prot · G50950 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är ju viktigt att vi får en fullgod serviceför våra utlandssvenskar och andra svenskar som tillfälhgtvis befinner sigutomlands vid valet . Överläggningen var härmed avslutad. 14 protokoll1981/82:48-50 Om tidpunkten för uppförande av ett nytt polishus i 14 §Svar på interpellation 1981/82:83 om tidpunkten för uppförande av ett nyttpolishus i har frågat mig om när ettpolishus i kommer att uppföras. Behovet av statliga investeringar i ärmycket stort. F. n. finns förvaltningsbyggnader för ca 600 milj. kr.projekterade eller påbörjade. Detta förhållande medför att stor restriktivitet måsteiakttas när nya statliga byggnader planeras i detta område. Jag är emellertid medveten om att polisens lokaler iHanden är både otillräckliga och ofidsenliga och att det föreligger ett behovav ett nytt polishus. Bristen på häktesplatser inom är mycketstor. Detta innebär att för varje nytt polishus som projekteras noggrannaöverväganden måste göras i fråga om möjligheten att förlägga nyahäktesavdelningar i anslutning till polishusen. Från har jagerfarit att man f. n. utreder frågan om ett polishus med häktesavdelning iHuddinge polisdistrikt. Detta ärende kommer att redovisas till regeringen underförsta kvartalet 1982. I samband med att detta ärende redovisas kommer fråganom dimensionering av ett polishus i att aktualiseras. 67LILLY BERGANDER (s): Tack för svaret på min interpellation! Jag måste dock konstatera att jag inte fått något konkretsvar på frågan när ett polishus i kommer att uppföras. Tomt för ett nyttpolishus finns . När tomten avsattes var det så brådskande attkommunen fick ge dispens. Den ligger nu i och väntar på attutnyttjas. Det är inte så konstigt att kommunalpolitikerna i Handen börjar bliotåliga. Det största problemet är emellertid polisensarbetsförhållanden, som är helt otillfredsställande. Att man inte har agerathårdare beror på att prioriteringsplanen fidigare upptagit byggstart förpolishuset 1980/81. Den planen har man litat på. Men vet vi inte alls närett bygge kan bli aktuellt. Jag vill också framhålla att som verksamheten nufungerar är det ett orationellt användande av både polispersonal och andraresurser. Avståndet mellan lokalerna i Handen och i uppgår till . För polispersonalen innebär det ideliga resor mellan lokalerna. Polisledningen har minst tvåsammanträden , och därvid uppstår tidsspillan på grund av resorna.Till följd av arbetsbördan föreligger stora svårigheter för polismästare ochpolisintendent att nå större delen av polispersonalen annat än per telefon. Postgången mellan polisstationen och lokalerna iBrandbergen kräver tillgång till tjänstebil. Distriktet har egentligen intemöjlighet att tillhandahålla bil för detta ändamål, då tillgången tilltjänstebilar är för liten. Säkerhetsfrågorna är inte tillfredsställande löstavare sig på polisstationen eller i lokalerna iBrandbergen. Vidare finns endast en dataterminal, och den finns påpolisstationen. Personalen på lönekassan finns i och måste alltsåuppsöka polisstafionen för att göra slagningarna. På grund av ofullständigkapacitet i vad gäller värmesystemet på polisstafionen kan man inte helleruppnå en acceptabel rumstemperatur vid kallare väderlek och måstedå använda extra element. Alltdetta sammantaget visar att det är slöseri på olika områden. Vi harinriktningen att vi skall ha ett enerigsnålt samhälle. Det rimmar dåligt medatt man måste sätta in extra element för att kunna arbeta i lokalerna. Resornamed bilar är också ofillfredsställande, eftersom bensin är dyr och eftersom vivill spara på bensin. Detta visar att en ny polisstation-även om det är en storinvestering att bygga en sådan - skulle ge ett helt annat och rikfigareutnyttjande av våra gemensamma resurser. Jagvill också peka på det som statsrådet själv tar upp, bristen på häktesplatser idet här området. Jag vet att även den tomt som finns tillgänglig i ärså stor att man skulle kunna tänka sig en häktesavdelning där. Jag vill meddetta inte på något sätt förorsaka en strid mellan och , menjag vill ändå påtala att det kanske finns orsak att fundera över om vi inteborde ha häktesavdelning på båda dessa platser. Statsrådetsäger i sitt svar att man, när ärendet om och häktesavdelningendär redovisas för regeringen , kommer att taställning till frågan om dimensionering av Handens polishus. Jagvill ställa en rak fråga: Kommer regeringen då att pröva om det är möjligt attha en häktesavdelning även i ? Jag vill också fråga; Kommerregeringen att i det sammanhanget även ta ställning fill fidpunkten förprojektering och uppförande av ett polishus i ? Under detta anförande övertog talmannen ledningenav kammarens förhandlingar. Omtidpunkten för uppförande av ett nytt polishus i 68 JustitieministernCARL AXEL : Det är, som säger, alldeles rikfigt att polisen iHaninge arbetar under svåra omständigheter, och jag är den förste att önska där kunde få arbeta under mer rationella förhållanden. Det finns ett mycketstort behov på poUsområdet av att rusta upp lokaler. Mycket har gjorts. Sedanstaten övertog polisväsendet har ett nitfiotal nya polishus byggts, men mycketkvarstår. Vi står inför svåra prioritetsproblem här som på andra områden. Jaghar i svaret sagt att vi skall ta upp frågan , ochdå skall vi också ta upp de synpunkter som för fram omhäktesavdelning. Men det är alldeles för tidigt att ta ställning tilldetaljer i ärendet. Det har inte redovisats till regeringen frånbyggnadsstyrelsen, och innan det har skett kan regeringen inte fatta någotbeslut. Jag kan lova att vi skall ta upp hela frågan undernästa kvartal. 69 (): Jag vill tacka justitieministern för det senaste tillägget, nämligenatt propåerna verkligen kommer att prövas. Jag hoppas att de kommer att prövasi mycket positiv riktning. Jag är medveten om att upprustning har skett av bådepolishus och andra delar , men jag vill framhålla att detär just i de här områdena, i storstadsområdena, som det finns svårigheter i vadgäller personal - svårigheter att rekrytera personal och att behålla den. Detär ett mycket hårdare klimat för den här personalen i våra storstadsområden.Därför är det, menar jag, viktigt att man får så goda arbetsmöjligheter somöver huvud taget kan åstadkommas. Jagtror också att resultatet samhällsekonomiskt blir en besparing, om vi ser tillatt polisen i får riktiga arbetslokaler och om kringdelar somdatabehandhng och liknande sammanförs med polisverksamheten, så att denpersonal och de resurser vi har inte missutnyttjas. Överläggningenvar härmed avslutad. 15 § Svar påinterpellation 1981/82:92 om förstärkning av meddelar-skyddet 70 JusfitieministernCARL AXEL : har frågat mig dels vilka åtgärder jag ämnar vidta föratt påskynda lösningen av frågan, hur man skall kunna skapa garantier för attpolisen inte vid användande av tvångsmedel inkräktar på det grundlagsfästameddelarskyddet, dels om jag i avvaktan på förslag i detta avseende är bereddatt avstå från att lägga proposition i de delar av tvångsmedelsutredningensbetänkande som kan komma i kollision med det i tryckfrihetsförordningenförankrade meddelarskyddet. Tvångsmedelskommitténutreder f. n. frågan hur man skall åstadkomma en ändamålsenlig avvägning mellansamhällets behov av tvångsmedel under förundersökning i brottmål och demotstående intressen som kan beröras därav, bl. a. det tryckfrihetsrättsligameddelarskyddet. Kommittén, som är parlamentariskt sammansatt, fillsattes efterbeslut av den dåvarande regeringen i juni 1978.1 direktiven för kommittén (Dir.1978:57) slås fast att det är en viktig uppgift för kommittén att se övermöjligheterna att stärka anonymitetsskyddet vid tvångsmedelsanvändning. I syfteatt skapa ett fullgott skydd skall kommittén vidare söka finna en samordnadreglering för olika typer av tvångsmedel. Enligtvad jag har inhämtat avser kommittén att i mitten av avlämna ettdelbetänkande som kommer att innehålla förslag till reglering av huravvägningen mellan tvångsmedelsanvändning och bl. a. anonymitetsintressetenligt tryckfrihetsförordningen skall ske. Mot den bakgrunden finns det inte -för att nu svara på första fråga - anledning för mig att vidtanågra åtgärder för att påskynda frågans lösning. avlämnade delbetänkande (Ds Ju 1981:22) Hemligavlyssning har frågan om avvägningen mellan anonymitetsintresset och intressetav tvångsmedelsanvändning behandlats endast såvitt gäller telefonövervakning,dvs. a. uppgifter om till vilket abonnentnummer ett samtal har ringts samtfördröjning eller avbrytande av telefonsamtal. Förslaget i den delen innebär iförhållande till nuläget en skärpning så till vida att åtgärderna i principinte får sättas in mot massmediaföretag utan tillstånd av domstol. Betänkandetremissbehandlas f. n. Remissfiden går ut . Innanremissinstanserna har lämnat sina synpunkter vill jag inte säga något om hurden kommande regleringen bör vara utformad. Det är emellertid klart att fråganom meddelarskydd kommer att uppmärksammas. 71 (): Jag ber att få tacka justifieministern för svaret på mininterpellation. Detär en grundläggande princip i vår tryckfrihetsrätt att det skall stå var och enfritt att meddela uppgifter till offentliggörande i tryckt skrift tillskriftens författare, utgivare, redaktör eller liknande. Den principen harkommit till uttryck i en av våra grundlagar, nämligen tryckfrihetsförordningen. Ispeciella situationer - det är det vi diskuterar här - kan det uppståkonflikt mellan kravet på skydd för meddelares anonymitet och samhälletsintresse av effektiva möjligheter att utreda brott. I samband med brottsutredningkan åklagar- och polismyndigheter under vissa förutsättningar ingripa medtvångsmedel av olika slag, bl. a. beslag, husrannsakan och telefonavlyssning.Bestämmelserna härom har givits generell räckvidd. Det innebär att det i ochför sig är möjligt att företa ingripanden exempelvis på en tidningsredakfioneller hos en nyhetsbyrå. Härvid finns givetvis risk för att den som företartvångsåtgärder kommer i besittning av ett anonymitetsskyd-dat meddelande. Viktenav att upprätthålla tryckfrihetsförordningens principer om skydd för meddelaresanonymitet talar för att myndigheterna bör visa återhållsamhet när det gälleratt förordna om användning av tvångsmedel i fall där man riskerar en krock meddet grundlagsfästa anonymitetsskyddet. Föratt förekomma missförstånd vill jag understryka att jag inte anser det varariktigt att helt frita vissa lokaler och personer i massmedievärlden frånsådana ingripanden. Något journalistfrälse eller dylikt bör vi inte skapa. Entidningsmedarbetare som misstänks för ett allvarligt brott som inte har sambandmed hans publicistiska verksamhet måste givetvis bli utsatt för polisspaningprecis som alla andra medborgare. Vad jag vill värna om är allmänhetensförtroende för att om den lämnar meddelanden fill ett massmedieföretag skallden - jag vill gärna säga så - hundraprocenfigt kunna lita på att de intekommer i obehörig ägo. Meddelarskyddet är en grundläggande fri- och rättighet ien demokrafi med vår syn på den enskildes rättigheter. Motden bakgrunden är det nödvändigt att man uppmärksammar den intressekonflikt somuppkommer i fall av det nu aktuella slaget och beslutsamt ger sig i kast medatt på bästa sätt lösa de grannlaga avvägningsproblemen som består inödvändigheten att skydda meddelares anonymitet och ge polisen verksamma medeli brottsbekämpningen. Med tanke på den vikt som grundlagen tillmäteranonymitetsskyddet har avsaknaden av särskilda regler och vägledande uttalandenom hur de straffprocessuella tvångsmedlen skall användas i dessa situationerunder framstått som synnerligen otillfredsställande. Fråganställdes på sin spets i samband med den s. k.IB-affären. Det uppstod en livlig diskussion om allmänhetens förtroende för attuppgifter som lämnades till massmedieföretag inte fördes vidare till obehörig,sedan en allmän åklagare hade förordnat om husrannsakan påFolket i Bild kulturfronts redaktion och forslat med sig bl. a. stora delar avtidningens bildarkiv. Fråganom värnet om den enskilde medborgarens fri- och rätfigheter upptog i detsammanhanget intresse i flera debatter. Därvid uppträdde dåvarandefolkpartiledaren både och idenna kammare. Han ställde därvid krav på snabba insatser för att hindrakrocken mellan användning av tvångsmedel och det grundlagsfästameddelarskyddets upprätthållande. Jagvill erinra om att den socialdemokratiska regeringen handlade mycket snabbt.Det kom en skrivelse från med begäran omatt man skulle verka för en förstärkning av meddelarskyddet. Redan i januari1974 tillsattes flera s. k. IB-utredningar. Jag deltog i det arbetet. I vissafall har man nått fram till positiva beslut, bl. a, har man fått enförstärkning av meddelarskyddet i tryckfrihetsförordningen från den 1 januari1978, Menpå den punkt som vi nu diskuterar har det gått väldigt långsamt. Det fannsutredningar framme då den socialdemokratiska regeringen störtades 1976, År 1978påtalade jag att det tog innan man tog upp frågan, och jag kritiseradeatt den bakades samman med en rad andra problem. vet vi att man på nytthar förlorat i tempo genom att man i tilläggsdirektiv har prioriteratförstärkningen av befogenheterna för polis och åklagare. Nufår jag höra av jusfitieministern i en regering med liberalt inslag att detinte kommer något betänkande i den frågan förrän i mitten av . Vikommer alltså att kunna fira tioårsjubileum i förhållande till IB-affären innanfrågan har blivit löst, trots att så många förberedelser gjordes under densocialdemokratiska regeringens tid. Jaghar ställt två frågor. På den ena har jag fått svaret om tidtabellen förutredningen. skall det komma ytterligare ettbetänkande, som väl då skall handla om en baslag till skydd för särskildaintressen, bl. a. anonymitetsintresset. Det andra beskedet jag har fått är kommer att skicka det betänkande som har kommit på remiss och attremisstiden utgår . Nuvill jag fråga justitieministern: det då inte bättre att man behandlar dessafrågor i ett sammanhang? Jusfitieministern säger här att frågan ommeddelarskyddet kommer att "uppmärksammas" i samband med att manbehandlar förslagen om hemlig avlyssning. Ja, man bör väl både uppmärksammaoch tillgodose anonymitetsskyddet. Är inte den bästa vägen då att behandla bådedet redan avlämnade betänkandet och det väntade betänkandet i ett sammanhang?Först då kan man enligt min uppfattning på ett riktigt sätt fillgodose detgrundlagsskyddade meddelarskyddet. Det som tar upp här är väl att kommittén har föreslagitinförande av nya tvångsmedel utan att föreslå regler som ytterligareförstärker anonymitetsskyddet i de fall då de nya tvångsmedlen kan komma attanvändas. Jag vill understryka vikten av att man, som jusfitieminister 1978, får en samlad lösning på problemen med avvägning mellan demotstående intressena. De är ju principiellt desamma för olika typer avtvångsmedel. Mensom jag sade vill jag inte innan remissvaren har kommit in ta någonställning till hur propositionen skall utformas. Jag är emellertid, det villjag säga, angelägen att få fram en proposition, och grunden för det ärnaturligtvis den betydelse som användande av tvångsmedlen har vid bekämpningenav narkofikabrottsligheten. I det arbetet vill jag inte att det sker någontempoförlust. Jag tycker inte att det är uteslutet att man iavvaktan på den samlade lösningen, som ju kommer fram genom det väntadebetänkandet, skall kunna införa en särskild reglering beträffandeanonymitetsskyddet vid användning av de nya tvångsmedlen. Jag lovar attöverväga den frågan noga när jag har sett remissutfallet på betänkandet omtvångsmedel. 73 (): Jag tycker att det tillägg som jag fick till svaret åtminstone i vissaavseenden var lugnande och innehöll tillfredsställande besked. Vadjag talar om är baslagen, som jag vill kalla den, som skulle medföra att mankunde särbehandla ett intresseområde som är vikfigt från min utgångspunkt,nämligen skydd mot röjande av anonymiteten och det som gällerefterforskningsförbudet enligt tryckfrihetsförordningen. Det mesttillfredsställande enligt min mening vore självklart att man fick den baslagenantagen i anslutning fill behandlingen av de förslag som skallkomma såsom ett resultat av tvångsmedelskommitténs betänkande om hemligavlyssning. Nuantyder justifieministern ett annat alternativ, nämligen det att man på någotsätt skall kunna fillgodose de här kraven . Jag är inteberedd att ta ställning fill detta, men jag finner det posifivt attjustitieministern när det gäller den grannlaga intresseavvägning som här skallske ändå är införstådd med att anonymitetsintresset inte bör få vika för andraintressen. Jag vill också gärna säga att jag är fullt medvetenom att de förslag som senast framlagts i det betänkande som nämnts ärviktiga då det gäller att skydda enskilda människor mot den extremt grovabrottsligheten, särskilt narkotikabrottsligheten. Överläggningenvar härmed avslutad. 16 § Svar påinterpellation 1981/82:75 om skolans förstärkningsresurser har frågat mig om jag står fast vid de principiellatankegångar som låg bakom införandet av förstärkningsresursen i och- om så är fallet vilka åtgärder jag avser vidta dels för att dessa principerskall vara styrande för resursfördelningen i , dels för attförhindra att den utveckling som skett i upprepas vid fördelningenav förstärkningsresursen i gymnasieskolan. Förgrundskolan var det tidigare så att statsbidragssystemet och övriga regler förskolarbetets bedrivande förhindrade att resurserna användes på bästa sätt medhänsyn till lokala behov och erfarenheter. För gymnasieskolan finns fortfarandesådana låsningar. Dengrundläggande principen för införandet av det nuvarande statsbidragssystemetför var att genom en decentralisering av besluten omundervisningens organisation och användningen av anvisade resurser göra detlättare att bemästra samma krav på utbildningsstandard i olika miljöer. Detankommer i första hand på skolstyrelsen att fördela kommunensförstärkningsresurs. Skolstyrelsen är vid sin fördelning bunden av skolans målsom bl. a. innebär att skolan skall ge särskild hjälp till elever medsvårigheter. Läroplanen för (Lgr 80) beskriver faktorer somskolstyrelsen kan ta hänsyn till för att åstadkomma en fördelning efter behov. Dithör dels de yttre förutsättningarna för arbetet i skolan, t. ex. den omgivandesociala miljön, elevgruppens sammansättning och personaltillgången, delsskolarbetets resultat och de slutsatser man har dragit för den fortsattaverksamheten. Riksdagensbeslut om detta statsbidragssystem innebär att skolstyrelserna under frihet ochansvar skall fatta beslut om resursanvändningen. Att utfärda centralt bindanderegler för resursanvändningen skulle strida mot beslut och reformenssyfte. Jag har därför inte för avsikt att föreslå att några sådana reglerinförs. Däremot förutsätter en fri resursanvändning att fortbildning ochvidareutbildning blir viktiga hjälpmedel när det gäller att få alla berörda attinse problemens vidd och bli lojala i fråga om målen. Regeringen har ipropositionen om skolforskning och personalutveckling föreslagit betydligtökade insatser på detta område. Det är också viktigt att klargöraför alla skolstyrelser och skolledare att resursernas fördelning efterelevernas behov inte är en fråga som kan fillåtas stå tillbaka för olikapartsintressen. Samverkansförhandlingar med personalorganisationerna får inteleda till att arbetsgivaren gör avsteg från de mål riksdag och regering angettför resursernas fördelning. Jagär medveten om att anpassningen av resursfördelningssystemet i grundskolansriktning mot det av angivna målet gått långsammare än man hoppades dådet infördes. Detta motiverar emellertid inte en återgång fill det gamlasystemet. Inte heller anser jag att det utgör någon grund för att hysa oro föranvändningen av en förstärkningsresurs i gymnasieskolan. Särskilt i tider avresursknapphet är det angeläget att resurserna fördelas efter behoven. Det ärmin övertygelse att resurserna i såväl som gymnasieskolan bäst kanutnyttjas som stöd för olika behövande elevgrupper genom ett system med enförstärkningsresurs vars användning beslutas lokalt. 75 (): Jag tackarstatsrådet för svaret på min interpellafion. Låtmig inledningsvis deklarera att jag självfallet är anhängare av attresursfördelningen skall ske lokalt i de olika skolstyrelserna. Detta innebärinte att det centrala organet kan låta utvecklingen löpa helt fritt. Märker manatt utvecklingen står i strid med de mål som riksdag och regering lagt fast,måste man naturligtvis reagera. Detta bryter inte mot den grundläggandeuppfattningen att kommunerna har ansvaret för resursfördelningen. Det härunderstryks ju också av att ungefär hälften av landets kommuner efterfrågarnågon typ av råd, exempelvis i form av arbetsmodeller eller utvärderingsmodellerför sitt lokala arbete. Studerarman de dokument som ligger till grund för dagens statsbidragssystem, allfifrånSIA-utredningen, SIA-proposifionen, utskottsbetänkandet med anledning därav,förslaget till nytt statsbidragssystem till propositionen 1977/78:85, så finnerman att det resonemang jag här för är mycket väl förankrat i dessa skrifter.Ingen efterfrågar centralstyrning. Vad vi strävar för är att målskall uppfyllas. Eftersomsvaret på interpellationen är litet svårt att tyda, vill jag ge ytterligarebakgrund till de frågor jag ställt fill statsrådet. Jag har hämtat mittunderlag för interpellationen i den utvärdering som har gjortav resursfördelningen. Den finns redovisad i en rapport av den 21 september1981 som heter SI A-uppföljningen. Jag tänker ta några av de mestuppseendeväckande resultaten ifrån den utredningen för att ytterligare belysavarför jag framställt denna interpellation. Serman exempelvis på hur förstärkningsresursen i olika kommuner fördelas fillskolenheterna, finner man att av förstärkningsresursen fördelasproportionellt efter antalet elever ute i de resp. skolenheterna. Då skall vikomma ihåg att denna förstärkningsresurs har fillkommit för att fördelas efterbehov och således ej för att fördelas proportionellt efter elevantal.Visserligen finns det skillnader mellan olika typer av kommuner och mellan olika kommuner, men som helhet kan sägas attsiffran är ett mått som är något så när giltigt för samtliga kommuntyper. Av Lgr 80 framgår klart vilken typ av kriterier som skallgälla vid den lokala resursfördelningen. Ser man på den utvärdering som hargjorts, finner man att mer än hälften av landets kommuner - närmare bestämt -ej har använt sig av kriterier över huvud taget som underlag vidresursfördelningen. Här kan man se en klar tendens, att ju större kommunen är,desto vanligare blir det att särskilda kriterier används vidresursfördelningen. Av de kommuner som använt kriterier vid fördelning är detendast 70 som har dessa fördelningsgrunder fastställda i skolstyrelsen. Man kanalltså konstatera att av de 266 kommuner som svarat på är det endast70 som har fastställt kriterier för resursfördelningen i skolstyrelsen. Dåskall vi komma ihåg att det är skolstyrelsen som har ansvaret lokalt för attfördela resurserna och för att se till att de mål som har lagts fast avriksdagen uppfylls. I väldigt många kommuner överlåts alltså fördelningsarbetettill tjänstemän. Av utvärdering framgår också att detendast är av landets kommuner som tilldelar rektorsområdenaförstärkningsresurser, fördelade på olika årskurser och stadier. Man kan ocksåse en tendens att resurser förskjuts mot högstadiet. Man kan på dessa grunderanta att låg- och mellanstadiet får släppa resurser till högstadiet för att detdär skall kunna bildas särskilda 20-grupper. Detta styrks av den utvärderingskolöverstyrelsen har gjort och av de djupstudier som gjort avnämnda utvärdering. Mot den här bakgrunden finns det anledning attuppmärksamma de signaler som kommit om de besvärliga arbetsförhållandena pålågstadiet. Detta, herr talman, är alltså bakgrunden fill mininterpellafion. Man frågar sig faktiskt om statsrådet över huvud taget hartagit del av den utvärdering som har gjort. Läser maninterpellationssvaret kan man få intrycket att så inte är fallet. Därför villjag fråga om hon uppmärksammat den utvärdering somskolöverstyrelsen gjort och i så fall vilka slutsatser hon drar av den.