prot · G509134 · 1981-12-31 00:00:00 — Det har ansetts vara på detsättet att den frågan - där det i själva principfrågan finns delade uppfattningar- inte bör få stå hindrande i vägen för nyttiga och nödvändiga reformer som detlänge har funnits krav på i men också från den kyrkliga sidan. Det ärur den aspekten som jag har sagt att reformarbetet har kommit till enslutpunkt, där man lyckats ena sig om mycket omfattande förändringar på depunkter som jag berörde i mitt inledningsanförande. Vad sedan mera allmänt gäller partiernas olikainställningar i principfrågan om kyrka-stat är de väl kända, liksom denståndpunkt som vi från mitt parfis sida härvidlag intager. Anf.36 (): Den reform av den kyrkliga lagstiftningen och kyrkomötetsom nu behandlas i sin första läsning svarar fullständigt mot det ideal som viofta ställer upp för både författningsändringar och kyrkliga reformer, nämligenatt det bakom reformerna skall stå en mycket stor majoritet. En sådan breduppslutning förutsätter allfid att man från olika partiers sida gör avkall påvissa krav. Det betyder inte att man ger upp dem, men att man sluter upp kringde reformer som det finns majoritet för. När man diskuterar de nu föreslagna reformerna bör mandessutom hålla i minnet att de bygger på förslag från en utredning som i sinadirekfiv hade att utgå från att reformerna skulle ligga inom ramen för denuvarande relationerna mellan stat och kyrka. Förslagen skulle inte försvåraövergången till en fri kyrka, men inte heller innebära att en sådan infördes.Denna grundtanke har man hållit fast vid under beredningen i kanslihuset ochunder de överläggningar som därefter förekommit liksom underutskottsbehand-Hngen. Det är sålunda inte fråga om att skilja stat och kyrka.Inom ramen för ett bevarat samband mellan stat och kyrka innebär reformen istället en större frihet och självständighet för denna kyrka. Ärkebiskop har i den offentliga debatten betecknatreformen som ett steg mot en friare och självständigare kyrka. Jag har redananslufit mig fill denna bedömning och vill för egen del fillägga att detknappast är möjligt att gå stort längre utan att klippa av bandet mellan statoch kyrka. Redan nu har kyrkan självständig beslutanderätt påväsentliga områden -de har nämligen aldrig reglerats av vare sig riksdag ellerregering. överlämnas beslutanderätten på områden som fidigare varitförfattningsmäs-sigt reglerade och där det fordrats beslut även av riksdag ochregering samt där regeringen i vissa fall ensam har beslutat. Jag har svårt attfatta att kyrkan skulle blimera bunden om kyrkomötet har att bestämma dess lära, dess böcker, desssakrament, dess gudstjänstordning och övriga handlingar. Jag kan inte hellerbegripa att kyrkans bestämmanderätt skulle minskas när den själv får besluta omkollekten, om den centrala verksamheten för evangelisation, mission och övrigtutlandsarbete samt diakoni. I själva verket innebär det att kyrkomötet får, medstöd av föreskrifterna i lagen om , självt utfärda föreskrifterpå ett mycket stort område. För min del anser jag det naturligt att på detta sätt bestämmer sin lära - och följaktligen sina böcker, sinagudstjänsthandlingar och själv genom kyrkomötet utfärdar förordningar om evangelisation,mission och Uknande verksamhet. får förstärkta demokrafiska organför sitt beslutsfattande. Detta ger den också ökad frihet och självständighet.Det högsta inomkyrkliga organet, kyrkomötet, får en bredd som det hitfillssaknat. Därmed får det en starkare förankring och ger plats för oUka riktningaroch synpunkter. Det kommer sedan att finnas kvar ett visst beroende avstaten. Inte ens de allra friaste religiösa samfunden kan ställas utanförsamhället. Det finns en lagstiftning som gäller i alla religiösa sammanhang,främst religionsfrihetslagstiftningen. Så länge är ettoffentligrättsligt organ måste den följa den ordning som gäller för denna,framför allt att tillämpa demokrati och könslikställighet, vilket också stämmermed kyrkans lära. Så länge tjänster är stathgt reglerade får dettakonsekvenser. Man kan inte låta staten betala lönerna och låta andra,icke statliga organ avgöra innehållet i tjänsten eller lönegradsplaceringen. I detta sammanhang vill jag påminna om attcentralstyrelsen inte på något sätt kan jämställas med ett statligt ämbetsverk.Regeringen kan inte till den lämna över uppgifter som tillkommer regeringen, t.ex. att utnämna biskopar. Inte heller kan man år tillämpa enlagsfiftningsprincip på det kyrkliga området och en annan för samhället iövrigt. Man måste i stort sett ha samma grundläggande ordning. Lika litet kandet inom kyrkan stå kvar privilegier som har raserats i samhället i övrigt. Anser man inom att man inte kan tillämpa degrundläggande principerna inom stat och kommun i , kan den inom ramenför religionsfrihetslagstiftningen bryta sambandet med staten. När vi behandladefrågan om kvinnor och män som präster i lät jag förstå att detsäkert skulle bli en ja-majoritet i , om en bred majoritet i önskade att kyrkan skulle skiljas från staten. får diskussionen gå vidare. I första hand är det endiskussion inom kyrkan som fordras, och jag är övertygad om att man inomriksdag och regering kommer att lyssna lyhört till denna diskussion. Själv harjag svårt att se att man i det långa loppet kan bevara det nuvarande sambandetmellan stat och kyrka i ett så starkt pluralistiskt samhälle som det svenska. Men det hindrar mig inte från att med glädje hälsa denreform som ser ut att kunna genomföras. Den lägger en ny grund fördiskussionen genom att kyrkan får förstärkta och demokratiserade organ för sinverksamhet och Formerna för den kyrkliga lagstiftningen m. m. Formerna för den kyrkliga lagstiftningen m. m. genom denfrihet att ordna sina egna angelägenheter som den erhåller. Kyrkan förnyas iöverensstämmelse med moderna betraktelsesätt inom det svenska samhället. Denkommer långt mer än tidigare att arbeta enligt en folkrörelsemodell. Den kommeratt få en starkare anknytning fill de kyrkokommunala enheterna, församlingarna,som är de organisatoriska grundvalarna för kyrkan. Från vissa teologiska utgångspunkter kan det te sigfrämmande att arbeta med en folkrörelsemodell, men en sådan närmar kyrkan tillde stora flertalet i det svenska samhället. Jag har förstått att det finnspersoner som fnyser åt den kyrkokommunala verksamheten och erfarenheten ochtalar ringaktande om kyrkomötet som en kyrkokommunal kongress. Det hör sammanmed vissa högkyrkliga uppfattningar. Men för innebär en sådansyn att man ställer sig på en farlig distans från verkligheten. Det kan vara svårt att ge upp gamla privilegier, och närjag tagit del av vissa inlägg i den offentliga debatten har min tanke osöktgått till prästeståndets uppmärksammade sista strid 1863. Det har t. o. m.väckts en motion vid kyrkomötet om att prästeståndets privilegier skallbevaras. Det har också funnits ett arv från det gamla prästeståndet vidkyrkomötet, genom den särskilda prästerliga representationen. Det är omöjligtatt bibehålla en sådan i ett demokratiskt samhälle som det svenska. Där är detsjälvklart att representationen i kyrkans högsta organ bygger på val. Av sammaskäl har jag funnit det uteslutet att biskoparna skulle ha en självskrivenombudsrätt. Kyrkans särart kan inte bryta de demokratiska principerna inom ettorgan som har en offentligrättslig ställning. Ståndssamhällets gamla representationsreglerövergavs för del för . Nog är vi mogna att avskaffaden för kyrkans del 1982. Besluten vid årets riksdag och kyrkomöte får ses somviktiga organisatoriska reformer för . De kan bli väsentligasteg mot större frihet och självständighet, mot ökad demokrati och vidgadlekmannastyrel-se, mot mer arbetsduglighet och vitalitet. Men jag hoppas attdet inte blir de sista stegen, utan att reformviljan blir levande. Med det anförda, fru talman, yrkar även jag bifall tillkonstitutionsutskottets hemställan. 37ANDERS (): De kyrkliga reformer som är aktuella hardiskuterats under en lång följd av år. har en lösning skymtat, menvarje gång hitfills har frågan fallit, därför att bred enighet inte kunnatuppnås. De överläggningar som ägt rum under statsrådet ledning haremellerfid lett till resultat, och det är fill betydande del hans förtjänst atten överenskommelse har kunnat träffas. föreligger alltså enighet mellan de fyra storapartierna om reformer som på väsendiga punkter kommer att förändra ochförhoppningsvis förbättra arbetsvillkor. Moderatasamlingspartiet ställer sig bakom denna lösning. Vi gördet, fru talman, efter noggrant övervägande. Frågan har ett flertal gångeringående diskuterats i vår riksdagsgrupp. Vi är inte på alla punkterfillfredsställda med utgången av de förhandlingar som förts, men vi anser detsom uppnåtts vara till sådan fördel för att vi biträder detförslag som riksdag och kyrkomöte nu har att ta ställning till. Den självklara utgångspunkten för moderata samlingspartiethar varit kyrkans bästa. Vi anser det vara av största vikt att den ges godaarbetsmöjligheter i hela vårt land. Kyrkan behöver därför en organisafion föratt föra ut det kristna budskapet som är effektiv och vittomfamnande. Detta kantyvärr knappast sägas om den nuvarande ordningen. Särskilt bekymmersamt är detatt kyrkan saknar en effektiv central ledning. Inrättandet av en kyrkligcentralstyrelse ser vi därför som en viktig del i arbetet att stärka kyrkan. För oss har det varit självklart att ärkebiskopen skallvara ordförande i den föreslagna centrala kyrkostyrelsen. Det går inte att helt skilja kyrkans andliga och organisatoriska verksamhet från varandra. Här behövs en enhetlighet i kyrkoledningen - ett krav som tillgodoses om ärkebiskopen blir ordförande. . . Låt mig i detta sammanhang säga något om biskoparnasställning. Den nu förehggande reformen behandlar självfallet inte deras andligaledarskap i resp. stift. Vad det handlar om är i stället deras ställning på detframtida kyrkomötet. De kommer att ges rätt och skyldighet attdeltaga i kyrkomötets arbete, och de kommer att fullt ut kunna deltaga i dessutskottsarbete. De kommer dessutom att vara valbara till kyrkomötet. Det skulleförvåna mig, om denna sista möjlighet inte kommer att utnyttjas av de flestastift. Men biskoparna kommer inte - såvida de inte valts i denordning som kommer att gälla - att ha rösträtt vid kyrkmötet. Moderatasamlingspartiets ståndpunkt har varit att biskoparna borde vara självskrivnaledamöter också i framfiden, men vi har på denna punkt kompromissat för attöver huvud taget få dll stånd en reform. Jag vill instämma med vad HildingJohansson sade. Självfallet har alla parter som har deltagit i dessaöverläggningar fått ge avkall på sina resp. grundståndpunkter. Vad beträffar det nya kyrkomötets sammansättning i övrigtfinns det bara anledning att sätta ett frågetecken för dess storlek. Enligt vårmening hade det räckt med 151 ledamöter, men vi har också här bedömt det varanödvändigt att kompromissa för att få en reform till stånd. kommer i fortsättningen ensam att stiftakyrkolag, med undantag av frågan om medlemskapet i kyrkan. Där kommer attkrävas samtycke av kyrkomötet för att förändringar skall bli gällande. Vihoppas att den grundlagsstadgade yttranderätt som skall tillkomma kyrkomötetockså i andra frågor verkligen blir ett effektivt instrument för att hävdakyrkans mening. Denna yttranderätt får inte ses som ett remissinsfitut vilketsom helst. Det handlar här om ett uttryck för ståndpunkter, ochdet är att hoppas att riksdag och regering i framfiden inte genomdriver någonlagstiftning mot klara ståndpunktstaganden från kyrkomötets sida. Formerna för den kyrkliga lagstiftningen m. m. Formerna för den kyrkliga lagstiftningen m. m. Skulle såske är det med all säkerhet bäddat för allvarliga konflikter på området. Jag säger detta därför att det är viktigt med ettlagstiftningsarbete i harmoni mellan stat och kyrka. Det är också väsentligtatt det politiska inflytandet på vissa typer av kyrkliga frågor blir begränsat.Också här kan jag instämma med , när han underströk attsvenska kyrkan nu får möjligheter att ta ställning till de inomkyrkligafrågorna på en lång rad områden. Vi ser självfallet från moderata samlingspartietssida detta som mycket positivt. Det gäller, som sades här, lärofrågor, kyrkansböcker, gudstjänstordning, sakrament, förvaltning och mycket annat. Trots att kyrkan nu får beslutanderätten över den typ avfrågor som jag just nämnde kan vi dock aldrig komma ifrån att det alltidytterst kommer att finnas - och måste finnas - ett inflytande från riksdagenockså på dessa frågor så länge vi har en statskyrka. Alla debattörer vill inteförstå detta. Men de som inte vill ha något statligt inflytande alls på kyrkanmåste vara beredda att ta steget fullt ut och förorda ett skiljande av kyrkanfrån staten. Men så långt vill många inte gå, och det råder inget tvivel om attstatskyrkotanken har ett starkt stöd bland svenska folket. Det skulle finnas anledning att kommentera enrad andra punkter. Vi har från moderat håll också fäst stort avseende vid attden kyrkliga egendomen ges ett starkt skydd. Vi hade också på denna punkt varitberedda till andra lösningar. Men det väsentliga är ändå att det nu har skapatsförutsättningar för att verka under gynnsammare villkor. Menriksdag och kyrkomöte - detta gäller i synnerhet - kan bara dra uppriktlinjerna, skapa ramarna. Innehållet ankommer det på andra att utforma. Omde nu föreslagna reformerna skall kunna leda fill det som vi verkligen önskarfrån många håll, dvs. en stark och offensiv kyrka präglad av integritet, såankommer det i första hand på själv att utföra det arbetet. Den kyrkohistoriskt intresserade vet att kyrkor ibland hargått under eller allvarligt försvagats tack vare interna strider och oenighet.Den risken föreligger naturligtvis också för . Lekmannenfår ibland intrycket att huvuddelen av verksamhet ägnas åt att försökalösa interna problem i stället för att lösa människornas problem. Så illa ärdet naturhgtvis inte i verkligheten, men det intryck som många får i massmediaav nuvarande situation kan vara tillräckligt för att tillfogaden allvarliga skador. Då vi moderater tror och uppriktigt hoppas attden nu föreslagna reformen skall vara av godo för har vårriksdagsgrupp ställt sig bakom den. Jag ber att få yrka bifall till hemställani betänkande 36. 38BERTIL (): Det förslag som framläggs i regeringensproposition 77 har sin utgångspunkt i att statsmakterna har tagit på allvardels vårt lands nya konstitutionfrån , som säger att all offentlig makt utgår från folket,att är folkets främsta företrädare och att det är ensam somstiftar svensk lag, dels det beslut som kyrkomöte fattade om att denuvarande relationerna mellan stat och kyrka enligt kyrkans mening skall gälla. Med detta beslut ställde sig kyrkomötet bakom att skall vara ett offentligrättsligt organ, vilket måste innebära att dessförhållanden fill stor del regleras genom lagstiftning. Eftersom svenskförfattning känner endast ett sätt att lagstifta, nämligen genom riksdagenensam, var det från de båda av mig nämnda utgångspunkterna helt konsekvent attfolkpartiregeringen tillsatte kyrkomöteskommittén, vars ordförande har talat, och gav kommittén de direkfiv som också harrefererats i den tidigare debatten. Det måste finnas en harmoni mellan olikaslags lagstiftning, mellan lagar som gäller olika områden i det svenskaoffentliga sammanhanget, och kyrkan kan där inte kräva något undantag. I den debatt som sedan har förts på kyrkligt håll bland endel kyrkliga opinionsbildare har använts sådana uttryck som att det framlagdaförslaget om att ensam sfiftar kyrkolag skulle vara attomyndigförklara - ja, t. o. m. innebära övergrepp mot . De som är ansvariga för den debatten måtte ha sent vaknat upp införvidden av det beslut som kyrkomöte fattade och som krävde lagstiftningockså t. v. för förhållanden. Det liggande förslaget känner i fråga om lagsfiftningenendast ett undantag från den rena lagstiftningsprincipen, med ensamsom lagstiftande, nämligen att reglerna om medlemskap i fortsättningen skallkomma fill genom en lagstiftning där kyrkomötets samtycke erfordras.Folkpartiet har i sitt arbete med det liggande förslaget accepterat detta undantagfrån den rena lagstiftningsprincipen just därför att det gäller en för etttrossamfund så känshg sak som reglerna för medlemskapet. Men det finns när detgäller de nuvarande reglerna anledning att påminna om att den iden evangelisk-lutherska internationella kyrkofamiljen utgör ett undantag i såmåtto att det finns automatik i hur ett barn blir medlem i , tillskillnad från vad som är gällande på övriga håll i världen, där dopet ärmedlemsgrundande. Det finns en spänning mellan dessa regler och de regler somfinns i regeringsformens 2 kap. 2 §, och det kräver en fortsatt vaksamhet bådeinom kyrkan och inom kring dessa frågor. Om det förslag som behandlas av hade varithela reformen, skulle den förvisso ha kunnat karakteriseras som att statensinflytande blev större i fortsättningen än det har varit. Men vi vetalla att det finns ett balansmaterial i de återstående delarna avlagsfiftningspaketet, nämligen det som just nu ligger under behandling påkyrkomötet och som kommer att behandlas av . Det innebär attsvenska kyrkan själv, oberoende av regering och riksdag, i fortsättningenkommer att få besluta helt självständigt i sina egna inre angelägenheter. Denviktigaste av dessa, nämligen lära, måste det såväl från och Formerna för den kyrkliga lagstiftningen m. m. Formerna för den kyrkliga lagstiftningen m. m. regeringenssom från kyrkomötets sida vara angeläget att slå vakt om som kyrkans egenangelägenhet. Utan dessa kompletteringar, som vi inte har attbehandla, skulle förslaget totalt ha kunnat tolkas som en förstärkning avstatskyrkosystemet och därmed gått emot folkpartiregeringens direktiv attkyrkomöteskommitténs arbete inte fick mynna i ett föregripande av detdefinitiva framtida ställningstagandet fill frågan om relafionerna mellan statoch kyrka. Såsomdet totala reformpaketet nu ser ut bedömer vi detfrån folkparfiets sida på det sättet, att det i fortsättningen bör vara lättareatt finna en lösning på den segslitna kyrka-stat-frågan. har denförhoppningen att det demokratiserade kyrkomötet skall visa sig i principfråganom stat och kyrka ha samma uppfattning som den majoritet som finns i ,nämligen att statskyrkosystemet bör ersättas av nya relationer mellan statenoch . , som i regeringsställning tog initiafivet tillkyrkomötesutredningen - vars förslag bildar utgångspunkten för propositionen -ville få fill stånd ett uppbrott ur stillaståendet, det stillastående som sålänge karakteriserat debatten i stat-kyrka-frågan och som också förlamatreformarbetet inom . Vi ser det förslag som föreligger som ett steg mot nyarelationer mellan staten och kyrkan, ett steg mot förnyelse också inom kyrkan.Därför har partiet - dess riksdagsgrupp och företrädare såväl iöverläggningarna mellan de två regeringspartierna som i överläggningarna mellande fyra partierna i slutskedet - aktivt medverkat till det förslag som nubehandlas och som är präglat av den breda enighet som man också enligtfolkparfiets mening bör eftersträva när det gäller beslut i frågor som har medförhållandet mellan staten och att skaffa. Jag ser här en anledning att med skärpatillbakavisa de beskyllningar som under ett tidigt skede av debatten i vintraskastades mot från framträdande kyrkopolitiker såväl inom centernsom inom , nämligen att genom sitt agerande skulle havelat sabotera arbetet med att åstadkomma en av kyrkan starkt önskad reform. Vi har deltagit i arbetet med en uppriktig önskan att nåden breda enighet som råder. Jag vill till allra sist konstatera att vårtparti också i fortsättningen kommer att arbeta efter de riktlinjer som vi redanslagit fast i vårt partiprogram, nämligen att det såväl för svenska kyrkansjälv som för svensk demokrati är det rikfiga och bästa att de nuvarande bandenmellan stat och kyrka löses upp, som ges godamöjligheter att verka över hela landet. Med det anförda vill jag yrka bifall tillhemställan i konsfitutionsutskottets betänkande. 39GUNNEL JONÄNG (c): betänkande är mycketkortfattat. Ändå innebär det början till en av de stora reformerna för kyrkan.Frågan om förhållandet mellan och staten har under decennieruträtts och diskuterats. Flera regeringar har försökt sig på att åstadkommagenomgripande förändringar utan att lyckas. Frågan har sopats under mattaneller avvisats av kyrkomötet, därför att man inte varit beredd att lyssna påkyrkans egna uppfattningar. Detta har inneburit stagnation för kyrkan. Angelägnareformer på det kyrkliga området har inte kunnat genomföras. För den som är aktiv i har detvarit svårt att i arbetet uppleva som en underliggande ström motsättningarmellan olika uppfattningar - å ena sidan mellan förespråkare för ett bevaratsamband och å andra sidan förespråkare för skiljande mellan staten och kyrkan,å ena sidan förkämparna för kvinnliga präster och å andra sidan motståndarna.Men jag tror att dessa motsättningar - särskilt när det gällerkvinnopräst-frågan-framför allt har skadat tredje man och gjort kyrkan mindretrovärdig som förmedlare av kärlekens budskap. ser det ut som om vi står i början till något nytt,ett reformarbete som kan bli av utomordendigt stor betydelse för kyrkan. kyrkomöteskommitté under ordförandeskap, präglat av omsorg om kyrkan, kunde avge ettbetänkande som var enhälligt i fråga om de stora principerna. Jag var en avledamöterna i denna kommitté, och jag vill bara säga att det kändes som enbefrielse att vi i kommittén - trots att vi hade helt olika uppfattningar ifråga om förhållandet mellan kyrkan och staten - kunde bli eniga i våraställningstaganden. Min målsättning i utredningen var att göra det bästamöjliga för kyrkan. Att från den utgångspunkten i utredningen göra detpersonliga ställningstagandet att ensam skall stifta kyrkolag varsvårt. Det var svårt att sätta sig in i effekterna för framtiden av ett sådantställningstagande. Men kyrkan skulle få så mycket annat i stället: störresjälvständighet och frihet genom åtgärderna om kyrkomötets demokratisering, omcentralstyrelse, om vidgat självbestämmande och om möjlighet att själv utfärdaförordningar -dessa frågor som vi senare kommer att få ta ställning till här ikammaren. Denna självständighet och frihet upplever jag vara av fundamentalbetydelse för kyrkan och dess framfid. Jag har därefter som ledamot i kyrkomötets utredningsnämndmed stor glädje sett hur vi också där i stort sett har kunnat enas, så när sompå en reservation. Det ger tillförsikt att kyrka och stat tillsammans nuförefaller kunna lösa de många organisatoriska problemen och att kyrkandärefter skall kunna gå ut i ett intensivt arbete med sin nya organisation ochi sin nya frihet och bli ett fullödigt instrument i evangelisationens tjänst.Det är således ett mycket viktigt reformarbete som påbörjas. Men jag vill kraftigt understryka att jag serdetta reformarbete som en nödvändig ändpunkt för organisatoriska diskussioneroch förändring- Formerna för den kyrkliga lagstiftningen m. m. Formerna för den kyrkliga lagstiftningen m. m. ar avkyrkans ställning. måste kyrkan få arbetsro och kunna finna sig till rätta isin nya organisation. Det är en nödvändig förutsättning för att helareformarbetet skall bli meningsfullt. , fru talman: Jag känner stor tillfredsställelseöver att kommunministern - trots svårigheter och motstånd - har lyckats skapaenighet mellan de olika partierna och därmed fått möjlighet att lägga frampropositionen. Jag känner också stor tacksamhet mot biskop , somlett kyrkmötets utredningsnämnd och som inte heller han lämnat någon mödaospard för att åstadkomma bästa möjliga resultat för kyrkan. lägger vi här i grunden, och därefter ärdet kyrkan som har att ta över ansvaret. Kyrkan ges alla möjligheter attfungera offensivt i vårt samhälle. Och tror jag att inte minst kyrkans egetfolk förväntar sig att kyrkan verkligen tar det ansvaret. 40 (): Också jag ställer mig naturligtvis bakom detbetänkande från som vi behandlar . Det är en kompromiss på hög nivå. Och resultatet har desvagheter som alla kompromisser har men också den styrkan att alla står bakomden slutliga produkten.