prot · G509145 · 1981-12-31 00:00:00 — Regeringen skall uppträda som en enhet, det har vi diskuteratfidigare . Det går inte om fackministern står vid sidan om de avgörandeöverläggningarna och besluten. I extraordinära situationer blir behovet attuppträda som en enhet särskilt stort för en regering. Man var i detta fall angelägen om att även andra personerinformerades och att de i utrikesnämnden representerade partierna nådde framtill en gemensam syn på situationen. Är det då inte mot denna bakgrund rimligtatt försvarsministern också är med i de avgörande överläggningarna? Som en tredje invändning mot mitt resonemang förklarar manatt försvarsministern deltog i överläggningarna per telefon. harnyss pekat på svårigheterna att föra sådana överläggningar per telefon. Visstförekommer det telefonsammanträden i det svenska samhället,-men jag hoppas attdet inte skall bli en vana att regeringen fattar avgörandena i extraordinärasituationer per telefon. Överläggningar av det slag det här gäller är svåra attklara per telefon. Den fjärde invändningen mot mitt resonemang är att detinte var något konstitutionellt fel från försvarsministerns sida att befinnasig i . Vem har påstått detta? Vi kan anmärka på en felaktig handläggningav ärendena, även om man inte bryter mot bestämda paragrafer i grundlagen. Men fårjag fråga: Vilken konstitutionell finess låg det i att försvarsministern intereste från till , när denna extraordinära händelse hade inträffat? En följd av att försvarsministern inte deltog iregeringens överläggningar och beslut under de avgörande dagarna närhandlingslinjerna drogs upp är det famösa uttalandet från den 1november. Det åstadkom förvirring, och det uppstod tvivel om vilkenhandlingslinje regeringen arbetade efter. I en extraordinär situation är det,som jag redan hävdat, nödvändigt att regeringen träder fram som en enhet. Närman lyssnade på försvarsministern frågade man sig om han talade å regeringensvägnar eller gavuttryck åt personliga åsikter. En försvarsminister får emellertid inte ikrissituationer uttrycka personliga åsikter. Det är naturligt att han talar åregeringens vägnar. Var och en kan i utskottets material jämföra de åsikterUD:s folkrättsexpert utvecklade och de uttalanden som försvarsministernTorsten gjorde . Det står numera klart att regeringenbyggde på den tolkning av immuniteten som UD:s folkrättsexpert utvecklade, mendetta var oklart efter försvarsministerns uttalande. Det är av stort intresse att i detta sammanhang läsa denuppsats som skrev i Krigsvetenskapsakademiens tidskrift. Uppsatsenhar också kommit ut i särtryck. Han konstaterar att regeringen genom två beslutmarkerat att den sovjetiska ubåten befann sig under svensk jurisdikfion och attden t. v. skulle stå till svenska myndigheters disposifion i utredningshänseende.Resonemanget som han förde är detta. Å ena sidan hade fundamentalafolkrättsprinciper som respekt för suveräniteten och den territoriella integritetenkränkts på ett synnerligen grovt sätt. Å andra sidan hade man den lika viktigaprincipen om statsimmunitet för främmande statsfartyg. När man ställde dessaprinciper mot varandra, kom man fram till en tolkning som Bo Johnsonsammanfattade på följande sätt: "Den tolkning som här gjordes var attprincipen om full statsimmunitet i ett fall som detta inte kunde upprätthållas.Statens rätt att skydda sig själv och sina medborgare mot okända risker blevden dominerande." Det är ett synsätt som jag helt ansluter mig till. Menjag tror det hade varit mycket väsentligt om försvarsministern hade utvecklatdet från Gotiand . Avubåtsaffären drar jag för min del tre slutsatser. Det ärnödvändigt att ha en så utvecklad beredskap som möjligt för att möta incidenterav detta slag. Varje sådan situation tycks emellerfid vara unik, och det gårsällan att förutse hur den utvecklas. Alla de studier av sådana situåfioner somkonsfitutionsutskottet tvingats göra pekar på svårigheternaatt förutse dem och därmed på förhand bestämma handlingslinjerna. Tyvärr harjag fått rätt i min fidigare uttalade skepsis mot alla förslag om lagar ochandra åtgärder för att möta sådana situationer. Men det hindrar mig inte atthävda att man måste skapa en god handlingsberedskap för extraordinärasituationer. I dennaberedskap bör som en väsentlig del ingå studier av immunitetsproblemet. Detfinns inga allmänt godtagna regler, och det går inte för ett land som Sverigeatt lägga fast regler, tillämpbara i alla lägen. Som vi alla inomkonstitutionsutskottet har betonat måste det finnas ett betydandehandlingsutrymme för regeringen. Men jag vill tillägga att det är regeringenoch ingen annan som skall fatta besluten på detta område och svara för uttalanden.Ytterligare inträngande studier av immunitetsfrågorna bör skapa ökad klarhet omutgångspunkterna för dessa bedömningar. Tvingas en regering överlägga och besluta inom enbegränsad statsrådskrets i extraordinära situåfioner, är det angeläget att fackministern ingår i denna krets. Vi har inte upphävt den princip som låg till grund för1840 Granskning av.. -statsrådens tjänsteutövning rn. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. bygger vår regeringsform på denna princip. 1 § regeringsformen står det: "För beredning av regeringsärendenskall finnas ett regeringskansh. I detta ingår departement för skildaverksamhetsgrenar." Saken återkommer i 5 § i samma kapitel:"Departementschef är vid regeringssammanträde föredragande i ärende somhör till hans departement." Anser man detta vara fel, så får man föreslå riksdagenändring. Men eftersom vi har en departementsuppdelning bör det föreliggasynnerliga skäl för att en fackminister inte skall delta i handläggningen avviktiga ärenden som faller inom' hans departement. Man må betrakta den somvikarierar som aldrig så duktig, men har man gjort en uppdelning ifackdepartement, och har regeringschefen - statsministern - utnämnt olikapersoner till olika statsrådsbefattningar, så är det naturligt att man hållerfast vid denna uppdelning. Det får inte bli så att avgörandet träffas avstatsministern och de statsråd som händelsevis flyter upp i kanslihuset vidfillfället. Så skedde inte i ubåtsaffären. Det försvar man presterar förförsvarsministerns frånvaro under de avgörande dagarna ger mig dock anledningatt slå fast att den ordning som då tillämpades inte får vinna efterföljd. Med detta, fru talman, ansluter jag mig till vad utskottetanfört under denna punkt. 66GUNNAR i (m): Jag är visserligen ledamot avkonstitutionsutskottet, men när jag har begärt ordet i detta debattavsnitt ärdet närmast som enskild riksdagsman med ett marint förflutet, bl. a. i defarvatten det här gäller. Låt mig också börja med att säga att statsministerns ochutrikesledningens handlande i denna sak var stringent, konsekvent ochrespektingivande, inåt och utåt. Jag finner det emellertid för min del alldeles självklartatt ett statsråd, som befinner sig utomlands när en allvarlig händelse inomhans ansvarsområde inträffar i landets och sitt eget intresse beger sighem för att ta ledningen av den verksamhet för vilken han bär det politiskaansvaret. Försvarsministerns beslut att oavsett det inträffade stanna kvar iOslo utgjorde därför en uppseendeväckande felbedömning. Uttalandet - sombekräftats vid utskottets utfrågning av försvarsministern - att ett återvändandetill skulle ha förorsakat alltför mycket uppståndelse vittnar om enunderskattning av den inträffade händelsens innebörd och risker tillika med enöverskattning av den uppmärksamhet som hade kunnat ägnas det förhållandet attförsvarsministern sällat sig fill den övriga regeringskretsen. Tvärtom skullede flesta ha ansett detta alldeles naturligt. Någon anledning att försöka"tona ned" den inträffade händelsen fanns naturligtvis inte.Regeringens handlande gjorde det klart för envar att man där tog synnerligenallvarligt på den uppkomna situationen. I samband med utfrågning avstatsministern framhöll denne att försvarsministerns närvaro inte var påkallad,eftersom det uppdragits åt jordbruksministern att fillfälligt föreståförsvarsdepartementet samt attallt erforderligt agerande i övrigt ombesörjdes av honom själv ochöverbefälhavaren. Jag betvivlar inte att dessa tre är kapabla personer, men jagfinner det ändå överraskande att man inom regeringen ansåg försvarsministernvaraså umbärlig i den ifrågavarande situationen att det skulle gå lika bra utanhonom. Först deltog försvarsministern i ett regeringssammanträdei saken. Försvarsministerns herostratiskt ryktbara uttalande atthan inte kunde "se några förutsättningar att gripa till våld" varmycket olämpligt och har knappast blivit bättre genom senare lämnadekommentarer. Att i en situation, där det fanns en risk att sovjetiskaflottenheter kunde överväga en fritagningsoperation, kungöra för den svenskaallmänheten - och motparten - att inte skulle tillgripa våld måste betraktassom en mycket uppseendeväckande och totalt malplacerad upplysning. Den varfelaktig av tre skäl: 1. den var interiktig i sak, vilket framgår av statsministerns svar vid utfrågningen; 2. om den hadevarit riktig kunde den ha verkat uppmuntrande på motparten att företaga sig -och lyckas med - just det som regeringen önskade att den inte skulle företasig; men 3. eftersom denvar felaktig, och därigenom vilseledande, skulle den kunnat framkalla motsatsentill vad som sades, nämligen bruk av våld från svenska förband. Av sin försvarsminister har svenska folket rätt attförvänta att han begriper att han bör vara på plats så snart ske kan, närsådana här händelser har inträffat, för att medverka i beslutsfattandet och tasin del av ansvaret för händelseutvecklingen - kanske också för att visa attposten som försvarsminister inte är alldeles oviktig, utan tvärtom i högstagrad förpliktande. Av det plågsamma efterspelet till ubåtsaffären har manförstått att är en blygsam och anspråkslös person, för varsuppriktighet och hederlighet man kan känna respekt. Men man kan inte förtänkadem som därutöver tycker att det skall vara litet mera krut i landetsförsvarsminister än vad svenska folket fick uppleva. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. 67BERTIL FISKESJÖ (c): De inlägg som har gjorts efter mittinledningsanförande ger mig egentligen inte anledning till några mera utförligakommentarer. Jag har ju i mitt anförande kommenterat de saker som här harberörts och som jag förväntade skulle tas upp. Jag har gått igenomomständigheterna kring försvarsministerns vistelse i , jag har gått igenomvilka regler som gäller för regeringens arbete, och jag har konstaterat attdessa regler till punkt och pricka följts. När det gäller uttalandet om våld bör man ta hänsyn till ivilket ögonblick, under vilka omständigheter och med vilket syfte yttrandetfälldes. Det var alltså . Jag kan citera vad statsministernenligt en utskrift jag fått sade i Kvällsekot . Han fick frågan:Vad händer om besättningen inte är samarbetsvillig? Är den svenska regeringenberedd att Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. använda våld exempelvis för att avväpna besättningen omdet skulle bli nödvändigt? Statsministern svarade: "Vi är beredda i förstahand med de enheter vi har och andra enheter också för att hävda vårtterritorium, men det finns ingen anledning att nu börja diskutera i termer attvi skulle nu börja använda våld, allra minst efter det medgivande som harkommit från den ryska sidan." Det är alltså den bedömning som regeringenhar gjort som är bakgrunden till statsministerns uttalande. Sedan har det sagts så mycket som inte är korrekt. Man harpåstått att statsministern ställde fackministern utanför beslutsprocessen. Detvar inte alls fallet. Försvarsministern var med med undantag för detdygn då han var i . Det har riktats något slags inbyggd krifik mot brister iincidentberedskapen, precis som om det vore någonting som man kan lastaregeringen för då en händelse inträffar. Finns det brister iincidentberedskapen, faller väl ansvaret för det närmast på den mångårigemoderate försvarsministern, kan jag tänka mig. Man har sagt att det fanns brister i kommunikationernamellan statsråden. Av det skulle vi kunna dra slutsatsen att regeringen intefungerade effektivt, att det inte gick att sammankalla den och att regeringensåledes inte kunde bli beslutsför. Det finns ingenting i redovisningen som gerstöd för den uppfattningen. Tvärtom samlades regeringen trots brådskan med storfermitet och genomförde sina uppgifter i laga och regelmässig ordning. Som jag sade i mitt inledningsanförande haroppositionspartierna svårt att smälta att regeringen klarade den här affären påett så elegant och effektfullt sätt. Det är hela anledningen till att man nuvill lyfta fram de här detaljerna i ljuset. Man hoppas att de skall skymma bortdet faktum att regeringen verkligen var effektiv och duktig. Syftet ärnaturligtvis, som själv sade, att plocka inrikespolitiska poäng. 68TORKEL (): citerade med ett visst välbehagur utskottsbetänkandet, som han själv står bakom, att regeringens agerandepräglades av fasthet och konsekvens. Därom är vi eniga. Sedan övergick han tillatt plädera mot ett uttalande av försvarsministern som han ansåg var ägnat attstöra denna fasthet och konsekvens. Det här stämmer inte riktigt. Antingenanser man att regeringens agerande har präglats av fasthet och konsekvens, ochdå har det gjort det och ingenting annat. Eller också anser man att det intehar präglats av fasthet och konsekvens, och då får man väl försöka leda det ibevis. Och det går uppenbarligen inte. När jag lyssnade till fick jag detintycket att han hellre hade sett att det hade stått en civilmottagningskommitté méd litet blommor och tagit emot ubåten, och att det varhemskt att militären skulle ta hand om sovjetisk militär. För det var faktisktvad det var fråga om - sovjetisk militär som hade trängt in på svenskt område.Och det var nog rätt rimligt att regeringen lät militären sköta det praktiskahandhavandet av affären. I övrigt vill jag bara påminna omatt vi här inte diskuterar militärensutan regeringens agerande. Allt tyder på att militären har handlat enligt deinstruktioner som den har fått från regeringen. tyckte att försvarsministerns uttalandeatt man inte behövde tillgripa våld var bra. Och en liten stund senaremeddelade med obönhörlig konsekvens att han ämnar stödjautskottsmajoritetens, alltså socialdemokraternas, kritik mot försvarsministernför just det uttalande som tyckte var bra. Det är möjligt attdet finns en konsekvens i det hela. Det är i så fall samma konsekvens, fastspegelvänd, som präglar socialdemokraternas och agerande i justden frågan. var litet stött över att man buntadeihop socialdemokraterna och i den här frågan. De åker inte tandem,säger han. Men läser man deras olika skrivningar, får man ha en väl utveckladkänsla för nyanser för att upptäcka skillnaden. sade alltsåatt man åker på varsin cykel minsann. Jag konstaterar att ni kanske gör det,men att ni hamnar i samma dike. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. 69ANDERS (): Först tycker jag att det glädjande faktum atten representant för den regering som skall granskas, nämligen kommunministernKarl , nu befinner sig i kammaren bör antecknas till kammarens protokoll.Det är ju ett gammalt klagomål att statsråd som är föremål för granskning inteär närvarande, och därför är det roligt att en representant för regeringenfinner anledning att övervara den dechargedebatt som ändå ytterst handlar omregeringens sätt att sköta sitt fögderi. Jag blir däremot mindre glad när konstitutionsutskottetsordförande tar rena skamgrepp genom att förvränga citat. Hanpåstår att står här och säger att han är ute efter att plockainrikespolitiska poäng. Det är fullkomligt nonsens. Vad jag sade var att dethar förekommit en debatt om vem inom regeringen som kunde ta åt sig äran avubåtsaffärens upplösning. En kvällstidning har korat vinnare och förlorare.Vinnarna blev ÖB och , förlorarna ochförsvarsminister , att döma av de pressklipp som jag harframför mig. Vad jag sade var att syftet härvidlag naturligtvis har varit attplocka inrikespolitiska poäng, något som av skilda opinionsundersökningar attdöma helt har misslyckats. Det var alltså inom regeringen som man ägnade sig åtatt försöka plocka inrikespolitiska poäng. Men detta mitt påpekande förvrängersåledes konstitufionsutskottets ordförande helt ogenerat och medvetet, så attdet blir något helt annat. Vidare handlar det om vad egentligensade. Vi har faktiskt fått protokoll från . För att det inteskall råda någon oklarhet citerar jag den fråga som ställdes till honom:"Kan det finnas några förutsättningar under vilka vi från svensk sidaskulle tillgripa våld?" svarade: "Jag kan inte senågra sådana förutsättningar." Ett rimligt konstaterande är väl att ettsådant uttalande inte var särskilt lämpligt i Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Det visade sig också mycket snabbt att statsministernhade en annan bedömning. Beträffande frågan om fackministerns närvaro vid platsenför ubåtsdramat gjorde också en klar markering vidutfrågningen inför konstitufionsutskottet. Han underströk nämligen attstatsministern, även om han i sådana här besvärliga situationer har ettsamordnande ansvar, under inga omständigheter övertar fackministerns ansvar,vare sig det gäller utrikesministerns eller försvarsministerns ansvar. Dettaansvar ligger alltså kvar hos berörd fackminister. Detta uttalande strideralldeles bestämt mot vad här har sagt, nämligen att det intespelar någon större roll vem som inom regeringen bär ansvaret i en affär somdenna. Huvudsaken är att någon är förordnad att göra det. Man kan också fråga sig vem som är skyldig till deotillfredsställande kommunikationerna i samband med ubåtsaffären. Det är fel avBertil Fiskesjö och andra att påstå att en förtrolig kommunikation kunde ägarum och att försvarsministern var informerad. Det var han nämligeninte. Han var inte informerad om att kärnvapen fanns ombord, att det fannsklara misstankar därom redan dagen efter det att ubåten gått på grund samt attundersökningar hade igångsatts. Detta kunde rhan inte tala om för honom, eftersom han intebefann sig på platsen. Man kunde inte heller informera honom om de sovjetiskamarina fartygsrörelser som ägde rum strax utanför territorialvattengränsen ochsom kunde ha utvecklats till något annat. Även det var hemligt. Man vågade inteprata om sådana ting i telefon. Detta fick försvarsministern besked om först påmåndagen. Att då påstå att försvarsministern varit informerad ochkunnat delta i handläggningen är faktiskt inte med sanningen överensstämmande. Får jag sedan allra sist säga att socialdemokraterna ochmoderaterna har delvis olika uppfattningar i denna fråga. Därför går vi fram påolika sätt. Socialdemokraterna ansluter sig till utskottsmajoriteten, medan vihar en reservation. På några punkter överensstämmer kritiken, men på andrapunkter gör den det inte. Jag vill bestämt värja mig mot beskyllningarna ombristande generositet. 1 det stora hela har faktiskt både socialdemokraternaoch givit regeringen ett gott betyg. Jag tycker att regeringenförtjänar ett gott betyg för hur den skötte denna affär. Det bör då emellertidvara rimligt att vi får rikta kritik mot en person i två skilda delfrågor. Detär, , ändå inte meningen att granskningskall innebära ett uppstämmande av lovsånger. Då är granskningen tämligenmeningslös. 70HILDING (): I mitt huvudanförande resonerade jag mycketutförligt om beslutsordningen inom regeringen. Det skedde med hänsyn tillframtiden. Jag finner det nämligen vara mycket olyckligt, om man skulle hamna iden situationen att en fackminister skulle ställas vid sidan av beslut iextraordinära frågor - detta alldeles oberoende av vilken regering som sitter. För att anknyta till liknelse här vill jagvarna kommande regeringar för risken att hamna i diket, nämligen det obestämdabeslutsfattandets dike, där än den ena, än den andra kommer att fatta beslutoch där fackministern kanske är med om det slumpar sig så att han befinner sigi men i andra fall andra tar över hans roll. deltog faktiskt inte i de avgörandebesluten. När de fattades av regeringen befann han sig i . Ingen har kunnatvisa att han på något andligt vis var närvarande i och deltog iöverläggningarna och besluten. Telefonen kunde inte utnyttjas, och några andrakommunikationsmedel som försvarsministern eller statsministern kunde användasig av har inte redovisats i dokumenten. När jag lyssnar på Berfil Fiskesjö och , fårjag närmast ett intryck av att de betraktar det såsom en sällsam tanke attförsvarsministern skulle ha satt sig på första flyg fill , närincidenten i den blekingska skärgården hade inträffat. För mig är det ensällsam tanke att han inte reste fill . Granskning ay statsrådens tjänsteutövning m. m. 71OSWALD (vpk): Jag klargjorde i mitt första inlägg ganskautförligt varför vi var krifiska mot att försvarsminister återvände till när den här händelsen inträffade, och jag sade attvi i detta fall instämde i utskottets skrivningar och att det hade varit iallra högsta grad naturligt att han som fackminister hade återvänt när detgällde ett ärende som hade med gränskränkning och med den militära beredskapenatt göra och som alltså låg helt och hållet inom hans fackområde. Jag framhöllockså att det hade varit mycket lämpligt och mycket lyckligt, om regeringensrepresentant - den civile försvarsministern, som ändå är vald och utgår urparlamentet - hade spelat en mera framträdande roll när man gick ut medinformation, vid föredragningar för massmedia och i andra sammanhang i ställetför att överlåta detta till olika militära chefer och befattningshavare, somenligt min uppfattning utnyttjade detta till maximum, vilket dé alltid gör. Dethela fick alltså en väldigt stark anstrykning av militär propaganda. Detta, , är inte detsamma som att inte sägaatt militär naturligtvis måste agera i ett sådant fall. Det behöver inte TorkelLindahl tala om för mig, men han skall skilja mellan två saker, nämligen deoperativa handlingssätten, där militärer som fackmän går in och agerar, och denpolitiska ledningen; jag hoppas att inte anser att den skallöverflyttas från den civile försvarsministern till ÖB eller något uppskärratmilitärbefäl eller dyhk person i det aktuella området. Det är två helt skildasaker som vi måste hålla isär. Det hade varit rikfigt att försvarsministernhade tagit på sig ett större ansvar i detta fall och inte låfit det bh - somjag vill beteckna det - ett militärt jippo, som t. o. m. skadade det mihtäraanseendet i . Det gick för långt, och det borde inte regeringen hatillåtit. I detta sammanhang skulle jag vilja fråga ,som över huvud taget inte berörde detta, om han inte anser att det hade varitlämpligt att Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. något tonaner det militära etablissemangets och de militära chefernas agerande fillförmån för just ett agerande av regeringens främste representant på det härområdet, dvs. Det sade ingenting om i sittförsta anförande. Sedan, , till uttalandet . Detär inte alls någon inkonsekvens i att ställa upp på en del av ett uttalande ochmodifiera en annan del, som man inte helt och hållet instämmer i. Jag anserinte att det var något direkt felakfigt uttalande av försvarsministern att detvid detta speciella tillfälle inte förelåg någon anledning att ta till våld. Vihar också av Berfil Fiskesjö fått höra citat från statsministern, som jag intekände till tidigare men som - det kan vi lätt konstatera - väl överensstämdemed vad som sagts av försvarsministern. Det är alltså ingen inkonsekvens i attvi kan stödja utskottets skrivning men påpeka att detta uttalande iintervjun inte är någonting som man direkt skall angripaförsvarsminister för. Det hade varit värre, som jag sadefidigare, om vi hade haft en försvarsminister som hade agerat på ett annatsätt. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 72 (): Jag studsade till när jag hörde HildingJohansson i det här sammanhanget varna för att regeringen hamnar i detobestämda beslutsfattandets dike. Är det en svenskregering har visat sig snabb, kraftfull, bestämd, konsekvent och beslutsför ärdet ju vid det här tillfället.