prot · G5099 · 1981-12-31 00:00:00 — Men även andra förändringar skulle kunna visa sig varatill fördel på högskolesidan. Jag tänker bl. a. på samarbetet mellan olikainstitutioner inom närliggande kunskapsområden. Geografisk närhet mellan sådanainstitutioner liksom samarbete över institutionsgränserna har resulterat i envitalisering av arbetet på både forsknings- och undervisningssidan. Sådanaakademiska miljöer har visat sig vara attraktiva för både lärare och elever,och de har stimulerat till goda forskningsresultat som varit till stor nyttaför samhället. Vi måste genom åtgärder av detta slag skapa ettforskningsvänligare klimat i . Det är nödvändigt för vår överlevnad somframstående industriland. Rekryteringen av duktiga forskare har sjunkitoroväckande under det Det totala antalet nybörjare iforskarutbildningen har varit men sjunkit inom matematisk-naturvetenskapligochhumanistisk fakultet från ca 40(1 till 300 för vardera fakulteten.Antalet avlagda forskarexamina inom högskolan har sjunkit raskt under1970-talet och befinner sig nu på samma nivå som - ca 600per år. Antalet personer som deltar i forskarutbildning har följaktligen ökatjämnt och ligger nu på totalt ca 13 000 personer. Meneftersom examensfrekvensen sjunkit betyder det att en allt mindre andel avforskarstuderandena tar examen . /siffran , menbottennoteringen för humanistisk fakultet ligger på . Genomsnittsåldernför de forskarstuderande stiger jämnt för alla fakulteter och närmar sig snartför humanistisk fakultet . Det är vanskligt att analysera de bakomliggande faktorernanär det galler denna krisartade utveckling. Forskning och forskarutbildning ären kreativ verksamhet. För att de rätta personerna skall söka sig till denmåste de kunna se att de får möjligheter att arbeta med frågor av intresseunder frihet att göra egna prioriteringar. De som satsar på forskning måsteäven få en rimlig ekonomisk standard. Forskarrekryteringen måste kort sagt bli båttre. Det år enviktig fråga för universitetens och högskolornas framtid. Avgångarna blanddagens akademiska lärare blir stora . Då kommer verkligen dagensforskarstuderande att behövas. Alla forskarstuderande behöver kanske inte en helforskarexamen. Den förhållandevis långa studietiden avskräcker säkert en del.Diirför bör en mellanexamen eller specialistexamen tillskapas inom de ämneneller ämnesområden där ett sådant behov finns. Den bör bygga på ordinariedoktorandkurser, kombinerade med specialkurser, sanit en uppsats där förmågatill självständigt arbete redovisas. Denna examen bör anpassas till de krav somkan ställas på en akademisk utbildning med specialiseringar på särskildaområden för arbete som ingenjörer, tekniker, administratörer och lärare i vissaämnen på gymnasienivå. En specialistexamen kommer även att medföra en ökadjämförbarhet mellan svensk och utländsk utbildning och förstärker därmedutbildningens internationella konkurrenskraft. 61YLVA (): har skolan ofta varitaktuell i debatten. Från början var det mest politiker och skolfolk somdiskuterade, men den diskussionen har spritt sig som ringar på vattnet ochengagerar nu stora grupper av människor. Det är bra att så sker. Framförallt ärdet positivt att så många föräldrar och elever vill vara med och påverkaskolan. Ingen förnekar den oerhört stora betydelse som skolan harför barns och ungdomars fostran. Det är bra att vi kommit ifrån de tidigaretendenserna, då man menade att skolan skulle vara neutral i allting. Vi harfått en ny läroplan, som klart säger ifrån att skolan skall fostra, att skolanaktivt och medvetet skall påverka och stimulera barn och ungdomar att omfattavår demokratis värderingar, att verka för tolerans och för respekt försanning och rått, att känna ansvar för varandra och arbeta för jämställdhetmellan könen. Men ytterst litet av detta kan ju förverkligas, om intebarnen har kunskaper och fiirdigheter som ger dem förutsättningar att klara sigi samhället, att söka vidare och att utveckla ett kritiskt tiinkande. Skolans skyldighet att bibringa ele\erna kunskaper ochkirdigheter får inte äventyras av aktiviteter som inte står i samklang med denövriga verksamheten. 1 allt från Ullstenplanen i hiistas till regeringenssenaste ekonomiska åtgärdspaket betonas tvåfaldigheten i vårt siitt att hanteraden ekonomiska situationen. Ä ena sidan besparingar - å andra sidan offensivasatsningar, som ökar våra möjligheter att klara problemen. En sådan offensiv satsning iir skolan. En gedigenutbildning år det bästa redskap vi kan ge landets barn och ungdomar fiir att deså småningom skall bli självständigt tänkande miinniskor. Utan en godutbildning kan vi inte göra de insatser för landet som år alldeles nödvändigaför att vi skall kunna hiivda oss inom handel, teknik och industri. Vi måste ständigt arbeta för att göra skolan båttre. Detbetyder inte att skolan har kunnat gå fri från kravet på besparingar. Här liksompå andra områden har det funnits luft i systemet. Vårt arbete måste inriktas påatt använda tillgångliga resurser på biista möjliga sått. Den nya läroplanen slår fast att alla barn skall ha råtttill en likvärdig utbildning. Men vi får akta oss för att tro att en likvärdigutbildning betyder att alla barn skall behandlas lika. 1 stallet betyder detprecis tvärtom. Alla barn är olika, de har olika förutsiittningar att tilliignasig kunskaper och färdigheter. Alltså behöver barn olika mycket hjälp för att nåmålet. Och det är vår skyldighet att ge dem det. Ett steg på vågen har varit deicke-socialistiska regeringarnas åtgiirder för att få bort centralstyrningen avresurser och i stället flytta ned besluten till de människor som har dendirekta kunskapen om var problemen finns. har ett statsbidragssystein som gör dettamöjligt, och det finns särskilda pengar för kommuner diir man har många eleversom behöver speciellt stöd. Den hiir möjligheten har inte funnits igymnasieskolan. Men vi har en gymnasieskola som t;ir emot i stort settsamma elever som finns i . Gymnasieskolan kännetecknas av detparadoxala förhållandet att som man säger sig vara i behov av mycketstora insatser för att hjälpa elever med problem så anviinder man inte fullt utde resurser som finns för ändamålet. Det beror på den mycket starkadetaljregleringen av statsbidraget. Det år alltså viktigt att komma bort fråndetta. Därför har regeringen lagt fram ett förslag som skall ge skolstyrelseroch skolledningar möjligheter att sjiilva sätta in resurser där de behövs. Propositionen om förändringar av gymnasieskolansutformning redovisar dels hur den beslutade besparingen skall genomföras, delsen rad åtgiirder för hur man skall minimera följderna av den. Man sparar genom ökad samläsning på de tre- och fyraårigalinjerna, genom att ta bort de mvcket kritiserade icke-obligatoriska delarna avtimme till förfogande, genom reduceringar av resurser tillmycket små grupper och genom att föreslå ett visst mått av sjiilvstudier. Men föreslår man att fördelningen av dessa medelfår beslutas av den lokala skolstyrelsen, av den lokala skolledningen. Dessutomåterför man 105 milj. kr. som en extra handledarresurs för de elever som har destörsta svårigheterna att följa undervisningen. Det har förekommit en niiingd missuppfattningar ochfelaktiga uppgifter kring förslaget om sjiilvstiidier. I en av vårahuvudstadstidningar kunde man läsa : Var femte lektion utan kirare. -stod det; Nästan var femte lektion utan lärare. Den 1oktober var rubriken lektion utan lärare. Sanningen är ju den att om man är stelbent nog att viljaha kvar allt vid det gamla kan man ha lårarhandledning vid samtliga lektioner igymnasieskolan. Skillnaden mot dagens förhållanden år då att man får avstå frånfyra timmars halvklass i årskurs 1, vilket blir konsekvensen av den beslutadebesparingen. Men om man anser att eleverna på de tre- och fyraårigalinjerna har förutsättningar att någon eller under sin gymnasietidklara av att utföra självständigt arbete, kommer man med regeringens förslagatt ha möjligheter att göra extra insatser för de elever som bäst behöver det.Genom det nya systemet får man rätten att t. ex. ge speciell hjälp i svenska åtelever på de tvååriga linjerna, där sådana resurser är mycket begränsade.Och det anser jag ger båttre förutsättningar att nå skolans mal att ge allaelever möjligheter att få en likvärdig utbildning. Debatten i går och har präglats av allvaret isysselsättningsläget, speciellt då för ungdomarna. Situationen innebår att alltstörre vikt måste läggas vid det uppföljningsansvar för ungdomarna somkommunerna har. Både arbetsmarknadsminister och skolminister tidigare utförligt redovisat alla de insatser som ungdonispropositionenmöjliggjorde - insatser som framför allt riktas mot de ungdomar sominte vill fortsiitta is. k. traditionell utbildning. Jag avser sådana insatsersom inbyggd utbildning, lärlingsutbildning, fyraveckorsintroduktion och fyrtioveckors yrkesintroduktion. Från början riktades stark kritik mot förslaget frånsocialdemokratiskt håll. Man ansträngde sig på alla sått att misskreditera detute i kommunerna. Men det har visat sig att det utomordentliga uppföljningsarbetesom lagts ned i kommunerna har burit frukt. 1 mycket stor utsträckning harungdomarna fångats upp. och i många fall har yrkesintroduktion och inbyggdutbildning också lett till fast anställning. Behovet av utbildning visas i blixtbelysning av denredovisning som SÖ just har lagt fram beträffande arbetssökande ungdomarsutbildningsbakgrund. Sä stor andel som ,fl % av de arbetssökande ungdomarna harinte mer ån grundskoleutbildning. Men lyckligtvis har också den kritiska inställningen påvissa håll, framfor allt i socialdemokratiskt styrda kommuner, fått ge vika fören mera realistisk och mindre ideologiskt färgad uppfattning om fördelarna medungdomspro- Jag vill gärna förmedla ett exempel bland flera. kommer från skolans ungdomssektion i . I ettreportage om den ungdom iLånstidningen säger man så hiir: "Vivar kritiska från början. Men systemet har flera fördelar. Det har visat sig fungera bra att få fram platser. ungdomarnager yrkesintroduktionen en lika god chans som beredskapsjobben. Chans tillanställning på platsen, ett intyg att söka andra jobb på, eller en bättremöjlighet att komma in på gymnasieskolan. Yrkesintroduktionen ger nämligenpoäng som får läggas till grundskolebetyget." De ekonomiska stimulansåtgärder som regeringen harvidtagit bör ge företagen bättre möjligheter att nu ta ett större ansvar förungdomarnas inträde på arbetsmarknaden. Det är folkpartietsstriivan att viirna om kvaliteten i skolan, kvaliteten på kunskaper ochfärdigheter, kvaliteten på hjälp åt elever med särskilda behov, kvaliteten påskolan som arbetsplats för både elever och lärare. 1 det arbetet år detvärdefullt att känna det ökade engagemanget från både föräldrar och elever,viljan att ta ett ökat ansvar för skolan. Det år min förhoppning att deenskilda skolorna stimulerar, värdesätter och också fångar upp det engagemangsom visas, så att alla tillgängliga resurser, både personella och ekonomiska,tas till vara för att göra skolan bättre. 62NILS (): Jag skall inte som så många andra i den härdebatten ta upp sysselsättningsfrågorna, även om jag skulle ha anledning tilldet. Problemen inom gruv- och stålindustrin i norra har förvärrats, ochframtiden ter sig mer oviss . Likaså accentueras kraven påstatliga åtgärder för att klara de stora sysselsättningsproblemen . närbyggnadsverksamheten i Forsmark trappas ned. Jag avser att i senare sammanhangta upp dessa frågor. Jag skall ej heller som de närmast föregående talarna taupp problemen inom skolans område. i den allmänpolitiska debatten tänktejag ta upp de fruktansvärda förhållandena i och det tilltagande våldet ivärlden, händelser som berört mig synnerligen illa och inför vilka jag som såmånga andra känner vanmakt och djupaste förtvivlan. möter oss rapporter i massmedia om dettilltagande våldet i . Utan rättegång och möjligheter att försvara sigavrättas motståndare till Khomeini. Man till och med avrättar folk på gatanutan minsta försök till förhör, om de befinner sig i en mot regimen fientlig demonstration.Sedan i juni i år då förre president störtades har omkring2000 personer - siffran stiger för som går - på detta siittavrättats. Alla som deltar i gatudemonstrationer kan utan urskillninggodtyckligt dcjdas. Detta sker under religonens täckmantel. tillåter inteens att sårade rebeller förs till sjukhus utan de bör i stiillet avlivas, heterdet. De som arresteras för väpnade demonstrationer kan inte få ångra sig. sadeayatollah Guilani vid en presskonferens . Straffet måste bli det sombestämts av - döden på värsta sått, genom hängning eller genomamputation av högra armen eller vänstra benet. Det har gått så långt uppmanar föråldrar att hålla sina barn under noggrann kontroll, eftersom dekommer att avrättas oavsett ålder om de grips i samband med Khomeinifientligademonstrationer. Föräldrar som saknar sina barn eller andra anhöriga köar ommorgnarna för att i partititlningen Jomhouri Eslanii läsa om de iir bland demsom avrättats. Uppgifter om att 200 barn avrättats harförekommit, däribland enligt obekräftade uppgifter 30 flickor i åldern 9 till14 år. En skolelev, en 12-årig flicka, avrättades för att hon på en husväggskrivit "död åt Khomeini". I ett radiotal har Khomeini uppmanatskolbarnen att ange kamrater som har en fientlig inställning tillprästerskapet. Det som sker i år för oss och hela den civiliseradeviirlden ofattbart. Det år som om nian skulle förflyttas itiden. Ändå måste väl betraktas som en upplyst och i andra avseendenmodern stat. Den internationella konventionen om medborgerliga ochpolitiska riittig-heter antogs av FN;s generalförsamling 1966. Enligt uppgiftratificerade konventionen . har dock inte tillträttdet fakultativa protokollet - enskild kan således inte klaga - och ej helleravgett den särskilda förklaringen som innebår att någon annan stat kan klagahos kommittén på fiirhållandena i . Initiativ till undersökningar omförhållandena i tillkommer därför endast kommittén som har riitt attbegära in rapport från . Enligt artikel 6 i konventionen skall ingen godtyckligtberövas sitt liv. Dödsdom får endast avkunnas för de allvarligaste brotten ochskall end;ist kunna verkstiilkis efter slutlig dom av behörig domstol. Varjedödsdömd skall ha rått att begära nåd eller förvandling av straffet. Dödsdomskall ej kunna avkunnas för brott begångna av personer och skall ejverkställas mot havande kvinnor. Enligt artikel 7 får ingen utsattas förtortyr. Trots det fruktansvärda som händer i iir reaktionenute i våriden ganska avvaktande. Ändå strider det mot varje rättsstatsuppfattning och är också ett klart brott mot FN-deklarationen om de mänskligariittigheterna. Att utan misskund avliva miinniskor som ärmisshagliga eller att på grund av ringa brott stympa människor är fasansfullt.Sverige borde på det skarpaste protestera mot detta primitiva och brutala våld.Statsministern har visserligen i ett uttalande fördömt våldet i . Det årbra men det borde direkt till den ansvariga regimen göras en vädjan frånSverige och andra länder om ett upphörande av de brutala våldshandlingarna. Jagär medveten om att en sådan aktion kan störa det pågående förlikningsarbetet,men våra samveten bjuder oss att göra vad som kan göras för att stoppa det somsker. Regeringen bör i FN och andra internationella organ verka för ettavbrytande av de skoningslösa avrättningarna och en humanare behandling avgripna personer i . Det iir fruktansviirt. det som sker i , Men iiven påmånga antlra håll i världen förekommer våld, tortyr och avrättningar avoliktiinkande. Länder som , . och , för attnånina några exempel. saknarrespekt för de mänskliga värdena. uträttar ett Nr 9 energisktarbete mot våldshandlingar. har Amnesty agerat mot tortyr eller annan grym och ] förnedrande behandling i över 60 länder, där myndigheterutsatt fängslade förvåld, med det klara syftet att tillfoga extremt fysikt och psykiskt lidande. Dödsstraffetexisterar i 134 länder. Amnestys till synes fruktlösa arbete har debatt ändå gettden erfarenheten att människor kan råddas från tortyr och död genombestämda internationella åtgärder. I det arbetet kan göra en Amnesty har begärt att få sända en delegation till ,men utsikterna därtill torde vara små för att inte såga obefintliga. Åtgärder för att binda regeringar till överenskomnainternationella normer om mänskliga rättigheter måste stiirkas. Det årangeläget att de internationella konventionerna om mänskliga riittigheterskrivs under av alla länder. Den internationella konvention mot tortyr som nuhåller på att utarbetas måste antas av . Den måste gerätt till internationella undersökningar på plats av häktade ochförhörscentraler. Mord och våldshandlingar förekommer i en radländer. Respekten för människoliv ser inte ut att finnas, utan terroraktioneroch väl planerade mord har blivit ett alltmer anviint medel för att göra sig avmed besvärliga motståndare. Mordet på president i kan fåallvarliga konsekvenser för läget i hela . I andra länder som ,och jublar man över Sadats död. tycker jag, väl makabertnär PLO-ledaren . som många anser som den naturligaförhandlingsparten för en fredlig lösning i Palestinafrågan, uttalar sintillfredsställelse över att så skåndligt mördats. Hur skall man någonsinkunna åstadkomma fred i världen, når våldet firar triumfer och upphöjs till ettlovvårt sätt att lösa konflikter? Når våldet på detta sått bliraccepterat, år risken stor att det sprider sig mer och mer. Även ivästerländska stater uppstår allt oftare situationer där våldshandlingar - ochgrova sådana - kommer till anvåndning. Våld föder våld. och därför bör länderoch regeringar kraftigare reagera mot det som sker och försöka ståvjadetta. har gjort stora insatser i frågan om åtgärder mot tortyr och fördödsstraffets avskafkmde i alla länder. Detta arbete måste fortsätta, även omutsikterna f. n. inte är alltför ljusa. 63KNUT (): Även om jag tillhör skatteutskottet, kommerjag den hår gången inte att använda min tid till att tala om skatter. Skålenhärtill är flera. Under gårdagens debatt ägnades en avseviird tid till attventilera skatter, och når vi hår i kammaren skall taställning till regeringens proposition 1981/82:30 med bl. a. förslagom sänktmoms kommer vi att få en omfattande skattedebatt. Till yttermera visso har enuppgörelse mellan mittenpartierna och socialdemokraterna om 1983 årsskattereform ännu inte nåtts, trots att målsättningen var att partierna skullebli klara före vår allmänpolitiska debatt. Jag kommer i stället att ägna mig åt en annanutomordentligt viktig fråga, i själva verket en ödesfråga för vårt land,nämligen hotet om fackföreningsfonder. Dessa problem var visserligen ocksåuppe till debatt i går. men långtifrån alla synpunkter togs upp. Som bekant har både LO:s och socialdemokraternaskongresser sagt ett rungande ja till löntagarfonder eller, vilket år enriktigare beteckning, fackföreningsfonder, Diirmed låter man utåt påskina attdet står en enig opinion bakom förslaget. Så är emellertid ingalunda fallet. Alla de opinionsundersökningar som jag tagit del av harvisat en mycket stor majoritet mot kollektiva fonder. Inte ens blandsocialdemokratiska sympatisörer eller bland LO-medlemmarna själva finns detenligt undersökningarna någon som helst majoritet för detta kollektiva ägande. De senast utförda undersökningarna visar att mer åndubbelt så många svenskar föredrar individuellt ägande framför kollektivt. m. bland LO-medlenimarna finns det en viss övervikt för individuellt iigandeav eventuella löntagarfonder, och bland socialdemokraterna år det ungefårfifly-fifty. Nästan sex av tio tjiinstemiin vill att eventuella fonder skalliigas individuellt. Att vårt största , iir negativt till de kollektiva fondema äralltså inte så märkligt mot bakgrund av de hår redovisade siffrorna. Såvälfackmedlemniar som socialdemokratiska partisympatisörer förefaller helt klartvara toppstyrda av sina organisationer. Att lyssna på rörelsen, som det annarstalas så mycket om, har man uppenbarligen inte besvärat sig med når det gällerställningstagandet lill fackföreningsfonderna. Trots allt sabelskrammel om fonderna är det dock etthoppfullt tecken att en del tongivande socialdemokratiska ekonomer medKjell-Olof i spetsen har yttrat sig mycket försiktigt i frågan ochpåpekat att det finns möjligheter att avbryta fondexperimenten, om de visar sigvara mindre lyckade. Det blir en avbruten hängning, skulle man kanske kunnasäga - men i så fall säkerligen förenad med svårigheter att väcka delinkventen,dvs. svenskt niiringsliv, till liv igen. I vart fall förefaller det som ombiskop minne lever kvar bland mera eftertiinksamma socialdemokrater. Under rubriken tecken får man väl också inordnaden välfrejdade socialdemokratiske ekonomen . I mitten av förramånaden avrättade han - för vilken gång i ordningen vill jag låta vara osagt-förslaget till fackföreningsfonder, vid en debatt med partivänner påNationalekonomiska föreningen. Det viktigaste argumentet mot fonderna ärenligt Lindbeckatt den för vårt välstånd så livsviktiga marknadsekonomin inte kan bevaras. NårLO-SAP-ledningarna påstår att detta går även med fonderna, avfärdar Lindbeckpåståendet som enbart prat. Att kicket också skulle bli arbetsgivare är enannan följd av fondsoeialismen som självfallet också måste inge bekymmer föralla, och talar om ett ganska snabbt behov av en nyfackföreningsrörelse, liknande Solidaritet i . Det finns flera andra argument mot fackföreningsfonderna.I vår ytterst komplicerade värld år det extra viktigt att det år proffs somsitter i företagens styrelser och inte politiker eller fackföreningspampar. Deår säkert kunniga inom sina resp. områden men för den skullknappast lämpade eller utbildade att sköta stora företag. FackföreningsägdaBPA;s stora problem torde kunna tjänstgöra som lämpligt åskådningsobjekt. Det sagda visar också det olämpliga i s-förslaget att vårabanker skall ha statligt utsedda styrelseordförande. Var hittar man denkompetensen? kan ju inte basa för mer ån en bankstyrelse. Hur blir det f. ö. med fackföreningarnas uttaladesolidaritet över gränserna? Det finns svenska multinationella företag somtjiinar in av sin vinst i utlandsbaserade dotterbolag. Utliindskajobbare bidrar alltså genom sin arbetsinsats till att skapa eventuellafackfcireningsfonder i . För någon fondmodell liknande den man tänkt sigi finns inte utanför våra gränser - visst undantaget. Just detta problem år något enbart för de stora företagen.Gunnar , som i gårdagens debatt var påkillande lågmåld och öppen niirdet gäller fonderna, påpekade att an.slutningen iir frivillig fiirsmåföretagen. Vad år ett sådant löfte vårt? Med en s-majoritet i riksdagenbehövs det naturligtvis endast ett penndrag för att iindra på detta. Det kanvara skål att erinra om att det ursprungliga Meidnerförslaget endast skullegälla de stora företagen -med mer än 500 anställda, vill jag minnas - men entidigare partikongress strök storleksgrånsen. Andra nackdelar är att småföretag utanför systemet drarsig för att expandera sig in i systemet och f. ö. blir nästan heltberoende av större, fonddominerade företag såsom underleverantörer till dessa.Behövs då fonderna för att trygga företagens kapitalanskaffning? Förvisso inte.Behovet av nyemissioner för en ordentlig industriexpansion år beräknad till 2miljarder kronor . Det iir inget våldsamt stort belopp når man tiinker påatt vi köper sprit och vin för fem gånger så mycket och spelar på tips.toto och m. m. för . Det behövs ingafackföreningsfonder för att skaffa fram erforderligt kapital, om blottlönsamheten är tillräcklig. I själva verket iir det så att blotta hotet omfonderna skrämmer bort investeringskapitalet och viisentligt minskar framtidstronbåde bland dem som driver företag nu och bland dem som funderar på att öppnaeget. Är inte investeringarna lönsamma, håller kapitalet sig borta. Då hjälperdet inte med några fonder - som det sagts - att placeramedlen med krav på räntabilitet. måste det vara ytterst tvivelaktigt omriintabilitetskravet kommer att kunna upprätthållas, om vi nu fårenfondsocialism.