas denna strängare praxis. Det är glädjande att konstatera att jordbruksministern iden proposition som föreligger har tagit lärdom av den bakläxa han fick påde slappa miljökrav som redovisades i energipropositionen förra året.Jordbruksministern har skärpt sig betydligt och dessutom äntligen insettbehovet av ett aktivare bilateralt agerande mot andra länder när det gällerförsurningsfrågorna. Jordbruksministern kan sålunda redovisa hur han under detsenaste året haft en rad av de bilaterala överläggningar i berörda länder somvi efterfrågat, som en uppföljning av det socialdemokrafiskaprogrammet på den punkten. När det gäller svavelutsläppen redovisar regeringen enbetydande skärpning av ambitionsnivån i jämförelse med fjolårets proposifion. Vad vi socialdemokrater reagerat emot är emellertid attregeringen vill spika normer för utsläppen innan pågående utredningsarbete ocherforderlig remissbehandling av detta resultat föreligger. Regeringens förslaginnebär , som näringsutskottet uttalat i sitt yttrande över propositionen,"väsentligt mindre långtgående restrikfioner för dessa utsläpp än som harrekommenderats av ". Enligt näringsutskottets meningkan regeringens framställning med hänsyn till den bristfälliga beredningen inteligga till grund för ett beslut av . majoritet, som i det här sammanhangetutgörs av utskottets socialdemokrater, delar den inställningen och förordar attintill dess ett riksdagsbeslut kan fattas på ett mera tillfredsställandeunderlag bör vid tillståndsprövning den skärpta praxis gälla som tillämpadesföre riksdagsbeslut, där krav på rening ställts av koncessionsnämndenvilka närmar sig uppfattning. Man bör avvakta med ettslutgilfigt ställningstagande till utsläppsnormer fill dess resultatet av detpågående utrednings- och remissarbetet föreligger. Det vore olyckhgt om normernu fastställdes som behöver revideras. Utgångspunkten måste dock enligt den socialdemokratiskauppfattningen vara att reduceringen av svavelutsläppen totalt sett skall bhminst lika stor som den regeringen nu föreslår.' Detta är ett minimikrav urmiljösynpunkt. Det finnsanledning att slå fast att med kolanvändning följer inte bara utsläpp av svavelföroreningar utan också av tungmetaller,kväveoxider, cancerframkallande kolväten, klimatpåverkande koldioxid ochproduktionen av en stor volym giftig aska, vilket allt innebär risker förmänniskors hälsa och miljö. Med hänsyn tagen till dessa risker är detnödvändigt med en samlad bedömning av alla ansökningar om koleldadeanläggningar. En sådan planering och sådana förändringar i lagstiftningen måsteenligt vår uppfattning genomföras att denna samlade bedömning av ansökningarnakan komma till stånd. Det räcker alltså inte med normer för utsläppen, utan vimåste få en plan för kolintroduktionen som gör det möjligt att styrautvecklingen. Vi kräver att regeringen utan ytterligare dröjsmål lägger fram ensådan plan. Vi delar regeringens uppfattning att det skulle vara felatt låta vissa kommuner eller grupper av medborgare få bära de merkostnader somkan uppstå genom att vi i allas intresse ställer hårda miljökrav i samband medenergiförsörjningen. Därför bör merkostnaderna i det här sammanhangetfinansieras genom en avgift på oljeprodukter och stathgt stöd föravsvav-lingsanläggningar eller andra motsvarande åtgärder. Vi har i en särskild reservation understrukitangelägenheten av att en effektiv teknik för rökgasrening vid torveldning tasfram, en fråga som dessutom kommer att behandlas i ett annat sammanhang här iriksdagen. Sammanfattningsvis, herr talman, konstaterar visocialdemokrater med tillfredsställelse att den kritik som vi framfört motjordbruksministern och regeringen för en alltför slapp hållning iförsurningsfrågorna nu lett till resultat i så måtto att jordbruksministernskärpt sig betydligt när det gäller miljökraven och det internationellasamarbetet. Han har på den punkten vårt helhjärtade stöd för en högambitionsnivå. I det sammanhanget är den konvention som undertecknades 1979 avstor betydelse. Den öppnar möjligheter till ett intensivare internationelltsamarbete, som vi hoppas skall leda till konkreta och effektiva åtgärder. Vi socialdemokrater är naturligtvis angelägna om att denministerkonferens som äger rum på jordbruksministerns initiativ skallbli en framgång för detta samarbete. Om bifaller utskottets förslag, som i fråga omutsläppsbegränsningarna överensstämmer med den socialdemokratiska motionen,kan jordbruksministern inför konferensen redovisa att regeringen har en bredmajoritet i den svenska bakom sig som uppfattar den totala reduceringav svavelutsläppen som regeringens förslag skulle leda till som ett minimikravfrån miljösynpunkt. Vad vi tyvärr saknar i propositionen är insikten omnödvändigheten av en sammanhållen plan för introduktionen av den mängd kol somvi är överens om att vi måste räkna med i energiförsörjningen. Varkolanläggningar skall lokaliseras är av ett betydande intresse från bl. Denna brist ställer inte minst kommunerna i en svårsituation. Den medför stora risker för att kommunerna när de oberoende avvarandra gör upp sina planer kommer i konflikt med samhällets övergripande kravoch begränsningar när det gäller kolet och miljöriskerna i samband därmed. Slutligen: I fråga om kalkningen ärdet angeläget att vi kan komma i gång med det kalkningsprogram somnaturvårdsverket och uttalat sig för. Det innebär att visocialdemokrater föreslår att 53 milj. kr. anvisas för detta ändamål för detkommande budgetåret, en höjning med 13 milj. kr. jämfört med regeringens förslag.Vi föreslår också att uttalar att planeringen förkalkningsverksamheten inriktas på att det kalkningsprogram skall genomföras somnaturvårdsverket och uttalat sig för. Den breda uppslutningen i utskottet bakominsikten om angelägenheten av att förhindra den miljökatastrof som en fortsattförsurning skulle innebära är glädjande. De socialdemokratiska förslagen iutskottsbetänkandet markerar ytterligare kraven på effekfiva åtgärder. Jag yrkar därför bifall till de socialdemokratiskareservationerna och i övrigt till utskottets hemställan. 113HANS (): När jordbruksministern i propositionen angeratt det blir allt klarare för oss att de flesta stora samhälls- ochframtidsproblem hänger ihop, är det förvisso ingen epokgörande upptäckt hankommer med, inte heller när han påpekar att olika hälsorisker och vissamiljöföroreningar är starkt knutna till varandra och inte heller när han talarom att flera internationella miljöproblem dramatiskt kan komma att påverka vårframtid. Nej, jordbruksministern har fullkomligt rätt. Det är braatt det sägs ifrån återigen. Vi i jordbruksutskottet lägger kanske märke tilldet här mer än man gör på andra håll. Men man skulle kunna fråga sig om vi iriksdagen tar konsekvenserna därav. Miljövårdsfrågorna är väl inte direktstyvmoderligt behandlade, men de behöver nog sättas in i ett större sammanhang. Tillåt mig därför, herr talman, att framställa ettförslag, i den förhoppningen att det vid kommande riksmöten månde kunnabeaktas. Vi avsätter här tid för långdebatter om förhållanden i länder på andrasidan jordklotet. Vi bollar i ekonomiska debatter med miljarder och miljoner,på en nivå där man knappast förmår engagera något större antal av våramedborgare. Visst är det utmärkt att debatter av det här slaget kommertill stånd, att frågorna belyses från många olika håll. Men kommer inte problemav just det slag som jordbruksministern nämnde litet i skymundan, trots att detgäller våra möjligheter att över huvud taget överleva? Jag kan inte frigöra migfrån den uppfattningen. Jag vill därför föreslå, herr talman, att vi ifortsättningen måtte få en ny temadag till de andra, en temadag som handlar ommiljövård. Jag tror att problemen då bättre skulle kunna ventileras än som nuär fallet, med den stress som mer eller mindre råder vid behandlingen av dettaärende bland många andra av helt annan karaktär. Därtill måste väl också läggasatt jordbruksutskottets frågor för det mesta kommer upp till behandling ganskasent . Tidspressen ligger över oss också . Den mera ingåendebehandling som frågan om försurningen - vårt viktigaste miljöproblem justnu-vore värd, måste jag avstå från. Jag får därför nöja mig med några kortakommentarer till jordbruksutskottets betänkande. När det gäller reservation 1, enmoderatreservation, kan det vara värt att påpeka att internationelltsett ligger väl framme i fråga om gränser för försurande utsläpp. Vireservanter tror därför inte att vi genom att vara något slags ädelt föredömeskulle kunna få de stater att bättra sig som inte är lika långt hunna i dettaavseende som vi är utan som tvärtom hjälper till att öka de försurningar somdrabbar oss. Det är självklart att vi skall driva på, att vi med all tänkbarkraft skall ställa oss bakom jordbruksministern i de debatter som kan komma ide här frågorna. Det får inte råda något tvivel om enigheten på den punkten. Om vi avstod från att sträva efter att vara ettföredöme, kunde vi , då alla andra länder försöker komma upp tillvår nivå, i stället sätta in forskning på en hel del områden där det visat sigatt vi saknar kunskaper, saknar möjligheter att t. ex. tala om hur man iglesbygden skall göra när det gäller att hålla ordning på alla brunnarna där.Det är ett bekymmer. Vi behöver ledning beträffande den saken. Vidare behövervi ledning när det gäller att förebygga skador av det slag som vi har noterat ifråga om skogen på kontinenten, skador som än så länge inte drabbat oss såfruktansvärt hårt. Det är av den orsaken som jag yrkar bifall till reservation1. När det gäller svavelutsläppen kanske det bör erinras omatt vi så sent som , som också påpekade,antog riktlinjer. Vi tycker att det är onödigt att redan nu komma med förslagom ytterligare skärpta regler här, eftersom man i fråga om projektetKol-Hälsa-Miljö bör få arbeta färdigt. Vi vill se resultatet avremissbehandlingen. Skall det bli något resultat, bör de bestämmelser som viantog hinna verka innan vi ändrar på dem. Vi skall inte hoppafram och tillbaka. Då vet man ju inte riktigt var man står. Om vi får tillämpabestämmelserna från htet , får vi en fastare grund att byggavårt vidare handlande på. Det kan vara skäl att påpeka att vi i sak helt och hålletär med på det som står i propositionen - i det avseendet har vi ingenting attinvända. Men vi är htet oeniga om den takt i vilken vi skall kunna genomföraåtgärderna för att inte kostnadsläget skall bli för besvärligt. Därför har viockså svårt att ansluta oss till regeringens förslag, som faktiskt går längre.Hur gärna jag personligen än skulle önska att vi t. o. m. skulle kunna gå änhårdare fram, måste vi ändå tänka på ekonomin. eller senare måste viengagera oss i kolenergin -nota bene om vi inte flyttar framkärnkraftsparentesen, men den debatten får vi väl ta vid något annat tillfälle.Vi måste som sagt låta arbetet inom projektet utmynna i ett klartomdöme, innan vi går ifrån det. På moderat håll tycker vi att beslut var en såpass bra avvägning mellan de miljövårdande intressena ocholjeersättningsintressena att det borde få vara kvar. Därför yrkar jag bifalltill reservation nr 3. Skulle den reservationen falla - vilket man utan alltförstort mått av skarpsinne bör kunna gissa att den gör - avser vi att lägga nedvåra röster i den vidare voteringen. Jag vill också yrka bifall tillreservation nr 4 angående stöd till anordningar för att minska svavelutsläppenvid eldningsanläggningarna. Som hastigast vill jag också säga några ord om problemetlövskog-barrskog. Det förefaller som om vissa menar att man skulle kunnaförbättra pH-värdena genom att odla lövskog och avstå från barrskog. Det är noginte riktigt så enkelt. var i och studeradedessa frågor. I Schwarzwaldområdet menade man att lövskogen var meramotståndskraftig mot torkan och andra åkommor som följde i försurningens spår.Men att lövskogen skulle vara något generellt botemedel mot en sänkning avpH-värdet kunde man inte gå med på. Det var som sagt motståndskraften somförbättrades vid plantering av lövskog. I det avseendet har vi i rakt motsattuppfattning, vilket också framgår av s. 19 i jordbruksutskottets betänkande.Från svenskt skogsmannahåll anser man sig inte ha kunnat visa att marken fårstörre motståndskraft om barrskog ersätts med lövträd. Det är bara attkonstatera att de geografiska förhållandena är olika. Vi får väl avvakta vadsom på litet kan komma ut av dessa projekt. Vi får med andra ordvara litet försiktiga med slutsatserna här. Låt mig också säga några ord om hagmarker. Det förefallersom om man vill sätta likhetstecken mellan hagmarkernas igenplantering ochförsurningen, vilket inte är riktigt rätt. Detta är en fråga av främstskogspolitisk karaktär. Det vore frestande att här ta upp en lång debatt omden, men det får vara för . Om jag får min önskade temadag, skall vinog behandla denna fråga, men just nu får det vara. Låt mig bara påpeka att viinte skall säga att en upprustning av de sämre skogarna, de s. k. 5:3-skogarnainte kommer att medföra några nackdelar. Det kommer den att göra -kanske inteur skogssynpunkt men ur botanisk synpunkt. Det kommer nämligen att bli merslutna bestånd. Ju mer slutna bestånden blir, desto mindre blir utrymmet för deIjusälskande och ljusberoende växterna, som därmed inte får några refugier attöverleva på. Men när det gäller pH-frågan, som vi ju skall diskutera här, börvi nog kunna avföra hagmarkerna ur debatten. några ord om kalkningen. Det är riktigt attkalkning är det enda medel vi känner till för att på kort sikt bromsaen hotande försurning. Men risken med utsläppen från våra industrier och frånvåra försurande eldstäder får inte förringas med hänvisning till att man ju kankalka inom nedfallsområdena. Detta beror helt enkelt på att vi inte kommer åtalla dessa. Vi kan kalka en del utmed sjöstränder, där det är något så närenkelt att komma fram. Vi kan kalka ute på åkrarna - där är det inte någrasvårigheter. Vi kan kalka en del områden från flygplan. Men det enklaste måstevara att vi har höga krav på avgasreningen i de eldstäder som gör utsläpp. Jagkan ta ett exempel. När jordbruksministern och jag var unga fanns detnågonting som hette loppor. Det är inte så gott om det ädla djuret . Menjämför en påse loppor med försurningspartiklarna i avgaser från olika håll! Vikan släppa ut avgaserna och säga att vi skall samla ihop och oskadliggöra demsenare. är fasligt svårt. Det är precis lika svårt som det voreatt fånga loppor sedan vi en gång har släppt ut dem ur påsen. Jag menar därför att vi skall ge oss på källan. Det måstefinnas möjlighet att gå fram hårdare och på det sättet få en verkligt effektivrening. Jag upprepar mitt yrkande om bifall till demoderata reservationerna och i övrigt om bifall till utskottets hemställan. 114 PER (vpk): har frågorna kringmänniskans hvsmiljö kommit alltmer i förgrunden. ochbörjan av var miljöintresset så att säga nyvaknat, och man hadeplötsligt börjat komma fill insikt om att dessa frågor var viktiga för helamänsklighetens framfid. , när här i ligger tioår bakåt i tiden, kan vi se på miljöfrågorna med htet distans och med betydligtstörre faktaunderlag än vi hade . Samfidigt kan vi konstateraatt vi långt ifrån har nått ett läge där den mänskliga livsmiljön ens behållersin kvahtet. Vi tvingas konstatera att den yttre miljön både här i landet och iden övriga industrialiserade världen fortlöpande försämras. Här i landet har vifått rymligare och bättre utrustade bostäder, och en hel del har gjorts för attförbättra tidigare dåliga och hälsofarhga arbetsmiljöer. Men somdetta skett har vår yttre miljö sakta försämrats, genom den försurning som detnu aktuella betänkandet från jordbruksutskottet handlar om. Vi kan säga att mänskligheten är utsatt för två typer avhot. Det ena hotet är akut och medför omedelbar utplåning, och det andra smygersig sakta på oss. Båda hoten beror på hur man i det mänskliga samhälletanvänder den teknik som forskning och utveckling ställt fill förfogande. Detakuta hotet kommer från kärnvapnen, och det smygande hotet kommer från dennegativa miljöpåverkan som industrisamhället utövar. Båda dessa hot börrimligen gå att motverka, och de måste med all kraft motverkas och tas påallvar. Det mycket påtagliga miljöhot som ligger i att vi helatiden har ett försurande nedfall över råder det enighet om att vi skallmöta med motåtgärder.