prot · G50970 · 1981-12-31 00:00:00 — De som varit länge i vårt land ärvälrepresenterade. Men vem företräder tonåriga invandrare i andra generationen,drabbade av de fördomar som får näring från de ekonomiska svårigheterna?Protektionisterna har organisationer. I en del av dem finns det direktörer, iandra finns det ombudsmän. Men vem talar för de svenskar som skulle drabbas avutländska motåtgärder mot svensk protektionism? Och vem talar för demedmänniskor i nära eller fjärran länder, till vilka protektionisterna villskyffla i väg bördan av svårigheter? Vi får aldrig glömma att det är vi politiker som haransvaret för att de som saknar starka organisationer inte glöms bort iekonomiskt bistra tider. Det är viktigt med samförstånd i svenskpoHtik, men det är också viktigt att varje parti ger klara besked om 5;>ipolifik. ger sådana klara besked. Vi säger nej tillkollektiva löntagarfonder, men ja till den skattereform som kombinerarradikala marginalskattesänkningar med måttliga avdragsbegränsningar. Vi vill slå vakt om biståndet till dem som har det såmycket svårare än vi, och vi vet att frihandel är bra både för människor i vårteget land och för människor i andra länder. Vi kommer att fortsätta att kräva åtgärder för att ökajämställdheten. Kvinnor och män skall ha frihet att själva välja. Vi kommer också att hävda demokrati- och frihetsfrågorna.Det behövs mer av lokal självstyrelse i kommuner och kommundelar. Vi säger nej tiH den orättfärdiga kollektivanslutningentill det socialdemokratiska partiet. Det ärviktigt att fortsätta kampen mot byråkratiskt krångel. Allt dettakan rubriceras som viktiga frihetsfrågor. Vi betonar också att det är värdefullt med frivilligainsatser inom t. ex. vården och skolan. Vi skall inte motarbeta utan uppmuntraidealitet och friviHiga insatser. Låt mig , herr talman, påminna om att det är80 år sedan , föregångare, bildades.Ända har liberalernas politiska insatser haft stor betydelse förutvecklingen i vårt land. kämpade för allmän och lika rösträtt ochgenomdrev folkpensionen. socialliberalainriktning blev, och är fortfarande, grunden för ekonomiskapolitik. Visom arbetar inom - här vill jag återknyta till vad jag började medatt säga - har av vår historia lärt oss att det i åtstramningstider ärviktigare än någonsin att slå vakt om liberala värden som maktspridning,tolerans mot oliktänkande, jämställdhet mellan könen och solidaritet medeftersatta grupper i och i andra länder. Detär svårare att hävda liberala värden i åtstramningstider, men just därför destoangelägnare. Anf.35 HANS i (vpk); När man hör den föregående talaren från uttala sin önskanatt alla människor skall vara sams och alla intressemotsättningar städas ut ochsäga att det egentligen inte finns några intressemotsättningar, då blir manförvånad. Anser att det bara är konstlade motsättningar, att detbara är ett spel för galleriet, det som utspelas på många av våraindustriorter, där vanliga arbetare i industrin ställs på bar backe samtidigtsom man på aktiebörsen sätter världsrekord i vinstökningar? Anser intefolkpartiet att det finns några motsatta intressen när det gäller den fortsattaekonomiska utvecklingen? Deborgerliga regeringarna - med eller utan moderater - har stått handfallna införden ekonomiska kris som drabbat vårt land. De s. k. marknadskrafterna, som deborgerliga ofta sätter så stort hopp till, har inte på något vis kunnat lösaproblemen, eftersom det är just dessa krafter som är upphovet fill deekonomiska problem vi lever med. Det går inte att blunda för detta faktum. Dethär har ställt de borgerliga i en litet pinsam situafion. Den kapitalisfiskaekonomin går på kryckor, och regeringen har - trots olika försök med lättnaderför aktieägare och drastiska ekonomiska ingrepp mot vanligt folk - inte kunnatfå tiH stånd någon ändring. Regeringen har på något sätt tvingats upp pååskådarplats. Inne på plan spelar finanshajama sitt eget spel med sina egnaregler, och regeringen kan inget göra. Detfinns tendenser till att man lämnar industriinvesteringarna bakom sig ochinvesterar mera i fastigheter och annan spekulativ verksamhet - investeringarsom inte ger några jobb och som inte kan lösa krisen utan bara skapar snabbaklipp för dem som investerar smartast; så länge nu det varar. kommerju i stort sett alla människor att förlora på det här spelet. Regeringenhar för sin del ställt upp för en politik som med litet olika styrka förts i enrad länder med likartade problem. Man har utsett två huvudskyldiga för krisen:de arbetande, deras fackliga organisationer och deras rättmätiga krav, och denoffentHga sektorn, vars tillväxt påstås ha tagit resurser från industrin, somannars skulle ha vuxit på ett bättre sätt. Regeringen har också en mycket starktro på att man skall kunna exportera sig ur krisen, trots att våra vanligastehandelspartner brottas med samma sorts problem och har lagt upp sammaexportstrategi, samma åtstramnings- strategi,för att komma loss ur samma sorts kris. Vad är det som får regeringen att troatt just vårt land skulle gå segrande ur denna internationella exporttävlan?Och vad är det som får regeringen att tro att åtstramningar på den offentligasidan skall ge ökade resurser för industrisektorn? Enfråga som måste resas i det här sammanhanget är också om det är möjHgt att gåhur långt som helst med en tillväxt av exporten. Skulle inte en sådan, alltförstark, exportutveckling betyda att vi hamnade i ett ännu större utiandsberoendeän vad vi har och finge det ännu svårare att ta oss ur liknande kriser? Idet läge som uppstått förvärrar nu den borgerliga regeringens politikproblemen. Åtstramningarna slår mot de resultat somregeringen säger sig vilja uppnå. Den svångremspolitik som ordineras blir ettslags strypsnara för ekonomin. Det budgetunderskott som får tjäna som motivför åtstramningarna är ju i stort sett ett resultat av tidigare åtstramningar.På det sättet kommer det att fortsätta att gå runt runt i den ekonomiskapolitiken, om ingenting ändras. Ävenom det naturligtvis - det vill jag understryka - är allvarligt med storabudgetunderskott, får det offentliga saldot inte förvandlas till ett mål i sig,som man diskuterar med uteslutande av hur det kan användas eller vilken verkandet har på ekonomin. Det offentiiga saldot - investeringar, utgifter ochinkomster på den offentliga sektorn - måste, tillsammans med andra åtgärder,ses som ett medel för att vi skall ta oss ur den ekonomiska krisen och nå ettfullt utnyttjande av arbetskraft, maskiner och andra tillgångar som finns ivårt land. Dessutomär det ju så, att en stor del av den offentliga sektorns utgifter-vid sidan avutgifterna för social välfärd och trygghet - är sådana utgifter som framtvingasav den kapitalistiska produktionen och som är en nödvändig förutsättning föratt industriell verksamhet över huvud taget skall kunna existera. Somexempel kan nämnas att just nu skulle rejält ökade insatser för en förbättradkollektivtrafik och en förbättrad och säker godstransport över SJ varakostnader på den offentliga sidan som skulle gynna samhällsekonomin, samfidigtsom de skapade nya jobb. På samma sätt är det, om man satsar på alternativaenergislag eller annan arbetsskapande verksamhet som kan påverka vårt storaimportbehov i positiv riktning. Det vore också en offensiv och bra satsning. Detär alltså fel att mekaniskt ställa den offentiiga sektorn och den industriellai motsättning till varandra. Och det är inte automatiskt så, att minskadeutgifter för staten betyder bättre statsfinanser. Det kan faktiskt i vissalägen vara tvärtom, så att man får se utgifterna som offensiva investeringar.Särskilt gäller det när många nedskärningar och åtstramningar kan resultera idirekt arbetslöshet. Då får ju den offentliga budgeten finansiera arbetslösheti stället för samhällsnyttig produkfion, och det kan vi inte gå med på. Den starka tilltron tillexporttillväxten vill jag också säga några ord om. Exporttillväxt, som i vissalägen kan vara önskvärd och nödvändig, kan ju inte ske, om det inte finns enstark hemmamarknad. Om hemmamarknaden pressas tillbaka - och det gör den medden politik som regeringen för -leder det till svag efterfrågan, kortareserier, lågt utnyttjande av maskiner och verktyg. Detta betyder att denbasproduktion för hemmamarknaden som exporten skall bygga på blir dyrare, ochman får sämre möjligheter att konkurrera på exportmarknaderna. Trots att mantalar om exportökning som väldigt viktig, får alltså åtstramningarna inomlandet effekter som gör det svårt att klara en exportökning. Jag arbetade tillsammans med enföretagsledare, som sade att man skulle se exporten såsom ringarna på vattnet,när man har kastat i en sten. Det stora plumset efter stenen var hemmamarknadenoch den inhemska utvecklingen. Jag tror att denna vardagsnära uppfattning omhemmamarknadens betydelse för exporten vore till stor nytta, om den förankradeshos regeringen och fick betydelse för den ekonomiska politikens utformning. Kapacitetsutnyttjandet har minskat. Undersökningar visaratt man 1980 använde av industrins kapacitet, medan man användebara av produktionsresurserna. Hade åtstramningarna varit ännu hårdare,hade förmodligen kapaciteten inom industrin utnyttjats ännu sämre. Vidare harskatteunderlaget minskat genom åtstramningarna, vilket skapar arbetslöshet ochdärmed mindre inkomster över skatten. Detta erkänner regeringen i sinfinansplan, som innehåller formuleringar härom. Det är faktiskt första gångenjag ser att man försöker förklara hur det kan komma sig att åtstramningarnaskapar en sämre ekonomi. En sammanfattning av regeringspolitiken kan göras påungefär följande säU; Åtstramningarna fortsätter, trots att de inte har någrapositiva effekter på ekonomin i det konjunkturläge som råder. Tvärtom ökarproblemen, som budgetunderskottet växer. De spekulativa investeringarna ökar. Stockholmsbörsen slårvärldsrekord i värdestegring på akfier, som allt fler blir arbetslösaoch situationen för ungdomen blir allt värre. Krisen ser ut att förlängas ochfördjupas. Detta är några rader som väl sammanfattar av borgerligpolitik. Vi kommunisterna ser nu trehuvuduppgifter i den ekonomiska politiken: för det första måste arbetslöshetenminskas rejält och snabbt, för det andra måste vanligt folks levnadsstandardförsvaras och för det tredje måste vi värna om de sociala rättigheter som nuhotas. För att klara dessa uppgifter behövs i dagens läge en merexpansiv politik. Man måste alltså handla tvärtemot regeringens politik. Detlappkast i politiken som vi förordar måste ske efter noggranna överväganden, såatt man satsar rätt. Vi har ju fortfarande, även om vi inleder en ny och merexpansiv politik, att göra med en kapitalistisk ekonomi, som är inne i en avsina djupaste kriser. Någon rejäl konjunkturuppgång är inte att vänta hos de länder som vi vanligtvis handlar med och som vanligtvisbrukar hjälpa till att dra vår ekonomi ur krisen. Det duger inte med allmänna expansiva investeringar, utandet behövs nu direkt arbetsskapande program och investeringar. Det ärsatsningar som kommer att öka den ekonomiska aktiviteten, sysselsättningen ochutnyttjandet av industriell kapacitet, vilket i sin tur gör det lättare attbära dagens underskott i budgeten. Jag tror att vi nog får leva medbudgetunderskott under en framöver. Vi vill ha satsningar som ger något tillbaka i form avekonomisk tillväxt och minskad arbetslöshet, som viktiga behov isamhället kan fyllas. Vi har förslag om utgiftsökningar för dessa ändamål, menvi har också förslag om inkomstförstärkningar som är av helt annan karaktär ände som regeringen föreslår. Vi tycker att man kan minska försvarskostnaderna, vilketkan ske utan allvarliga effekter på sysselsättningen. Vi föreslår att man skallinföra en särskild arbetsgivaravgift för större företag, pengar som skallöronmärkas för att skapa sysselsättning åt arbetslösa, främst ungdomar. Vi villha krafttag mot den ekonomiska brottsHgheten. Där kan man dra in mycket pengar.Vi vill dra in de övervinster som finns i vattenkraften. Vi vill haengångsskatt på stora förmögenheter. Vi vill införa omsättningsskatt påakfiehandeln, som ju blomstrar i . Där finns mycket pengar att hämta. Vivill slopa aktiefonds- och skattefondsparande, m.m. Allt detta gerinkomstförstärkningar i budgeten. Alla dessa budgetförstärkningar är av helt annan karaktärän de som regeringen föreslår. Detta är socialt och ekonomiskt rättfärdigainkomstförstärkningar eller besparingar, som kan lägga grunden för en socialträttfärdig ekonomisk politik. Nästa fråga, som man har rätt att ställa när vi harpläderat för dessa inkomstförstärkningar, är då: Hur skall man kunna vända denfelaktiga politiken på rätt köl och inleda en marsch ut ur krisen? Som första punkt anser vi att man på ett planerat sättmåste få till stånd 100 000 nya samhällsnyttiga arbeten under en treårsperiod.De arbetena bör ligga inom den offentiiga sektorn. Till en del kommer de attbetyda att det blir beställningar inom den privata industrin, det s. k.näringslivet. Programmet innehåller ökat bostadsbyggande och ombyggnader avfler lägenheter, en kraftigare utbyggnad av barnomsorgen, förbättring avkollektivtrafiken och snabbare utveckling av förnyelsebara energislag. Som andra viktig punkt i programmet - jag kan inte nämnaalla - finns införande av en allmän ungdomsgaranti. Sedan alla andraansträngningar har gjorts att skaffa jobb till de arbetslösa, bör alla störreföretag åläggas att inrätta en särskild ungdomsplats för varje 50-tal anställda.Det skall vara jobb som godkänns av de lokala facken, och det skall varaavtalsenlig lönesättning. Staten betalar halva kostnaden inom det privatanäringslivet och hela kostnaden inom den offentliga sektorn. Vi kommeratt plocka ut en arbetsgivaravgift av de större företagen soiii gör att vad som ser ut att vara en subvention ändå inteblir det, utan att näringslivet får betala kostnaden för arbetstillfällena. Ett program av den här typen är absolut nödvändigt för attsnabbt lösa upp den katastrofala ungdomsarbetslösheten. Insatserna på områdetkan knappast värderas i pengar, det vet alla som sitter här i kammaren. Vi gårmot en katastrof, om vi inte kan lösa upp ungdomsarbetslösheten och skapasamhällsnyttiga jobb. För att fortsätta något - jag ser att den uppgivna tidenför mitt anförande snart är ute - måste jag säga att vi har program för en radnya arbetstillfällen inom industrisektorn; detta kommer att utvecklas i anföranden av partikamrater. Vi vill naturligtvis också att AMS skall fåvad man begär för att i en besvärhg situation kunna skapa de utbildningar ochde beredskapsjobb som är nödvändiga. För att finansiera programmet vill vi inrättasamhällsfonder. Det är fonder som tar pengar från produktionsbeskattning ochfrån bolagsvinster. Vi räknar med att man kan dra in ungefär 5 miljarder underinnevarande budgetår. Fonden skall arrangeras på central nivå, regional nivåoch på en lokal nivå där facket har direkt bestämmande över dess användning. Pengarna skall satsas i hotade branscher, i hotade jobbeller i viktiga investeringar som räddar produktion, effekfiviserar produktion,räddar sysselsättning osv. Det här är en väg ut ur krisen, en offensiv ochexpansiv ekonomisk politik. En sådan poHtik är nödvändig . Den kommer inte attbryta med de kapitalistiska missförhållandena. Den kommer inte att erövramakten, vilket man också måste göra för att på lång sikt kunna styra vårt landså att det gagnar alla människor som lever och bor här, men den kommer att geen möjlighet att ta oss ur krisen. 36JÖRGEN () replik: i började sittanförande med att ironisera över att jag hade talat om vikten av samförstånd,och han pekade på att det finns intressemotsättningar. Visst finns detintressemotsättningar, , men vi tycker att det är viktigt attförsöka överbrygga dem och sträva efter att vi allesammans ror båten åt rätthåll. Vpk tycks föreslå den motsatta lösningen, att man skallfördjupa intressemotsättningarna så mycket man kan. Jag är övertygad om att deflesta människor som funderar över det här tror att vår väg ärden riktiga, att man inte i onödan skall fördjupa de intressemotsättningar somfinns, för trots allt finns det väldigt mycket gemensamt också. Vi tror t. ex. att skatteuppgörelsen är bra. Tack vare attfolkparfiet, och socialdemokraterna träffade en överenskommelse får viradikala marginalskaftesänkningar. Människor i vanliga inkomstlägen behöverinte betala mer än . av den sist intjänta hundralappen, och det tror vi ärbra. Vi tror att det är bra också med det rättfärdiga inslagetatt människor som tjänar mycket pengar och har mycket stora avdrag drabbas idet här sammanhanget och att inte vanliga människor drabbas. Detär ett exempel på att det går att komma överens och överbrygga skillnader somfinns. Jag ställer inte heller upp på Hans Peterssonssammanfattning, där han verkligen gjorde allt han kunde för att svartmåla.Regeringen har satsat offensivt för att vi skall komma ur krisen. Det trorjag människor blir mer och mer medvetna om. Man satsar mycket på forskning ochutveckling, som man är medveten om att det gäller att spara. Det äralltså fråga om att både arbeta och spara oss ur krisen. Människor, , som har fått höra de väldigaangreppen på förhållandena i , tror jag inte riktigt känner igen sig.Många av dem gör det i varje fall inte. Trots landets stora ekonomiskasvårigheter är nog de allra flesta mycket tacksamma över att leva i detta land. Likaså tror jag att åtskiHiga människor jämförförhållandena i vårt land med dem som råder ute i världen, bl. a. i dekommunistiska diktaturerna. Människor känner till att det inte finns någotkommunistiskt land där yttrandefrihet råder och där regeringen kan bytas ochpolitiken ändras efter fria val. Detta borde stämma till visseftertanke. 37HANS i (vpk) replik: har tagit som sin huvuduppgiftatt försöka blåsa på det andra Hlla partiet här i , i tron att detsjälvt skall kunna rädda sig undan ett katastrofalt valnederlag. Man försökeruppträda som något slags demokratins försvarare. Så till frågan om intressemotsättningarna. Vi skall kommaöverens, vi skall tillsammans ro oss ur krisen, säger . Ja, detlåter vackert, men hur ser den faktiska grunden för ett sådant samarbete ut? Påden bruksort varifrån jag kommer ställer fackföreningar och anställdaoupphörligen radikala krav på hur produktionen bör ordnas, vilka investeringarsom bör göras och hur handelsförbindelserna bör utvecklas. De har långtgåendekrav på sin egen arbetsplats och på den egna branschen. Men kapitalägarnalägger ned, profiten var inte tillräcklig. Det finns exempel på attstålindustrier lagts ned, trots att produktionen varit direkt lönsam. Det ingåri ett större spel, i en större strukturering av hela den svenska stålmarknaden. Hur skall man komma överens med sådana människor? Finnsdet inte intressemotsättningar mellan arbetare och kapitalister? Är detta vadfolkpartiet försöker slå i vanHgt folk? Alla arbetslösa människor ute i landetoch alla som kämpar för att få behålla sitt arbete vet att dessamotsättningar finns. Det hjälper inte hur mycket än försökerförneka dem. Om han fortsätter med det, kommer han aldrig att kunna presenteraen politik som leder någon vart. Så till demokratifrågan. görs till ett stort nummer,inte minst från sida. säger sig stödjautvecklingen i och tillkomsten av ett fritt fack där. Vi stöder också denutvecklingen, och det vet . Men vad skall ett fritt fack varatill? Skall det finnas för syns skull,somnågot vackert att peka på? Titta, viharen fackförening! Eller skall facket ha funktionen att bestämma överförhållandena på arbetsplatserna. över investeringar, över tillsättningar av chefer samtorganiserandet av och innehållet i produktionen? När man kommer så långt, dvs. fill fackets verkliga rolloch uppgift, då är inte med längre. Det visar sig av den aktuellafonddebatten. Man törs inte ens låta arbetarna börja köpa aktier fillsammans.Hur skall man då våga släppa fram dem till en riktig maktposition i företagen?Det här är ingenting annat än en mycket djup dubbelmoral inom . Vistöder arbetarklassen och dess krav varhelst de finns. Ni stöder baraarbetarklassen i socialistiska länder. 38 () replik: Om i hadelyssnat till mitt förra inlägg, skulle han ha märkt att jag sade: Visst finnsdet motsättningar, men det är viktigt för oss att försöka överbrygga dem,eftersom det i vårt land trots allt finns en så stor värdegemenskap att man börta fasta på den i stället för att försöka gräva dikena djupare mellan olikagrupper i samhället. Där går det en markant skiljelinje mellan vpk;s sätt attse på politiken och ett Hberalt sätt att se på poHtiken. Tänk, jag tror att de allra flesta menar att detbiandekonomiska system vi har i , som tillåter privata företag,kooperativa företag, löntagarägda företag och statHga företag, på det helataget är ett bra system och att det har mycket, mycket större förutsättningarpå både kort och lång sikt att ge människor jobb och att det även har mycketstörre förutsättningar att se tiU att den kaka som vi sedan gemensamt skalldela på blir mycket, mycket större än om man skulle genomföra ett socialistisktsamhälle. Jag tror också att de funderar över skillnaderna mellan förhållandenai vårt land och förhållandena på andra ställen i världen där det som Hans Peterssonkallar för socialism eller kommunism har genomförts. Jag vill med mycket starkskärpa upprepa min fråga till : Vad beror det på att det intefinns något kommunistiskt land där yttrandefrihet råder och där man kan bytaregering och politik efter fria val? Vad beror detta på, ? Jagtror visst att ni vill mycket väl även här i , men vad är det som sägeratt just ni skulle lyckas med det som inget annat kommunistiskt land harlyckats med? 39HANS i (vpk) replik: Herr talman! Jag kan instämma medherr i att det är mycket beklagligt att man i de länder som han pekarpå inte kan genom allmänna och fria val byta regering. Jag beklagar det. Jag ärsäker på att en sådan UtveckHng hade kunnat förhindra t. ex. krisen i Polen.Men skall inte försöka trolla bort frågan från inriktningen avoppositionen i . Det är faktiskt så att huvudkraften där. Solidaritet, haren mycket stark socialistisk inriktning med just de krav på fackets verksamhetsom jag ställde i mitt förra anförande. Vi skall inte gräva diken, säger . Men dikenaär ju grävda . Arbetarklassen har ju inte tack vare kapitalismenutan i strid mot kapitalismenfått kämpa sig till varenda liten rättighet som finns ute på ''' ''' arbetsplatserna.Varenda demokratisk fri- och rättighet i det här landet har den arbetarklassenmåst kämpa sig till, i strid mot kapitalet och i strid mot borgerligaoch konservativa krafter, så ni har verkligen ingenting att ställa----- upp förnär det gäller den historiska utvecklingen. Det är arbetarrörelsen Allmänpolitisk som har varit drivande i samtliga dessa frågor. Och så säger : Ja, men det är väl en vackertanke att vi tillsammans skall ta oss ur krisen? Men på vilken grund?Hur skall man kunna få de anställdas initiativkraft, deras kunnande och derasvilja att ge resultat i företagen i en ekonomi som är så centraliserad ochtoppstyrd att dess like inte finns i världen? är ju ett av de mestcentraliserade länderna i världen, ett av de länder där ytterst få människorbestämmer över en oerhört stor del av hela näringslivet och hela ekonomin. Detär det som är problemet för den borgerliga regeringen. Det kanske finns en ochannan infallsvinkel och ett och annat ekonomiskt förslag som de borgerligaskulle vilja genomföra i sin önskan att få förbättringar. Det är möjligt. Menman kan inte göra det, därför att det är andra som styr den ekonomiskautvecklingen. Ni sparar och gnetar, stramar till och klämmer åt vanligt folk,men storfinansen gör som den vill. Ekonomin går ner på knä. Skall ni inte ta lärdom av att era förslag och er politiska verksamhetinte får någon effekt? Jag tycker det är dags att ni börjar fundera litet överer egen situafion och era egna förslag och vad ni faktiskt har åstadkommit. Detkanske är så att det finns en annan stark maktfaktor utanför det här huset somni inte rår på? vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 40STEN ():