prot · G50970 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är inte ofta jag tar till orda här ikammaren. Att jag gör det nu beror på att jag känner stark och växande oro föratt den nu inledda valrörelsen håller på att få ett innehåll och ett förloppsom jag befarar kommer att ytterligare undergräva väljarnas förtroende förpolitiken och deras tilltro till oss politiker. Det skulle vara till storskada, både för demokratin och för våra möjligheter att lotsa vårt land ut urden ekonomiska krisen. Det råder dess bättre stor överensstämmelse mellan partiernaom allvaret i landets ekonomiska situation. Alla inser vi att det kommer attkrävas oerhörda ansträngningar om vi skall kunna vända utvecklingen rätt igen.Och, herr talman, hur skulle vår bedömning av läget kunna gå isär då vårgemensamma skuld till utländska och inhemska långivare växer lavinartat, medmer än 200 milj. kr. per dag, då vi vältrar över på den unga generationen enskuldbörda som närmar sig 300 000 miljoner - en ungdomsgeneration där man iförfärande stor utsträckning får börja sitt vuxenliv som arbetslös ochutslagen? Å andra sidan - det har framgått klart i debatten här - har skiljelinjernamellan partierna vad gäller vägarna ut ur krisen aldrig varit så skarpa som . Våraskilda uppfattningar grundas på olika värderingar, men också på en ärligövertygelse om att vi handlar rätt. Som goda demokrater hyser vi självfalletrespekt för motsidans uppfattning, även om vi ogillar den och bekämpar den. för vårt land så brydsam tid - och framtid - borde vi tvärsöverpartigränserna vara ense om två saker. För det första har väljarna rätt attbegära av oss - och vi skyldighet att ge dem - en öppen och saklig informationom våra skilda metoder och motiv. För det andra borde vi vara överens om att vihar en förpliktelse att söka ge en politisk ledning som kan samlanationen till den kraftansträngning som är absolut nödvändig om vi någon gångskall kunna lotsa ut ur krisen. Istället håller nu på att splittras på ett djupt olyckligt sätt. Jagskall nämna ett par orsaker till min oro. Fördet första undrar jag om ni på den borgerliga sidan riktigt fattar denbitterhet och den vrede som växer fram bland landets arbetare över denförutskickade försämringen av sjukförsäkringen. Arbetare med de tunga jobbenhar tidigare fått lyssna till många högstämda ord - också från landetsstatsminister - om kroppsarbetets värde och villkor, om hur viktigt det är föraHas vår framtid att de industrianställdas villkor förbättras. Denverklighet de lever i är ofta slitsam och otrygg. Den internationellakonkurrensen sätter snävare gränser för deras villkor och trygghet i arbetet änför många andra grupper. Just mot dem, med de tyngsta och mest slitsammajobben, som bättre än andra behöver ersättning från första sjukdagen kommerregeringens införande av att slå hårdast. Fullföljerni era planer ökar det visserligen de socialdemokratiska segerchanserna i valet,men jag vill ändå vädja till regeringen och till ; Begå inte dennaorättvisa! Den kommer att framkalla bitterhet och vrede, inte bara för denekonomiska förlustens skuU utan i än högre grad för dess prägel av orättfärdigklasspolitik! Det skulle dessutom försvåra en redan förut besvärligavtalsrörelse i då vi mer än någonsin behöver både lugn och stabilitetpå arbetsmarknaden. Fördet andra: en ytterligare orsak till min oro är de uppgifter som läckt ut omSvenska arbetsgivareföreningens kampanj mot förslaget till löntagarfonder. SAFär naturHgtvis i sin fulla rätt att driva en sådan kampanj. Och det är intekampanjen som sådan som oroar mig, utan metoderna. Vihar väl aHa i den här kammaren - inte minst jag - gjort oss skyldiga till bådeöverord och övertramp i den politiska debatten. Det har skett i stridens hetta.Men vad SAF:s durkdrivna propagandamakare nu gör, med instämmande dess värreav en del borgerliga tidningar och politiker, är att sätta övertrampen isystem. I drivs en vettlös kampanj motsocialdemokraterna och mot arbetarnas och tjänstemännens fackligaorganisationer. I den här visar man ett skrämmande förakt förväljarna, framför allt för arbetarväljarna. Vid den 18januari, där "eliten och de mest motiverade företagsledarna" hadesamlats, hävdade en av landets mest kända företagsledare, lan Wachtmeister-utan att bli motsagd av någon från SAF-ledningen - att den tysta majoriteten,arbetarna, är analfabeter, som det tydligen inte är lönt att spilla sakargumentpå, utan mot dem skall man använda tarvliga argument. En annan företagare ur"eliten" menade att det förtal som förekommer mot börunderblåsas - och han sade detta utan att bli motsagd av någon urSAF-ledningen. Tvärtom kunde SAF:s kampanjchef, direktör , berätta atten särskild bank för sådana tarvliga vulgärargument hade inrättats av SAF. Hansade att företagarna var välkomna att sända in uppslag, som sedan skullebearbetas och göras tUlgängliga. Som bekant har företrädare förarbetarrörelsen haft en rad överläggningar med folk frånnäringslivet. Vi har inte förnekat motsättningarna och de olika värderingarnaeller försökt skyla över dem. Vi har haft ganska heta duster med varandra ochhar långt ifrån i alla frågor haft samma uppfattning. Men samtalen har varituppriktiga och konstruktiva. Det har varit ett givande och tagande av argument- allt i en ärlig strävan att hitta gemensamma lösningar på landets svåraekonomiska problem. Jag vet att många av näringslivets företrädare ogillarSAF:s kampanjmetoder. Men avgörande för hur den politiska debatten och detpolitiska klimatet utvecklas i vårt land är ju hur SAF-ledningen tänkerfortsätta att agera. Därför tycker jag att det är befogat att från dennatalarstol ställa några frågor dels till SAF:s ordförande , som hadeett så sympatiskt och rättframt samtal med i TV för sedan,dels till direktörerna och övriga ledamöter i ; Den första frågan är: Ställer ni er - som ledamöter avSAF:s styrelse -verkligen bakom de metoder som används i er kampanj? Godkännerni att sakargument skall ersättas av "tarvligheter", hämtade ur en avSAF upprättad bank för vulgärargument? För det andra; Tror ni att samarbetsandan i företagenstärks, om SAF - på betald arbetstid - spänner koncernchefer,, avdelningschefer och arbetsledare för sin kampanjvagn,medan ni har gått till domstol för att förhindra att de anställda - påarbetstid - får anordna frivilliga studier kring de svenska krisproblemen och hurde skall lösas? Till slut: Tror ni i SAF:s ledning verkligen att Sverigeoch svensk industri är betjänta av en kampanj som river broar och skapar djupamotsättningar i vårt samhälle? Arbetarrörelsen har aldrig sökt strid förstridens egen skuH. Vi har alltid föredragit resonemang och breda lösningar påde besvärliga problemen. Det gör vi också . Å andra sidan har arbetarrörelsenaldrig väjt undan striden, om vi tvingats till strid. Fullföljs nu planerna påen orättfärdig klasslagstiftning på sjukförsäkringens område och på andraområden och om 7 protokoU 1981/82:70-71 er desperation inför etthotande - och oundvikligt, tror jag - valnederlag leder till en hämningslösskrämselkampanj i löntagarfondsfrågan, då är det ni som har valt den hårdastriden. Och den skall ni få! 41 (): Jag vill till att börja med helt kortfattat replikera på StenAnderssons inlägg. Jagtycker att det är bra att understryker att det finnsöverensstämmelse mellan partierna när det gäller allvaret i vår ekonomiskakris. sade också att han oroar sig för det ökandebudgetunderskottet och för vår skuldsättning utomlands, och då kan man fråga:Hur ser ni på det förhållandet att ni med de förslag ni har framlagt här i riksdagenytterligare ökar budgetunderskottet med 4, 5 eller 6 miljarder? Vidarebeskrev den vrede som finns ute bland folk över det tänktaförslaget om sjukförsäkringen. När det gäller detta förslag tycker jag att viskall komma ihåg att det inte riktigt drabbar folk på det sätt som StenAndersson och andra försöker påvisa. Det drabbar ju inte de svaga, utan tillövervägande delen dem som ägnar sig åt okynnesfrånvaro. Förslaget gynnardessutom dem som är långvarigt och verkligt sjuka. Jagtycker faktiskt att man också borde ta med i bedömningen att vi har ett ökandeantal pensionärer, för vilka det finns ett stort behov av sjukvård. Det ärfråga om att ställa det behovet mot det som finns för oss som är i vår aktivaålder. Vi har kanske inte rikfigt lika stort behov av sjukvård som vårapensionärer. Den jämförelsen är enligt min mening värd att göra. Man kan ge uttryck för vår svenska demokrati på olika sätt. Ett sättsom vi alla accepterar uttrycks i grundsatsen i regeringsformen: All offentligmakt utgår från folket. Formuleringen står för en grundvärdering, som t. o. m.är så accepterad att vi inte ens diskuterar den. Demokrati är självklart. Idenna inställning ligger dock en fara. Demokratin måste ständigt diskuteras.Ingenting är så bra att detinte kan bli bättre. Vissa företeelser kan av en delmänniskor betraktas sorh problem och av andra som något heligt. Facket harexempelvis blivit någonting av en "helig ko" för vissa människor. LQ-kongressenoch den socialdemokrafiska partikongressen bestämde sig i löntagarfondsfrågan ihöstas. Fondsocialism skall införas, om socialdemokraterna vinner valet ihöst. Man skall med andra ord ersätta vår fria, välståndsskapandemarknadsekonomi med ett kösamhälle, med planhushållning och socialism. Denfria konkurrensen mellan företag i olika ägandeformer skall ersättas avstatsägda och fackföreningsägda företag. Dynamisk företagaranda ochinitiafivkraft liksom risktagande och nyskapande skall ersättas av stagnationoch av byråkraters fidsödande och omständliga beslutsprocesser. Valfrihetenblir mindre både för den som vill producera och för den som vill konsumera. Denersätts helt enkelt av brist på varor. Det socialistiska kösamhället skall taöver. Bakom förslaget om kollektivalöntagarfonder står alltså det socialdemokratiska partiet och en stor del avFackföreningssverige, dvs. Vi har mer eller mindre vant oss vid dennaSAP-LO-front. I seklets början var den en självklarhet. Är det så även ?Kommer det att vara så ? Jag tror inte det. Ju bättregrundutbildning, ju mer kunskaper och ju större tillgång på allsidiginformation en människa har, desto självständigare formas hennes eller hanslivsfilosofi och poHtiska ställningstagande. Väljar-undersökningar visar att20-30 % av LO-medlemmarna föredrar de borgerliga partierna. Andra undersökningar visar att en ännu större andel avLO-medlemmarna är skeptiska till förslaget om kollektiva löntagarfonder. Bakomkulisserna är fronten således splittrad. Detta vet man både inom LO och inompartiet. Men ändå håller man fast vid exempelvis den odemokratiska kollektivanslutningenoch ger därmed allmänheten ett mått på demokratin inom facket. TCO har en annan historia. Den partipolitiska splittringenfanns redan från början i tjänstemannarörelsen. TCO skall, vara partipolitisktobundet. Är det så ? Upplever den enskilda medlemmen det så?Löntagarfondsfrågans behandling inom TCO visar att de som i den representativademokratins namn företräder medlemmarna har en annan inställning tiH kollektivalöntagarfonder än den stora majoriteten av medlemmarna. av medlemmarnasäger nej till fackföreningsstyrda, kollektiva löntagarfonder. Det visar fleramedlemsenkäter i olika . I detta sammanhang vill jag påminna om att det var 1968som och socialdemokraterna myntade tesen; "Som löntagare röstarvi socialdemokratiskt." Detta var inte endast en tillfälligvalpropaganda. Det var en ny valstrategi. Utöver det säkra LO-stödet gällde detatt vinna insteg i tjänstemannaleden. bearbetade mansystematiskt tjänstemannarörelsen. Huruvida man gjorde några störreröstvinster skall jag låta vara osagt. Men i ett annat avseende nådde man destostörre framgång. Både röda knappnålar och andra tecken har tytt på och tyder påatt socialdemokraterna har ett brett stöd bland allt fler av de anställda ochförtroendevalda i ledningen av såväl TCO som flera . Mot denna bakgrund är det intressant attväljarundersökningar visar att av TCO-medlemmarna röstade på i1979 års val, på och på , dvs. på deborgerliga partierna. röstade socialdemokratiskt enhgt dessaundersökningar. Men i demokratins namn skall vi medlemmar i ledenrespektera och ha förtroende för våra fackföreningsledare, även om dessa har enannan partipolitisk uppfattning. Ja, visst skall det vara så. En annan invändning är: Vi följer ju stadgarna. Eller: Vitillämpar den av alla accepterade metoden och principen om representativdemokrati. När mina fackföreningsledare i det fackförbund som jag ärmedlem av och aktiv i tycks leda förbundet till ett beslut påförbundskongressen som innebär fondsocialism, kan jag inte beskylla dem för odemokratiska metoder eller stadgebrott. Däremot kan jagkonstatera att den representativa demokratin inte fungerar tillfredsställande.När de viktiga besluten skall fattas på klubbnivå eller regional nivå, kommerinte medlemmarna eller ombuden. Orsakerna är flera. "Det får räcka med attjag betalar medlemsavgift, och den ser jag f. ö. som entrygghetsförsäkring", säger en del. Andra har inte tid. Somliga tycker attdet är för mycket politik i facket. Några menar att vi ju har valt dessapersoner för att de skall sköta deUa. Det här har skapat förutsättningar för att facket ochmötena sköts av ett fåtal aktiva, ofta med övervägande socialdemokratiskasympatier. Några av dem ser t. o. m. i facket ett medel att nå sina politiskasyften. Ledarhierarkins målsättning har mer och mer fjärmats från den tystamedlemsmajoritetens. När få deltar, effektiviseras verksamheten. I denrepresentativa demokratins namn kan man även ibland fatta beslut utan att gåtill medlemmarna. Qm remisser skickas ut, kan detta ske t. o. m. inför semesterperiodereller långhelger. Så skedde alldeles i . Ett annat exempel på fackföreningsledarnas inställningtill demokrati är en utredningsrapport som skall behandlas på ijuni. Den heter märkligt nog Demokratin i facket. Man konstaterar i utredningenatt demokratin inte fungerar bra i tjänstemannarörelsen. Oaktat detta ochoaktat den uttalade viljan att förbättra demokratin, skickar TCO-ledningen ettsynnerligen begränsat antal exemplar av utredningsrapporten till medlemsförbunden.Detta gjorde man omkring , dvs. före den gångnajulhelgen. gick motionstiden för ut. Jag har somklubbordförande i ett av TCQ-förbunden inte fått utredningsrapporten. Det har intekommit någon förfrågan om vad medlemmarna i min klubb tycker om förslagen. Löntagarfondsfrågan rullar vidare. kan kanske iaugusti före valet säga att bakom partiet står LO. Han kommerkanske också att kunna säga att även stödde förslag omkollektiva löntagarfonder. Det var mot bakgrund av detta och den befaradeutvecklingen inom tjänstemannarörelsen som tolv borgerliga riksdagsmän -samtliga medlemmar av - bildade kommittén "TCO-are motfondsocialism". har vi försökt blåsa liv idemokratin inom TCO. Vi har försökt väcka debatt. Vi har på olika sätt krävtrådgivande medlemsomröstning. I viss mån har vi kanske lyckats. Den s. k.SIF-revolten stoppade SIF-ledningens försök att ställa inIndustritjänstemannaförbundet i socialdemokraternas, LO;s och TCO-ledningensfront för kollektiva löntagarfonder. pågår liknande protestaktioner från medlemmarna. Hur bemöts vi och de aktiva protesterandemedlemsgrupperna? Ja, TCO-ordföranden menade i något tal att de protesterandevar "vilseledda". Vi är okunniga. Vi förstår inte vårt eget bästa. "Du har fallit offer för SAF:s vulgärpropaganda"är ett annat sätt att argumentera. Tendenserna inom fackföreningsrörelsen är oroande av flera skäl. Jagtänker inte bara på löntagarfondsfrågans sakliga behandling. I och för sigskulle ett beslut av för kollektiva fackföreningsstyrdalöntagarfonder mot av medlemmarnas önskan utgöra en unik händelse i densvenska demokratins historia. Men allvarlig är också frågan om TCO:s framtid.Splittras tjänstemannarörelsen? Får vi två olika organisationer - en borgerligoch en socialistisk? Förebilder finns ju ute i . Vilkentilltro får den enskilde svensken till fackföreningsrörelser över huvud taget,till den facklige förtroendemannen, ja, till den facklige förtroendeman somockså driver partipolitik? Medverkar denna utveckling till ett minskatförtroende för politikerna över huvud taget? Alloffentiig makt utgår från folket - jag inledde mitt allmänpolitiska inlägg medden grundsatsen från regeringsformen. Demokratin i alla delar av vårt samhälleär en rättighet. Men den är också en skyldighet. Med andra ord beror demokratinpå oss aHa, på oss som bär upp de politiska partierna, på oss som bär uppfacket. Är vi missnöjda med demokratin i samhället eller i ett poHtiskt partihar vi faktiskt skyldighet att säga ifrån. Är vi missnöjda medfackföreningsledarnas handläggning av de fackliga frågorna och demokratin ifacket måste vi också säga ifrån. Vi har dendemokrati vi förtjänar. 42 ()replik: Herrtalmani viskade till mig, innan han gick upp hit tilltalarstolen: Jag skall vara saklig. Men det är ju lång väg hit fram, och innanhan kom hit var det glömt. Vihar inte presenterat ett budgetalternativ som ger ett underskott på 4-5miljarder. Genom de inkomstförstärkningar som vi föreslagit minskar vibudgetunderskottet - inte mycket men ändå med en dryg miljard. Beträffandeden socialt inriktade försämringen av sjukförsäkringen: Jag vet inte hur jagskall få och de borgerliga att förstå vad jag menar. Men låt migsäga: Om jag som partisekreterare, om som kampanjledare,tydligen, eller om som statsråd vaknar förkyld med feber ikroppen och går till jobbet - då märks det dess värre inte så stor skillnad.Men om den som har ett tungt jobb vaknar förkyld med feber i kroppen, då kanhan inte göra jobbet. Men det är just denna grupp av människor som blir utsatthär - det var det jag ville ha sagt. Jaghade verkligen hoppats att , som är en hedersman, skulle taavstånd riktigt rejält ifrån metoder - i varje fall i de styckensom jag refererade. Jag har här en hel bunt med uttalanden, och jag skallanföra några citat om jag hinner. I säger man att förslaget ärsådant att man visst kan dra paralleller med och öststatssocialismen -det är ett hot mot den demokratiska samhällsordningen. Dess värre har landetsstatsminister haft den goda smaken att i varje faH insinuera att det skulleHgga någonting i det. Jag skulle kunna ta en del andracitat, som jag kom att tänka på när med sådan emfas hävdade att"vi kommer aldrig att acceptera kollektiva tvångsfonder" - som hanuttryckte sig. Här är ett citat: "Detta är ett experiment i praktisksocialism, ett hot mot den fria avtalsrätten." Så sade iATP-kampanjen. Finns det en borgerlig ledamot - det är inte så många närvarandenu - bland er som sitter här som är beredd att gå upp och säga: Jag villavskaffa ATP därför att det är ett hot mot friheten och demokratin i dettaland. Nej, det är ju tvärtom. Då man diskuterar detta med borgerliga ledamöterkan man ju nästan tro att det var ni som genomförde ATP mot arbetarrörelsen. Ett annat citat: "Detta leder till ökadmaktkoncentration och centraHsering." "Detta är den största socialiseringen sedan tid." Det ärså litterärt uttryckt att det bara kan ha sagts av . sade, precis som : Vi kommer aldrig attacceptera detta förslag - det är ett tvång. var en av dem somtillförde 400-500 miljoner, viH jag minnas, för aktieköp. Dåni kommer tUl sans och måtta och ger er själva tid att tänka efter, kommer niatt acceptera det här också sedan vi har genomfört det. 43ALF WENNERFORS (m) replik: Då måste jag få ställa en fråga till StenAndersson när det gäller frånvaron. Medger inte att vi på någotsätt måste komma åt okynnesfrånvaron? Medger inte att vi -utöver problemen med vårt mycket höga kostnadsläge i förhållande till kostnadslägeti företag i andra länder som vi kan konkurrera med - också har ett problem medproduktiviteten? Om vi har en okynnesfrånvaro ute i arbetslivet som försämrarproduktiviteten, måste vi då inte vidta åtgärder för att komma åt detta? hänvisar till alldeles speciella fall,löntagare med tunga arbetsuppgifter, och jag har stor förståelse för dem. Jagtror inte att de behöver drabbas speciellt mycket om man skulle öka antaletkarensdagar med en eller två - faktiskt inte. Vi har större problem i samhälletsom vi skall lösa. När det gäller frågan om SAF:s kampanjmetoder uppfattadejag att ställde frågan till en mängd direktörer som inte varhär. räknade upp många av dem med i spetsen. Jagvill bara framhålla att jag har sagt, t. o.m. i något av våra massmedia, att jag är förvånad över att SAF, som tidigareansett att man inte skall ha politik på arbetsplatsen, nu kommer med någon formav kampanj. Jag vet inte hur den är upplagd, men det påstås av en del att denskall bedrivas på arbetstid, och av en del påstås det att den inte skall bedrivaspå arbetstid. Jag vet alltså inte riktigt hur det är med detta. Andra säger attdet inte är en politisk kampanj, att det är en information om hur svensktnäringsliv skulle fungera om vi skulle få ett system med kollektivalöntagarfonder här i landet. Och måste jag säga att jag kan ha förståelse föratt man från svenskt näringsliv vill diskutera detta inom sina företag, på sinaarbetsplatser. Anf.44 () replik: Jag hoppas att då också har förståelse för att defackliga företrädarna, förtroendemännen, och de anställda ute påarbetsplatserna vill informera om hur de tror att detta skall fungera - så ärde åtminstone jämställda parter. Närdet sedan gäller detta med försämringen av sjukförsäkringen så skall om enstund konungens och min livmedikus i träda upp italarstolen. Han kan tala om för att korttidsfrånvaron på grundav sjukdom omfattar och att det finns många sjukdomar som varar väldigtkort fid. Jag har allergiska barn, det finns många kvinnor med besvärhgamensproblem, och det finns förkylningar. Försämringen av sjukförsäkringenkommer att innebära, som i Metall sade, att metallarbetarnashöst- och vårförkylning kommer att kosta dem . Ni kastar ut barnet medbadvattnet. Det mår inte barnet bra av. 45 ()replik: Hur det skall gå tiH med den här kampanjen och hur LO, som ju harsysslat med politik i , skall komma överens med SAF tycker jagbör tas upp vid förhandlingsbordet. Jag tror inte att vi behöver oroa oss såväldigt mycket för detta. Jag tycker att ni helt i onödan blåser upp den härhistorien alldeles förfärligt. Vadjag pekar på när det gäller korttidsfrånvaron är okynnesfrånvaron, som ju ärkorttidsfrånvaro - eller och ofta i anslutning till söndagareller över huvud taget och även i anslutning tiH att något visas ivåra televisionsapparater. Men den korttidsfrånvaro som är verkligt befogad -den kan vara orsakad av några av de sjukdomar som nämnde - trorjag att vi mycket väl kan klara upp genom läkares intyg. Jag tror att den härändringen mycket väl går att genomföra. Den syftar till att öka produktiviteteninom arbetslivet, vilket är helt nödvändigt om skaH kunna klara denekonomiska krisen. Det finns ett nära samband mellan samhällsklimatet i dess helhet -såväl inom som mellan länder - och den ekonomiska utvecklingen. Ekonomiskstagnation och massarbetslöshet lägger ingen god grund för avspänning mellanländerna, för vidgade mänskliga fri- och rättigheter och för en ökadsoHdaritet. Den allmänna samhällsdebatten och kulturlivet drabbas ocksånegativt. I tider med allvariiga ekonomiska problem minskas möjligheterna tillnyanseringar. Trots att motsatsen borde vara fallet försvåras också förnyelsen,och det allmänna klimatet för djärva experiment är oftast mycket dåligt. Riskfinns också alltid för trångsynthet och för att en snäv egoism breder ut sig, att de grundliga resonemangen och ett vetenskapligtlogiskt tänkande trängs undan av lösningar som är förenklade, brutala ochosolidariska. Vi ser dagligdags exempel på detta både i vårt land ochutomlands. ISverige finns i alla folkgrupper kunskaper om de svåra ekonomiskaförhållanden som präglar vår tid. Man kan tala om ett utbrett krismedvetande.Detta är positivt om det utnyttjas för att sfimulera nytänkande, konstruktivalösningar på faktiska problem och om det utnyttjas för att vidga förståelsenför nödvändiga förändringar i levnadsmönstret i vårt samhälle.