prot · G509118 · 1981-12-31 00:00:00 — k. marginalskattereformen - som ju innebär ökad totalskatt genom nyalöneskatter, urgröpt indexreglering och försämrade avdrag - får inteytterligare försämras genom kommunalskattehöjningar som genomförs iförhoppningen att de inte direkt skall märkas i källskattetabellerna. När herrJansson här säger att den skattebetalare som betalar in sin kommunalskatt villatt den skall användas fill det och det, så är det väl lika bra att säga somdet är, att folk i allmänhet inte har någon känsla alls för vad som ärstatsskatt och kommunalskatt. Det är det totala skattetrycket som spelar någonroll. Det är den alltför höga marginalskatten som har lett till många av vårabekymmer. De sänkningar av statsskatten som regeringen här föreslagit,visserligen i blygsam omfattning, har motverkats av smyghöjningar avkommunerna som de har räknat med inte skall märkas. Somhar påpekats bl. a. i en artikel av statssekreteraren i budgetdepartementetBengt i dagens nummer av , är det faktiskt på detsättet att de senaste höjningarna i övervägande utsträckning beror på en alldelesonödig skattehöjning, som socialdemokraterna med kommunisternas ochcenterpartiets hjälp drev igenom i . Så tungt väger alltså idet här fallet. Tillsist en fråga till de socialdemokratiska företrädarna, och det finns ju mångasom kan svara på den: Kommer en socialistisk majoritet i den här kammaren attbetala tillbaka de 3,6 miljarder som dras in till statskassan, till kommuneroch landsting? Det är en s. k. rak fråga. Det går att svara ja eller nej påden. Jag ber attfå yrka bifall till reservationerna 2 och 4. 4 ()replik:, Jag skall besvara den fråga som senast ställde och som hanville ha ett rakt svar på: Jag har förhoppningen att det finns någon ellernågra förnuftiga riksdagsmän i det här huset, som vid voteringen ser till attden indragning av kommunalskattemedel som borgarna vill göra inte genomförs.Det finns möjlighet att fatta ett sådant beslut, och det är denutgångspunkten jag utgår från. Sedanär jag ganska förvånad över nästan nonchalanta, för att inte sägaokollegiala, uppträdande gentemot kommunala förtroendemän. Han har tidigare,alldeles , varit en sådan förtroendeman här i Stockholmskommun, landets största kommun. Men har han ingen somhelst känsla för att kommunala förtroendemän ute i landet kan känna ett ansvarför ekonomi eller för medborgarna, som finns bakom alla de siffror och beloppsom här räknade upp. Bakomdessa kalla siffror - miljarder och miljoner - finns ändå, ,enskilda människor, som betalar skatt till kommuner och landsfing och tillstaten. För denna skatt vill medborgarna ha omsorg och omvårdnad av samhället -i den utsträckning som man bl. a. ute i kommunerna har bestämt sig för att gedem denna service. LennartBlom säger nu att sedan har förverkat människorsförtroende genom sitt uppträdande i olika sammanhang. Är det inte lika bra,, att vi avskaffar den kommunala självstyrelsen, som vi har satt såhögt i det här landet, om vi inte tilltror kommunalmännen förmågan att taansvar för de ekonomiska, polifiska och andra beslut som fattas ute ikommunerna? Den här närvarande kommunministern kanske kan berätta om sinatankar i det avseendet. Nusäger : Vi vill inte tvinga kommunerna att höja skatten. Vi villtvinga dem att inte höja skatten. Men konsekvensen av de föreslagnaindragningarna är ju de resultat jag har pekat på. Skall kommunerna, när deblir av med dessa skattemedel, kunna hålla den service de har bestämt sig föreller skall man drastiskt dra ned samhällets stöd, vilket drabbar många människori kommunerna som verkligen behöver det - människorna bakom miljarderna, som jagförsökte säga? Vill man inte dra ned det stödet blir resultatet att man måstehöja skatten - om man skall kompensera sig för den nu föreslagna indragningenav kommunala skattemedel. 5 ()replik: Jag kanske skulle upprepa frågan till : Kommer ensocialistisk majoritet i denna kammare att till kommuner och landsfing betalafillbaka de 3,6 miljarder som dras in fill statskassan? På min fråga svaradeherr att han inte trodde att det skulle bh ett sådant beslut. Fråganvar inte alls den, men har flera tillfällen under den kommandedebatten att komma tillbaka och redovisa om de skall betalas tillbaka ellerinte. F.ö., herr talman, har jag inte på minsta sätt underkänt kommunalmännensansvarskänsla - även om jag måste notera att en höjning av kommunalskatten från20 till på fio år och en ökning av antalet anställda från en halv miljontill en miljon kanske inte är det bästa uttrycket föransvarskänsla. Men på den punkten har vi olika värderingar. Minakritiska ord om går tillbaka på uppfattningen att det ärfarligt för en organisation att spänna sina argument för hårt och att beskrivavarje förändring såsom en orsak till en nödvändig skattehöjning. Erfarenhetenvisar att det inte blir så. Det blir inte nödvändigt med skattehöjningar påöver med anledning av det här förslaget. Kommunalmännen är mycketskickliga, och deras väljare är synnerligen hågade att sätta press på dem ochförklara att de får fortsätta att rationalisera. statliga verksamheten rafionaliserar vi kraftigt. Varför skall man intekunna göra det i den kommunala? Där finns mycket att hämta fortfarande. Anf.6 () replik: Vi har utställt vissa löften som vi kommer att infria vid ensocialdemokratisk valseger . Det är för det första att rätta till eneventuell genomförd försämring av sjukförsäkringen. Det är för det andra atträtta fill försämringen av arbetslöshetsförsäkringen. Detta har vi klart lovat. Vihar också sagt att vi skall se fill att pensionärerna skyddas mot ytterligareindragningar, att den värdesäkra pensionen återställs. LennartBlom kräver att jag skall ge ett rakt svar på frågan, hur vi skall göra med depengar som indragits till staten. Det är en sak som vi får titta särskilt på.Men jag tror inte att någon kräver av oss att vi vid en socialdemokratiskvalseger skall klara av att med en gång rätta till allting somborgerliga regeringar ställt till . De nu uppräknade löftenahar vi utställt därför att de gäller saker som vi anser är grundläggande förden sociala välfärden, nämligen sjukförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringenoch pensionerna. Sedan får vi se vad vi orkar med i övrigt. Menvi skall ju votera om det här förslaget. Om det finns några borgerligaledamöter som har känsla för den kommunala verksamheten, finns det möjlighetför dem att då se till att detta borgerliga förslag inte blir riksdagensbeslut. Anf.7 () replik; Jag noterar att inte är beredd att nu utlova att depengar, som enligt majoritetens uppfattning av oUka skäl nu måste betalas in tillstaten, skall betalas tillbaka till kommunerna. Han anser det med andra ordoundgängligen nödvändigt för staten att behålla dem. Då tycker jag den kritikPaul riktat mot uppläggningen av besparingskampanjen borde dämpas nedhögst betydligt. Jagvill också, herr talman, notera att de löften som socialdemokraterna avgivitnär det gäller indexskyddet för folkpensionen, arbetslöshetsförsäkringen ochsjukförsäkringen kommer att kosta en hel del. Man har ju avgivit ytterligareett löfte; man skall höja momsen - jag tycker att katalogen bör görasfullständig. Jag noterar alltså att socialdemokraternauppenbarligen anser att den här indragningen är så nödvändig att pengarna intekan återställas, om socialdemokraterna får majoritet. Det är ett värdefulltpåpekande - det betyder ett senkommet erkännande av att statsfinanserna har ettsådant samband med kommunerna att en indragning är motiverad. Talmannenanmälde att anhållit att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare repHk. 8 (vpk): De borgerliga regeringarna har vidtagit enrad åtgärder som försvårat för kommuner och landsting att fullgöra sinauppgifter. Det har skett bl. a. genom försämrade statsbidrag till olikaverksamheter. Det angivna syftet med attackerna har varit att den kommunalakonsumtionsökningen skall begränsas. Till sin innebörd har de dock varitangrepp på kollektiva omsorger och ingått i en allmän socialnedrustningspolitik. Fräckheten har ökat, och att direkt beröva kommunernaskatteinkomster, som regeringen nu söker genomdriva förslag om, är väl dethittills grövsta angreppet. kommunisterna avvisade regeringens förslagi budgetpropositionen att beröva kommuner och landsfing 3 miljarder kronor1983. Vår ståndpunkt är att en sådan åtgärd skulle förvärra den ekonomiskasituationen inom den kommunala sektorn och skapa allvarliga problem. Den skulleockså förvärra arbetslösheten. Regeringen söker skyla de nya attackerna genom att tala omett förväntat överskott i kommunerna 1983. Ett sådant beräknat överskott ärdock tillfälligt och skulle vara välkommet för att avhjälpa akuta brister ochbekämpa arbetslösheten. Regeringens förslag innebär att pengarna skall tas frånkommunerna och tillföras statskassan. Någon utfästelse om att på motsvarandesätt tillföra kommunerna extra resurser vid sämre utfall har givetvis integjorts. Tvärtom kan man förvänta en fortsättning på den väg som regeringen nuhar slagit in på. Det skulle gå att göra en ganska lång lista över kommunersom kommer att drabbas mycket hårt av att skatteintäkter undandras dem. Låt migbara ta ett exempel från mitt eget län. , som är en sysselsättningsmässigt synnerligen hårtdrabbad kommun, berövas 7,6 milj. kr., vilket motsvarar i utdebitering.Och detta sker i ett läge då kommunen skulle behöva extra resurser för attmotverka arbetslösheten. berövas samtidigtresurser motsvarande utdebitering. Jag skulle som sagt kunna fortsätta den här uppräkningen,men det här exemplet kan räcka för att belysa att det i verkligheten inte finnsnågot överskott att lägga beslag på. Det finns stora behov i de.flesta kommuner. Efter olika turer mellan de borgerliga partiernaåterförvisades den del av finansutskottets betänkande som rörde den kommunalaekonomin, när behandlade den ekonomiska politiken. Vimotsatte oss från vpk förslaget om återremiss. Syftet med en återremiss varuppenbart. Det handlade om att skulle få igenom ytterligareförsämringar för kommuner och landsting. Vi betecknade regeringsförslaget somgrovt rån och varnade kommuner och landsting: Rånarna ämnar komma igen! är de här, maskerade i finansutskottets betänkande nr21. Farhågorna har besannats. har framtvingat ytterligareförsämringar för kommuner och landsfing. Det finnsnågra vikfiga fakta som bör uppmärksammas i denna fråga. Kommunernas ofta prisadebeskattningsrätt inskränks på ett mycket allvarligt sätt. Skattebetalarna tvingas att via denorättvist verkande kommunalskatten tillföra statskassan betydande medel. För att klara den kommunalaverksamheten skulle man behöva stora skattehöjningar som kompensation för vadregeringen tar från kommunerna. Detta söker man dock, främst från ,motverka med hot om skattetak. Sociala försämringar och ökad arbetslöshet blirdå det enda alternativ som bjuds. Det som från början påstods vara enåtgärd för att dra in ett förväntat tillfälligt överskott inom den kommunalasektorn framstår allt tydligare som ett led i fortsatta attacker mot kommuneroch landsting. Därom vittnar såväl påstridiga moderata reservanter somöverenskommelsen mellan de borgerliga partierna om en expertgrupp för merpermanenta åtgärder. Det erkändes också i debatten här i kammaren. Mot denna bakgrund borde socialdemokraterna ifinansutskottet ha dragit öronen åt sig och inte biträtt ståndpunkten att detfinns ett överskott inom den kommunala sektorn. De socialdemokratiskareservanterna skriver helt riktigt: "Regeringens förslag inskränkerkommunernas och landstingens beskattningsrätt. Det är ett principiellt mycketallvarligt steg, som öppnar slussarna för längre gående ingrepp iframtiden." Med sitt ställningstagande har även socialdemokraternagivit ett finger åt principen att kommunerna kan berövas skatteintäkter. Det ärgivetvis en skillnad mellan rån och lån, men nog har socialdemokraternamedverkat till det man varnar för - att öppna slussarna för längre gåendeingrepp . Insättningen på skattereserveringskonto innebärvisserligen att kommunernas pengar inte direkt försvinner i budgetministernstomma kassaskrin. Men förslaget innebär också att uttag får ske endast eftermedgivande av regeringen. Det torde behövas starka påtryckningar för att fåregeringens medgivande. Jag är inte övertygad om att ens en socialdemokratiskregering kommer att visa generositet, eftersom man accepterar principen om atti vissa lägen frånta kommuner och landsting skatteintäkter. Huvudalternativet måste vara att avvisa förslagen attberöva kommuner och landsting skatteunderlag. Det gör vi också från vpk. Detenda skälet för att - om vårt förslag faller - acceptera det socialdemokratiskaförslaget är att möjligheten då finns kvar att genom aktivitet ochpåtryckningar ute på det kommunala fältet återkräva kommuners och landstingsrättmätiga skatteintäkter. De olika attackerna från de borgerliga regeringarna motden kommunala sektorn har, som jag inledningsvis anförde, motiverats med attden kommunala volymökningen måste begränsas. Socialdemokraterna anser att denbör stanna vid , regeringspartierna vid och vid O %. Menhela denna diskussion måste sättas in i sitt rätta sammanhang. Beräkningar somgjorts av kommunalekonomiska arbetsgruppen - där såväl regeringen somkommunförbunden varit representerade - visar att enbart befolkningsutvecklingenoch fullföljandet av vissa planerade reformer och utbyggnadsprogram kräver enökning och 1983. Då har man inte räknat med några nyaåtaganden, trots stora behov. Tilldetta kommer också det ökade trycket på kommunerna som följd av regeringenspolitik i övrigt. Man undandrar resurser från kommunerna genom en serieåtgärder, som man medverkar fill att behoven av serviceökar. Detta går inte ihop. Jagvill gärna fråga regeringspartiernas företrädare: ni exempelvis attattackerna mot sjukförsäkring, arbetslöshetsförsäkring, bostadsstöd, pensionärernasvillkor osv. skall gå spårlöst förbi i den kommunala verksamheten? Niframtvingar en volymökning, om ni inte kallt räknar med försämringarför redan svaga grupper i samhället - och det är naturligtvis vad ni gör. Helaer politik går i själva verket ut på att försämra villkoren för stora grupper.Det sker genom attackerna mot olika reformer, och det fullföljs genomattackerna mot kommuner och landsting. De pläderar för en särskild "expansionsavgift"för kommuner där konsumtionsutvecklingen översfiger den målsatta utvecklingen,som det heter i moderatreservafionen. Utöverde sociala verkningarna av denna politik bör man också uppmärksamma de negativaeffekterna på sysselsättningen av åtstramningarna mot kommuner och landsting.Arbetslösheten, särskilt bland kvinnor och ungdom, kommer att öka ytterligaregenom att nyanställningar inte kan ske i samma omfattning som . Påvissa områden tvingas man även minska personalen. Även inom byggnadsverksamhetoch industri förvärras sysselsättningsläget genom att den kommunala sektornsefterfrågan minskar. Regeringspolitiken mot kommuner och landsfing leder fill allvarligasociala problem. Den drabbar de svagaste grupperna hårdast och den leder tillökad arbetslöshet samt även till försämrad samhällsekonomi. Det är den naknasanningen. Därför måste denna politik bestämt tillbakavisas. Jagyrkar bifall fill vpk-motionen 1567 i de delar som behandlas i finansutskottetsbetänkande nr 21. 9 (): Utvecklingen av den kommunala ekonomin har fått alltstörre betydelse i arbetet med att återställa balansen i vår ekonomi i desshelhet. Detta kan knappast överraska någon. Avden offentliga konsumfionen ligger nämligen på kommunerna. De väntas ocksåsvara för nästan hela den reala ökningen av de offentliga utgifterna i år.Därför bör det slås fast att den kommunala expansionen, som under 1970-taletssenare del var , ovillkorligen måste dämpas, om vi skall ha någrautsikter att uppnå balans i samhällsekonomin. 1980års långtidsutredning ansåg att den kommunala expansionen måste begränsas till1 % . Men trots de åtgärder som vidtogs för att begränsa det finansiellautrymmet , bl. a. genom uppdelning av skatteutjäm- 2 protokoll 1981/82:118-119 ningsreformens andra steg , blev den kommunalakonsumtionsökningen detta år . fastställde målet för denkommunala konsum-fionsökningen till högst . blir det enavsevärd dämpning, det kan vi konstatera, men enligt planerna kommerexpansionen ändå att bli för primärkommuner och landstingskommunersammanlagt. För enbart landstingskommunerna kan vi förutse en ökning på . Den reviderade rapporten om volymutvecklingen av denkommunala verksamheten ger inte anledning att gå ifrån den målsättning somriksdagen fastställde . Detta slås också fast i regeringensbudgetförslag. bör alltså de riktlinjer gälla som innebär attvolymökningen begränsas till . I propositionen sägs också klart ifrån att statsmakternainte får besluta om reformer som ökar de offentliga utgifterna och spolierarvåra möjligheter att hålla den kommunala volymökningen inom den angivnagränsen. Mittenparfiernas företrädare i finansutskottet har ireservation nr 1 tillstyrkt propositionens förslag att den kommunalavolymutvecklingen bör begränsas till . har i reservafion nr 2 förordat att denkommunala expansionen skall begränsas till O %. Helt obekymrade om desvårigheter som landets kommunalmän står inför vidhåller de ett orealistisktförslag. Genom att inte stödja mittenpartiernas förslag i utskottet harmoderaterna medverkat till att socialdemokraternas förslag om en 2-procentigvolymökning fått majoritet i utskottet. Detta är en arbetsmetod som även för de socialdemokratiskaledamöterna i riksdagsutskotten måste innebära nya och sällsamma situationer. rad frågor befinner de sig plötsligt och oväntat i majoritet. Men det är enmajoritet som de förvärvar genom passiva stöd och som försvinnerhär i kammaren när detta moderata stöd rycks undan. Så förhåller det sig ocksåmed det socialdemokratiska majoritetsförslaget vad gäller riktlinjerna för denkommunala konsumtionsutvecklingen, sedan har förklarat attmoderaterna i slutvoteringen här i kammaren ämnar stödja mittenpartiernasreservation 1, vilket jag självfallet tycker är bra och riktigt. Enligt socialdemokraternas förslag bör den kommunalakonsumtionen totalt sett tillåtas öka , dvs. inte bara under1982 utan också åren framöver - om jag läser betänkandet rätt. Som huvudmofivanför socialdemokraterna att två verksamheter måste tillåtas expandera i vissutsträckning, nämligen äldreomsorgen och barnomsorgen. Dessa två områden har prioriterats även avregeringsparfierna, f. ö. även av trepartiregeringen, dock med den klaramarkeringen, att utrymme för en expansion inom dessa två områden måste skapasgenom minskade utgifter på andra områden. Några sådana villkor ställer inte socialdemokraterna, ochdet behövs ju inte heller, om man tror att balans i svensk ekonomi inom rimligtid skulle kunna uppnås trots en 2-procentig årlig tillväxt. minbestämda övertygelse att detta inte är möjligt. Föratt belysa detta går jag fillbaka så långt som till behandlingen av 1975 årslångtidsutredning . Då hävdade den socialdemokrafiska regeringen attdet totala utrymmet för ökad offentlig konsumtion i alltväsentligt var intecknat genom redan fattade beslut. Sedandetta uttalande gjordes har villkoren för och övriga industriländersekonomiska utveckHng blivit allt hårdare. Fyrdubblade oljepriser - jag räknarhär -, minskad fillväxt i världshandeln, ökadprotekfionism, hårdare konkurrens från nya industriländer och en oroligarevalutamarknad har ökat våra svårigheter att få balans mellan produktion ochkonsumtion, mellan export och import och mellan inkomster och utgifter istatens, kommunernas och landsfingens budgetar. Motdenna bakgrund var det knappast överraskande att långtidsutredningansåg det helt nödvändigt att den kommunala expansionen dämpas till högst 1 %per år första hälft. Som jag fidigare nämnt var detta ocksådet mål som regeringen föreslog och godtog . Nuinser även socialdemokraterna vårt allvarliga ekonomiska läge enligt vad deskriver i utskottsbetänkandet. Där kan man läsa följande på s. 23: "Enligtvad som anförs i motionerna måste emellertid utbyggnaden av den offentligakonsumtionen och av transfereringarna från den offentliga sektorn begränsas medhänsyn till nödvändigheten att skapa erforderligt samhällsekonomiskt utrymmeför att öka investeringarna och ta ned underskottet i bytesbalansen." Dettaligger helt i linje med vad regering och riksdag tidigare slagit fast och vadäven socialdemokraterna i finansutskottet sagt i de reservationer som de fogattill tidigare betänkanden. Omni socialdemokrater , , verkligen menar vad ni skriver ibetänkandet - det jag citerade - då är det minst sagt gåtfullt hur ni kanförorda en expansion på . Det skulle innebära en kraffigareökning än vad kommunernas egna planer skulle leda till . Skullevi släppa fram en så stor volymutveckling inom den kommunala sektorn, skulle vispoliera våra möjligheter att hålla tillbaka de totala offentliga utgifterna iden utsträckning som är helt nödvändig, om vi vill återvinna balansen i vårekonomi. Därför bör det socialdemokratiska förslaget om en 2-procenfig kommunalexpansion avslås. Sammanfattningsvisskulle man kunna säga att de tre förslag om konsumtionsutveckling somriksdagen har att ta ställning till skulle kunna karakteriseras så här:Socialdemokraternas förslag om en ökning betyder att man hamnar ivänsterdiket med ökade ekonomiska balansproblem . kravpå nolltillväxt blir obevekligen en dikeskörning åt höger, medorimliga krav på snabb neddragning av den kommunala verksamheten redan under år1983. Vill vi hålla oss kvar på vägen, bör vi alltså godta regeringens förslag,dvs. Nr 118 håller fast vid riksdagensuttalande om en ökningstakt på 14 aoril1982 " talman! Jag övergår nu fillatt tala om de åtgärder som utskottet föreslår för att begränsa den kommunala konsumtionsutvecklingen i första Den kommunala hand . ekonomin frågan om den kommunala ekonominvid riksdagsbehandlingen den 10 marsåterremitterades till utskottet förelåg ett förslag från ,och moderata samlingspartiet om provisoriska åtgärder för 1983.Förslaget bygger på tre av de komponenter som fanns med i regeringensursprungliga förslag. Den första komponenten är en reducering avskatteunderlaget från juridiska personer till O % för landstingen och förprimärkommunerna. Det innebär en indragning från landstingen med 1,75 miljarderoch från kommunerna med 1,265 miljarder, sammanlagt drygt 3 miljarder. Det ärca 2 miljarder mer än enligt regeringens ursprungliga förslag, som innebar enreducering av skatteunderlaget från juridiska personer fill för bådelandsting och primärkommuner. Den andra komponenten är en reducering av återstående skatteunderlagmed för både landsting och primärkommuner. Det innebär en indragning frånlandstingen med 345 milj. kr. och från primärkommunerna med 511 milj. kr.,sammanlagt 856 milj. kr. Det är ca 1,1 miljarder mindre än regeringensursprungliga förslag, som innebar att skatteunderlaget för landstingen skullereduceras och för primärkommunerna . Den tredje komponenten gäller den särskilda kompensationentill de landsting och kommuner som drabbas särskilt hårt av åtgärderna.Eftersom begränsningen av den kommunala sektorns finansiella utrymme enligt deförslag som jag nu har redogjort för är drygt 600 milj. kr. större än enligtregeringens ursprungliga förslag, ökas den särskilda kompensationen till hårtdrabbade landsting och kommuner från i propositionen föreslagna 200 milj. kr.fill 300 milj. kr. Sammantaget innebär utskottets förslag att landstingensoch kommunernas finansiella utrymme begränsas med ca 3,5 miljarderkronor, dvs. ungefär 0,5 miljarder mer än enligt propositionen. Socialdemokraterna har i reservation nr 3 fullföljt sinaförslag i partimotionen, som innebär att ca 3,5 miljarder av landstingens ochkommunernas skatteintäkter 1983 skall avsättas till en spärradskattereserveringsfond. Det har ju redogjort för här.Pengarna skall placeras på räntebärande konton, och regeringen skall någon gångi framtiden besluta hur och när varje kommun eller landsfing skall återfåpengarna.