prot · G509148 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är tungt vägandeskäl som talar för att vi skall se till att få med så många taxiutövare sommöjligt i beställningscentralerna. Anf.90 () replik: Jag är förvånad över den lättvindighet varmed avfärdar enså tung instans som . Jagskall ge ytterligare en synpunkt på detta med behovsprövning. Jag sadetidigare: Hur skall man med arbetsmarknadsläget i en viss region som bas kunnabehovsgradera transporter som går över hela landet? Jag skulle vilja tillägga:Om man nu till äventyrs skulle lyckas att behovsgradera transporterna från enregion, hur skall man sedan göra med returfrakterna? Svårigheterna att fåvettiga returfrakter var ett av skälen till att avskaffa behovsprövningen. har inte lyckats övertyga mig. Det är fortfarande min absoluta uppfattning att den behovsprövning som socialdemokraterna talar om direkt motverkar ett rationellt transportsystem och livskraftiga åkerifö retag. Men jag håller med om att vi inte har råd med olagligt arbetande åkeriföretag. Det är därför som den kontinuerliga uppföljningen, som både vi och socialdemokraterna nämner i betänkandet, är så oerhört viktig. Genom att slopa den ekonomiska lämplighetsprövningen i början av 103 Nr 148 ett företags verksamhet får vi resurser över till den kontinuerligauppfölj- Torsdaeen den ningen.Jag hoppas att vi på detta sätt - och jag tror att delar 13 mai 1982 'uppfattningen - lättare skall komma åt den olagliga verksamhet som Vissavrkestrafik- ''"'" " vill jag säga:Socialdemokraterna anser att allmänheten fråeor " bättre service om all taxi är ansluten tillbeställningscentraler. jag, inte folket pålandsbygden! För dem, och allra mest för de mycket gamla och de mycket unga, betyderden goda personkännedom och lokalkännedom som personalen vid de mindretaxistationerna har så oerhört mycket. Du vet att den person som svarar påtaxistationen, när du anmäler att ett barn är sjukt eller att du själv harblivit sjuk, vet precis vem du är och var du bor, även om du kanske i dinrädsla och förvirring glömmer att tala om ditt efternamn. Taxi på landsbygdenär inte bara en transportapparat utan har där en stor kontaktmässig och socialbetydelse. Vi måste slå vakt om den personliga ansvarskänsla och den närkontaktsom finns vid dessa mindre taxistationer och som inga stora, datoriseradebeställningscentraler kan ersätta. Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. Anf.91 (): I motion 1981/82:1837 tar jag upp frågan om s. k. svartåkare, dvs.olovhg yrkesmässig trafik inom taxi. Vidläsning av propositionen finner man att departementschefen, när han talar omdet huvudsakliga innehållet, säger: "Vidare förordas åtgärder för attkomma till rätta med olaghgheter inom branschen." Det är därför beklagligtatt departementschefen inte har följt upp den tanken med förslag till åtgärdermot s. k. svartåkare vad gäller taxi. I deras skumma verksamhet gäller verkhgendet som senare i propositionen framhålls som viktigt att motverka på olikasätt, nämligen illojal konkurrens och ett inkomstbortfall för samhället. Det ärdärför en mycket angelägen fråga att ta tag i. Man har också vid flera tillfällenfrån talat om att effektiva åtgärder måste sättasin. a. sades det i proposition nr 1979/80:142. Jaghar i min motion tagit upp just det som där diskuterades och begärt förslagtill skärpta regler för körkortsåterkallande vid olovlig yrkesmässig trafik. Viskall vara helt medvetna om att de följder en s. k. svartåkare har atträkna med inte har några större avskräckande effekter. Dagsböter, som är en avmöjliga påföljder, kan inte kännas särskilt tunga att betala, när man snabbtkan tjäna skattefria pengar genom att fortsätta med sin brottsliga verksamhet. Närdet gäller mitt krav i motionen talar utskottet om att grunder för återkallelse av körkort är bl. a. grov vårdslöshet i trafik, rattfylleri, grov smitningoch yrkesmässig, grov, långvarig eller hänsynslös brottslighet, dvs. att utskottet menar att grunderna syftar fill att värna trafiksäkerheten. Utskottet anser inte att de nuvarande grunderna skall omprövas. 10' Det är beklagligt. Hoppet för taxinäringen står jufill att man i skall medverka fill att utforma regler som blir till hjälpi kampen mot svartåkarna. Det är ju en accepterad åsikt att man skall ta fillvara de möjligheter som står fill buds för att stoppa brottslig verksamhet. Idetta fall är körkortet fillsammans med bilen verktygen för att brottet skallkunna utövas. Jag inser att det är verkningslöst att yrka bifall tillmin motion mot ett enigt utskott. Jag beklagar kallsinnigheten. Det finns ett berättigatkrav från taxichaufförer runt om i landet på att något görs för att stävjadenna verksamhet, som är fill skada både för taxinäringen och för samhället istort genom att man undandrar staten skatteintäkter. Överläggningenvar härmed avslutad. Mom. 2 a och b (tillståndsprövning) Utskottets hemställan bifölls med 150 röster mot 149 för reservafion1 av Berfil m. fl. Mom. 2 d (fillstånd till uthyrning av bussar) Utskottets hemställan bifölls med 282 röster mot 12 förreservafion 2 av . 5 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 4 (transportköparansvar) Utskottets hemställan bifölls med 277 röster mot 15 förreservation 3 av . 6 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 9 (beställningscentraler för taxi) Utskottets hemställan bifölls med 150 röster mot 149 förreservafion 4 av Berfil m. fl. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. 1981/82:33Förpackningar för bekämpningsmedel 1981/82:26 Åtgärder mot alkohol-och narkotikamissbruket (prop. 1981/ 82:143 delvis) Kammaren biföll vad utskotten i dessa betänkandenhemställt. Individuell handikappanpassning av bostäder m. m. 25 § Individuell handikappanpassning av bostäder m. m. Föredrogs civilutskottetsbetänkande /82:29 om vissa ändringar i reglerna om stöd för individuellhandikappanpassning av bostäder m. m. 1981/82:126). 92 (): Stödet till individuell handikappanpassningav bostäder är ett viktigt instrument i arbetet för att förverkliga målet atthandikappade skall kunna leva ett normalt liv i egen bostad och i gemenskap medandra människor. Det har funnits i sin nuvarande form och gjortmycket nytta. Men det finns också brister, och därför är fiden mogen förförbättringar, grundade på de erfarenheter som har vunnits. Den proposition, nr 126, som vi nu behandlar baseras påöversyner som har gjorts av handikappinstitutet, ,och många remissinstanser. Många av förslagen ipropositionen är bra. De innebär att man tillmötesgår krav frånhandikapporganisafionerna och andra med erfarenheter på området. Dem harutskottet enhälligt tillstyrkt. Men regeringens förslag är inte tillräckligt, och vi hardärför i två socialdemokratiska mofioner tagit upp de förslag från justhandikapporganisationerna och andra berörda på området som regeringenförvånande nog har låtit bli att föra fram. Vi hade nog väntat oss att detskulle vara möjligt att i en så här angelägen fråga och när det gäller sårimliga och välmotiverade krav få majoritet för våra förslag i utskottet. Dess värre har vi bara lyckats med det på en punkt. Detgäller sista besvärsinstans. Det är bra att utskottet enhälligt har velattillstyrka vårt förslag att regeringen även i fortsättningen skall vara sistabesvärsinstans. Det är viktigt att man får denna möjlighet till prövningutifrån en helhetssyn och möjligheten att följa upp hur systemet fungerar iframfiden, inte minst med hänsyn till de förändringar som görs. Vi är alltsåglada över att våra krav tillstyrkts på den punkten. Men vi är besvikna överatt vi inte har kunnat få instämmande på de övriga punkterna. Den första av dessa gäller den s. k. 20000-kronorsgränsen, som innebär att sådan handikappanpassning som kostar mer än20 . skall bli föremål för "särskild prövning". Denna gräns harpå de flesta håll uppfattats som ett tak. Det finns många exempel på att dentillämpas som ett tak av kommuner och länsbostadsnämnder. Det har tydligen intehjälpt att utskottet och har uttalat att 20000-kronorsgränsen inte skall vara ett tak utan bara en gräns för närprövningen skall bli mer allvarlig. Det är uppenbart att reglerna på den här punkten intetillämpas i enlighet med tidigare uttalanden av . Och utredningar ochorganisationer har på ett övertygande sätt visat att vi borde ta bort 20000-kronorsgränsen. Det främsta skälet är att det bör ske en noggrannprövning, som utgår från den enskildes behov, av varje enskilt fall, storteller litet. Det behövs naturligtvis eftersom man i varje fall behöver enkostnadsprövning men framförallt därför att varje enskild handikappad bör få hjälp med att få den åtgärddet är fråga om riktigt utförd och få rådgivning om hur anpassnings-åtgärdenbör utföras och vilka olika stödformer som finns. Att slå fast principen att det skall vara en noggrannprövning av varje enskilt fall, som 20 000-kronorsgränsen avskaffas,skulle också innebära att vi slår fast kommunernas ansvar för att verkligenhjälpa varje enskild handikappad i enlighet med omsorgslagen ochsocialtjänstlagen och att vi även slår fast deras ansvar förbostadsförsörjningen. Jag yrkar alltså bifall till vårt förslag på den härpunkten i reservation 1. I konsekvens med det yrkandet för vi också i reservation 2fram krav på att regeringen skall utfärda de bestämmelser som krävs förkombination av bidrag och lån för sådan handikappanpassning som också innebärstandardhöjning. En annan punkt där vi vill gå längre än regeringen gällerfrågan om styrkande av vad som skall vara skälig kostnad. Också där har detomvittnats av alla som har erfarenhet på området att tillämpningen oftaär alltför ogenerös och leder till att enskilda handikappade av egna medel fårtillskjuta ganska stora belopp om de vill genomföra den åtgärd det är fråga om.Vi vill därför att genom ett uttalande skall göra klart att man skallsträva efter en mer generös tillämpning, så att handikappade inte skall behövastå för kostnader för sädana här nödvändiga åtgärder. En tredje punkt där det också har rått delade meningar ärfrågan om decentralisering till kommunerna av beslutanderätten när det gällerhandikappanpassning. Vi vet att det finns skäl både för och emot. Detviktigaste skälet för är att man genom en decentralisering till kommunerna kanfå arbetet utfört nära de handikappade och slå fast kommunernasansvar. Skäl emot som ofta anförs är att man är rädd för att det kommer att bliolika tillämpning i olika kommuner. Vi anser att det är så viktigt att stärka kommunernasansvar och skynda pä en utveckling där kommunerna tar det helhetsansvar som deär skyldiga att ta enligt gällande lagstiftning at vi bör gå in fördecentraliseringsprincipen konsekvent - men endast under en förutsättning, ochdet är att decentraliseringen föregås av omfattande information och utbildningoch att vi följer upp utvecklingen genom en systematisk utvärdering somredovisas till . Vi kräver alltså ytterligare åtgärder för utbildning ochinformation utöver dem som regeringen har föreslagit, som vi begäratt den utvärdering som genomförs skall redovisas för . Vi vill till slut också att man skall underlätta för dehandikappade som får ett avslag att verkligen klara av att genomföra ettöverklagande, genom att det utfärdas striktare regler för hur de myndighetersom fattar besluten motiverar ett eventuellt avslag. Motiveringen är oftabristfällig, och då är det mycket svårt för den enskilde handikappade att gåvidare med frågan. Vi anser också att man bör pröva om intelänsbostadsnämnderna skall ges resurser och ansvar för att hjälpa de berördamed att genomföra ett Individuell handikappanpassning av bostäder m. m. Individuellhandikappanpassning av bostäder m. m. Den här frågan är mycket viktig för de enskilda som berörs av reglerna.Samtidigt är det ju så att stödet för handikappanpassning av bostäder tar ianspråk mycket blygsamma resurser, om man ser det i ett helhetssammanhang. Atttillmötesgå våra krav skulle sannolikt inte ens leda till ökade kostnadertotalt sett i ett samhällsekonomiskt perspektiv, eftersom det bl. a. skulleunderlätta för människor som vårdas på institutioner att flytta hem tillett eget hem. Själva skulle de få det bättre, och våra förslag skulle innebäraatt det blev en mera omsorgsfull prövning och bättre insatser ute i kommunerna. Detär svårt att förstå varför utskottsmajorieten i ovist nit har valt att varaprestigebunden och ogenerös i stället för att göra upp. Vi tycker också att detär väldigt svaga argument som används i majoritetsskrivningen. Vår förhoppningär nu att det skall finnas borgerhga ledamöter som är beredda att stödja våraförslag. Vi vet att det finns flera borgerliga ledamöter i den här kammaren somär starkt engagerade i handikappfrågor och i handikapprörelsen och somdessutom har varit med om att utarbeta de förslag som vi nu för fram i våramofioner och reservationer. Vi hoppas att ni skall ha modet att stödja oss. Detkan ni göra med gott samvete. Men ni får väldigt svårt att mofivera ertställningstagande, om ni går emot de krav som här ställs och därmed går emot enmassiv opinion bland de berörda och förslag som ni själva har varit med om attutarbeta. Jag yrkar bifall till de socialdemokratiska reservationerna vidcivilutskottets betänkande nr 29. 93 (): Målet för samhällets insatser för personer med handikapp av olika slagär ju att de skall få förutsättningar att leva ett i möjligaste mån normaltliv. a. har gett uttryck för det i de beslut som tagits när detgäller socialtjänstlagen. Beträffandeden fysiska miljön förutsätter genomförande av målsättningen att denna miljögörs tillgänglig för människor som har någon typ av handikapp. På olika sättförsöker man tillgodose detta. I byggnadslagsstift-ningen t. ex. finns detregler om den generella anpassning som skall göras vid ny- och ombyggnader.Staten lämnar dessutom stöd i form av bostadsan-passningsbidrag för individuellanpassning av bostäder. Bidrag kan också under vissa förutsättningar förenasmed förbättringslån eller bostadslån. Detsom civilutskottet nu haft att behandla är en rad förslag när det gäller stödettill handikappanpassning av bostäder. Rimhgtvis är vi helt överens om denmålsättning som partierna här i har stannat för, och det är litetförvånande att vi då har måst få en rad reservationer till civilutskottetsbetänkade. Jag måste säga att socialdemokraterna också har ansträngt sig föratt på något sätt kunna avvika från vad som föreslagits i propositionen och iutskottsmajorietetens skrivning. Förstgäller det 20 000-kronorsgränsen. Där är det sagt redan när beslutet om 20000-kronorsbidrag infördes, att gränsen skulle kunna överskridas. Inte minstunderströk civilutskottet då, 1977, att beloppsgränsen skulle vara att uppfattasom ett krav på en särskild prövning av behovets tyngd vid mer kostnadskrävandeåtgärder. Vi understryker detta ånyo. har alltså bostadsministern sagt att gränsen på 20 000kr. inte är någon beloppsgräns, utan det är bara så att när åtgärderna blir avden omfattningen, att kostnaderna kommer att överstiga , skall man sespeciellt på vad det är för åtgärder som behöver vidtas för att en person somsöker den här hjälpen skall bli hjälpt på bästa tänkbara sätt. Jag vill alltsåmycket starkt understryka att det inte är fråga om någon gräns för hur stortbidragsbelopp som kan medges. Vi har också sett på tillgänglig statistik, ochden visar att mer än vart tionde bidrag som beviljades under det utgick med . Vidare har socialdemokraterna reserverat sig vad gällerstyrkande av skälig kostnad och sagt att det inte är rimligt att enskild skallbehöva tillskjuta medel för att täcka en del av kostnaderna för anpassning. Detär precis vad bostadsministern säger i sin proposition, vilketutskottsmajoriteten alltså ställer sig bakom. Det förhållandet attsocialdemokraterna avger en reservation betyder i praktiken ingenting. Skullede ha uppnått något resultat skulle de rimligtvis ha fått ställa mer pengartill förfogande, så att det skulle bh möjligt att fatta ett beslut pågenerösare villkor än propositionen och utskottsmajoriteten föreslår. Vidare diskuterar vi frågan om decentraliseradbeslutanderätt. Jag lade märke till att var ganska försiktig isitt resonemang. När organisationerna uppvaktade utskottet och lade fram sinasynpunkter framfördes farhågor för att det, om man utan övergångsregler gicköver till kommunala beslut, skulle bli en viss olikhet i hanteringen avärendena. Det finns alltså det som talar både för och emot i den här frågan. Bostadsministern föreslår att man skall överföra en del avärendena till kommunerna - alla som gäller belopp . Det föreslåsbli kombinationsärendena som skall gå till länsbostadsnämnderna plus de ärendendär kommunen själv är sökande. Jag har mycket lätt att instämma i principen att vi skallförsöka överföra beslut i den här typen av ärenden - och även andra som gällerbostadslånefrågor - till kommunalt avgörande. Vi har gjort en sådan avvägning- bl. a. med tanke på kravet på att det skall vara en likformig hantering - attvi ställde oss bakom bostadsministerns förslag. Och vi är intresserade av attfölja upp och se hur det kommer att slå om man överför en del av besluten tillkommunerna - detta i förhoppningen att vi sedan skall ha möjligheter attöverföra även de mer komplicerade ärendena till kommunerna. När det gäller information och utbildning skallbostadsstyrelsen påbörja en verksamhet för informations- ochutbildningsinsatser beträffande handikappades bostadsproblem. Vi utgår från attde önskemål som har framförts i den socialdemokratiska motionen självfalletkommer att bli tillgodosedda i den informationsverksamhet som bostadsstyrelsenkommer att bedriva. Det finns därför ingenting i den socialdemokratiskareservationen som förbättrar eller gör verksamheten mer omfattande, och Individuell handikappanpassning av bostäder m. m. Individueh handikappanpassning av bostäder m. m. det finnssåledes inte skäl att bifalla den. Jag vill alltså påstå att socialdemokraterna faktiskt haransträngt sig för att över huvud taget kunna avvika från utskottsmajoritetensförslag. vädjar till borgerliga ledamöter om att de skall försökaavvika från vad deras parfikamrater i civilutskottet har föreslagit, men jagvill hävda att de med tillförsikt kan rösta med det förslag somutskottsmajoriteten har lagt fram. Det innebär nämhgen ytterligare ett antalåtgärder för att öka handikappades möjligheter att få en förbättrad bostadsmiljö. Med detta vill jag, herr talman, yrka bifall tillutskottets hemställan på samtliga punkter. 94 (): undrar varför vi harreserverat oss. Man kan med minst lika stor rätt undra varför det har varit sånödvändigt för er att säga nej till de krav som fördes fram först i motionernaoch sedan i reservationerna. Vi ansträngde oss faktiskt i utskottet att uppnåenighet. Det här är inga krav som vi fört fram från början, utan dehar kominit från handikapporganisationerna själva, bl. a. med aktivt stöd avflera borgerhga ledamöter av den här kammaren. Det skall ju finnas något skälför att gå emot ett förslag som det om slopande av 20 000-kronorsgränsen. Detmåste ju vara någon mening med att ha den kvar, om man så bestämt anser att viinte kan undvara den. Vi anser liksom handikapporganisationerna att den både kanoch bör undvaras. Det har uppenbarligen inte hjälpt att ochregeringen uttalat att detta inte är något tak utan bara en gräns för närprövningen skall göras strängare. Det är sant att av de beviljade anslagen går över dengränsen. Men de är mycket ojämnt fördelade över landet. Det är också mycketolika vilket slags åtgärder man beviljar pengar för. Meningen med attkonsekvent avskaffa den här gränsen och i stället gå in för noggrann prövningav den enskildes behov som vi satsar på ökad utbildning ochinformation till dem som skall behandla ansökningarna, dvs. kommunerna, och enutvärdering till är att man skall få en bättre hantering av dessaärenden än vi haft. Det som ni nu föreslagit har vi försökt med iflera år - det har inte räckt. Våra förslag innebär att vi är beredda att gåhandikapporganisationerna och många andra med erfarenhet på området till mötes. Frågan måste vara: Vad har ni förskäl för att vilja särskilja er från oss i stället för att göra upp i en sådanhär fråga, där det vore så naturligt att i enighet gå fram med förslag tillförbättringar? 95KJELL (): De förslag som har lagts fram i propositionenhar utskottsmajoriteten funnit vara bra. De är ett steg ytterligare på vägenatt förbättra de handikappades situation. De socialdemokratiska yrkandenaavviker egentligen oerhört litet från proposifionens innehåll. slopande av 20000-kronorsgränsen skulle då möjligen kunna innebära en avvikelse. Men iverkligheten är det inte på det sättet. Ävenefterdet att man tagit bort gränsenoch lagt samtiiga beslut på kommunerna skulle man naturligtvis få en storspridning av utfallet, beroende på vad det är för behov som behövertillgodoses. Vitycker att det då kommunerna övertar en del av ärendenakan vara vettigt att ha kvar gränsen. Men jag vill starkt understryka - jaghänvisar till vad jag sade om resultatet av prövningen under första halvåret1980- att det inte är någon beloppsgräns; det är bara en signal om att behovetav åtgärder är så stort att det är angeläget att man gör en total prövning avvilken åtgärd eller kombination av åtgärder som är nödvändig för att denenskilde eller hela den familj som sökt verkligen skall bli hjälpt. Vitycker att det kan vara praktiskt att ha det så för att göra en boskillnadmellan ganska enkla ärenden och ärenden som av myndigheterna bör behandlas medstörre omsorg. Jagvill därför bara konstatera, att när socialdemokraterna här reserverar sig påett antal punkter, så har man verkligen ansträngt sig för att kunna avvika. Detbeklagar vi - vi tycker att det är angeläget att vi kan samarbeta överpartigränserna och vara eniga om de insatser vi bör göra för människorna. Individuehhandikappanpassning av bostäder m. m. Anf.96 (): Man skall ha bra liten kontakt med opinionen bland de berörda och derasorganisationer om man kallar dessa frågor för små. För dem är t. ex. frågan om20 000-kronorsgränsen mycket betydelsefull både som symbol och framför allt sompraktisk fråga. Det hade varit en oerhörd styrka om enhälligt hadekunnat gå in för en linje som på ett konsekvent sätt innebär tillmötesgående avde krav som har ställts från dem som vet någonting om verkligheten på dettaområde. Det är, herr talman, inte så att ärenden som kostarmindre nödvändigtvis är enkla ärenden, som sade. Även närkostnaden är liten kan det vara ganska svårt och kräva stor kunskap att vidtaen sådan här anpassningsåtgärd på rätt sätt och få rätt kombination av olikastödformer. Det är omvittnat i de olika utredningar som har föregåttregeringens förslag att på många håll i landet får inte de som behöver stödettillräcklig rådgivning av dem som behandlar låneansökan och på annat sätt skallvara till hjälp. Ett motiv för att avskaffa beloppsgränsen är att man därmedslår fast att alla ärenden är lika viktiga och att kommuner och andra ansvarigapå området har lika stor skyldighet att hjälpa varje enskild handikappad. Mednuvarande ordning är det inte bara så att man ofta är för ogenerös när det blirfråga om dyrbara åtgärder utan man ger också för dålig hjälp åt denhandikappade när det är fråga om enkla åtgärder. Inte minst detta är ett skältill att det är viktigt att vi går in för en annan metod på detta område. Överläggningenvar härmed avslutad. Individueh handikappanpassning av bostäder m. m. Mom. 3 (20000-kronorsgränsen) Vid votering genom rösträkning avgavs 149 röster förutskottets hemställan och 149 röster för reservation 1 av Per m.fl. Kammaren beslöt med 150 röster att mom. 3 skulle avgörasomedelbart genom lottning. 148 röster avgavs för att ärendet skulleåterförvisas till utskottet. Talmannen lade ned en ja-sedel och en nej-sedel irösturnan. (), som av talmannen anmodades att ta upp en avdessa röstsedlar, drog nej-sedeln. Kammaren hade alltså fattat beslut i enlighet mednej-propositionen och bifallit reservation 1 av Per m.fl. Mom. 4 (stöd för standardhöjandeåtgärder) Reservation 2 av Per m.fl. bifölls. Mom. 5 (styrkande av skälig kostnad)