prot · G509147 · 1981-12-31 00:00:00 — Utifrån de cyniska brott de icke missbrukandestorhandlarna begått, kan man sluta sig till att det är de som utgör faran ochproblemet. Enligt vår mening får denna blandning av intagna allvarligakonsekvenser för narkotikaproblemet i samhället. Vår tes är att detoundvikligen leder till att narkotikaproblemet trappas upp. För det första skerdet genom att de narkotikamissbrukande brottslingarna kommer att lämnafängelserna som lika stora narkotikamissbrukare som de var när de kom dit - detfinns i vart fall allvarliga risker för det. För det andra sker det genom destora skulder de ofta har till storhandlarna när de kommer ut. De kommer alltsåatt svara för en större efterfrågan, särskilt genom de kunskaper i storhandelsom de har fått i fängelset. För det tredje kommer storhandlarna att efter sinafängelsestraff lämna fängelserna med ett fast, stort och etablerat kundunderlag,eftersom samhället via kriminalvården hållit dem med en viss marknad även underden tid som de suttit inne. Ett första och verkligt avgörande steg är följaktligen attskilja av de grova narkofikaförbrytarna från de övriga och genom en sådankontroll av dem under deras verkställighetstid förhindra varje form av kontakt med Att man kan avhållas från att göra någonting genom hot om bestraffningär straffrättens uppenbart obestridliga utgångspunkt. Men vad skall man göramed dem som har blivit bestraffade och i anstalt fortsättersin brottsliga verksamhet? Det har ett modernt och av humanitet präglatsamhälle inget entydigt svar på. Men fullt klart är att allmänhetens filltrotill vårt rättssystem kan lida allvarlig skada, om vi inte kan få bukt meddessa förhärdade grova narkofikabrottslingars spel med liv och hälsa. Detta ärutgångspunkten för den moderata reservationen. Jagyrkar bifall till den moderata reservationen i justifieutskottets betänkande nr49. Låtmig också, herr talman, innan jag slutar ge en eloge till landets poliskår fördess outtröttliga och självuppoffrande arbete i kampen mot narkotikabrottsligheten.Den behöver allas vårt stöd i denna otäcka uppgift. Kriminalvårdi anstalt, m. m. Idetta anförande instämde , och (alla m). 62 JusfifieministernCARL AXEL : Självfallet ser jag lika allvarligt som på utvecklingen avnarkotikabrottsligheten. Jag vill först och främst ta upp några siffror somBjörn Körlof nämnde. Han sade att kanske av dem som var intagna på anstaltskulle missbruka narkofika. Så är det inte enligt de uppgifter jag har, utan deuppgifterna ger vid handen att ungefär en tredjedel av dem som tas in påanstalt före intagningen missbrukade narkotika. Detta innebär ju självfalletinte att det inte förekommer missbruk på anstalt, men där är missbruket mindre.Som jag sade i mitt inledningsanförande varierar emellertid missbruket mycketfrån anstalt till anstalt. Skillnadenmellan utskottsmajoriteten och reservanterna, fill vilka hör, äratt reservanterna vill att de ungefär 70 personer som döms till längre straffän skall behandlas på ett särskilt sätt. Depersoner som det gäller här är de allra mest allvarliga brottslingarna. Demissbrukar ofta inte själva narkofika, utan de har bedrivit ekonomiskverksamhet och haft av sin verksamhet. Manmåste alltså hålla dem åtskilda från missbrukarna. Men att hålla dem frånnarkotikahandeln är inte en fråga om att ta bort missbruket utan om att hålladem under sådan kontroll att de inte i något hänseende kan ha kontakt mednarkotikahandeln. Det menar vi att de förslag som är framlagda i propositionenger god möjlighet till. Propositionen innebär ju att ett större antal personerkontrolleras än vad som föreslogs av permissionsutredningen. Jagmenar att man med det förslag om differentiering som läggs fram i propositioneneffektivt kan kontrollera detta klientel. Och det är huvudanledningen till attvi lägger fram förslag. Det räcker alltså. Man skall inte lägga fram förslagsom så att säga fördubblar en kontroll som i och för sig kan vara nödvändig. Kriminalvårdi anstalt, m. m. 63 ()replik: Justitieministern refererar till siffror om hur många av de intagna somär aktiva narkotikamissbrukare, och det antalet brukar ofta av kriminalvårdenuppges fill . Men den siffra som jag angav har kriminalvårdsverketshögste chef själv angett - att det mycket väl kan vara så att närmare 60 %missbrukar narkotika i olika former. Det är i så fall nästan en fördubbling avsiffran och belyser hur allvarhgt problemet är. Skälettill - och jag underströk det - att vi anser att denna relafivt lilla grupp,som kan röra sig om 50, 70 eller 100 personer olika år, måste hållas isärskilda anstalter är just att dessa personer inte får vistas i samma anstaltsom de övriga - då kommer de nämligen att kunna träffa dem. Det förekommeralltid ett inre liv på en anstalt, och så länge det finns narkomaner i sammaetablissemang som det finns stora narkotikahandlare kommer kriminalvården inteatt kunna bryta narkotikastrukturen. Hjärnornabakom knarksyndikaten, som - precis som justitieministern säger- inte själva ärnarkomaner, måste hållas i särskild . Jag tror alltså inte kommer att lyckas om man går fram på den väg som föreslås avjustitieministern i propositionen och av majoriteten i utskottet. Jagvill också understryka att moderata samlingspartiets förslag i vår reservationinte bara är permissionsutredningens och vårt förslag. Permissionsutredningensförslag har i remissomgången tillstyrkts eller lämnats utan erinran avöveråklagarna i samtiiga våra storstäder - som har de stora problemen, både iStockholm, och -, rikspohsstyrelsen, , , TCO/S, LO, . förett narkotikafritt samhälle och flera andra. Det finns alltså en stark opinionbakom precis det förslag som vi försöker få igenom, att de grova narkofikaförbrytarna- hjärnorna bakom de stora syndikaten - måste hållas åtskilda för sig, så attde inte kan få kontakt med övriga intagna. Det är en av de viktiga punkterna ikampen mot narkotikabrottsligheten. Jagtror tyvärr att jusfifieministern kommer att få anledning att återkomma tillriksdagen efter ett eller - om han sitter kvar efter höstens val-med förnyade förslag på det här området. Knarkstrukturen kommer inte attbrytas med det förslag som är lagt. 64 (): Den syn på just narkofikabrottslingar som redovisade trorjag att de flesta här i kammaren kan ansluta sig till. De grovanarkotikabrottshngarna, de som leder narkotikabrottssyndikaten, tar vi starktavstånd från och har inte mycket medkänsla med. Mennär kammarens ledamöter läst det här betänkandet från justitieutskottet bördet ändå stå klart att det är bra att det finns mittenpartier som denbalanserande kraften här i vad gäller åtgärder för att komma tillrätta med den grova narkotikabrottsligheten och framför allt den som finns innepå fängelserna. I betänkandet förordas en allvarhg förändring i behandlingenav dem som är dömda till längre straff än och som befaras fortsätta attägna sig åt allvarlig brottslighet under verkställighetsfiden. Som lagstiftarekan vi näppehgen acceptera att personer som dömts för grova brott skall hasådana möjligheter under anstaltsvistelsen att han eller hon kan fortsätta attfrån eller i fängelset och via besök eller på permissioner bedriva allvarhgbrottslig verksamhet. Det vore synnerligen stötande för rättsmedvetandet menockså oacceptabelt ur alla andra synvinklar. Avdetta skäl föreslås förändringar av kraven vad gäller anstaltsplacering samtpermissioner, liksom när det gäller kontrollen och frekvensen av besök ochtelefonsamtal. Detta innebär en hårdare behandling och ger tyvärr mindreutrymme för human behandling . Men det begränsas till några få istället för att man skulle låta alla intagna på anstalterna drabbas av hårdaretag. vill gå ännu längre, men ur humanitära synpunkter kanmajoriteten i utskottet inte acceptera detta. Även om de som tillhör den härkategorin intagna begått allvarhga brott och är fill fara för andras liv ochlem, så måste vi veta att den dag de avtjänat sitt straff och skall ut isamhället får inte anstaltsvistelsen ha skadat dem så att en rehabihtering ärfullkomligt omöjlig. Socialdemokraternavill begränsa särbehandhngen till dem som begått grova narkotikabrott. Jag troratt man skall akta sig för att förändra narkotikalagsfiftningen så attnarkofikabrotten inte kommer att ligga i paritet med andra lika grova brott.Att ägna sig åt narkotikahandel innebär ett hot mot människors - framför alltunga människors - hälsa, mot människors liv. Att ägna sig åt bankrån ochpostrån innebär också hot mot människors psykiska och fysiska hälsa och derasliv om än i mindre omfattning. Vi vill förhindra också att bankrån som kankosta människor livet inte planeras på anstalt och genomförs av en intagen,därför att kontrollen av besökare, av samtal och av permissioner inte varfillräcklig. Jagskulle vilja sammanfatta den c-fp-reservation som finns i betänkandet på dethär sättet: Vi vill ha en något humanare och därmed effektivare behandling,till skillnad från , och likvärdig behandling av grovanarkotikabrottslingar och grova bankrånare, till skillnad från socialdemokraterna.Det är en kort sammanfattning av denna reservafion, som också grundar sig påregeringsförslaget, vilket justitieministern noggrannare har redogjort för. Jag nöjer mig med detta och yrkar bifall fill reservafion 1. Kriminalvårdi anstalt, m. m. 65 ()replik: sade att det är lyckligt att det finns balanserandekrafter, och det skulle väl bakom det ligga en tanke på kompromiss mellan olikakrafter som verkar när det gäller narkofikabrotts-ligheten. tror jag inteatt man just där behöver balanserande krafter, utan jag tror faktiskt att manbehöver kraft för att ingripa. BonnieBernströms funderingar påminner mig om vad som i de gamla tågvagnarna stod omhur man skulle ställa in värmen. Det var kallt när man Kriminalvård i anstalt, m. m. ställde visaren på Kallt och det var varmt när man ställdeden på Varmt. Men så stod det att mellanläge ger ingen effekt alls. Det här visar väl på litet av det som man inte behöver närman arbetar mot narkotikabrottsligheten. 66 () replik: Jag tror det är vikfigt att betona att balanssannerligen inte är lika med kompromiss. Det fanns en slogan omsans och balans -jag tror att den förekom på valaffischer. Men dethör inte till den här saken. Att nå balans i det här sammanhanget handlar omatt balansera de känslor av avsky vi har inför narkotikabrottsligheten mot denödvändiga metoder som vi måste använda för att bekämpa den. Vi får inte låtakänslorna rusa i väg på ett sådant sätt att vi tillämpar hårdare instrument ibehandlingen av narkotikabrottslingar än nöden kräver. Vi måste använda sådana instrument som ger effekt, och detär vad regeringens förslag gör. Däremot tror jag att förslag åstadkommerlångt mer skada än nytta. 67 () replik: För att lämna det skämtsamma åt sidan - detär väl i det sista som sades som vi skiljer oss åt, och jag.Vi tror fullt och fast att vårt förslag är det som ger effekt. Det är ingetsjälvändamål att som det ibland uttrycks, "klämma åt" de intagna,utan ändamålet är naturligtvis att åstadkomma effekt gentemotnarkotikabrottsligheten. 68 () replik: Jag tror att man skall komma ihåg att detursprungliga förslaget handlade om dem som var dömda till längre straff än fyraår. Men regeringsförslaget och c-fp-reservationen handlar om att man också serallvarhgt på de personer som har dömts till straff och däröver. Ocksåden som är dömd till straff kan ägna sig åt allvarlig brottslighet inomanstalten - och vi vill bekämpa även den brottslighet som de i detta sammanhangrelativt sett korttidsdömda ägnar sig åt. Jag tror att det här förslaget ärmycket väl avvägt. Man skall inte använda mer våld än nöden kräver. 69MARIE-ANN (vpk): De lagförslag som läggs fram i proposition141 och som tillstyrks i det betänkande som behandlas innebär enligt vårmening att avsteg tas från de kriminalpolitiska principer som under lång tidvarit vägledande för den svenska lagstiftningen, principer som innebär attbehandlingen på fångvårdsanstalterna skall inriktas på rehabilitering ochåteranpassning. Det är därför med stor tveksamhet vpk ändå godtar deflesta av propositionens förslag. Tveksamheten baseras främst på att vi inte ärhelt säkra på om detta är den riktiga vägen att gå för att komma till rätta med narkotikamissbruket på anstalterna. Vi är också oroligaför de sidoeffekter dessa skärpningar av lagarna kan komma att innebära -sidoeffekter i form av ökade motsättningar på anstalterna mellan intagna ochpersonal liksom i form av ökade motsättningar mellan intagna och samhället i stort- som då i sin tur kan innebära fortsatt avståndstagande från samhällets lagaroch regler och därmed också fortsatt brottslighet. Att vi ändå i vår behandling av propositionen stannat föratt i stort godkänna de framlagda förslagen beror på att vi, liksom övrigapartier, anser att narkotikasituationen på anstalterna är ett så allvarligtproblem att de förslag som läggs fram kan vara värda att prövas. Vår tveksamhetmanifesteras i de ytterligare förslag vi lägger fram i vår motion och som jagvill återkomma till. I vår motion 2228 har vi yrkat avslag på de lagändringarsom föreslås i 29 och 30 §§ kriminalvårdslagen och som behandlar kontroll avbesökande. I 29 § föreslår propositionen, och dess värre också ettenhälligt utskott, följande tillägg: "Till underlag för bedömningen av om den som ärintagen i sluten riksanstalt skall i ett särskilt fall få ta emot besök skall iförväg undersökas om den besökande har dömts eller är misstänkt för allvarligbrottslig verksamhet. I den utsträckning det behövs och lämpligen kan skeskall upplysningar också inhämtas om hans personliga förhållanden i övrigt. Vadsom har sagts nu gäller ej, i den mån det är uppenbart obehövligt på grund avatt den besökande är känd eller av annat skäl. Till underlag för bedömningen av om den som är intagen iannan anstalt än sluten riksanstalt skall i ett särskilt fall få ta emot besökfår en sådan kontroll som avses i andra stycket göras i den mån det är påkallatav säkerhetsskäl." I 29 § föreslås vidare att man som villkor för besök avsäkerhetsskäl nu också skall kunna föreskriva att den besökande skallunderkasta sig s. k. ytlig kroppsbesiktning. I 30 § föreslås tillägget att man skall kunna vidta de icitatet omnämnda kontrollerna f. n. också beträffande den som en intagen önskarsamtala med per telefon. Detta innebär alltså att den som skall besöka en intageneller samtala med en intagen per telefon får utsättas för en ingåendeundersökning från kriminalvårdens sida. ger, om dessa lagändringarbifalls, kriminalvårdstjänstemännen långtgående rättigheter att gå in och påolika sätt kontrollera människor som önskar besöka eller per telefon samtalamed intagen på kriminalvårdsanstalt. Man får t. o. m. lov att undersöka dessapersoners personliga förhållanden i övrigt, som det heter, förutom att manskall undersöka om den besökande har dömts eller är misstänkt för allvarligbrottslig verksamhet. Detta är enligt vår mening ett utomordentligt allvarligtintrång i den personliga integriteten. Dessa undersökningar skall regelmässigt göras beträffandebesökande till intagna på slutna riksanstalter, men får företas också i frågaom besökande Kriminalvård i anstalt, m. m. Kriminalvård i anstalt, m. m. tillintagna på andra anstalter, om det är påkallat av säkerhetsskäl. Likaså får mansom sagt göra sådana undersökningar av personer som intagna önskar tala med pertelefon, i den mån det anses behövligt. Och här har inte gjorts åtskillnadmellan olika slags anstalter. Många frågor reser sig inför tillämpningen av dessa nyalagparagrafer. Långtifrån alla besvaras vare sig i propositionen eller iutskottets betänkande. Vad som sägs är att man får hämta uppgifter ur detcentrala kriminalvårdsregistret, hos frivården och hos polisen liksom genomtelefonsamtal med polismyndigheten på orten eller med . Hur man skall kontrollera besökandes personligaförhållanden i övrigt framgår inte av propositionen. Inte heller framgår det omkriminalvårdsanstalten skall ha rätt att lägga upp besökanderegister för attunderlätta arbetet med besöksgodkännanden. Det är väl mycket troligt att mankommer att göra det. Likaså är det oklart vilken instans som har att gebesökstillstånd. Propositionen säger i stället att isamråd med bör meddela verkställighetsföreskrifter, liksomatt man bör undersöka i vad mån stöd för kontrollen i övrigt kan lämnas fråncentralt håll. Vad dessa föreskrifter kan komma att innehålla är alltså okänt när skall fatta sitt beslut. Vpk kan på dessa grunder inte acceptera ändringsförslageni 29 och 30 §§. Vi anser att de innebär ett alltför stort ingripande i denpersonliga integriteten. Dessutom kan det komma att skapas en inte obetydligrättsosäkerhet i tillämpningen av dessa paragrafer. Utskottet har inte heller på ett övertygande sättargumenterat till förmån för dessa lagändringar. Man nöjer sig med attkonstatera att de behövs för att förbättra narkotikasituationen på anstalternaoch förhindra brottslighet från de intagnas sida. Men det finns ju redan utan dessa tillägg möjligheter attvisitera besökande, liksom att låta tjänsteman vid anstalten vara närvarandevid besök. Likaså har man redan nu rätt att i vissa fall avlyssna samtal. Mankan alltså fråga sig om det verkligen förhåller sig på det sätt som anges ipropositionen, nämligen att huvudparten av den narkotika som finns påanstalterna införs via besökande - och detta då med tanke på de möjligheterlagen redan nu ger till kontroll på olika sätt. Men personalen har kanske inteanvänt sig av dessa kontrollmöjligheter. Om det vet jag ingenting. I så fallbör man kanske använda de möjligheter till kontroll av ganska långtgående artsom redan nu står till buds, innan man inför nya och för den besökande än merkränkande bestämmelser. Jag går över till de förslag i övrigt som vi har ställti vår motion. Vi föreslår här liksom i motion under allmänna motionstiden att riksdagenbeslutar om en utbyggnad av systemet med s. k. narkotikafria avdelningar. Utskottets avstyrkande av motionen motiveras med att manbehöver ytterligare kunskaper på området. Man vill avvakta utvärderingen av verksamhetenpå , innan man fattar beslut om en utökad satsning på drogfriaavdelningar. Jaghar svårt att ta övriga partiers engagemang för att komma till rätta mednarkotikaproblemen på allvar när jag läser utskottets skrivning på denna punkt.Det är väl ställt utom allt tvivel att dessa avdelningar är ett mycket positivtinslag i kriminalvården. Många intagna har vittnat om detta i olika massmedia,kunde vi höra det i TV-debatten. Vad jag gärna skulle viljaveta är vilka ytterligare kunskaper utskottet anser sig behöva. Vad exakt ärdet som är oklart och som omöjliggör en sådan satsning redan nu? Sägi stället som det är: När det gäller att öka kontrollen och repressionen påanstalterna ställer ni gärna upp, men när det gäller åtgärder som kostar pengarär viljan inte lika stor att ta krafttag för att komma till rätta mednarkotikaproblemet på anstalterna. Det vore hederligare att säga det än attkrypa bakom en utvärdering som i det här fallet enligt vår mening inte behövs -speciellt med tanke på att ni avstyrker vpk:s andra förslag om enparlamentarisk utredning. Förmin del anser jag det helt klart att narkotikafria avdelningar är ett positivtinslag i narkotikabekämpningen. Men i övrigt finns det en hel del som behöverkartläggas ytterligare när det gäller narkotikahanteringen på anstalterna. Dethar förekommit olika uppgifter om hur stort problemet i verkligheten är, och vihörde en ordväxling mellan justitieministern och om detta. Vimenar också att man kanske behövde undersöka ytterligare hur narkotikan kommerin på anstalterna. Detär också viktigt, menar vi, att de åtgärder som fattar beslut omföljs upp och att andra alternativa åtgärder också diskuteras. Och vi anser attjust en parlamentarisk utredning bör tillsättas för dessa uppgifter. Deuppföljningar på tjänstemannanivå som utskottet hänvisar till är intetillräckliga. Det är ju ändå och politikerna som skall fatta beslutom fortsatta åtgärder. Det är därför viktigt att också medverkaraktivt när underlaget för besluten tas fram. Somargument för detta kan också nämnas den proposition som behandlas. Denutredning som låg till grund för propositionen kördes ju över på väsentligapunkter av regeringen - till all lycka skulle jag vilja tillägga. Det var i detfallet fråga om en expertutredning utan parlamentarisk förankring. Omövriga partier vill ta sitt ansvar för det fortsatta arbetet mednarkotikabekämpningen borde de bifalla vpk:s förslag om en parlamentariskutredning. Den behöver inte ligga vid sidan av övriga åtgärder, som utskottetskriver, utan måste förstås samordnas med övriga åtgärder som pågår. Och det ärju fullt möjligt. Med detta, herr talman,yrkar jag bifall till vpk-motionen 2228. Dendel av vpk-motion nr 519 som behandlas i detta betänkande har i storttillgodosetts i propositionen, och jag har därför inget yrkande på den punkten. Kriminalvårdi anstalt, m. m. Kriminalvård i anstalt, m. m. 70 (): Ett förslag till ändring i lagen omkriminalvård i anstalt som vi nu behandlar har initierats avpermissionsutredningen. Men åtgärderna kan också i vissa delar ha sin rot iandra utredningar, bl. a. den s. k. isoleringsutredningen som för ett par årsedan pekade på de små avdelningarna som ett led i kampen mot bl. a.vårdproblemen på anstalterna. Det är viktigt att påpeka att det vi nu behandlar äråtgärder i syfte att komma till rätta med narkotikamissbruk och därmedsammanhängande brottslighet från de dömdas sida under anstaltsvistelsen. Anledningen till att vi socialdemokrater har reagerat motregeringens förslag är att vi anser att det strider mot de strävanden som sedanlång tid har präglat kriminalpolitiken i vårt land. Under de socialdemokratiskaregeringsåren kunde vi humanisera verkställighetsreglerna för de dömda ochlägga grunden till en brett omhuldad vård- och behandlingsideologi. Skulle mangenomföra de vittgående förändringar som permissionsutredningen har föreslagit,skulle det skapa allvarliga svårigheter inte bara för de berörda internernautan också för personalen på anstalterna. Det är en svår balansgång mellan vårsträvan att slå vakt om den humanitära och rehabiliteringsorienteradebehandlingen inom kriminalvården å ena sidan och behoven att motverka narkotikaoch narkotikahandel på anstalterna å den andra. Det är i den avvägningen vi kommit fram till att den avregeringen föreslagna särbehandlingen får accepteras för den grupp intagna somdömts för grovt narkotikabrott och grov varusmuggling av narkotika. Men att -som regeringen begärt - i samma veva skärpa verkställigheten för andralångtidsdömda anser vi inte att det finns skäl för, åtminstone inte i deställningstaganden som vi nu gör och som har en direkt inriktning motnarkofikabrottslingar. har dé tre borgerliga partierna inte kunnat enas omställningstagandet till regeringens förslag. Det finns två reservationer: enfrån och , som i stort kan acceptera regeringens förslag,och en från , som vill gå längre än regeringen har föreslagit. Jag har ingen anledning lägga mig i den borgerliga trätan.Jag skall nöja mig med att ytterligare motivera vårt ställningstagande. Vi är medvetna om att det finns starka skäl för att sökaåtgärder, som kan minska och om möjligt stoppa den narkotikahandel och detnarkotikamissbruk som förekommer på anstalterna. Men dessa krav på skärpningarmåste vägas mot det intresse som vi socialdemokrater inte ger avkall på,nämligen att upprätthålla de principer som präglar svensk kriminalvård och somgår ut på att, så långt det är möjligt med hänsyn fill kravet på samhällsskyddoch differentiering, verka för de intagnas återanpassning i samhället ochmotverka de skadliga följderna av fängelsestraffet. Av detta följer att vi inte kan acceptera att de som dömtsför andra brott än de nu aktuella omfattas av de skärpta bestämmelserna. Vianser att det är ett sätt att skärpa anstaltsstraffen, som vi inte nu skall taställning till. Men jagvill också påpeka, som vi sagt i utskottets betänkande, att bara den