prot · G50935 · 1981-12-31 00:00:00 — I den utsträckning som äldre personal tillkommer i taktmed att åren går och yrkeserfarenheten växer kommer också dessa problem delvisatt lösas. Hög personalomsättning drabbar i första hand barnen. Deras tillvarosplittras genom täta byten i vuxenkontakterna. Detta är olyckligt. Små daghem belägna inom bostadsområdet och med kontakterutåt till föräldrar och dagbarnvårdare och med öppen förskola ger för barnen enlugnare miljö. Det är viktigt att barnets kamratkrets behålls och attvistelsemiljön är den barnet känner till. Betydelsen av den öppna förskolans verksamhet kan inte nogunderstrykas. Jag hälsar med tillfredsställelse möjligheter till statsbidragäven för den verksamheten. I glesbygden ger den möjlighet för barn ochföräldrar att träffa varandra. Under ledning av kunnig personal förmedlaskunskap om barns behov, och föräldrarna får kontakter och möjligheter tillinformation och erfarenhetsutbyte. I förorter och bland invandrargrupper spelar den öppnaförskolan också en mycket stor roll. Deltidsförskolan skall, enligt socialtjänstlagen, utgöraett komplement till övrig förskoleverksamhet. Jag har mycket svårt att förståde yrkanden man från socialdemokraternas håll lägger fram därför att man intevill tillstyrka statsbidrag till deltidsgrupperna. består dock inteenbart utav tätorter. Vi har en stor landsbygd, och vi har glesbygd. För barnsom bor i den miljön finns det också behov av denna verksamhet. harkommunerna varit skyldiga att ställa platser till förfogande, men utan atterhålla något statsbidrag. Jag kan intyga att det är en solidarisk reform som nukommer att genomföras. Glesbygdskommunerna har ofta låg egen skattekraft ochlåg kvinnlig förvärvsfrekvens. Det har inneburit att en stor kostnad har lagtspå dessa kommuner för denna verksamhet. Jag vill inte hålla med dem som påståratt det nya statsbidragssystemet gynnar de kommuner som inte byggt utbarnomsorgen. Jag kan ge många exempel pä det motsatta och på att man i dagupplever nuvarande statsbidragssystem som synnerligen orättvist. Mångabeskriver situationen i de små kommunerna som katastrofal. Kravet på barnomsorgi dessa kommuner gäller oftast deltidsomsorg. Är då barnantalet lågt, finns detknappast underlag för daghem. Men jag kan försäkra att den barnomsorg som idessa kommuner erbjuds i form av vistelse i familjedaghem är av mycket godkvalitet. Den förvissningen att deltidsförskolan fullgör en storuppgift för barnen och har klarat av samarbetet med lågstadiet har övertygatoss om den stora betydelse denna omsorgsform har. Deltidsförskolan bedrivsregelbundet och med en planering som kan genomföras, då barnen går dagligen.Det besked som dessa kommuner nu får, att öppna förskolan och deltidsgruppernaerkänns som så värdefull verksamhet att statsbidrag utgår, hälsas medtillfredsställelse. I glesbygd kommer daghem inte att kunna öppnas.Familjedaghem anvisas när del finns behov av barnomsorg då föräldrarnaförvärvsarbetar eller studerar. Hiltilldags har alltså dessa kommuner för sinverksamhet ej erhållit delstatliga stöd som rätteligen borde ha kommit dem till del. Behovet av tillsyn och behovet av barnomsorg tycks iblandvara två skilda behov. Allt fler föräldrar väljer arbetstider som gör detmöjligt för dem att själva vara tillsammans med sina barn så mycket sommöjligt. Delta bör vara det naturliga - familjen är den fasta punkten i barnenstillvaro. Ytterligare möjligheter för föräldrar att välja att själva vårda barnenmåste utredas. I familjeekonomiska kommittén arbetas, som del står omnämnt iutskottsbetänkandet, för en lösning i form av vårdnadsbidrag. Detta skulle geen full valfrihet för föräldrar. Också frågan om tillsynen för föräldrar med kortarearbetstid måste lösas ute i kommunerna. De regelförenklingar som föreslås gernu kommunerna större möjligheter alt tillskapa sådana tillsynsformer som dåkrävs. Här klarar ett flexibelt syslem av förändringar, medan ett stelt, bundetsystem står sig slätt. Barnomsorgen är fortfarande en expansiv verksamhet. Många"barnsjukdomar" tycks ha läkt ut, och nya former för att beredabarnen tillsyn och omsorg prövas. Barnens situation kommer att prägladeras vuxentillvaro framöver. Därför prioriteras denna verksamhet ikommunerna, men även föräldrarna och boendemiljön har stor betydelse för barnsuppväxtmiljö. Samhällsplanerarna har här ett stort ansvar. Närhet mellanarbete, boende och service gynnar inte minst barnen. Ett fortsatt offensivtarbete är nödvändigt inom flera områden av samhället för att tillgodose barnensbehov. Detta gäller även inom barnomsorgen. Jag vill med detta, herr talman, yrka bifall tillsocialutskottets hemställan i betänkande 1981/82:1. 27Förste vice talmannen (); Jag vill uttrycka min glädje över attutskottsmajoriteten har enats om ett statsbidragssystem för den kommunalabarnomsorgen från den . Detta kommer - tillsammans med borttagandetav ett antal tvingande normer - förhoppningsvis att leda till att kommunernakan använda knappa resurser på ett för barnen bättre sätt. Del kommer också attleda till en större rättvisa mellan lätortskommuner och glesbygdskommuner,genom att deltidsförskolan får del av statsbidraget. Enligt vår uppfattning, herr talman, får förslaget barases sorti en etapplösning. Även om kommunerna får större valfrihet i sinutformning av barnomsorgen leder det inte till större valfrihet för debarnfamiljer som föredrar andra vårdformer än den kommunala barnomsorgen. Detleder inte heller till större rättvisa mellan dem som har tillgång tillkommunal barnomsorg och dem som inte har det. Ändå står det klart att köernatill den kommunala barnomsorgen kommer att vara mycketlånga, såvida inte rättviseskapande insatser görs, och del av flera skäl. Först och främst tar inkomstbeskattningen ingenhänsyn till hur många som skall leva på en inkomst. Skatten blir i stort settdensamma, vare sig det är en hel familj som skall leva på inkomsten eller enenda person. Detta har lett till att allt färre barnfamiljer kan klara sinekonomi på en enda inkomst,även om de skulle vilja göra det. Det skatteförslag som har lagts fram avfolkpartiet, och socialdemokraterna kommer inte heller att leda tillnågra förbättringar för dessa familjer. stöds ensidigt en enda vårdform för barnen,nämligen den kommunala barnomsorgen. De föräldrar som avslår från sin lön föratt själva ta hand om barnen får inget stöd, inte heller de som själva villeller måste betala en dagmamma eller en barnflicka privat. Detta har lett till sådana köer till den kommunalabarnomsorgen att många föräldrar som verkligen önskar en plats får väntaförgäves. Det har också beräknats att föräldrar till ungefär 150 000 småbarnsom inte kan utnyttja den kommunala barnomsorgen eller som inte får plats där,måste betala en dagmamma eller en barnflicka svart för att över huvud taget haråd eller möjlighet att förvärvsarbeta. Detta är naturligtvis orimligt, förbarnfamiljerna, för dagmammorna, som går miste om social trygghet, och förskattemoralen. Hårdast drabbar den nuvarande familjepolitikenflerbarnsfamiljerna, som har minst möjlighet att utnyttja den kommunalabarnomsorgen. Det kan ha sitt intresse att nämna att en irebarnsfamilj som haren enda inkomst måste ha en inkomst . för att klara sig överexistensminimum, dvs. för att uppnå en nivå som är lägre än lägstafolkpensionsstandard. Jag tycker det är intressant att nämna den siffran justdärför att den s. k. brytpunkten för högavlönade har uppgetts ligga ungefär vidden inkomstnivån. I den allmänpolitiska debatten för några veckor sedanhävdade jag att denna förment så jämlika familjepolitik i mångt och mycket harblivit en politik för de starka. Är föräldrarna klara med sin utbildning och har fasta jobbnär barnen kommer, får de ut betydande belopp i föräldrapenning del förstaåret. Får de sedan plats på dagis och sedan på fritids och har barn som orkarmed detta, som de själva har jobb som de trivs med, kan denaturligtvis inte klaga på utformningen av samhällets stöd. Det kan uppgå tillungefär . eller mer under ett enda barns första . Men hur går det för ett par som får barn innan de ärfärdiga med sin utbildning, eller som bor på en plats där det är svårt för bådaatt få arbete, eller som inte fått plats på dagis, eller som har många barneller som helt enkelt önskar ta hand om barnen själva under dessa få och snabbtflyende småbarnsår? Vilket stöd ger samhället dem? De får kanske . iföräldrapenning och ett enda lekskoleår. Och vilken valfrihet har den reellt ensamståendeföräldern, om hon eller han inte orkar med att både förvärvsarbeta ochsamtidigt fungera som både mor och far för barnen? Stora daghemssubventionereller kanske på socialbidrag är ofta de enda alternativ som bjuds. Det kan också ha sitt intresse att nämna att statistiskacentralbyråns s. k. ULF-undersökning, där familjerna delades upp efter fackligtillhörighet, visade att ungefär dubbelt så stor andel av barnen i SACO-gruppensom i LO-gruppen drar nytta av den kommunala barnomsorgen. Förvärvsarbete för båda föräldrarna och daghemsvård förbarnen är en bra lösning för många familjer. Men den passar inte alla, och denfår därför inte ensidigt stödjas. Statistik från visar att merän 138 000 förskolebarn saknade plats i den kommunala barnomsorgen i slutet avförra året. Bristen är särskilt stor när det gäller deltidsarbetande och för deminsta barnen. kan driftskostnaden för en nybyggd daghemsplats förett barn beräknas närma sig . Den socialdemokratiska partikongressen har uttalat sig motförslag om 20 000 nya daghemsplatser . Det visar att ocksåsocialdemokraterna är medvetna om att kommunernas möjlighet att bygga i kappbristen är begränsad. Även äldreomsorg och handikappvård hör till deprioriterade områden som tillsammans med barnomsorgen skall rymmas inom densamhällsekonomiskt försvarbara, knappa ramen för utbyggnad. Även för dem somkanske inte har så mycket till övers för valfrihetstänkandet måste därförrättvisetänkandet spela en väsentlig roll när det gäller utformningen avfamiljepolitiken . Vi menar att varje familj själv måste få sökasig fram till den lösning som passar den bäst när det gäller arbetsfördelningoch när det gäller barnens vård. Samhället kan göra mycket för att underlättaen sådan valfrihet för familjerna, men det kan aldrig ske genom att manensidigt stöder ett enda alternativ och missgynnar andra. Vi menar att man påsikt måste få ett skattesystem som tar större hänsyn till en familjs verkligaekonomiska bärkraft, till hur många som skall leva på inkomsten. I avvaktan påett sådant skattesystem är det särskilt viktigt att det samlade stödet tillbarnomsorgen läggs om, så att det blir mer rättvist fördelat mellan deföräldrar som kan och vill utnyttja den kommunala barnomsorgen och de föräldrarsom vill eller måste ordna sin barnomsorg på annat sätt. Som ett första steg mot en lösning har vi motionerat omett skattefritt vårdnadsbidrag på . per barn mellan ett och tre årsålder, att betalas inom ramen för nuvarande stöd till barnomsorgen. Utskottetbesvarar motionen med att hänvisa till familjeekonomiska kommittén. "Enligt vad utskottet inhämtat behandlarfamiljeekonomiska kommittén f. n. olika frågor som avser införande avvårdnadsbidrag. Utskottet utgår från att kommitténs överväganden redovisassnarast möjligt." Jag tolkar detta som att utskottet är enigt i sininställning fill att det är bråttom med att få fram en tillfredsställandelösning på dessa problem. Vi kommer för vår del att göra värt yttersta för attså snart som möjligt få en lösning som innebär ett steg mot ökad valfrihet ochökad rättvisa och som på det sättet kan tillgodose alla barnfamiljer. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 28INGRID (); Det är mycket i den proposition och detutskottsbetänkande som behandlas som är bra. Det framgår inte minst av denstora enigheten i socialutskottet. Del är ett rättmätigt behov hos föräldrar somförvärvsarbetar att kunna känna sig lugna för att barnen under den tidföräldrarna arbetar får en trygg tillsyn. I det kravet instämmer vi alla. Jag skulle vilja säga något om barnen. Jagvill börja med att konstalera alt det har skett en glidning när det gäller denvedertagna synen på förskolor sedan barnstugeutredningen ladefram sitt betänkande. Och syftar jag på en glidning i uppfattningen ombarnens behov av förskoleplatser. Glidningen är märkbar på många sätt, och jagser den delvis som ett nedvärderande av hemmet och familjen som uppväxtplatsför barnen. Till ledamöter har sänts en kopia av detanförande som Svenska facklärarförbundets ordförande höll inför någrariksdagsledamöter. Jag citerar ur anförandet: "Förskolan och fritidshemmet har blivit och är ettnödvändigt komplement till hemmet. Detta gäller alla barn oavsett omföräldrarna förvärvsarbetar eller ej." Det är det senare konstaterandet som jagreagerar mot och som på visst sätt återfinns i utskottets ställningstagandetill olika motioner. Barn som har hemmavarande förälder bör inte få ta endyrbar daghemsplats i anspråk. Att så ändå sker kan vi konstatera runt om ivårt land. Vi har på många orter en stor brist på daghemsplatser, men det finnsockså åtskilliga kommuner som har svårt att fylla sina förskoleplatser, och manfyller dem då med barn som inte har behov av tillsyn i så måtto att det finnsen hemmavarande förälder i familjen. Först och främst: Fördelningen av platser i den kommunalabarntillsynen blir med del nya statsbidragssystemet helt och hållet en rentkommunal angelägenhet. Jag tycker det är bra. Det hindrar emellertid inte attutskottet skulle ha kunnat göra några markeringar om vilka som egentligen skallanses berättigade till förskoleplals, eftersom det här trots allt rör sig ommycket stora kostnader för såväl stat som kommun. Vad socialutskottet sägersaknar inte betydelse som riktlinje för kommunernas handlingssätt. Jag har själv under den allmänna motionstiden, då det nyastatsbidragssystemet inte var känt, motionerat om att plats för barn med underlång tid hemmavarande förälder inte skall räknas som underlag för statsbidrag.Jag är helt medveten om det riktiga i att avslå motionen, eftersom en sådanberäkning inte är förenlig med det nya statsbidragssystemet. Jag kan däremotinte acceptera att man inte vill göra några som helst principiella uttalanden ifråga om det riktiga i att barn som kan få tillsyn i hemmet ändå utnyttjardaghemsplats. Än mer oroad blir jag av utskottets behandling av enmotion av , i vilken framförs att barn till arbetslösa föräldrarsom får arbete skall haförtur till daghemsplats. Låt vara att det nya systemet inte ger underlag föratt skall bestämma om den kommunala fördelningen av daghemsplatseroch alt också den motionen avslås. Det är säkert riktigt. Men det är vadulskottet skriver med anledning av motionen som gör mig betänksam.Planeringsgruppen hade i sitt betänkande föreslagit att barn till föräldrar somblivit arbetslösa skulle ha rätt att behålla sin plats. När det gäller motivetdärtill citerar jag; "Vi vill emellertid framhålla att det för barnens delär angelägel att inte plötsliga avbrott görs i barnomsorgen." Utskottetansluter sig nu till gruppens uppfattning att det i och för sig kan vålla merproblem att låta barn till arbetslösa föräldrar få förtur än att behållaplatserna. Vad är det egentligen man menar? Kanske är det i ställetså att en ofrivilligt hemmavarande förälder skulle uppleva det som mycketpositivt att få tillbringa tiden tillsammans med sina barn och förslärka samhörighetenmed dem - något som ofta är svårt i den allmänna ruschen med tidigadaghemstransporter och sena hemkomster. Detta fordrar dock alt man har visshetom att när arbete erbjuds står en daghemsplals åter till förfogande. Det har också blivit allt vanligare att kommunerna- medsamma motiv; att avbrott i daghemsvistelsen skall undvikas - låter en familjsom får ett nytt barn behålla daghemsplatsen för det andra barnet eller deandra barnen i familjen, detta trots att familjen har en hemmavarande förälderkanske ända upp fill . Detta är fel av två olika orsaker. Viktigast tycker jag är hänsynen till barnetskänslomässiga utveckling. Kommunerna anser helt enkelt att det är bättre förbarnet att få fortsätta på daghemmet trots att mamma är hemma med ett nyttlitet syskon. Man förmenar därmed barnet att i hemmet få uppleva den så viktigatiden av det nya syskonets första år. Vilka känslomässiga konsekvenser kan detinte få för barnet att behöva lämna hemmet när det nya syskonet fårstanna hemma hos mamma eller pappa? Självfallet bör vi också lägga ekonomiska synpunkter påett sådant här förfarande. Har vi-stat och kommun-råd att betala höga kostnaderför barn som inte har praktiskt behov av tillsyn? Svaret måste bli nej, och detär bara att hoppas att flertalet kommuner har mod att göra den bedömningen.Risken är dock stor, när det finns ett överflöd av platser. Vi skall inte glömma bort hemmet som en naturliguppväxtplats. Det finns hem med många barn där del är praktiskt omöjligt förbåda föräldrarna att arbeta - och del innebär inte att dessa barn får en sämreuppväxtmiljö. Vi -och därmed menar jag också socialutskottet - måste kunnaerkänna att hemmet ofta. men inte alltid, utgör den bästa uppväxtmiljön för småbarn. Skall vi till fullo acceptera uppfattning att allabarn har det bäst på daghem, då har vi tagit ett stort steg mot ett samhälledär också alla barn skall uppfostras kollektivt - och ett sådant samhälle harvi moderater motsatt oss. 29BONNIE (); Det är med stor tveksamhet som jag läst ochgranskat regeringens proposition. Inte därför att jag är emot principen förbidragen -tveksamheten är beroende av den låga nivå som de föreslagna procentbidragentill barnomsorgen har. För de kommuner som inte är beredda alt prioriterabarnomsorgen kan bidragsnivån bli ett argument för att lägga armarna i kors ochsäga; finns det inte längre pengar till daghem. De kommunalpolitiker somalllid varit emot kvinnors rätt att försörja sina barn kan nu få vatten på sinkvarn. Men politik är det möjligas konst, och det har inte minstfolkpartiels kommunfullmäktigegrupp i visat med sitt budgetförslag,där man, trots att man också föreslår oförändrad skall, lägger sig på en högredaghemsutbyggnad än vad de andra partierna gör. Och om i Stockholmskommunfullmäktige kan finna utrymme, trots begränsade resurser, kan också andrapartier göra det. Men vad som är avgörande i är alt väljarnaställer starka krav på en utbyggd barnomsorg. Framför allt i de berördagrupperna är det ett starkt krav att få en heltäckande barnomsorg. Det kravetfinns också bland väljarna i många andra kommuner - det visar inte minstjämställdhetskommitténs utredning Kvinnors arbete, där 300 000 av de 500 000kvinnor som är hemma säger att de skulle vilja ha arbete om det fannstillgång till arbete eller barnomsorg. Kommunalpolitikerna får därmed inte slåsig till ro utan måste tvärtom låta barnomsorgen fortfarande vara en starktprioriterad verksamhet. Utskottet har behandlat propositionen, granskat den ochstramat upp den. Av särskild betydelse i detta sammanhang är det uttalande sombörjar i sista stycket på s. 31: "Även i övrigt bör konsekvenserna av denya reglerna övervägas, bl. a. såvitt avser effekterna för kommuner som redannu har en väl utbyggd omsorg på heltid. I sammanhanget bör belysasmöjligheterna och effekterna av alt i vart fall viss del av statsbidraget görsprestationsrelate-rat." skulle jag vilja ha en förklaring från , somtyvärr inte är här - jag tycker det vore en fördel om socialministern satt ochbevakade denna debatt, eftersom hon vet vilka diskussioner det har varit om detföreslagna statsbidraget. Annars får någon representant för utskottsmajoritetenförklara vad detta "överväga" betyder. Det är nämligen avgörande fördet framtida ställningstagandet i fråga om barnomsorgen som kommer . Jagtror också att det mot bakgrund härav är viktigt att påpeka att ,som har haft ett sammanträde med sin partistyrelse och behandlatmotioner till sitt landsmöte, beslutat att det inte skall vara någon sänkningav statsbidraget i förhållande till nuvarande regler. Det betyder altregeringen måste återkomma till frågan. Jag vill ha närmare besked om vad dettamed "överväga" betyder, vilka konkreta former det vill ta. Vad jag starkt ogillat i socialdemokraternas förslag äratt de inte vill att statsbidraget till barnomsorgen skall omfattadeltidsförskolan. Denna behöver ett starkt stöd, och den behöver också byggasut för att omfatta alla barn.Enligt mitt förmenande bör den omfatta alla barn . Det är ettkrav som många har ställt i debatten . Det krävs därför altbarn som inte deltar i den kommunala heldagsomsorgen också får del av detkulturutbud, det pedagogiska utbud och den gruppsamvaro som deltidsförskolanger. Det är angeläget att deltidsförskolan byggs ut för barnens skull och föratt kommunerna skall kunna erbjuda en mångfald av lösningar inom barnomsorgensom alternativ till den helt privata, som ofta är ett alternativ som påtvingatsföräldrarna, oavsett deras förvärvsintresse. Någon form av stöd till alla barnär därför viktigt. Del är lika viktigt att kommunerna utnyttjar resursernabättre än f. n. och framför allt att kommunerna tänker om vad gäller dencentraliserade styrningen av daghemmen. Ge ett större ansvar till de enskildadaghemmen, så kommer också det kostnadsmedvetande som finns hospersonalen att bättre slå igenom! Principen om procentbidrag för all barnomsorgär viktig, men den föreslagna bidragsnivån är för låg. Utskottet har nubeslutat låta ikraftträdandet ske . Del finns fördelar med detta.Men de krav som utskottet nu ställer på regeringens agerande i frågan omfortsatt utbyggnad av barnomsorgen kan också betyda att man kan åtgärdariskerna' när det gäller heldagsomsorgen. För folkpartisterna i regeringenmåste nu vad partistyrelse beslutat vara vägledande. Jag vill också säga några ord om de andra motioner som harbehandlats i anslutning till denna proposition, bl. a. en av de moderatamotionerna, 2217 av m, fl,, som lar upp kravet på ettvårdnadsbidrag som skall finansieras genom sänkning av statsbidraget till denkommunala barnomsorgen. Om man vill spela ut utsatta grupper mot varandra, dåskall man göra precis som och de andra harföreslagit. Ett vårdnadsbidrag är ingen ersättning för barnomsorg. Deallra flesta familjer vill förena arbete och familj, men det är ytterst svårtatt klara av barnomsorgen med de krav på trygghet som de flesta föräldrarställer, också med hänsyn till kostnaden för privat barnomsorg, och därför ärinte vårdnadsbidrag ett alternativ till den kommunala barnomsorgen. Detta äralltså ett väldigt cyniskt förslag, sade också i debatten att man skall haett alternativ till den enda barnomsorgsform som erbjuds. Då skulle jagvilja säga att med det föreslagna statsbidraget kommer en mångfald lösningar påbarnomsorgen att erbjudas, även om det är kommunerna som kommer att varahuvudmän. Vad är det för fel på kommunala trefamiljssystem, vad är det för felpå deltidsförskolan, vad är det för fel på den öppna förskolan? Det är väl inteatt det är kommunen som arrangerar detta? Det är väl det huvudsakligainnehållet som skall vara avgörande? Enligt regeringens förslag tillkonstruktion av bidraget till barnomsorgen kommer tusen blommor att få blommainom barnomsorgen, och det är också viktigt, har även sagt att de hemmavarandeföräldrarna inte får ut särskilt mycket av samhället. Jag skulle vilja säga attdet är en fantastisk sak som vår föräldraförsäkring erbjuder. Utan att habetalt in ett öre iskatt kan föräldrar de är hemma med barnen få . Manfår också ett hemmamakeavdrag, och man får barnbidrag. De familjer med mångabarn där en av föräldrarna är hemma med sina barn får nu också flerbarnstillägg- det utbetalas till alla familjer. Den som är hemma och sköter sitt barn fårfrån ATP-poäng , och man får deltidsförskolaför sina barn. Den föreslagna konstruktionen av statsbidragssystemet förbarnomsorgen kommer att erbjuda större möjligheter för de familjer som ärhemma och vårdar sina barn att också få del av den kommunala barnomsorgen. Detta är en hel rad åtgärder åt de familjer som har enhemmamake.