prot · G5098 · 1981-12-31 00:00:00 — Dessutom skapas härmed en större valfrihet påbostadsmarknaden. Denbesparingsmöjlighet som ligger i att man överför en del av bostäderna Nr 8 i deallmännyttiga företagen till bostadsrättsföreningar bör tas till vara. Undersökningar visar att bostadsrättshushållens merinsatsi form av eget arbete m. m. motsvarar av hyreshushållens totalaboendekostnad. Detta skulle kunna ge ett teoretiskt utrymme för att sänkahyresnivån med genom övergång från hyresrätt till bostadsrätt.Dessa siffror verifieras också av erfarenheterna i söder om ,där ett stort antal hyreslägenheter överfördes till bostadsrätt.Boendekostnaderna blev för de allra flesta lägre efter övergången till bostadsrätt.Om fortfarande varit upplåtet med hyresrätt, hade hyran bestämtsutifrån hyresnivån i enligt bruksvärdesprincipen. Detta hade medförtupp till högre boendekostnader i än vad som är fallet.Skillnaden i hyra resp. månadsavgift var 1979 till Hailundas fördel. Pånågra års sikt är det sannolikt att skillnaden ökar till upp emot . Socialdemokraterna motarbetade under sin regeringstidsmåhusbyggandet i vårt land. Från en årlig produktion av ca 35 000 småhus år1970 har emellertid den århga nyproduktionen pendlat runt 40 000småhus. Det enskilt ägda småhuset är en utmärkt boendeform. Liksomfallet är med bostadsrättslägenheter utgör det egna småhuset, fast i än högregrad, ett aktivt sparmål för hushållen. En hög småhusproduktion ger därför etthögt sparande, vilket är till gagn för samhällsekonomin i stort. En varierandesmåhusmiljö skapar områden, där flertalet människor har lätt att finna sig tillrätta. Småhusboendet erbjuder en bra uppväxtmiljö för barn. De ibland höga boendekostnaderna i småhus samt denosäkerhet som marknaden drabbats av efter mellanpartiernas skatteuppgörelse medsocialdemokraterna har emellertid skapat ett köpmotstånd. Köp av ett småhus ärför de allra flesta den största affär de gör under sin livstid, och som regelvill man bo kvar i sitt hus . Det är därför i högsta gradnaturligt ett den som står i begrepp att köpa ett småhus - nytt eller gammalt -vill veta vilka regler som gäller, innan köpekontraktet signeras. Samhället skall underlätta - inte försvåra - förmedborgarna att förvärva ett eget hem. Samhällsekonomiska skäl talar dock föratt räntesubventionerna måste minskas. Detta leder över till det andra område som jag villta upp. En av de främsta anledningarna till att byggandet har sjunkit såkraftigt är kostnadsutvecklingen. Trots att samhället kraftigt subventionerarboendet är kostnaderna för den enskilde ofta höga. Prisutvecklingen har singrund främst i att boendeytan kraftigt har ökat och att kvaliteten i bostädernaockså har stigit. Här spelar de detaljföreskrifter som finns en avgörande roll. Moderata samlingspartiet har riktat kritikmot utformningen av Svensk Byggnorm. I byggnormen blandas bindandeföreskrifter med råd och exempel. Alltför många byggnadsnämnder utnyttjar sinstarka ställning - medvetet eller omedvetet - genom att kräva lösningar ienlighet med byggnormens exempel. Om regering och myndigheter anser att byggare - enskildaoch företag - behöver råd och exempel på lämpliga utföranden skall dessapresenteras i särskild ordning och ha karaktären av information. Även beträffande bindande föreskrifter måste en omprövningske. gällande föreskrifter är alltför omfattande och detaljrika. Vidkommande revidering av SBN bör befintliga normer ersättas med enkla tekniskafunktionskrav och ett fåtal bindande bestämmelser. En sådan åtgärd skulleeliminera en stor del av det byggkrångel som den bygglovssökande möter. Den totala våningsytan per lägenhet iflerfamiljshuslägenheter ökade med , eller medomkring 20 m- per lägenhet. Praktiskt taget hela denna ökning har skett sedan1974. Närmare en femtedel av produktionskostnadsökningen per lägenhet, 20 000kr., hänför sig till kvalitetsförändringar. Där ingår bl.a. effekterna av energinormer, kravet på handikappanpassning men även ett nyttbyggande med kortare serier, lägre hus och ett mer varierat utförande. I en situation där minskade subventioner är nödvändiga menmed bibehållet byggande av minst dagens omfattning, måste de låneregler ochnormsamlingar som finns ses över. De måste anpassas till konsumenternas reellaönskemål och köpkraft. Detta kommer att betyda minskade kostnader för attadministrera låneregler, men förmodligen också bostäder med lägre standard, omän med bra kvalitet. Standardsänkningen kan bestå av annorlunda utformning avden yttre miljön, gångvägar, gräsmattor, dagvattenledningar, sophämtning etc.Men även / bostäderna kan det bli fråga om att förändra standarden iförhållande till de högt subventionerade bostäder som produceras. Av storvikt är att ett byggande med en eventuell lägre standard inte innebär lägrekvalitet. Viljan att skydda jordbruksmark och naturmiljöer omfattasav de allra flesta. I de delar av vårt land som i dessa hänseenden är särskiltkänsliga måste stor aktsamhet iakttas. Detta leder till att vi i de områden därkonflikterna är särskilt påtagliga nödgas utnyttja marken bättre än . Jag kan inte underlåta att i detta sammanhang helt kort taupp frågan om förköpslagen och dess tillämpning vid förköp avjordbruksfastigheter. Inom trepartiregeringen förbereddes ett förslag somskulle begränsa kommunernas rätt att förköpa jordbruksfastigheter. Kommunernaskulle på ett bättre sätt än nu motivera ett sökt förköp. Något förslag i dennariktning har inte mittenregeringen lagt fram, och man kan fråga sig vilkamotiven kan vara. Särskilt förvånande är brist på agerande, eftersomdetta parti i andra sammanhang säger sig slå vakt om landsbygdens ochjordbrukets intressen. Det tredjeområdet gäller bostadsfinansieringen och långivning. innehåller den statliga bostadslångivningen ettnätverk av regleringsmekanismer. Speciella krav ställs på standard ochutformning av bostäderna. Lånereglerna styr genom sin utformning det som byggs.Lånesystemet innehåller också mekanismer syftande till kostnadskontroll. Denuvarande bostadslånen bör ersättas med subventioner som utgår efter avsevärt mycket mera schablonmässiga regler. Statligt lånför byggande bör utgå som enhetslån per lägenhet, dock med viss reduktion avlånebeloppet försmå lägenheter och visst schablontillägg beräknat perkvadratmeter för en begränsad lägenhetsyta överstigande den som ligger tillgrund för enhetslånets beräkning. Räntebidrag kan sedan kopplas till detta lånpå samma sätt som . Om lägenheten kostar mer än vad som täcks avenhetslånet, får denna kostnad täckas med tilläggslån till marknadsränta. Det här förordade lånesystemet skulle genom sin uppbyggnadinnebära en starkt ökad flexibilitet. Okade kostnader skulle kunna finansieras påkreditmarknaden på sedvanliga villkor- alltså med osubventionerade lån.Härigenom skulle man nå både en större smidighet och ett lägre tryck när detgäller att öka subvenfioneringskraven. Höjda kostnader skulle alltså inteautomatiskt mötas med större subventioner. Därmed skulle sannolikt ett förstasteg ha tagits till att bryta den ständiga växelverkan mellan ökade kostnaderoch ökade subventioner. För att en ökad osubventionerad toppbelåning skall ge deeftersträvade effekterna krävs att åtgärder vidtas så att inte ränteavdragetger samma effekter som statlig subvention. Min tid är till ända. Jag villsammanfattningsvis säga att det jag här har skisserat är en annorlundabostadspolitisk väg, som vi anvisar för att nu och lösa bostadspolitiskafrågor i . Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 71CHRISTINA ROGESTAM (c): Social nedrustning har varit ett tema idagens debatt. Det är en tes som socialdemokraterna med all kraft försökerhamra in i människors medvetande. Men det är inte en riktig bild. Inriktningen har i stället varit en konsekventoch målmedveten politik för att skydda utsatta grupper och angelägna områden. Låt mig ge ett exempel. Många barnfamiljer, framför alltde med tre eller fler barn, har det kärvt ekonomiskt. Därför har vi ocksåsatsat på förbättringar för dem. Barnbidraget har höjts från . 1976till f. n. per barn och år. Ett flerbarnstillägg som innebärytterligare . för det tredje barnet och . för det fjärde införsfrån . Föräldraförsäkringen, som 1976 omfattade ,har successivt byggts ut. Den senaste förbättringen skedde , dåtiden förlängdes . 1socialförsäkringsutskottet behandlar man f. n. förslaget om rätt till ATP-poängför vård av små barn. Barnomsorgen har byggts ut, och det statliga bidraget harökat från 800 milj. kr. 1976 till 5 410 milj. kr. Det här är en något annan bild av de åtgärder somregeringen vidtagit på det familjepolitiska området än den som tidigare målatsupp här i kammaren. En annan, och växande, grupp är de äldre. Här har debattenmycket kommit att handla om deras ekonomiska situation. Och det är en viktigdel. Men det är också nödvändigt att ta upp samhällets möjligheter atttillgodose de äldres behov av omsorg, service och vård. Med en växande grupp aväldre, framför allt en växande grupp av de allra äldsta, kommer det att krävasstora insatser från den aktiva gruppen, både personellt och ekonomiskt. Dengruppen har fått vidkännas en realinkomstminskning, medan denenda grupp i samhället som fått en realinkomstökning är pensionärskollektivet. Ett pensionärspar med folkpension och pensionstillskotthar i reala termer kunnat öka sin levnadsstandard medungefär . En barnfamilj med en hel- och en halvtidsarbetande förälder medindustriarbetarlön har däremot fått vidkännas en nästan lika stor realinkomstminskningper konsumtionsenhet. Sådana siffror får i varje fall mig att anse att det ärviktigare att vi satsar på fortsatt utbyggnad av stödet till barnfamiljerna,medan pensionärsgruppen i dessa tider av nödvändiga besparingar påstatsutgifterna har möjlighet att vara med och bära en del av bördan. Den ekonomiskt svagaste gruppen bland pensionärerna, densom har folkpension och pensionstillskott, kommer dessutom, enligt denregeringsdeklaration som vi hörde , att få en uppräkning avpensionstillskottet . Därmed följer regeringen den linjesom vi inom har drivit mycket konsekvent, nämligen att även iekonomiskt besvärliga tider skydda de mest utsatta grupperna. Det stora behovet på äldreområdet är dock möjligheternatill vård och omsorg. Här behövs en aktiv planering av äldreomsorgen.Utgångspunkten för det arbetet måste vara en övergripande helhetssyn, sominnebär att alla människor i vårt samhälle känner att de behövs, att de är entillgång och har någonting att tillföra sin närmaste omgivning, sig själva ochsamhället som helhet. Det här formuleras mycket fint i socialtjänstlagen. Äldremänniskor skall kunna leva och bo självständigt och ha en aktiv och meningsfulltillvaro i gemenskap med andra. Det här betyder att omsorg, service och vårdmåste anpassas efter de behov som uppstår. Detta kommer att ställa stora krav på den socialahemtjänsten. Många kommuner söker sig fram efter olika modeller för att finnaformer som bäst passar i deras situation och för att finna t. ex. möjlighetertill samarbete mellan och hemsjukvården. De äldres möjligheter att bo kvar i sina invanda miljöerär i stor utsträckning en fråga om hur kommunerna kan klara att, bådepersonellt och ekonomiskt, bygga ut den öppna omsorgen. Det ställer storaekonomiska anspråk på samhället som helhet. I den allmänna debatten uppehåller man sig ofta vid deinstitutionella omsorgernas stora och snabbt stigande kostnader. Det är enriktig iakttagelse, men även den öppna omsorgen kräver resurser. Och det måsteden få göra. Det här är en av de viktiga frågorna , nämligen att finna former för att tillgodose de äldres behov av omsorg,service och vård. Egentligen begärde jag ordet för att redovisaen principiell syn på omsorgen om barn och samhällets stöd till denna viktigauppgift. Det är nödvändigt med en fortsatt utbyggnad av barnomsorgen. Detförenklade regelsystem som regeringen har föreslajgit bör öka möjligheterna förkommunerna att fortsätta utbyggnaden. Diskussionen om bidragssystemetsutformning skall jag inte ha några synpunkter på . Om jag inte är felunderrättad pågår diskussionerna om detta fortfarande i socialutskottet. Det finns en stor grupp föräldrar som vill vara hemma föratt på heltid själva vårda sina barn. Den gruppen har inte allsfått det stöd från samhället som den borde ha fått. De föräldrar som själva vill vårda sina barn måste få ettstöd, och här har drivit kravet på vårdnadsersättning. Vihar också nått ett visst resultat. Föräldraförsäkringen har byggts ut till tolvmånader, och de tre sista med en ersättning som är lika för alla. Men deträcker inte. Det är nödvändigt att gå vidare. - I vårasmotionerade vi centerpartister med krav på en fortsatt utbyggnad. Vid beslutetden här i kammaren fick detta krav inte stöd av något annat parti. Men vikommer igen. För oss är det en viktig utgångspunkt att föräldrarna harett gemensamt ansvar för barnen. De har själva rätt att bestämma hur desinsemellan vill fördela detta ansvar. Det finns ingen given lösning påproblemet hur man skall fördela ansvaret mellan föräldrarna. Barnens trygghetpåverkas också i stor utsträckning av hur föräldrarna trivs med sinlivssituation. Samhällets uppgift är att ge föräldrarna möjlighet att forma sintillvaro så att det bäst passar varje familj. I en familj kan det innebära attbåda föräldrarna förvärvsarbetar och att man för vård av och omsorg om barnenförlitar sig på en barnomsorg av god kvalitet. Det arrangemanget gör att denfamiljen trivs med sin situation. Det ger dem trygghet och gemenskap. I enannan familj når man samma syfte genom att en av föräldrarna under kortareeller arbetar hemma och själv tar på sig de viktiga uppgifterna attha vård och omsorg om sina barn. De många som vill göra denna viktigavårdinsats måste få ett ekonomiskt stöd. En vårdnadsersättning med den utformning som harföreslagit innebär också ökade möjligheter för småbarnsföräldrar att utnyttjaden lagstadgade rätt till förkortad arbetstid som redan finns. Det ger enmöjlighet för ensamföräldrar och låginkomsttagare att utnyttja den rätten.Dessa grupper har små möjligheter att utan ekonomisk ersättning förkorta sin arbetstid.En vårdnadsersättning tillsammans med det förslag till ATP-poäng förbarnavårdande år som redan ligger på bord är ett bra sätt attförbättra den hemarbetande förälderns sociala trygghet. Enligt uppfattning är det väsentligt att vifinner vägar för att visa en erkänsla för det oerhört viktiga arbete som vård,omsorg och fostran är och förblir. 72JOHN (vpk); Inte sedan har Sverigehaft en sådan arbetslöshet som . På en månad har 11 000 fler arbetssökandemötts av det kallsinniga svaret: Det finns inga jobb. Och alla tecken tyder påatt detta bara är början på höstens och vinterns svåra arbetslöshet. Även om arbetslösheten nu drabbar hela landet, så kvarstårändå det faktum att den nordligaste delen av vårt land återigen drabbashårdast. Den stora flyttvågen och tunnadeut befolkningen i . En ny flyttvåg blir ödesdiger, eftersommarginalerna till att hela samhällsapparaten skall undergrävas och slås ut ärsmå. Detta gäller i hög grad fjällkommunerna. Exempelvis flyttade 15 ungdomarmed hjälp av flyttningsbidrag från kommun i enbartunder augusti månad . Detta skall ses mot det faktum att årskullarna ikommunen uppgår till ca 60 ä 70 personer. Vart en sådan utveckling leder torde väl stå klart föralla. Hur skall det sluta för de kommuner som har av denarbetsföra befolkningen utan arbete? Hur skall dessa kommuner kunnaupprätthålla nödvändig samhällsservice om allt fler människor ställs arbetslösaoch därför tvingas att flytta? Detta medför också att den redan snedaåldersstrukturen ytterligare kommer att stärkas. Andelen äldre av kommunensinvånare, alltså pensionärerna, blir allt större. I vårt nordligaste län finns också rika tillfällen förregeringen att studera arbetsmarknadspolitiska problem. Under avregionalpolitiska insatser har endast ca 3 000 arbetstillfällen skapats iNorrbotten med lokaliseringsstöd. Och enligt LP 80 kommer länetsindustrisysselsättning att minska med 2 000 jobb . Problemen ärsannolikt större än vad länsplaneringens siffror antyder. Det är uppenbarligenså, att risken ökar än snabbare för att länets näringsliv skall råka in i ennedåtgående spiral, om inte snabba åtgärder sätts in. De som drabbas värst är vår ungdom, och bland demkvinnorna. I åldern 16-24 är finns 61 000 arbetslösa. Vilken start får dessaunga människor här i livet när de ställs utan arbete och i en del fall bhrtvingade att flytta från sina hembygder? Hur många av dessa unga människorkommer att få bestående skador och bli utslagna på ett eller annat sätt? Det ärett stort ansvar regeringen tar på sig, när man visar sin oförmåga ellerbristande vilja att skapa sysselsättning för de arbetslösa. En fråga som måste ställas är: Hur länge skall dettagigantiska slöseri med samhällsekonomiska och framför allt mänskliga resurserfå fortsätta? Den frågan är berättigad, eftersom arbetslösheten kostar storapengar. Arbetslöshetskassornas samorganisation har gjort en enkät bland detolv största . Den visar att det harutbetalats ersättning för 8 miljoner dagar. Om siffrorna omräknas på samtligaarbetslöshetskassor skulle utbetalningen gälla ca . De medel som tilldelats av regeringen försysselsättningsåtgärder är helt otillräckliga. Detta bekräftas också avdirektör i AMS. kommentar till arbetslöshetssiffrorna säger denne: Vibegärde 2 miljarder av regeringen, men fick bara 400 miljoner. Våra resurserräcker nu inte till för de åtgärder som behövs. Vi kommer ochvintern att få bevittna att arbetslösheten stiger ytterligare. En annan fråga som måste ställas är: Saknas det objekt föratt igångsätta sysselsättning? Så är tydligen inte situationen om man studerarlänsmyndigheternas planering och önskemål. I det sammanhanget vill jag erinra om den skrivelse somlänsstyrelsen i ställt till regeringen. I denna skrivelsehar kunnat redovisa att i länet finns, på en rad olika områden,ett varierat antal projekt som relativt snabbt kan ge sysselsättning om detrealiseras. I denna skrivelse hemställer att ur anslaget förregionalpolitiskt stöd under budgetåren 1981/82 och 1982/83 200 milj. kr. iform av regionalpolitiska beredskapsarbeten ställs till länsstyrelsensförfogande för projekt och insatser. Den satsningen skulle ge sysselsättning påkort sikt, men den skulle även få långsiktiga regionalpolitiska effekter. Det är denna skrivelsetillställdes regeringen. Man får väl uttrycka den förhoppningen att regeringenvälvilligt ställer upp på länsmyndighetens sida för att främjasysselsättningen. Det krävs alltså snabba åtgärder för att ökasysselsättningen. Men det behövs också insatser från samhällets sida för attsäkra de jobb som är hotade. Varslen har nästan fördubblats. Under tredjekvartalet har 14 100 personer varslats mot 7 500 . Här finns enmängd exempel på fabriker eller arbetsplatser som hotas av nedläggning, ellerdär nedläggning redan är beslutad. Detta kommer att innebära, förutomarbetslöshet, stora samhällsekonomiska kostnader. Och trots att man i mångafall visar på möjligheten att fortsätta driften vid dessa fabriker, så stårregeringen kallsinnig till varje åtgärd som skulle möjliggöra detta. För att taett exempel så följer NCB :s ledning inte beslut om att NCB :somstrukturering skulle ske på sådant sätt att de s. k. olönsamma enheterna fickmöjlighet att fortsätta sin verksamhet i annan regi. Vad som händer är attingen som helst hänsyn tas till de samhällsekonomiska konsekvenserna. Se påtekoindustrin - den synes få raseras helt utan att regeringen lyfter ettfinger. Allt detta visar att nya grepp måste tas, att en planeradutveckling av vårt näringsliv måste komma till stånd. Men för att en sådan vägskall vara möjlig att följa krävs givetvis att erforderliga styrmedel skapas,att de verkligen används och att statsmakterna slutar att skygga inför ingreppmot kapitalägarna. Avslutningsvis vill jag beröra ett område somintimt hänger samman med arbete och rätten till en bra arbetsmiljö. Av detsagda framgår att det är frågan om vår miljö, både den inre och den yttre, som jagsyftar på. Tillgången till arbete i en god miljö är en viktig del av denpsykiska arbetsmiljön. Mer än en halv miljon människor går förtidspensioneradeeller långtidssjukskrivna, i första hand beroende på hälsofarliga arbetsmiljöeroch brist på jobb. Arbetsmiljön har utvecklats till att bliett av våra stora folkhälsoproblem. Användningen av kemiska medel i vårt samhälle ökar, främstdå inom industrin - det visar statistik som publicerats. Den härtrenden måste brytas. Olika sektorer i vårt samhälle är mer eller mindreberoende av dessa kemiska medel, men oavsett detta måste vår strävan vara attminska användningen av sådana kemiska medel. Där det är möjligt bör användningenav medlen upphöra. Vårt parti anser att man från samhällsekonomiskautgångspunkter kan komma mycket längre på vägen till en giftfri miljö. Alltfler människor inser också att kampen för en bättre arbetsmiljö hör samman medkampen för en bättre miljö över huvud taget. Likaså börjar allt fler inse attdetta är en maktfråga. Det är i grunden samma profitintresse och sammamiljörisker som hotar hälsan både innanför och utanför arbetsplatserna. Det ärarbetarklassen som drabbas värst i båda fallen. hävdar man från vissa håll att om rätten att användakemiska medel beskärs, då blir människor arbetslösa, då kommer landetsinkomster att minska, osv. Andra, bl. a. vårt parti, hävdar det motsatta. Attuppfattningarna är motstridiga beror naturligtvis på olika utgångspunkter ianalysen. Om man utgår från ett samhällsekonomiskt synsätt, så utgörkampen för en bättre miljö också en kamp för mer sysselsättning ochmeningsfulla jobb. Ingenting är mer kostsamt för landet, både ekonomiskt ochmänskligt, än människor utan arbete. Varje arbetslös kostar i genomsnitt ca . Vi säger; Använd dessa pengar och dessa människor på ett förnuftigaresätt! Detta kan ske bl. a. genom åtgärder för en bättre livsmiljö. 1 det jobbetskulle många arbetslösa få en meningsfull tillvaro. 73Förste vice talmannen (): Jag skall liksom någotdiskutera familjepolitiken. Vem skall bestämma familjepolitiken - föräldrarna ellerpolitikerna? är ett ämne som debatteras alltmer . Det är sorgligtatt frågan över huvud taget skall behöva ställas. I vår västerländskakulturkrets borde svaret vara fullständigt självklart: varje familj måste underömsesidigt ansvar själv få bestämma hur den skall ha det, hur arbetet skallfördelas mellan föräldrarna, om de själva skall se till barnen eller om någonannan skall göra det. Samhällets uppgift måste vara att på alla sätt underlättaför familjerna och att stötta dem vilkas krafter inte räcker till - inte attstyra dem. har familjepolitiken kommit attutformas efter helt andra mål och ideal. Utgångspunkten har varit enjämlikhetssyn, som i skrämmande hög grad gått ut på att stöpa alla familjer isamma form. Man har trott att frihet och jämlikhet måste innebäraförvärvsarbete för alla föräldrar, också när barnen är små, och samma vård ochfostran av barnen. Den ekonomiska självständigheten makar emellan har betonatsi stället för deras ömsesidiga ansvar för varandra och barnen. Med hjälpav socialförsäkring, skattesystem och ensidiga daghemssubven- tioner harsmåbarnsfamiljerna styrts i den önskade riktningen, vare sig det passar demeller inte. Vi har fått ett skattesystem som inte tar någon hänsyntill hur många som skall leva på en inkomst, ett skattesystem som gynnar defamiljer mest där man och kvinna tjänar precis lika mycket. Men ju ojämnarefamiljeinkomsten är fördelad, desto hårdare slår skatten. Skatten på en vanligfamiljeinkomst blir ofta högre om endast en av föräldrarna tjänar in denmot om den delas lika dem emellan. Utformningen av detta skattesystem harstarkt bidragit till att allt färre småbarnsfamiljer kan klara sin ekonomi påendast en inkomst, även om de skulle vilja det. stöds ensidigt en enda vårdform för barnen, denkommunala barnomsorgen. De föräldrar som avstår från sin lön för att själva tahand om barnen får inte ett öre, inte heller de som själva vill eller måsteanställa någon som ser till barnen.