prot · G50923 · 1981-12-31 00:00:00 — Genom skärpta krav påutgiftsnedskärningar - jag läser innantill, ;"utgiftsnedskärningar" står del i finansutskottets betänkande - påden statliga sidan begränsas ökningen av budgetunderskottet, och den nära noghalverade momssänkningen kan förväntas leda till att den långsiktigaanpassningsprocessen i varje fall inte försvåras. Sysselsättningsläget torde bli avsevärtförsämrat . Den oro som detta ger anledning lill komlill tydligt uttryck i förra fredagens debatt här i kammaren och också imeningsutbytet mellan och . Det råder i vårt land ingasom helst delade meningar om arbetslöshetens nedbrytande konsekvenser för denenskilde och om att den dessutom utgör ett bevis på att vårt samhälle intefullt ut tar lill vara våra tillgångar i mänsklig arbetskraft. Att långsiktigttrygga sysselsättningen utgör ett av våra allra viktigaste politiska mål, menkortsiktiga åtgärder i det hänseendet måste stå i samklang med de långsiktigamålen. Det finns åtgärder som med det snaraste borde kunna vidtas - eller vilkaredan borde ha vidtagits, om vi fått råda - och som överensstämmer med denekonomiska politiken på lång sikt men ändå kan åstadkomma snabba resultat. Jagsyftar främst på en ändring av Åmanlagarna men också på en ny lönepolitik förung arbetskraft - och del är glädjande att förståelse bland socialdemokraternabörjar komma fram i det hänseendet - samt på utbyggd lärlingsutbildning inne iföretagen. Men all erfarenhet visar att tillfälliga stimulantia ellerDöbelnsmediciner inte hjälper. Sådana industripolitiska ellerarbetsmarknadspolitiska satsningar som minskar röriigheten av kapital ocharbetskraft är tvärtom ägnade att försvåra det övergripande syftet medvår ekonomiska politik. Den blir mindreeffektiv. Utrymmet för satsningar på långsiktigt lönande produktiv verksamhetminskar. Den för ett exportinriktat, litet och öppet land som Sverigenödvändiga anpassningsprocessen till världsmarknadens snabba förändringarförsvåras. Och om vi inte kan återställa balans i vår ekonomi, då begränsas förvarje år vår handlingsfrihet. Och förvärras sysselsättningsproblemen. Vi kandå inte längre garantera trygghet i arbetet. Qm, som jag hoppas -om, säger jag - trepartiregeringens ekonomiska saneringspolitik efteruppgörelsen mellan de tre borgerliga partierna kan fullföljas mandatperiodenut, kommer detta att gagna vårt lands ekonomiska hälsa och dess medborgarestrygghet och sysselsättning. Och så långt är del bra. Sä långt kan jag alltsåansluta mig till optimism, som han fick så hård kritik för avKjell-Olof och . Men vad händer därefter,efter mandatperioden? Tyvärr finns del mycket stora risker för aft del sedanskulle vara slut med konsekvensen och målmedvetenheten i den ekonomiskapolitiken. Jag syftar då inte på den stora risken atl socialdemokraterna vinnervalet. syftar jag framför allt på skatteuppgörelsen mellan de tvåmiltenpartierna och socialdemokraterna, en uppgörelse som spolierar ochfördärvar den marginalskattereform som vårt land så innerligt väl behöver.Uppgörelsen kommer att få konsekvenser vilka står i flagrant strid medtrepartiregeringens ursprungliga, långsikliga strategi. Det går nämligen inteatt plötsligt helt lägga om skallepolitiken och koppla loss den från denekonomiska politiken i dess helhet. De måste följa samma långsiktiga ochparallella spår. Annars blir det kortslutning. Och en sådan kommer att inträffaom skatteöverenskommelsen i sina huvuddelar kommer att förverkligas. har tyvärr både mittenpartiernas ochsocialdemokraternas talesmän gjort bestämda deklarationer i det hänseendet.Överenskommelsen skall tydligen genomföras oavsett vad remissopinion ochväljare tycker och tänker. Och det innebär i sin tur all den borgerligaskattepolitik som bedrivits och som ingått som en centraldel i den långsiktiga saneringspolitiken nu skall ersättas av socialdemokratiskskattepolitik. utgör - utropade densocialdemokratiske ledamoten av den gemensamma skattegruppen, för partiet och för vår nya skattefilosofi. Men alldeles oavsett vad mittenparliernas uppgörelse -kapitulation kallas den av socialdemokraterna - i sak innebär, har vi faktiskttillräckligt avskräckande erfarenheter av socialdemokratisk skattepolitik föratt bli djupt oroade. reform lovade - somvi alla minns - att ge två tredjedelar av svenska folket sänkt skatt. Menresultatet blev totalt skärpt skattetryck, från 40 till av BNP. Efter1976 har skattekvoten i stort sett legat kvar på samma nivå, därför atttrepartiregeringarna genomförde indexreglering av skatteskalorna och sänkte destatliga skatterna. Alt sedan slutresultatet inte blev bättre beror på att detkommunala skattetrycket under denna lid undan för undan höjdes. Den nu aktuella skatteuppgörelsen påstås ge avsvenska folket sänkt skatt. Detta kan naturligtvis inte vara sant. Ingentotalfinansiering av en skatteomläggning kan någonsin leda till sänkt skatt förflertalet skattebetalare. Även nu kommer - om matematikens alla lagar inteslår fel - troligen hela svenska folket att få en skattehöjning ,med undantag möjligen för några få verkliga höginkomsttagare som har små elleringa avdrag. Och detta beror på all viktiga beståndsdelar i den borgerliga skattepolitiken plockats bort av socialdemokraterna somvillkor för deras medverkan. Dessutom föreligger när man gör en bedömningden betydelsefulla skillnaden mellan skattereform och dagenssocialdemokratiska-niillen-skatlereform, att den senare utgår från ettbetydligt högre skattetryck och en betydligt högre nivå på marginalskatterna änvad s. k. reform gjorde. Det mest väsentliga är emellertid inte den ökadeskattebelastningen i och för sig för den enskilde medborgaren, utan uppgörelsenslångsiktiga samhällsekonomiska verkningar. Märkligt nog görs i överenskommelseninte ens ett försök atl analysera eller klarlägga de samhällsekonomiska följderna. Låt mig därför, herr talman, påminna om att höjda skatterstår i strid med den ekonomiska politik som trepartiregeringen harfört i syfte att komma till rätta med ekonomiska kris. Delta har detre borgerliga partierna gång på gång hävdat i finansplan efter finansplan, ibudgetproposition efter budgetproposition. Högre skatter löser inga problem.Högre skatter skapar nya problem. Högre skatter förvärrar de problem som redanfinns. har världens högsta skattetryck och världens högsta marginalskatter.Ochdet är just detta, har vi sagt, som starkt bidragit till uppkomsten av vårabalansproblem. Ytterligare höjda skatter kommer att ytterligare förvärra dessaproblem. Vi kommer än en gång att utsättas för följderna av det slagsHagapolitik som så hårt drabbade ekonomi. Möjligheternaatt föra en fast saneringspolitik undergrävs. Obalansen kommer under 1980-taletatt ytterligare förvärras. Vi har varit inne på rätt väg genom den strategi somtrepartiregeringen drog upp. avviker vi därifrån och slår in på en farofylldoch felaktig kurs. Utan hänsyn till vilket samhällsekonomiskt läge somSverige kan befinna sig i innan skattereformen hunnit genomföras, har man redannu definitivt bundit sig för att finansiera reformen med arbetsgivaravgiftereller proms. Detta står klart i strid med våra långsiktiga ekonomisk-politiskamål. Detsamma gäller i fråga om det urholkade inflationsskyddet, liksom ocksåbeträffande vissa av de föreslagna avdragsbegränsningarna ochkviilnings-förbuden. Arbetsgivaravgifter är och förblir en skall på arbetskraft,på sysselsättning, särskilt allvarliga i ett läge med storasysselsättningsproblem. Inte mindre allvarliga är de i ett läge då det ärviktigare än någonsin att sänka -inte höja - våra arbetskraftskostnader. Väljsproms - vilket ju socialdemokraterna kräver - i stället för höjdaarbetsgivaravgifter, blir det fråga om en skatt - en broms på investeringarna-, i ett läge då dessa i allra högsta grad behöver stimuleras. Varken promseller arbetsgivaravgifter lyfts av vid export. internationellakonkurrenskraft försvagas alltså i ett läge då den behöver förstärkas. Promseller arbetsgivaravgift drabbar inte importvaror. Dessa varors konkurrenskraftgentemot svenska varor förstärks, i ett läge då svenska företagskonkurrensmöjligheter på hemmamarknaden behöver öka. Svenska varor blir dyrareän andra länders, när vi bör köpa mera svenskt och mindre utländskt. Höjd arbetsgivaravgift eller höjdproms skall avräknas genom motsvarande löneåterhållsamhet, sägs det. Vissalöntagarorganisationer protesterar redan, och jag kan förstå dem.Skatleförslagel slår ju inte enhetligt över hela linjen, drabbar alltså intehela kolleklivet på samma sätt. Vissa löntagare gynnas i allra högsta grad.Andra missgynnas desto hårdare. Enskilda löntagare inom de här storakollektiven drabbas ojämnt och orättvist. Den planering av sin ekonomi somenskilda hushåll byggt på - och skall bygga på, om de är kloka hushållare -under beaktande av gällande lagstiftning omkullkastas på det här sättet övernatten. Vi vet dessutom hur del gick underHagauppgörelsernas tid. då motsvarande förhoppningar om löneanpassning restes.På två år drabbades svenska företag av kostnadsökningar på . och vårrelativa konkurrenskraft gentemot omvärlden försvagades . Sverigeförlorade marknadsandelar med omkring en femtedel - marknadsandelar som ännuinte har återhämtats. Att enbart ta risker för en upprepning av vad som dåskedde är i dagens ännu mera utsatta läge oförsvarligt. Jag menar att del äransvarslöst. Att socialdemokraterna är beredda att ta sådana risker kanjag till nöds förslå. Hela deras ekonomiska politik - bådeföre och efter regeringsskiftet - har ju som huvudinslag haft höjdaskatter för våra medborgare och ökade pålagor på våra företag, allt i syfte alldärmed finansiera en offenthg expansion, som vårt land definitivt inte längrehar råd med. Men mittenpartiernas brott mot de här tidigaredeklarationerna och de tidigare löftena är för mig obegripligt. De har nugodtagit just den socialdemokratiska politik som de själva så länge hårtbekämpat - med framgång . All erfarenhet från delförflutna talar för att skatteuppgörelsens effekter på investeringar,lönsamhet, konkurrenskraft och sysselsättning måste bli väldigt allvarliga -likaså beträffande nyförelagande, initiativ och risktagande, för bostads- ochvillamarknaden samt premie- och aktieägande. Ingen kan såga hurallvarliga följderna kommer atl bli. Men ändå vågar mitten låsa sig för enpolitik som står i klar strid med allt vad vi tidigare erfarit, allt vad vitidigare hävdat. När man hör och ser sådant faller man lätt för frestelsenatl gå tillbaka och studera mittens reaktioner på dåaktuella s. k. skattereform. Jag citerar vad mitten den gången skrev i engemensam motion; "Regeringenhar föreslagit att skattesänkningarna skall betalas med ökade skatter.Detta försämrar ekonomin för stora grupper. lättnaderpå ett område och ta igen delta genom ökade pålagor på andra områden kan viinte acceptera." "Höjd löneskatt försvårar sysselsättningen, höjerkostnadsläget, skapar krav på kompensation och är allmänt prisuppdrivande. ningar som enbart utgör kompensation för prisökningar fårinte slå igenom i ökat skatteuttag." "Effekternapå sikt av skattejusteringen har inte belysts tillräckligt tydligt. Man börinte studera effekterna endast ett enda år. förutsättningarmåste vara kända för att en realistisk bild över den enskildes eller en familjsekonomi skall kunna tecknas." Det hette också att allt pekar på "allde pluseffekter som först kan uppstå för flertalet förbyts i underskott". Ja, så hette det då. Vad som är sanning i och Jenaär bara dåligt skämt i . Eller på modern svensk prosa; Vad som varklokt och förnuftigt 1973 kallas i Sverigeår 1981 för "moderata pajaskonster". Varför denna fullständiga helomvändning? Det kan ju intevara för att marginalskatterna drastiskt sänks. Dessa är ju - även efterskatteuppgörelsen - långt högre än de var när genomförde sinskattereform. Det måste vara rent partitaktiska bedömningar som har fått ledatill att en nödvändig marginalskattereform på delta sätt förfuskats. Men det ärSveriges ekonomiska styrka som sätts på spel. Svenska folkets dom kommer attbli hård, när verklighetens klocka slår. Vi moderater har krävt en sänkning avmarginalskatterna. Vårt parti har före och mera envetet än andra påvisat desvenska marginalskatternas fördärvbringande konsekvenser för produktion ochproduktivitet, för människornas arbetsvilja, för initiativkraft och förrörligheten på arbetsmarknaden och, inte minst, för skattemoralen. Vår kritik mot den nu aktuella uppgörelsen är därföringalunda riktad mot en marginalskattesänkning som sådan. Den vänder sig motalt marginalskattesänkningen har fördärvats. Förslaget kommer alltför sent.Det är alltför begränsat, inte minst i jämförelse med trepartiregeringens egetförslag . Och reformen kommer alt urholkas redan innan den ärfullt genomförd. Varje års fördröjning av denna enligt de tre partiernassamstämmiga uttalanden centrala reform är ett förloratår. 1982 blir ett förlorat år, om vårt förslag till en, låt vara begränsad,marginalskattesänkning från avvisas av kammaren i dageller . Vi har självfallet varit beredda atl medverka till enfinansiering av en marginalskattereform. Men vi är inte beredda att nudefinitivt låsa oss för hur del skall ske, och vi är inte heller beredda attöverfinansiera en sådan här reform. Den är delvis självfinansierande. En delkan åstadkommas genom ytterligare besparingar på de offentliga utgifterna.Sådana åtgärder är dessutom ägnade att pressa ner automatiken på den statligabudgetens utgiftssida och drabbar inte generellt den privata konsumtionen, somredan förut är hårt pressad. Ni band er för all totalfinansiera marginalskattereformenmed arbetsgivaravgifter och moms, sade här . Nej,det gjorde vi inte. Låt mig påminna om följande. 1 det ekonomiskahandlingsprogrammet fanns det inga uttalanden om attmarginalskattereformen skulle finansieras genom en höjning av arbetsgivaravgifternaeller genom proms. Men i del förhandlingsunderlag som sammanställdes i marsoch skickades ut till löntagarorganisationerna och socialdemokraterna fannsdel med uttalanden att det andra och tredje steget i reformen skullefinansieras med en höjning av arbetsgivaravgifterna eller med proms. kostar den en bra bit över 10miljarder. gjorde vi mycket bestämda reservationer beträffandepromsen. Finansieringsfrågan var självfallet en del av ett helt paket. I ochmed atl andra delar las bort, eller förutsättningarna ändras som nuär fallet,måste givetvis också finansieringsfrågan påverkas. Vi skall inte heller glömmabort att PTK och /SR vid överläggningarna med trepartiregeringen lovade atti lönesammanhang beakta marginalskattereformen som den då såg ut. har deju en helt annan inställning, eftersom reformen nu ser ut på ett helt annatsätt. Alla dessa betingelser har alltså förändrats. är det jufråga om en skattehöjning och inte om en marginalskattereform där plus- ochminuseffekterna tar ut varandra. Vi skall inte heller glömma bort de mycketbestämda reservationer som jag själv gjorde och som flera i regeringen varöverens med mig om: att absolut bundenhet vid arbetsgivaravgifter inte kundeföreligga utan att delta måste bli beroende av den samhällsekonomiskasituationen och kostnadslägel över huvud taget. Glöm inte heller bort, , om ni händelsevis hargjort det, att regeringen vid överläggningarna efter uttryckligenförklarade sig inte vara bunden i finansieringshänseende. Vi angav trealternativ: ändring av inkomstskatterna, ändring av mervärdeskatten och ändringav arbetsgivaravgifterna eller proms. Vi förklarade oss vid diskussionernavara helt obundna. Regeringen är i vad gäller finansieringsfrågan "heltöppen för diskussion", hette det. Begränsningar i handlingsfriheten, somdet träffade tvåårsavtalet mellan SAF och LO på olika sätt innebär, påminde manemellertid om. Trepartiregeringen sade också alt marginalskattereformenbör genomföras i tre steg med början , dvs. Det är angelägel,hette det, "att redan i vår tar ställning till alla de trestegen, så att människorna får möjlighet att anpassa sig till de nyaförutsättningarna. a. kommer ju alla kalkyler för lån atl förändraskraftigt. Regeringens avsikt är att förelägga en proposition senare ivår." Ändå tyckte att vi gör alltför stor affär avmittens löftesbrott. Jag tycker att han skall sluta att hymla. Även då det gäller avdragen har man försökt göra stor sakav att vi moderater förklarat oss villiga att se över avdragen. gällande att vi hade bundit oss för en lösning liknande den som nuföreslagits. Så är ingalunda fallet! Men vi har varit överens om alt orimligaeffekter av avdragssystemet bör undanröjas. Vi hävdarnu - lika bestämt som trepartiregeringen och dess talesmän för mindre än - att avdragskarusellen bäst angripsgenom själva sänkningen av marginalskatterna. Därmed förlorar avdragen detmesta av sitt värde. Vi har inte heller bundit oss i tidshänseende, och vi harunderstrukit vikten av att vallöften infrias. En avdragsreform skall vararättvis, inte gynna främst höginkomsttagare samt inte bryta sönder symmetrin iskallesystemet. Den skall inte heller bryta mot den grundläggande principen"skatt efter bärkraft". Vårt skattesystem är faktiskt redan nutillräckligt söndertrasat. Att utreda olika möjligheter innebär självfallet ingenlåsning. Det förklarade ju trepartiregeringen själv så tydligt man kan göradet. Regeringen sade: Regeringen vill betona atl även andra modeller skallstuderas och att anpassning så långt möjligt bör ske till nuvarandeskatteadministrativa system, liksom också alt krav på rättssäkerhet måsteställas pä skattesystemet. Det bör understrykas att regeringen "inte påförhand binder sig för att den skisserade avdragsbegränsningen kangenomföras". Ingen är betjänt av "att nya regler omavdragsbegränsningar införs som skapar flera nya problem än de löser". Regeringen var inte bunden, vi var inte bundna. Varför då,som man gör , påstå att vi har bundit oss? Det är nonsens. Jag skulle vilja ge framför allt herrarna från folkpartiet- eftersom de har deltagit i debatten här - ett gott råd; Sluta upp attförsöka göra stor sak av att vi skulle ha gått med på del ena eller andra i denhär skatteuppgörelsen! Det är verkligheten som skall tala sitt tydliga språk.Vi har inte godtagit skatteuppgörelsen med socialdemokraterna - och jag syftarnu i första hand på den som gjordes . Därför kunde vi inte sitta kvar iregeringen. Jag tycker det borde vara nog sagt om det. Vi accepterar inte den nu definitiva skatteuppgörelsenlika litet som vi accepterade den preliminära . Det vet , ochdet vet . Han ville inte tro mig när jag talade om detta för honominnan han gjorde upp den där natten. Han tycks inte tro mig nu heller.Drömmarna om att vi skulle acceptera vissa delar av skatteuppgörelsen tyckerjag alt han skall sluta framföra. De saknar helt verklighetsförankring! Sanningen är den att den här skatteuppgörelsen enligt vårmening innebär att man kan driva en konsekvent och hållbarekonomisk politik . sitter mitten på två stolar. Man bedriver enahalvan av sin ekonomiska politik med oss moderater och den andra halvan medsocialdemokraterna. I längden kommer det inte att gå. Man tycks vilja bortse från att inkomsttagare som harstora ränteutgifter, exempelvis för lån i egnahem, får mindre utbyte av enmarginalskattesänkning än vad de inkomsttagare får som inte behövt låna ochdärför inte har några motsvarande ränteutgifter. De relativa boendekostnadernaökar för de förstnämnda - inte för de sistnämnda. De förstnämnda får mindreöver för annan konsumtion. De sistnämnda får mer över för konsumtion. Ochovanpå detta skall de förstnämnda beskattas för inkomster som de inte har!Skattebetalare som har förmånen att inte behöva vara skuldbelastade gör en dubbel vinst i förhållande till den gäldtyngde. Allainkomsttagare får dessutom vara med att betala det hela genom attinflationsskyddet i skatteskalorna urholkas och genom att totalfinansieringenseffekter slås ut på alla skattebetalare. Antingen i form av lägre lönereller högre priser. Samt dessutom, i värsta fall, genom högreinflation och ökad arbetslöshet. Det är "bara 40 000" som förlorar på reformen,sägs det. Detta är inte sant. Fram lill 1985 kommer sannolikt majoriteten avskattebetalarna att drabbas. Men även om så inte skulle vara fallet, om detalltså bara är 40 000 som skulle drabbas, reagerar jag personligen starkt motdet slags matematik som används vid bedömningen av vad som är rättvist ochrimligt. En orättvis åtgärd blir, , inte mindre orättvisdärför alt den drabbar ett begränsat antal människor. Den blir inte merarättvis därför att en majoritet vinner på den. En rättsstat, en liberalrättsstat, måste förutsätta att alla skall behandlas lika och att medborgarnakan lita på statens utfästelser. De enskilda hushållen är helt enkelt skyldigasig själva och sina familjer alt anpassa sin ekonomi efter de regler somgäller. De har rätt alt räkna med alt lagar och författningar inte skall ändrasöver natten - den må vara mer eller mindre underbar. Och de har rätt att räknamed alt inte genom majoritetsbeslut i få sin ekonomi undergrävd ellergöra stora förmögenhelsförluster. Den avdragsmodell som de tre partierna har enats om är enuppfinning av den dåvarande norske finansministern . Den fördes framav norska socialdemokrater. Dessa har vid närmare granskning funnit attförslagets konsekvenser var så oförnuftiga och orimliga att modellen skrotades.I har inte bara socialdemokraterna ulan också två borgerliga partierställt sig bakom vad norska socialdemokrater inte ville driva. Sammanfattningsvis, herr talman: innebäratt marginalskattereformen förlorar den betydelse den borde ha med hänsyn tillvår samhällsekonomi. Påsågolt som varje punkt innebär den en återgång till denskattepolitik som vi hade i vårt land före regeringsskiftet . Vi kan medbitterhet konstatera vilka följder den fick för vårt lands ekonomi. Skatter och pålagor ökar inte bara på medborgarna utan ocksåpå våra företag. Bostadsbyggande och bostadsägande hotas, sysselsättningen ibyggbranschen och sysselsättningen över huvud taget likaså. Människornasvalfrihet i boende och deras respekt för lagstiftarnas moral påverkas negativt,nyförelagande, initiativ och risktagande likaså. Och, än en gång,marginalskattereformen - eft av de viktigaste inslagen i trepartiregeringenshandlingsprogram , som inte minst tappert kämpade för vidöverläggningarna och -får inte debetydelsefulla verkningar vi alla hade räknat med. Den blir i stort sett påsikt ett slag i luften. Generellt sett - och det är kanske det allra viktigaste -står vi inför risken alt ett av de två målen för den långsikliga saneringsstrategin,dvs. utbudsstimulerande effekten, inte uppnås. Dearbetsinsatser som vi har räknat med och den utbyggnad av vårproduktionsapparat som vi har hoppats på kommer inte till stånd i önskadutsträckning. Vår konkurrenskraft i förhållande till omvärlden kommer inte attförstärkas ulan försvagas. Vi moderater kommer därför att fortsätta att verka för enverklig marginalskattereform och också för sänkt skattebelastning. Detkan inte rimligen betraktas som "ansvarslöst", vilket vårbudgetminister har påstått, att som ett långsiktigt mål sträva efter att kommaner till ett skattetryck motsvarande det som förekommer hos vårakonkurrentländer inte bara här uppe i , där den högsta marginalskattesatsenär , utan också runt om ute i världen, där marginalskattetaket är mycketlägre än det är här uppe i . Skattesystemet måste utformas så att bådearbetsvilja och sparande stimuleras. Det är klart att den grundsynen måste prägla politikenockså på andra områden-arbetsmarknadspolitiken, näringspolitiken,utbildningspolitiken, bostadspolitiken och energipolitiken. Begreppet"offensiv" har alla partier tagit i sin mun. Det får inte missbrukas,därför att behöver en offensiv politik, om vi skall kunna lösa vårakrisproblem. Vi måste dra slutsatser av tidigare erfarenheter ochundvika gjorda misstag, pröva nya vägar, skapa arbetslust och optimism. Vimåste göra målmedvetna insatser för att gå igenom hela den statliga budgetenoch steg för steg pressa ner ett budgetunderskott som framtvingar en regleradkreditmarknad, ett högt ränteläge och ökad obalans gentemot omvärlden.