prot · G50999 · 1981-12-31 00:00:00 — Nej, kärnvapenupprustningen styrs inte i första hand avmilitära eller säkerhetspolifiska överväganden, utan av stormaktspolitiska. Iett dokument från NATO;s planeringsstab står det att kärnan i den västligapolitiken är att åstadkommadet sovjetiska imperiets undergång. Den amerikanske försvarsministernWeinberger har uttryckt sig på ett liknande sätt. "Är det med en sådan målsättning över huvud tagetmöjligt att bedriva en avspänningspolitik?" har Socialistinternationalensordförande med rätta frågat sig. Stormakterna förfogar över kärnvapen för att förgöravarandra om. Fler kärnvapen ökar inte säkerheten, tvärtom ökar deosäkerheten och krigsriskerna. Därför måste utplaceringen av dessa nyakärnvapen stoppas. Därför måste också utplaceringen av nya sovjetiska kärnvapenförhindras. Och därför måste stormakterna pressas till att börja förhandla omfaktiska begränsningar och minskningar av kärnvapenarsenalerna. I det sammanhanget skall den sovjetiske statschefenBresjnevs meddelande i går om en ensidig sovjetisk frysning av antaletmedeldistansmissiler ses som ett konstruktivt bidrag för att åstadkomma ettavtal om minskningar av kärnvapen. Jag tror det är en felbedömning av GöstaBohman och andra krafter i detta och andra länder att bara avfärda ett sådantuttalande som en propagandabluff. genomförs FN:s andra nedrustningssession. Detblir en av de viktigaste nedrustningssessionerna . För aldrig tidigarehar väl behovet av en omfattande nedrustning varit större än den är . Mensessionen genomförs i av skärpta motsättningar, kraftigt ökade militärarustningar och ökade krigsrisker. Risken är uppenbar att de framsteg som såmånga människor hoppas på och som världen så väl behöver kommer att utebli ochsessionen blockeras av stormaktsmotsättningarna, precis somsäkerhetskonferensen i har lamslagits och tvingats till tidsödandeavbrott. Detta måste undvikas, och har här tillsammans med andraneutrala och alliansfria länder en viktig uppgift. FN:s första nedrustningssession kunde enas om utformningenav ett principiellt hållet handlingsprogram. Därför borde nu den andrasessionen ägna sig åt att försöka utforma mer konkreta nedrustningsförslag ochsöka finna framkomliga vägar för en global nedrustning. Vårt parti har föreslagitregeringen att ta initiativ till partiöverläggningar inför FN-sessionen. Allapartier borde där få möjlighet att redovisa sina förslag och vara med om attdiskutera vilka initiativ den svenska delegationen bör ta upp. Vpk har också framställt förslag, som vi menar att Sverigebör ta upp i denna session. Vi borde t. ex. föreslå en frysning avmilitärutgifterna, förbud mot utplacering av nya kärnvapen, ettprovstoppsavtal, internationella regler för vapenexport, förbud mot kemiskastridsvapen och neutronbomber. Vi menar också att FN borde få i uppdrag attutreda och framlägga olika nedrustningsförslag, liksom att en särskildeuropeisk FN-session om nedrustningsfrågorna borde arrangeras. Den svenska delegationen borde också ta upp frågan omkärnvapenfria zoner. Den frågan behandlades vid den förra FN-sessionen ochskrevs in i handlingsprogrammet. har frågan bara ökat i betydelseoch angelägenhet. Ett mål borde vara att avkräva stormakterna bindande löften omsäkerhetsgarantier för de länder som formar en kärnvapenfri zon. Denna frågaborde f. ö. energiskt driva tillsammans med de övriga nordiska ländernaoch andra länder som arbetar just för inrättandet av kärnvapenfria zoner. En annan viktig fråga som vi menar borde tas upp är självaformen för nedrustningsarbetet och nedrustningsförhandlingarna. är det detvå stormakterna som driver på kapprustningen och kärnvapenupprustningen, somlägger fram olika nedrustningsförslag och som förhandlar fram avtal ochöverenskommelser. Detta är dock en ordning som har visat stora brister och somhar varit föga framgångsrik. Visserligen har avtal och överenskommelseringåtts, men de har inte kunnat stoppa kapprustningen eller minska kärnvapnensantal. Tvärtom har de möjliggjort en fortsatt kapprustning och en stadig ökningav kärnvapenarsenalerna. De förslag och krav som världens övriga länder har påstormakterna om nedrustning tas över huvud taget inte upp i dessaförhandlingar. Den rumänske statsschefen har sagt att det måsteordnas så att de europeiska länderna får möjlighet att påverka och helst ocksåmedverka i nedrustningsförhandlingarna. Slutligen är det ju folk somberörs av förhandlingsresultaten. FN;s nedrustningssession borde vara ett välvalt tillfälle att ta upp denna fråga till diskussion. Det finns säkert många fler konkreta förslag som densvenska regeringen och den svenska FN-delegationen borde pröva och väcka vidsessionen. Vi tror därför att det vore värdefullt om regeringen tog initiativtill sådana partiöverläggningar som vi har föreslagit inför FN-sessionen. Men, herr talman, det finns också nedrustningsuppgiftersom ligger närmare inpå oss. kunde enas om att Sverigeskall verka för inrättandet av som en kärnvapenfri zon. Alla;partier varöverens om att de svenska ansträngningarna måste öka, och därför ålades ocksåregeringen att ta konstruktiva initiativ i den riktningen. gjorde detdärför att man var överens om att detta var ett riktigt steg, som kundemedverka till att öka säkerheten i den här delen av världen, bidra tillpolitisk och militär avspänning i och medverka till att görahela fritt från kärnvapen. Trots att åtskilligt positivt har hänt - jagtänker framför allt på den starka folkrörelse som står bakom förslaget -har frågan inte kommit särskilt långt. Statsministern och utrikesministern harvisserligen haft kontakter med stormakterna och med de övriga nordiskaregeringarna, men passivitet på det här området är ändå det dominerandeintrycket. deltog också i det här riksdagsbeslutet. Mende håller uppenbarligen på att måla sig ur enigheten om inrättandet av Nordensom en kärnvapenfri zon. Frågan är: Står bakomriksdagsbeslutet ? Frågan kommer upp på nytt i , ochvi får då se hur de röstar. Det är möjligt att de av taktiska skäl kommer attrösta för inrättandet av en zon, men deras konkreta agerande talar ett annatspråk. har också en allvarlig händelseinträffat, som även den har haft stor betydelse för debatten om en kärnvapenfrizon - jag tänker på den sovjetiska ubåtens kränkning av militärt skyddsområde iBlekinge. Somliga tar detta som ett argument mot en zon. Men slutsatsen måsteändå vara den rakt motsatta, nämligen att det är mer angeläget än någonsin attåstadkomma en kärnvapenfri zon, att göra hela fritt från kärnvapen. Uppenbarligen finns det två helt skilda synsätt när detgäller det säkerhetspolitiska läget i . Vad som särskilt under de senasteåren har hänt är att alltmer har dragits in i stormakternas militärastrategier, framför allt i deras kärnvapenstrategier. Ubåtsaffären är ettexempel på det. De stora militärövningarna och de ingångna avtalen omfortsatt förhandslagring av NATO-materiel i och är andra exempel.Allt fler ser med oro på denna utveckling och vill dra ur stormakternasmilitära strategier genom bl. a. inrättandet av en nordisk zon och andranedrustningsåtgärder. Det är därför beklagligt att de norska och danskaregeringarna numera motsätter sig nya framstötar för att åstadkomma enkärnvapenfri zon. De anför formella skäl. De har inte helt avvisat förslaget.Deras ställningstagande är starkt ifrågasatt framför allt av den inhemskaopinionen i de båda länderna. Det finns därför inga skäl att avföra zonfrågan.Ansträngningarna måste tvärtom öka. Men vi får inte nöja oss med att gå fram på enbart ettavsnitt. Alla framkomliga vägar måste prövas. Vi måste arbeta på flera olikaavsnitt . Om arbetet stöter på hinder i form av de norska ochdanska regeringarnas agerande, måste enligt min mening och Finlandarbeta vidare på andra sätt. Ett sådant sätt borde kunna vara att avkräva stormakternasäkerhetsgarantier för våra länder. Vi borde kanske också undersökamöjligheterna att få med andra europeiska länder i dessa strävanden. Jag tänkerdå i första hand på länder som , och . Jag vet intevilken uppfattning dessa länder har, men jag anser att den svenska regeringentillsammans med den finska borde undersöka saken. Det finns dock en rakt motsatt slutsats, som förkastarzonförslaget och som med hänvisning till stormakternas ökade intresse förNorden vill öka de svenska militärutgifterna. Det är en politik som vårt partiär motståndare till. Vi håller fast vid förslaget om en zon, vi går emot enmilitär upprustning, och vi går emot tanken på att köpa ett nyttstridsflygplan. kan inte rusta i kapp med stormakterna. Vi harvisserligen länge gjort det, och vi ligger i topp på listan överförbrukade militärutgifter per invånare. Men vi menar att detta är fel väg. Viökar inte vår säkerhet genom att bara öka våra militärutgifter. Det är enfelsyn. Vår säkerhet kan vi öka bara genom att utforma ettrealistiskt försvar och genom att arbeta aktivt för fred, avspänning ochnedrustning. Vi har sagt tidigare att ett sätt att arbeta för detta vore attSverige knöt närmare kontakter med den alliansfria rörelsen. Vi anser att detvore naturligt för ett land som vårt att tillhöraden rörelsen. Vi skulle kunna spela en positiv roll i samma rörelse. Motståndarnatill den tankegången säger att vi skall stå fria och obundna i förhållande tillolika allianser. Det skulle i så fall betyda att man anser att de länder somingår i den alliansfria rörelsen inte står fria och obundna, och det tror jaginte att man menar. Sedan är det ju så att deltar i FN, IDB,och . I vissa fall har vi gjort den bedömningen attdet är till fördel för vårt land att tillhöra internationella organ, också omdet medför vissa olägenheter. Mennär det gäller den alliansfria rörelsen bibehåller varje land sinsjälvständighet och förblir obundet. Varje land avgör självt vilka problem ochresolutioner man vill stödja, till skillnad mot villkoren i en del andra organsom är medlem av. Genom närmare kontakter med och anknytning till denalliansfria rörelsen skulle kunna stärka denna rörelse, få bättrekontakter med tredje världens länder och framför allt stödja de strävanden somvill bryta stormakternas dominans över världspolitiken. Detta är enligt vårmening starka skäl för ett svenskt närmande till den alliansfria rörelsen. Tillsist, fru talman! Säkerhetspolitik och utrikespolitik blir allt viktigarefrågor för gemene man. Alltför länge har det varit frågor som bara avhandlatsav regering, riksdag och det övriga etablissemanget. Men detta är frågor som ihög grad angår vanliga människor. De har nämligen också synpunkter påstormaktspolitiken, kapprustningen, krigsriskerna, nedrustningen, avspänningensamt svensk utrikes- och biståndspolitik. Alltfler människor deltar nu också i debatten om dessa frågor. Den växande fredsrörelsenär ett exempel, på det. Den utvecklade solidariteten med världens fattiga ochförtryckta folk är ett annat. Detta är hälsotecken, och kraven och förslagenmåste tas på allvar. Dessa människor nöjer sig inte med deklarationer ochuttalanden, utan de kräver konkreta handlingar. De kräver nedrustning,solidaritet med de förtryckta, och de vill framför allt leva i fred och frihet.Låt oss som politiker ta till vara dessa positiva folkliga strävanden! Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Anf.14 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får meddela att anslagom kvällsplenum nu uppsatts. 15 (); För någon vecka sedan avslutades 30;e session iHelsingfors. Det var alltså en jubileumssession, minnesvärd i olika avseenden,kanske främst därför att den gav mindre utrymme åt retorik och mer åt sakligbehandling av frågorna. Där saknades ansträngda festtal och banketternasmångfald. Den förlusten kändes icke svår. har fått enklare vanorunder senare år, och detta till allmän belåtenhet. 4 protokoll 1981/82:99-100 Sessionen var den bästa jag varit med om, sade den danskedelegaten Stetter efteråt. Den var realistisk, inte minst därför att den gavstort utrymme åt den självkritik utan vilken ingen organisation kan uppnåmedelåldern. Vad tidningsläsarna mest noterade var möjligen den danskefolketingsman-nens provocerande tilltag att till medföra en bit hasch,inköpt på . Vad han ville visa var att slappheten i fråga omnarkotika var lika stor i som i . Så till vida nådde hansitt mål som att enligt beslut icke kommeratt stängas. Men å andra sidan kommer polisiära åtgärder nu att sättas in mot dennordiska knarkcentralen. Och visades som sällan tidigare en bred förståelseför det gemensamma nordiska ansvaret att skydda ungdomarna från knarktillförsel. Det var som representanter för fyranordiska pariament och regeringar samlades till möte i . hade kommit till efter en rekordkort förberedelse, knappa . Och detvar i . Besvikelse och olust präglade det nordiska samarbetetefter de skandinaviska försvarsförhandlingarnas misslyckande 1948-1949. Mengenom ledande nordiska statsmäns försorg, Hans Hedtoft och ochsenare också K. A. - sökte först inträde -byggdes ett nytt samarbete upp, slagkraftigare än förut. Det har sagts om det nordiska samarbetet att det har entankeväckande kyrkogård. 1950 närdes stora planer på en nordisk tullunion. Degick om intet. satsade man på Nordek, ett samarbete inom handelspolitikoch ekonomi jämte en tullunion. Även dessa planer måste överges så sent som iundertecknandets ögonblick. Vid årets session noterades motigheterna för Nordsat,främst till följd av vägran, som en ny gravsten. Men det kapitlet ärlyckligtvis ännu icke avslutat. Alla dessa misslyckanden var märkliga så till vida sombakslagen gav upphov till något annat och livskraftigare. Negativismen, somtrodde sig främja det passiva, framdrev i stället något aktivt, något gott.Syftena med den nordiska tullunionen uppnåddes på annan väg, genom bildandet avEfta. Nordek kompenserades genom nya samnordiska organ, såsom ministerrådet ochInvesteringsbanken. Och i fråga om Nordsat blev det blott ettuppskov, som ett annat och mindre projekt, Tele-X, blev föremål förfortsatt undersökning. I längden torde det, fru talman, icke vara rimligt attnordiska TV-tittare skall hänvisas till tyska, franska och engelska sändare menicke kunna se och lyssna till bilder och ljud från . Det vore enkatastrof på lång sikt för den nordiska kulturen, om så skulle bli fallet. Ochatt vi med öppna ögon skulle arbeta för en sådan utveckling förefaller ickevälbetänkt. Vad gick då självkritiken ut på? Det kan icke förnekas,att sedan de stora frågorna fått sin lösning - eller i varje fall kommit ettordentUgt stycke på väg - blir utrymmet för nya insatser mindre och försiggårpå en lägre nivå. Passfriheten finns där, den fria nordiska arbetsmarknaden ärredan där, även om en ny konvention undertecknades i , och samarbetei lagstiftningsfrågoroch kanske främst kulturavtalet är viktiga ting. Kulturbudgeten uppgår fillnågot - om nu det skall vara någon värdemätare- och mycket nyttigt sker därigenom. Socialpolitiken finns gemensam -oberoende av gränser är den nordiske medborgaren skyddad i fråga omsocialvård. Samfidigt har nordismen levandegjorts, för att citera K. A.Fagerholm, genom mängden av de många små frågorna, som icke fångar allmänhetensintresse så som de stora ärendena, men som i alla fall är av vardagsnärabetydelse för de många människorna. Självkritiken, som med särskild tyngd framfördes från dennorska delegafionen, gick ut på att i de nya stora frågorna - inflationen,arbetslösheten, låg tillväxt, budgetar i obalans - har spelat enförunderligt liten roll. "Det är väl icke för mycket att säga att aldrighar arbete varit präglat av mindre entusiasm och framåtanda äni dag, dess värre, dess värre." är enligt denna mening ifärd med att mista något av sin trovärdighet bland folken. Vi har alla ettansvar för att icke bli uppfattade som kuggar i en pratmaskin, en kvarn som idet oändliga mal om igen det som kommer ut ur kvarnen. Vi har byggt upp en förstor apparat för de frågor vi sysslar med, sade många. Dessa inlägg från norsk sida, av och delvis GroHarlem , kom att prägla en stor del av debatten. Enighet rådde om attinstitufionerna i hägn har blivit för stora, för dyrbara, ochatt i åtskilliga fall verksamheten fortsätter oförändrad av ren slentrian.Exempel på de mest skiftande arbetsområden under institutioners vård nämndes,några nära nog otroliga. Faran för byråkrati är tidigare belyst och har ickeblivit mindre . Vad är då att göra? En erfaren nordisk skribent haruppmanat politikerna att följa med sin tid. Strukturen passar inte , när beslutsprocessenblivit annorlunda. Så till vida har därvid skett en ändring som att det partipolitiska samarbetet har utvidgats. I kunde listor uppgöras inför valen som täckte både rättvis fördelning mellan länder - så har det alltid varit - men också niellan partierna. Häri ligger en stimulans och en källa till vitalisering av arbetet. När de nordiska delegationerna icke längreär samma kraftkälla blir det partierna som i stället får tjänstgöra som vitaminsprutor. Ett annat råd är att de nordiska länderna bör arbeta merefter bilaterala lösningar. Ett tredje råd är att politikerna måste bli djärvare ochta itu med 1980-talets stora problem. Vad som särskilt nämndes var energi- ochmiljöfrågor, där arbetet är begynt men där stora grepp ännu icke synts till. Ett välgörande inslag i varkoncentrationen på hemmamarknad. hade konservativapolitiker i motionerat om avvecklandet av hinder i lagstiftning ochförfattningar för samarbetet, och efter rådets bifalltill motionen har nusystematiska genomgångar gjorts av dessa hinder, vilka successivt föreslåsavskaffade. Men än dröjer där kvar ihycken tvekan, t. ex. i fråga om den fria aktiemarknaden,något som i och för sig vore ett naturligt komplement till arbetsmarknadensfrihet. , som gärna spelar rollen av braständare - mereller mindre lyckosamt - har föreslagit att skulle sammanträdablott . Tyngdpunkten skulle mer förläggas till - detbeslutande organet. Det här receptet torde icke vara att rekommendera annat äni fråga om att arbete bör intensifieras. Rådet bör verka mer somen regering och underkastas parlamentarisk kontroll samt i enlighet därmedockså effektivare än ansvara inför rådet. Och varför icke ha ennordisk minister i varje regering som uteslutande sysslar med nordiska frågoroch icke behöver splittra sin verksamhet på t. ex. socialpoltik eller energi? På en punkt var alla eniga. De olika parlamenten måste meraktivt komma in i arbetet. Skam till sågandes hör till dem som i detavseendet är på efterkälken. Nordiska debatter i riksdag är ensällsynthet, och någon kontinuerlig informationsverksamhet förekommer icke ipartigrupperna. Vi diskuterar i denna kammare oftare och änNorge och . Vi är många som i riksdagsgrupper och utskott har ett tungtansvar för detta, och förhoppningen är nu att impulserna från skallåstadkomma en ändring även i vårt parlament i det avseendet. är en institution som harblivit omistlig - icke blott som debattforum för nordiska politiker utan ocksåi praktiskt arbete. I en orolig och skrämmande värld utgör vårt nordiskasamarbete, omfattande 22 miljoner människor, en tillgång och en stimulans somvi icke kan vara utan. Så, fru talman, skall jag övergå till några reflexionermed anledning av dagens debatt. talade om "maximalistiska" uttalandenfrån tjänstemän i fråga om den nordiska kärnvapenfria zonen. Det kan varariktigt. Men då är det också riktigt att säga att det har förekommit"minimalistiska" uttalanden från politiker, ofta i närhet - även om icke själv har tagit del i detta - somförklarat att icke borde ingå i någon kärnvapenfri zon, icke bordeberöras av ett sådant beslut. Hur ohållbar en sådan tanke varit har ju framgåttav den senaste tidens händelser. yrkade också på att man skall se positivt påherr i går gjorda uttalande. Det är riktigt - varje förslag tillnedrustning måste man se positivt på. Varje sådant förslag är ägnat att förautvecklingen något steg framåt. På samma sätt som det förslag framfördeför sedan bör mötas positivt, så bör också i går mötaspositivt. Men även om vi ser positivt på förslaget bör vi, som utrikesministernmed allt skäl har framhålUt, inte låta oss luras av detsamma. Det är en sak attkomma med förslag om nedrustning i ett område där man själv har gjort sitt, därman är fullrustad så att säga, där 300 finns installerade - enannan sak att verka för en allmän nedrustning och även själv göra en insats. Sedanfäste jag mig, fru talman, vid att det icke i anförande eller iregeringsdeklarationen, vilka båda - med allt skäl - gjorde anspråk på att varavärldsomspännande, sades ett ord om utvecklingen i . Den bjuder juannars på åtskilliga bekymmer, icke minst med tanke på att ju harNicaragua som ett nytt biståndsland. Vi vet att det i numeraförekommer koncentrationsläger, fängelser, även om några av dessa öppnas närden mexikanske presidenten kommer på besök. Vi vet att yttrandefriheten ärinskränkt och att landets mest betydelsefulla fidning gång efter annan drabbatsav utgivningsförbud. Det hör till det centralamerikanska dilemmat och detcentralamerikanska problemet att utvecklingen åt vänster ibland snabbt visar dragsom påminner om, ehuru icke når upp till det föregående vanstyret och detföregående eländet under andra styrelseformer. , fru talman, en reflexion som anknyter tillarbetet i . Under i har jag icke hört ettsådant språkbruk och sådana personangrepp som förekommit iutrikesdebatten från sida gentemot . Det torde ickeheller ha hörts i andra nordiska parlament. Uttryck som "fäaktigunderdånighet" hör inte hemma i parlamenten. Det är en ytterst beklagliginnovation försöker sig pä, om han vill införa sådana uttryck isvenskt parlamentariskt språkbruk. Vi vet att han vet att moderatasamlingspartiet och är demokrater och livliga anhängare avfolkstyrelsen. Varför säger han då detta? Han säger det därför att envalrörelse förestår. Det kan också kallas hyckleri, och framför allt är det enbumerang, som drabbar själv. 16GERTRUD (): har i den här debatten vitt belystden socialdemokratiska synen på utrikespolitiken. De olika socialdemokratiskatalarna efter honom kommer att ta upp olika områden. Också kommer senarei debatten att behandlas, kan jag säga till . Själv skall jagägna mitt anförande åt i första hand . Vi tog en chans, sade och presenterade"bildbevis" om en påstådd massaker på indianer i . Det varabara det att bilden visade sig härröra från diktatorn tid. Vi tog en chans, sade samma departement och"avslöjade" att man i tillfångatagit en nicaraguanskgerillasoldat, som skulle ha utbildats i och . Det var bara detatt soldaten aldrig varit i vare sig eller , inte varit i ElSalvador på uppmaning av någon nicaraguansk myndighet och inte ens hade settnågra andra nicaraguaner eller andra utiänningar slåss på gerillans sida i ElSalvador. Vem vet - kanske man inom Kremls murar sade, när densovjetiska ubåten upptäcktes i den svenska skärgården: Vi tog en chans. De båda supermakternas agerande i världspolitiken mot småneutrala stater visar få tecken på respekt för andra staters suveränitet. Någon har liknat förbindelserna mellan de småcentralamerikanska republikerna och giganten vid ett förhållande mellan enhaj och Och hajen harätit många sardiner . Historien kan visa på många exempel. Denfrämsta drivkraften var ursprungligen ekonomisk. Men har detblivit ett politiskt handlande. Man tar till det pålitliga kommunistspöket. Dethar lanserats av olika amerikanska regimer. De endarevolutioner som accepteras är de som gjorts i antikommunismens namn. USAsjälvt säger sig frukta kommunistiskt maktövertagande: efter skulleEl , och de andra länderna i området falla som dominobrickor.Men kommunismen är inte och har aldrig varit någon betydelsefull kraft iLatinamerika. Frihetskampen i är inte en föriängning avöst-väst-motsättningar. Vad människor vill ha är jord och frihet. Kampen är enstrid för att den stora massan skall få ett bättre och friare liv. Människornavill inte längre finna sig i förtryck och utsugning. Detta är klasskamp iordets mest genuina mening. Vifår rapporter om mord och tortyr i flera länder i . Ochdet är alltid lika kusligt med dessa rapporter. De följer samma mönster.