prot · G5099 · 1981-12-31 00:00:00 — Hans inlägg gick ut på att han tyckte att manskulle gå mycket snabbare fram med löntagarfonder och ge dem en mycket störrebetydelse i samhället. Om vill hånvisa till honom för attförsöka tala om att socialdemokraternas förslag till löntagarfonder inte varutformat på rätt sätt, kan jag upplysa om att är ute i felärende. 54 () replik; Jag känner tyvärr inteRolf personligen. Jag bara noterade att det i referatet anförs atthan ogillar oklarheterna i fondfrågan. Det står i tidningen, och det var detjag närmast ville föra fram. 55HANS NYHAGE (m): För som går blir vi alltmer brutaltpåminda om den djupt allvarliga kris som den svenska textil- ochkonfektionsindustrin befinner sig i. I förrgår nåddes vi av beskedet attstatliga Eiser i varslar 759 anställda om uppsägning. För endast ca 100av dem kan man ordna nya jobb. Dagen före meddelade Almedahlskoncernen att 200av de anställda där måste sägas upp. Ytterligare ett antal företag har underden varslat om uppsägningar, permitteringareller begränsningari verksamheten. har mer än 12 00(1tekoanställda förlorat sina arbeten. varmotsvarande antal ca 18 000 och lämnade tiotusentals och återtiotusentals anställda sina arbeten inom tekoindustrin. Åderlåtningen har varitenorm, och den har till mycket stora delar drabbat . Det äringen överdrift att påstå att tekoindustrins existens står på spel. Enbart de senaste dagarnas varsel i Boråsbygden beröralltså tusentalet anställda. Det innebär att antalet direkt drabbade människorär avseviirt mvcket större, eftersom många familjers tillvaro år direkt hotad.Arbetslösheten ar redan tidigare stor i bygden. av ungdomarna under 25år saknar jobb. vilket iirytterligt allvarligt. Något större utbud på ledigaarbeten förekommer inte. Det år alltså fråga om en direkt katastrof, som nudrabbat människorna och jjygden. Det båtar föga att söka syndabockar i den hiir situationen- det löser inte några problem. Men försyndelserna har varit många under desenaste tioårsperioderna, och ofrånkomligt år att grunden för dagens situationinom tekoindustrin lades av socialdemokraterna i regeringsställning. Det var dålåglöneindustrin inte ansågs ha något existensberättigande, och dit hördetekon. Det var då lågprisimporten sköt i höjden utan hejd. Det var då löneskattpå löneskatt ålades företagen, vilket drev upp kostnaderna och för.svagadekonkurrenskraften gentemot omvärlden. Det var dä de många ledighetslagarnagenomfördes med kostnadskrävande produktionsbortfall och störningar iarbetsrytmen som följd. Det var då skattetrycket ökade kraftigt och drev framkompensationskrav i form av högre löner, vilket åter ökade kostnaderna ochhöjde priserna. Det var då selektiva stödåtgiirder florerade och snedvredkonkurrensen till förfång för många annars bärkraftiga företag. Och den solidariska lönepolitiken i all åra - men intehärden varit till gagn för tekoindustrin i vårt land. Med en lägre kostnadsnivåhade konkurrenskraften varit större, avsättningsmöjligheterna bättre ochmotståndskraften starkare. Med all säkerhet hade många nu nedlagda företagkunnat bestå och antalet tekoanställda varit avsevärt större. Det hade därförför de många anställda varit bättre med lägre löneanspråk och mindrekompensationskrav. Detta påstår jag nu verkligen inte därför att jag skullemissunna någon enda människa en ordentlig inkomst. Det vore mig fjärran. Menjag unnar varje människa ett säkert arbete och en trygg tillvaro-och dettaborde för alla vara värt priset av något lägre lön och något begränsadeförmåner. Nedgången inom svensk teko är nu så stor och omfattandeatt det är alldeles nödvändigt med snabba insatser. Det hjälper inte med frommaförhoppningar om att bättre tider skall stunda. I avvaktan på denna glädjandetilldragelse måste snabbt åtgärder vidtagas om vi över huvud taget skall hanågon tekoindustri alls i vårt land. Det ankommer på regeringen att se till altnågot sker. Från skilda håll har det framförts en rad synpunkter ochförslag i avsikt att stärka tekoindustrins ställning. 1 åtskilliga fall harförslagen sammanfallit. Inte minst har från företrädare för branschen redovisatsett material som rimligen måste tillskrivas stor tyngd i sammanhanget. Det voreju anmiirkningsvärt om inte just de miinniskor som i sin dagliga giirningsysslar med tekofrågorna och som har en omkittande erfarenhet av praktiskt tekoarbeteskulle vara skickade att ge anvisningar om vad som kriivs för att beniiistrasituationen. måste nu genomföras åtgiirder inom gällandebestämmelsers ram. Tullkontrollen måste förstiirkas. vilket borde kunna ske pånolltid. Den kostnad detta betingar år viil vård sitt pris. Bristerna ihemtagningssystemet måste åtgärdas för att förhindra att rena olagligheter ochdirekta felaktigheter begås. Sanktionerna mot dem som bryter mot gällanderegler måste kraftigt förstärkas. Villkoren för att begränsa lågprisimporten genom globalakvoteringar måste omsorgsfullt prövas. Erfarenheter på området står att Ikinitaså nära som i . Mig veterligt har systemet där varit till gagn förhemmaindustrin utan repressalier på exportonirådet. Regeringen har ansvar att söka internationell förståelseför de utomordentliga svårigheter som drabbat den svenska tekoindustrin ochsöka få gehör för att begränsa importen, niir självförsörjningsgradenunderstiger den riksdagsbeslut uppsatta målsättningen om . Detinitiativet måste man ta nu och inte låta sig styras av några föriitkittademeningar och underlåta att få frågan prövad. Det är direkt anmärkningsvart att just vi i vårt landskall ha så utomordentligt svårt att inom ramen för giilkmde villkor ta tillvara de möjligheter som finns att skvtlda vår industri fiir otillbörligkonkurrens. Andra länder tycks med framgång kunna göra detta. Det årsannerligen ingenting att efterstriiva att vara viirldsbåst i att låtalågprisvarorna närmast ohejdat strömma in i landet och ta död påhemmaindustrin. Men alldeles självklart iir det iindå ytterstkostnadsfrågan vi måste komma t!ll rätta med, och diir spelararbetskraftskostnaderna en mycket stor roll. inte minst inom tekoindustrin. Omdet nu år omöjligt att tiinka sig en sänkning av den direkta lönen iner lag -självbevarelsedriften tycks ju inte vara tillräckligt stark för att medverkatill detta - så iir det ändå fullt genomförbart att kraftigt begränsalönebikostnaderna. Detta kostar på både i form avdelvis försiimrade villkor för den enskilde och i form av minskadestatsinkomster. Men det år väl iindå värt alt betala del priset för enstimulans åt hela värt nåringsli\', med förstiirkt konkurrensförmåga, vidgadeavsättningsnKijIigheter för våra varor, ökade orderingångar och tryggareanställningsvillkor som följd? Ett viil fungerande näringsliv är enförutsättning Un utveckling och välstånd och kan ge oss de nödvändigaresurserna. Del år diirför nödvändigt att ge näringslivet rimliga betingelseratt fungera - iiven om (.let kortsiktigt kan kosta pa. I den nu rådande situationen för tekoindustrin måste tletvar:i helt otänkbart med några som helst begränsningar av äldrestödet. Iavvaktan på att kostnaderna kan sänkas och konkurrenskraften stiirkas måste detinterna stödet utgå i oförändrad omfattning. Den kostnad detta innebår måsteses i relation dels till möjligheterna för svensk tekoindustriatt överleva, dels till de oandligt mycket större kostnader som denavbetslöshel för med sig, som blir en direkt följd av ett slopat stöd. Diirtillkommer de djupa tragedier, som arbetslösheten för med sig för många människor,och som inte går att vårdera i pengar. Slutligen, herr talman, har det från en del håll gjortsstor affär av att ordet "målsättning" har ändrats till"riktmärke" når det gäller tekoindustrins hemmamarknadsandel. För migär detta en fråga av semantisk karaktär. Har man ett riktmärke för sinverksamhet så striivar man sjiilvfallet att nå dit. Men hur skall det varamöjligt att med samhiilleliga tvångsmedel av protektionistisk karaktiir tvingamänniskor att köpa svenska tekovaror? Ensidiga importbegränsningar \id sidan avgiilkmde a\tal kan diirtill vara till storskada för vår exportindustri,inklusive tekoindustrin. Den naturliga och reella fiamkomstviigen att vidga deninhemska andelen år att vi alla i ökad utstriickning köper svenska tekovaror.Insikten härom tycks växa sig allt starkare av gjorda uttalanden att döma.vilket år glädjande. Tyviirr finns det emellertid alltjämt stora biister ilojaliteten i det hiir avseendet, även i kretsar där man minst borde vilntadet. Så t. ex. driver den socialdemokratiska tidningen ennårniast föraktfull och hånfull linje till instiillningen att handla svenskt.Tidningens främsta spridningsområde är just ! Om inte vi som bori. verkar i och företräder den bygd dar tekoindustrin år starkast förankradsjiilva efter bästa förmåga så långt det är möjligt föregår med gott exempelnår det gäller att köpa svenskt, hur skall vi då kunna få ökad förståelse fördetta hos alla de andra som vi vänder oss tiU i vår viidjan? Och bakom dennavädjan står i högsta grad företriidare för tekoföietagarna och detekoanställda! har alltså äter drabbats avett dråpslag. Framtiden ter sig oviss och osiiker för många människor.Omedelbara insatser år nödvändiga. Det iir diirför för\ånande att man frånregeringens sida ser så kallsinnigt på den viidjan som har utgått från en radföretriidare för bygden med landshövdingen i spetsen. Av fyra statsråd som ombadsbesöka för att på ort och stiille ta del av och diskuteraproblemen har endast handelsministern ansett sig ha anledning att stiilla upp -men tyvärr inte förrän . Regeringens inställning år beklaglig. Det årnu något måste göras! 56OLLE (): Det år inte lått att uppträda iallmiinpolitiska debatter . Med de snabba växlingarna mellanpersonerna på olika poster i departementen och med del varierande antal partiersom bildar underlag för regeringen är det niistan omöjligt att kanaliserakritiken för den bristande politiska vilja som har lett till stagnation bådeinom niiringsliv och samhiille i praktiskt taget alla vara hemlåii. Vi kan alltså inte skylla dagens situation bara på defolkpartister och centerpartister som sitter i regeringen. Till de ansvarigahör också moderata samlingspartiet. Men niir nian lyssnar på Hans Nyhagesutlägg- ningar omtekoindustrin kan man tro att han och hans parti är helt fria från Nr 9 ansvar förden utveckling som har skett. .Moderaterna skulle emellertid den under dentid de satt med i regeringen ha kunnat bidra till att man hade verkställtde beslut som hade kittat om tekoindustrins framtid i Sverige.Men ingenting hände. Därför bör ta på sig sin del av Allmänpolitisk ansvaret för detta. Från västmanländsk synpunkt är det inte svårt att hittaexempel på problem på arbetsmarknaden som den borgerliga regeringens brist påpolitik har skapat. Antalet arbetslösa har ökat på ett oroväckande siitt. underdet senaste halvåret från 3 300 till 5 500. Ett av de stora problemen år att arbetsförmedlingensresurser inte är tillräckliga för att klara anstormningen av de 10 000miinniskor som söker dess tjänster. Det har lett till att arbetsförmedlingeninte har hunnit med att fördela beredskapsarbete till alla dem som skullebehöva det. Kapaciteten år för låg, statsanslagen är för små förarbetsmarknadsverket och diirmed år dess resurser att hjälpa människornu til)nyu arbeten inte tillriickliga. Vi kan i lånet konstatera att en allvarlig torsåmring harskett när det gäller antalet arbetslösa. Det iir framfiir allt bland iniiii iåldrarna som arbetslösheten ökar, och detta är oroande, därför att detbevisar att det är sysselsättningen i industrin som börjar hotas. För våra ungdomar innebär det dubbla svårigheter, när fördet första inte industrin kan ta emot nya ungdomar och för det andra regeringenkräver åtstramning i fråga om utbyggnaden av kommunernas verksamhet. Detbetyder nästan tvärstopp när det gäller att ge sysselsättning åt nyutexamineradeungdomar från gymnasiet och andra skolor. [ vårt län går inte mindre iin 500 fler ungdomararbetslösa iin , och detta är någonting fruktansvärt.Arbetslösheten iir fortfarande störst bland de unga kvinnorna, men närmarsig männen i snabb takt samma höga siffror. Låt mig ta ett exempel på hur detser ut. Vid högskolan i studerar f. n. 420 personer påförskollårar- och fritidspedagoglinjerna. Enligt en undersökning som kinsstvrelsenhar gjort i lånet visar det sig att behöver bara ett60-tal nvrekryteras till denna verksamhet i kommunerna. Det iir alltså ettmycket osäkert framtidsperspektiv fiir många unga människor som har sökt sigtill en utbildning på ett av de områden där koninuinerna fortfarande satsar del av sin expansion. år, brukar vi siiga. det mestindustrialiserade länet i Sverige-man kan också säga det län som har det minstaantalet statligt anställda. För Oss är den situation vi kan se framöver oerhörtoroande. I Lånsplanering 80 bedömdes att drygt 8 000 nya jobb skulle behövasfram till 1985 för att problemen på arbetsmarknaden skulle kunna övervinnas.Det förutsattes att industrin skulle bibehålla en oför;indr;id syssels;ittiiingsni\åsamt att kommuner och landsting skulle fortsiitta att i måttlig takt utöka sinsysselsättning. Vad somhänt år att ett betydande antal jobb har försvunnit i Enbart inom stålindustrin och några av denärbesläktade företagen har 1 450 jobb försvunnit sedan 198(1, I de strama tider som står för dörren gör kommuner ochlandsting allt för att försöka bibehålla en oförändrad sysselsättningsnivå och(ika effektiviteten bland de redan anstiillda. Byggnadssektorn visar hur illadet ;ir stiillt med nybyggnadsverksamheten. Där framstår situationen nära nogsom katastrofal. Låt mig nämna några fakta. 1 början av 1981 planerade kommunerna en igångsättning på1 30(1 nya lägenheter. Men som det nu ser ut. enligt de planer som finns,kommer hiigst 600 lågenheter att påbörjas . Därmed kommerantalet arbetslösa byggnadsarbetare att öka till mellan 700 och J 000. Förikista år räknar vi med att antalet lågenheter ytterligare kommer att drastisktminskas, och vad det får för konsekvenser för byggnadsarbetarkåren behöver jaginte orda mera om. Det iir inte bara NCB och Vänerskog, skogsböndernas industrier,som har problem. Det har även den statliga skogsindustrin, iSkinnskatteberg. Även om problemen inte år av samma art som NCB:s. medoegentligheter inom ledningen och brist på solidaritet mellan leverantörer ochföretag, har ASSI:s verksamhet i länet drabbats av det minskade byggandet ochminskad efterfrågan på företagets produkter. Den bristande konkurrensförmågangentemot utlandet gör naturligtvis också sitt till. Jag sade tidigare att läget inom stålindustrin iirprekärt, I kigger man nu ner de s, k, varma avdelningarna p;ibruket och 300 personer måste gå från sina jobb, I har man genomförtnedliiggningar av metallurgin med över 500 friställningar i ochNorberg, ASEA arbetar visserligen med att skaffa nya arbetstillfällen iNorberg, Jag skulle här vilja framföra en hälsning till industriminister . Åsling frän de anställda där uppe. Som någon kanske minns var iNorberg i samband med beslutet om nedliiggning av Spännarhyttan och talade medglada hejarop om hur allt skulle bli bra, bara ASEA och de friamarknadskrafterna fick ta hand om den personal som blev överflödig vidSpiinnarhvttans nedliiggning. Men hälsningen till är att deanstiillda inte alls år imponerade av den insats som har gjorts däruppe. Det har inte gått sa fort som han trodde och uttalade sig om itidningarna. Man har fått fram ungekir 100 nya jobb, men man skall ställa dettamot det verkliga bortfallet på över 400 arbetstillfiillen, som blev den direktaoch indirekta följden av nedläggningen av Spiinnarhyttan. vore det mycket att siiga om. men Ing-MarieHansson kommer att utveckla det resonemanget senare i debatten. Lål mig hårbara säga att vi upplever den kolstålstillverkning som bedrivs i somväldigt bekymmersam. Mycket talar val för att någonting drastiskt och negativtkommer att intriifki för denna tillverkning. Om detta blir verkligheten kommerdet att beröra mer ån 500 i och niistan 300 i . i har problem med singjutgodsdivision. och nvan hav stora svårigheter i bultdivisionen. 1 de hår delarna har och flera sådana kan bliaktuella, vilket då ytterligare kommer att försvåra de problem man har iHallstahammar. I finns ett företag som tillverkarlantbruksmaskiner. Det företaget har fått känning av denkraftigt minskade investeringsförmågan inom jordbruket. Vad år det ettresultat av? Jo, av den Fälldinska högräntepolitiken. Det har lett till att manpå måste tillgripa olika åtgärder för att reda ut situationendär. a. personalminskningar och permitteringar som resultat. herr talman, den bild jag målat upp iir inte ny förlandet. Det finns givetvis kin som har det betydligt svårare. Och bilden iirinte ny för vårt lån heller. Jag har vid tidigare tillkillen försökt visa på destora och viixande problem som alltmer gör sig giilkmde i . Vad jagvill hävda år att det viktigaste når det gäller att komma till medproblemen iir att vi får en medveten närings- och industripolitik, diir maninte siitter all tillit till de fria marknadskrafternas spel. Det som framförallt kriivs år ju att vi får en ekonomisk politik som gör att vi frånsamhiillets sida på nytt kan efterfråga näringslivets resurser och kunskaper. För att göra en liten avslutning, herr talman, skulle jagvilja avge en liten rapport. Jag har nämligen denna sommar deltagit ipraktikverksamhet ute på industrin - det är en verksamhet som också riksdagenår engagerad i. Jag valde att praktisera på ett av de flaggskepp vi har ikinet. niimligen ASEA och Asea-Atom. Den brist på politik från regeringens sidasom jag och många andra socialdemokrater talar om i kan jag siigaslår igenom med full kraft ute i industrin. Människorna där frågar sig: Vad iirdet vi vågar satsa på? Vad är det vi vågar utveckla, vad iir det egentligen förtekniska och ekonomiska lösningar som samhiillet vill ha? Ja, deras frågeteckeniir många, men framför allt är frågan från deras sida hur och med vad de skalljobba . Jag har alltid upplevt att svensk industris styrka harvarit att man iinda har kunnat råkna med att staten,samhället och komnumerna har varit föregångare vid satsning på utbyggnad och nyteknik. Om det har gällt att satsa på elektrifiering av vårt land, att satsa pånya. båttre bostäder för människorna, att bygga ut kommunikationsnätet ellernågot annat, så har alla dessa statliga satsningar och dessa viljeinriktningarfrån politikernas sida gett den svenska industrin en unik chans att utöver attgöra jobb hemma i vårt land gå ut på den internationella marknaden och hävdasig gentemot andra företag. Men når inga signaler kommer från regeringen, niir inganya satsningar sker på något enda område, blir både industriledare och teknikervillrådiga. Detta, herr talman, upplever jag som att det iir till förfång förvårt land. Det är till förfång för vår industri, det iir till förfång för vårteget välstånd och det år framförallt till förfång för alla de arbetslösa och dåför vår friimsta tillgång, niimligen ungdomen. Jag tror att dagens och gårdagens debatter har visat att det behövs en ny politik, en politik som innebiir attmiinniskorna på nytt kan börja tro . 57 (): Om man skall tro de opiiiionsmiitningar sompresenterats liar vi nuen regering som endast stöds av16-17 % av väljarna. Det år naturligtvis allvarligt i en situation då landetstår inför stora ekonomiska problem. om någonsin skulle ju behövas enregering som hade handlingskraft och som hade viljan och förmågan att återgelandet en politisk ledning i stället för att som f. a. ägna sig åt politiskt"tuvhoppande" som förmodligen-jag säger förmodligen-slutar med på nytt hamnar på högertuva tillsammans med , vilket knappastger siirskilt fast mark under fötterna. I stiillet för att söka breda lösningar på problemenutmanar denna svaga regering saviil viiljaropinion som riksdagsmajoritet ochtror sig genom hot av skilda slag kunna vinna gehör för sin tvivelaktigapolitik. Man blir ju till ytterlighet förvånad när mantar del av vad folkpartiledaren låtit undslippa sig i Göteborgförra lördagen. Enligt referat i påstår han att det var"dålig stil" att vägra förkortad motionstid då det gällde förslagetom sankt moms. Sedan säger han följande enligt referatet: "Iblaiulförekiller det som om vore fullständigt okiinslig för vad den ställertill med." Detta iir ju, herr talman, ganska fantastiskt. Man frågarsig vad det år som har ställt till med i detta sammanhang. Det år juregeringen som har stiillt till det för sig. Vlaii frågar sig: Har interegeringen något ansvar för den ekonomiska och politiska utvecklingen i landet? När den svaga mittenregeringeii misslyckas med sin politikgår av väljarna bakom sig till angrepp på . Jag tyckeratt som enskilda ledamöter av har vi anledning att reagera införsådana här påhopp. Vad har gjort i detta sammanhang ar att värna omsin riitt till stadgeenlig motionstid på en till överlämnadproposition. Detta skall naturligtvis kunna göra utan att blitillrättavisad från en av de svagaste regeringar som landet har upplevt imodern tid. Det vore däremot klädsamt av det lilla och dess ledare,om man visade litet ödmjukhet inför sina egna och landets stora problem istället för att gå till tuffa angrepp mot parlamentet, som endast har värnatsin rått till rimliga arbetsvillkor. Tillsammans med kindets alla ekonomiskaproblem går vi uppenbarligen mot en vinter som kommer att slå rekord iarbetslöshet och utslagning på den svenska arbetsmarknaden. Sannolikt kommer150 (100-200 000 svenskar att bli arbetslösa . Huvuddelen avdem kommer att vara kvinnor och ungdomar. Inför dessa problem står dennaregering i det närmaste handfallen. Den saknar såviil ekonomiska som politiskaförutsättningar att klara problemen. Den genomförda devalveringen kommer i varje fall på kortsikt inte att ge någon draghjiilp åt svensk industri. Tvärtom kommer bl. attfå ytterligare svårigheter genom att deras utlandslån har blivit Nr 9 dyrare genom devalveringen. Dettagäller även för AB i stort, eftersom den stena utlandsskulden [ på 5(1miljarder kroniir i motsvarande mån blir dyrare. extrafår staten punga ut med i form av högre riinta och amortering på de Alhnänpolitisk statliga utlandslånen på grund av devalveringsåtgården. Det hela slutar alltså i en gigantisk felriikning och ettökat budgetunderskott, i stället för att det skulle ha gått jämnt upp. somregeringen hade räknat med. Det framstår som uppenbart att arbetsmarknadsministern ochindustriministern - som har behagat lämna kammaren sedan de levererat sinaanföranden - inte kommer att ha resurser för att möta den stigandearbetslösheten i landet, trots de uttalanilen som har gjorts . Manhar nämligen stiillt sitt hopp till devalveringen, den fiireslagnaniomssånk-ningen osv. som medel att möta arbetslösheten. Även på denna punkthar man räknat fel. Notan för denna felriikning kommer att få betalas av dearbetslösa. Inte minst i mitt eget henikin, , kommer vi attfå en arbetslöshet som vi har sett någonmotsvarighet till. För att möta de värsta problemen - i varje kill då detgäller de 2 400 arbetslösa ungdomarna i kinet- har kinsarbetsniimnden hegiirtatt få 55 milj, kr. ytterligare för arbetsmarknadsinsatser. Av detta har manbara fått 15 milj. kr. Det säger sig sjiilvt att dessa pengar inte förslår sårskiltlångt i dagens prekära situation. måste vi konstatera att ytterligare ettantal unga skaraborgare kommer att kastas ut i arbetslöshet med ty åtföljandesocial utslagning och misströstan för framtiden. Om man ser på arbetsmarknadsutsikterna i kin istort, så finner man att de är mycket dystra, för att inte siiga katastrofala.Bl. a. på grund av det låga byggandet i hela landet har det skapats storasvårigheter för kinets industrier, som till stor del producerarbyggntidsmaterial. Dessutom har det kiirva ekonomiska kiget, med hcig riintaoch dryga kapitalkostnader- även om man nu genomförde en politiskriintesiinkning på - medfört att den industri i kinet som bl. a. hartillverkning för jordbruksnäringen har fått stora svårigheter att finnaavsättning för sina produkter.