prot · G50993 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är också därför som regeringen gör ordentligainsatser för att försöka klara arbetslösheten och hålla den på så läg nivå sommöjligt. De åtgärder som regeringen har vidtagit - bl. a.devalveringen, överenskommelsen om marginalskattesänkningen, möjligheternatill provanställning, som kommer bidrar lill att sänka kostnaderna försvensk industri, vilket på sikl kan ge nya marknadsandelar och öka invesleringsbenägenhelen liksom också behovet att anställa fler människor. Åtstramningen måste drabba både oss som enskilda och denoffentliga sekiorn. Den kommunala expansionen måsle dämpas. Men den offentligasekiorn, den gemensamma sektorn - dit hör omsorgen om de äldre, det är vård avsjuka, det är barnomsorg och del är skola och utbildning och mycket annat - äroerhört betydelsefull, och vi har alla etl ansvar för att den fungerar väl. Deåtstramningar och besparingar som görs, den dämpning av ökningstakten som sker- regeringen föreslår maximall ökning 1982/83 -kan vara ell medel att få eneffektivare verksamhei, men innebär naturligtvis ibland slora svårigheter, näromprioriteringar och förändringar mäste genomföras. Varje åtslramningsbeslut som fattas berör människor, ochdel är viktigt att besluten träffar så rättvist som möjligt, så att de svagasteskyddas. Många av de förslag som regeringen har lagl fram har ensådan profil. När pensionsindexel förändrades fattades beslul om höjdapensionstillskott för dem som inle har någon eller har myckellåg ATP. När taxorna i sjukvärden höjdes infördes ell högkostnadsskydd för demsom är sjuka ofta och . Flerbarnsfamiljer får en höjning av barnbidraget,och när självriskeni sjukförsäkringen genomförs införs också där ett högkostnadsskydd. De besparingar som genomförs är en förutsättning för atlvi skall få behålla den välfärd som vi har. är etl rikt land, men harunnat sig för mycket av det goda. Vi måste lära oss att rätta mun eftermatsäcken och inte leva över våra tillgångar. Frän olika håll slås fast atl vi är på rätl väg, men jagtycker atl del är realistiskt att påminna om vårt beroende av ulvecklingen iframför allt västvärlden. Indragningen av pengar från kommunsektorn motiveras ifinansplanen med atl sparandet inom kommuner och landsting beräknasuppgå till . Alt pengarna skall dras in på något sätt ärfyra parlier överens om. , och vill ha enpermanent och socialdemokraterna en tillfällig indragning. För kommun innebär det förslag som har lagtsfram all den viktigaste inkomstkällan, skatten från juridiska personer, dvs.skatten från framför alll de vatlenkraftsanläggningar som finns i kommunen ochsom förser del svenska folkhushällel med elström till etl konsumtionspris avöver , nu kommer att minska , från nuvarande80% till .' Lät mig göra en jämförelse mellan och ,mellan en storstadskommun och en glesbygdskommun. När del gäller kvarståendearbetslösa i åldern 16-64 är hade och . I fråga omanvisade beredskapsarbeten hade 14 personer och 156. Då detgäller den kommunala utdebiteringen hade . och 29:95 kr.Effekten av det nu framlagda förslaget innebär för del en höjning avskatteunderlaget med per skattekrona. För del skulle det blien höjning med . Till delta kommer för del enväntad förlust av 400 arbeten , när minskar sinverksamhei. Effekten av det framlagda förslaget drabbar ochliknande kommuner hårt. Budgetministern har därför avsatt medel, som skallanvändas just för sädana kommuner. Hade jag nu haft budgetministern här skullejag ha ställt en direkt fräga till honom. Jag skulle gärna velal ha honom attsäga att nalurliglvis skall fä en rättmätig del av dessa medel. Jagförutsätter naturligtvis själv all regeringen vid fördelningen av den extrapott som avsatts kommer att tillgodose behov. Här finns en regionalpolilisk dimension också. Vi talar omatt det är rimligt atl varje region skall ta till vara de naturliga resurserden har och använda dessa för sin ulveckling. kommun harvattenkraften som sin naturliga tillgång, en tillgång som i hög grad kommerhela landet lill godo. Den tillgången bör i högre grad fä komma kommunen ochlänel lill godo. Den här aspekten måsle finnas med när nu en arbetsgrupp sättersig ner och försöker finna etl permanent förslag för en förändring avfördelningen av skattekraft mellan kommuner och stat. Sä enkommentar till motion 1008, som väckts av mig och etl antal andra folkpartisteroch som handlar om atl jämställdhet också skall höra till de mål som anges förden ekonomiska politiken. I finansplanen slås fasl all del råder enighet om målenför den ekonomiska politiken. Målen sägs innebära läg inflationstakt, godtillväxt, full sysselsättning, rättvis inkomstfördelning och regional balans.De politiska parlierna är på samma säll överens om alt jämställdhet mellankvinnor och män är elt viktigt mål atl arbeta för. Åtminstone brukar man talaom del - utom moderalerna; i varje fall menar deras lidigare partisekreterareatl det skulle vara en slända för . Mot bakgrund av den belydelse ekonomiskafaktorer har för de handlingsalternativ som väljs inom olika områden isamhället vore det rimligt alt ocksä jämställdhet togs med som ell av målen förden ekonomiska politiken. Utskottet anser all det finns ett flertal andra viktigafaktorer som dä lika gärna kunde tas med som mäl, t. ex. god social, fysisk ochkulturell miljö, rättstrygghet, yttrandefrihet. Jag kan inte alls förstå denjämförelsen. Vi motionärer anser all jämställdhet är ett klart ekonomiskt målsom berör mäns och kvinnors möjlighet lill arbele och ekonomisk försörjning ochsocial trygghet. Då är det arbetsfördelningen mellan könen som är ennyckelfråga från jämställdhelssynpunkt. Och arbetsfördelningen mellan könen och de resullal dennafår i form av lidsinsalser i hem och på arbetsmarknad i form av utbildningsval,yrkesfördelning, arbetslöshet och löner för kvinnor och män - allt dellapåverkas ju i hög grad av ekonomiska faktorer. En familjs beslut om hur arbetsinsatserna skall fördelasfamiljemedlemmarna emellan beror på de ekonomiska konsekvenserna av olikaalternativ. Kvinnan väljer oftast deltidsarbete, eftersom det är hon som tjänarminst. Elt förelags rekryleringsbeslul beror pä de förväntade kostnaderna ochintäkterna för olika slags arbetskraft. Hur jämställdheten utvecklas kommer således i hög grad altpåverkas av hur de ekonomiska incitamenten för etl mer jämställt liv ser ut päolika områden. Utifrån detta synsätt följer också alt alla grenar av denekonomiska politiken kan vara av betydelse för hur jämställdheten kommer atlutvecklas. Den ekonomiska tillväxten och dess inriktning,stabiliseringspoliliken, arbetsmarknadspolitiken, näringspolitiken,skattepolitiken, socialförsäkringarnas utformning - alll har konsekvenser förjämställdheten. Därav följer också att specifika jämslälldhetsåtgärder inle ärtillräckliga för att vi skall uppnå jämställdhetsmålel, utan alljämslälldhelsaspekten bör beaktas vid utformningen av all ekonomisk politik. Det är det här synsättet som ligger bakom värt förslag omall jämställdhet skall anges som etl av målen för den ekonomiska politiken. När del gäller arbelsmarknadspoliliken finnsjämställdhelsmålel med: arbete för både kvinnor och män och lika möjligheterall få elt jobb. Men arbetsmarknadspolitiken påverkas ju också i hög grad av ekonomiskabeslut. De senastedecennierna har inneburit en grundläggande förändring av vårt 11 protokoll 1981/82:92-93 Kvinnorna har gäll ut pä arbetsmarknaden, och de kommer atl vilja stannakvar där. Männen mäste ta ell större vårdansvar för barnen, och del obetaldaarbelet mäste fördelas på ett rimligare säll. Del är därför viktigt, herr talman, atl vi anpassar vårpolilik till den verklighet vi lever i, och då måste vi ta hänsyn tilljämställdhelsmålel i den ekonomiska politiken. Annars blir talet omjämställdhet meningslöst. Vi kommer tillbaka med den här moiionen. Viförstår att det nu inte är mycket att göra, mot ell enigt utskott. Under delta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 77 (): Samhället och samhällsekonomin utgör enhelhel som kräver all alla delar fungerar och samverkar. En utbyggnad ochförnyelse av industrin förutsätter en väl fungerande och effektiv offentligsektor, som den offentliga sektorn är beroende av enkonkurrenskraftig induslri. Del ömsesidiga och växande beroendet mellan den offentligasekiorn och industrin är en realitet. Tyvärr har della inle kunnat avläsas iden ekonomiska polilik som de olika borgerliga regeringarna bedrivit. I ställetför atl nyttja den offentliga sekiorn som en resurs och en tillgång i arbeletför atl återupprätlEi ekonomin, har man hängetl sig ål angrepp mol deoffentliga utgifterna och verksamheterna. För de borgerliga och offentliga sekiorn fått utgöra skottavla. Angreppen tycks öka i takt medgraden av misslyckande i den ekonomiska politiken. Ju sämre statsfinansernablir, desto hårdare är angreppen mot den offentliga sekiorn. Jag skulle vilja la upp en central konsekvens av den fördaekonomiska politiken. Det handlar om sysselsättningen, som så många talare harpratat om . Dels kan misslyckandena avläsas där, dels finns dären alarmerande utveckling, som vi måsle uppmärksamma. har vi en öppen arbetslöshet somomfattar drygt 150 000 personer. Del är av arbetskraften. Det ärmycket för svenska förhållanden. Del är för de arbetslösa hell ointressant allhänvisa lill all del finns länder som har det ännu värre. Huvuduppgiften föross - och där är regeringen ytterst ansvarig - är atl pä alla sätl bekämpaarbetslöshet och undersysselsätlning. Under 1970-talel ökade sysselsättningen inom denoffentliga sektorn med ca 50 000 personer per är. 1980 var ökningen 40 000. Itakt med all den borgerliga åtstramningspoliliken började få effekter ute ikommuner och landsting påverkades sysselsättningen kraftigi. ökadesysselsättningen med enbart 20 000 personer. Prognosen är enbart ca 10000 nya arbelsiillfällen. Under slörre delen av 1970-lalel minskade sysselsättningeninom industrin. försvann drygl 40 000 industrijobb. Även om del sker en myckel kraftig förbällring förindustrin kan vi knappasi räkna med alt efterfrågan på arbetskraft ökar istörre omfattning. Den fräga som dä reser sig är: Var kommer jobben allfinnas för de arbetslösa, för dem som står uianför arbetsmarknaden, för dem somskall in på arbetsmarknaden? Det lär knappasi bli industrin som frågar efterdem. kunde den offentliga sekiorn bereda jobbåt de nya på arbetsmarknaden: kvinnor och ungdomar,-de äldre och någraarbetshandikappade. Men hur ter sig möjligheterna ? Antalet personer som ställer krav på jobb beräknas öka medca 200 000 fram till J985. beräknas antalet nya arbetstillfällen ökamed endasl 50 000-70 000. Det är främsl inom kommuner och landsting som dessajobb skapas. Inom handeln lär det knappasi bli sä många nya jobb vid enfortsatt åtstramning av den privata konsumtionen och införandel av ny teknik.En liten ökning kan ske för privata tjänster. När det gällerbyggnadsverksamhet, samfärdsel, jordbruk m. m. sker säkert en minskning. Om den ekonomiska ålstramningspolitiken får fortsätta,står vi inför en alarmerande situation . Vi står inför ensituation med 250 000-300 000 öppet arbetslösa. Det motsvarar avarbetskraften. Till detta kommer de som står uianför den reguljära arbetsmarknaden.Vi behöver således runt 500 000 nya jobb . men del ser ulsom om det bara kommer att skapas ungefär 70 000. Denna situation, herr lalman,får aldrig bli verklighet. Del är illa nog all fördelningspolitiken i väsentliga styckenriskerar all kastas på soptippen. Fär nuvarande utveckling fortsätta lär den fåfölje av den fulla sysselsättningens polilik. Ålstramningspolitiken har redan gett kraftiga utslag närdet gäller situationen i landets kommuner och landsting. Bortsett från attvärd, omsorg och service börjar naggas i kanten, påverkas sysselsättningen alllpåtagligare. Etl utslag av della är bl. a. den ökande arbetslösheten blandkommunalar-belarna. fanns det drygt 11 000 arbetslösakommunalarbetare. är siffran närmare 20 000. Delar, herrlalman, närmasten fördubbling . Det värsta av allt är atl av de arbetslösa är nio avlio kvinnor. Vad som håller på att hända är att vi kvinnor, som under1970-talel kom in på arbetsmarknaden, nu håller pä alt kastas lillbaka lillhemmets oavlönade arbete. Av de arbetslösa kommunalarbeiarna är var fjärde ungdomunder . De yrkesgrupper som är hårdast drabbade är sjukvårdsbiträden,städerskor, barnskötare, köksbiträden, hemsamariter och dagbarnvärdare. Dennaarbetslöshet är konsekvensen av den s. k. sparpolitik som regeringen påtvingatkommunerna. Regeringens krav på högst i lillväxl för den kommunalaverksamheten innebär all utbyggnaden av verksamheter och nya investeringarminskar Det innebär i sin tur atl del inte blir många nya jobb framöver. : kräver nu regeringen att 3,5 miljarder skalldras in för den kommunala sekiorn. Det innebär all kommuner och landstingtvingas ge sig på den befintliga personalen. Med den omfattning avnedskärningarna som regeringen kräver kommer det inte atl räcka med atl minskasysselsättningsgraden, dra in vikariat osv. Fast anställd personal hotasframöver av avsked. En växande grupp bland kommunalarbetarnas arbetslösa är destuderande och de nyutexaminerade. En ung tjej som arbetar ett tag och sedanbörjar studera för att fä en yrkesutbildning har knappasi någon ljus framlidall vänta. Delsamma gäller för de nyutexaminerade. De slår sig ganska slätt ikonkurrensen med dem som redan har elt jobb och är rädda för att mista det. går drygl 2 600 studerande och nyutexaminerade och stämplar hos KommunalsA-kassa. De kommer att bli än fler. som chanserna atl få ett jobbj.nabbt minskar. Jag skulle vilja veta vad ansvariga statsråd i regeringenhar för råd all ge de unga som salsal pä en yrkesutbildning inom del kommunalaområdet. Skall de lägga av eller skall de tålmodigt slälla sig iarbetslösheiskön och vänta på bättre tider? Eller skall de kanske skola om sig?Till vad? Jag tycker atl det är en skandal alt hatusentals sjukvårdskunniga arbetslösa, när det finns så slora behov av värdoch omsorg för sjuka och äldre. Del är skandal all ha tusentals arbetslösa inombarnomsorgen, när det finns så mänga som behöver och vill ha barnomsorg. Den politik regeringen har bedrivit och halsslarriglfortsätter alt bedriva häller på all kväva de ungas tro på samhällel. Derasförhoppningar om framliden grusas. Vi riskerar all fa en ungdomsgeneration somgår direkt från utbildning till arbelslöshel. Dessa ungdomars första kontaktmed arbetslivet blir inte en arbetsplats utan en arbetsförmedling. Vad kosiardet egentligen alt ta ifrån ungdomen framlidstron? På vilkel sätt förbättras vår industris konkurrensförmågagenom atl vi fostrar ungdomen till arbetslöshet? Blir Volvos exportframgångsrikare, om vi låter sjukvårdsbiträden och hemsamariter gå och stämplai stället för atl göra en produktiv insats för sjuka, gamla och handikappade?Skall tiotusentals arbetslösa inom den offentliga sektorn betala förregeringens ekonomiska misslyckanden? Det finns inte någonstans i västvärlden exempel på atlnedskärningar inom den offentliga sekiorn har lett till ekonomisk lillväxt ochförbättrad konkurrenskraft för industrin. I land efter land, där man har söktlösa ekonomiska problem genom nedskärningar inom offentliga verksamheler, harresultaten blivit avskräckande. Arbetslösheten har ökal, och fördelningspolitikenhar blivil alltmer orättfärdig. De sociala spänningarna har ökat. Friska ställsmot sjuka. De som har arbete ställs mot dem som är ulan. Ärdet detta vi skalllåta våra ungdomar präglas av? , herr lalman: Folkpartiledaren, ,påpekade i ett tal vid landsmötet att den svenska krisen är en kris i världensrikaste land. vara, menvad är det för tröst för de arbetslösa? Var den deklarationen kanske en antydanom alt vi skall godta än fler arbetslösa, ylteriigare nedrustning inom denoffentliga sekiorn. Vi har ju onekligen en del välfärd atl la av innan vibörjar sjunka ned bland de "fattigare" industriländerna. Nej, kursen för den ekonomiska politiken måsle läggas om.Snabbi och ordentligt. Vi har haft nog med elt halvt årtiondes tillämpning avde s. k. icke-socialistiska alternativen. Den samlade borgerligheten ochSvenska arbetsgivareföreningen mä säga vad de vill, men det är resultaten somräknas. Och resultaten avskräcker frän fortsatta experiment. Ekonomisk återuppbyggnad kan aldrig hämta sinnäring från en växande arbetslöshetsarmé. 78JOHN (vpk); Enligt vår mening är del följande trehuvuduppgifter som den ekonomiska politiken har; All nedbringa arbetslösheten,att försvara folkflertalels levnadsstandard och värna om de socialarättigheterna. Dessa krav är inte betingade bara av sociala skäl ochrättviseskäl. Atl uppfylla dem är den enda vägen atl mildra krisens verkningaroch all inleda en marsch ul ur den djupnande krisen. Landels ekonomiska problem kan ju inte lösas genom all viinle använder de resurser som ändå finns. Del är etl enormt slöseri atl alltfler människor ställs ulan arbele. Den dåliga ekonomin innebär även eltdråpslag mot alla dessa människor som inte fär elt arbete, mot de ungdomar sominle får en chans att komma in på arbetsmarknaden ulan blir offer iuislagningen. Den är elt dråpslag mot alla de kvinnor som äter får uppleva sinroll som reservarmé. Del är etl enormt slöseri atl ekonomiska resurser, istället för atl användas i samhällsnytliga investeringar, används förspekulation och snabba finansiella klipp. Den fördelningspolitik som försbidrar ocksä till atl krisen djupnar och atl krisens bördor alltmer lastas överpä de sämst ställda i samhället. Till myterna i den ekonomiska debatten hör atl "ävenom arbetslösheten är hög, sä är sysselsättningen slörre än någonsintidigare". Alt detta verkligen är en myt bekräftas nu också av självasteekonomidepartementel, om förhandsuppgifterna talar sanning. 1 del aktuelladokumentet redovisas atl antalet sysselsatta i det privata näringslivet sedan1965 har rasat eller med 820 000 personer, räknai . När manställer sädana siffror i relation till att vinsterna, bortsett fråninflationen, har ökat , då är det alt avliva även denmyten atl invesieringarna ökar när vinslerna stiger. har ju, under sammatidsperiod, industrins investeringar minskat . Vad landei behöver är produktiva investeringar, men vadsom skett aren ökad spekulation, del finansiella kapitalet har ökat. Del är enför samhällel och folkflertalet destruktiv ekonomisk politik som förts. Den ärinle aktiverande för sysselsättning och tillväxt och kan således inte.vara enväg ut ur problemen. Regeringen påslår sig vilja såväl arbeta som spara sig urkrisen. Men dess ätstramningspolitik hämmar del samhälleliga arbetet, denminskar antalet arbetstillfällen, den minskar efterfrågan och därmedproduktionen. Vårt alternativ till den förda politiken utgörs av deförslag till åtgärder som vi utvecklat i våra motioner och i anslutning till budgetpropositionen. För en bältre balans isamhällsekonomin, för ökade produkliva investeringar och för bevarade,återställda eller i vissa fall förbättrade sociala rättigheter och villkor ärdel nödvändigt att föra en mer expansiv ekonomisk polilik. Den ök:ning - utöver regeringens budgetförslag - av denoffentliga sektorns underskott som vi förordar uppkommer inte till följd av enenbart eflerfråge- eller konsumtionshöjande polilik. Vi förordar aktiva ochallvarliga satsningar pä atl minska arbetslösheten genom upprättande ochgenomförande av omfattande arbetsskapande program och åtgärder. Detta ärsatsningar som inom en snar framlid kommer all öka den ekonomiska aktiviteten,höja sysselsättning och kapacitetsutnyttjande och därmed skapa förutsättningarför att underskottet icke skall bli betungande för samhällsekonomin. Aktivainsatser för all skapa arbele är en långt säkrare metod än atl överlåta dettalill storfinansens spekulation. Innan jag berör de molioner frän värt parti somär fogade till del nu aktuella betänkandet, vill jag helt kort säga några ordom industripolitik och näringspolitik i stort. Den industripolitik som bär dagens märke räcker inle föralt bemästra de rådande problemen - den politiken saknar mål och överlåterformandel av ulvecklingen ål en privat storindustri, som är lika mälfattig. Enmodern industripolitik kräver längsiklighel och förutseende. Den kräveruppgivande av illusionen all man ständigt kan ha "valfrihet",ständigt flyta mellan verksamheler i stället för att medvetel främja bestämdalinjer i utvecklingen. Den kräver framför alll alt man upphör med atl överlämnaledningen över investeringarna till en storfinans som själv är fånge i ettsystems anonyma lagar och tendenser. Vi menair att del krävs ett stort statligtindustrialiseringsprogram, kombinerat med strukturella reformer, vilkainrangerar ledande avsnitt av den privata storindustrin i samhälleligt ägande. Här kan ell lönlagarfondssystem spela en värdefull rollsom komplement-förutsatt atl del är demokratiskt uppbyggt och inte knyts upptill det privata slorindustrikapitalel genom poliliska kompromisser med delta.I etl sådant löntagarfondssystem är det framför alll tvä principiella frågorsom vi anser är viktiga; för del första alt medel till fonderna inle las frånde anslälldas löner, för det andra att fonderna ger makt och befogenheter lillde anställda. Vårt förslag om samhällsfonder och lokala fackligainvesteringsfonder uppfyller dessa krav. Vår skogsindustri dras med väldiga problem, ja, här kanman inle ens la till vara de förutsättningar som finns. En ickefungerande virkesförsörjning är ett stort problem, men även uteblivnasatsningar på vidareförädling och produktutveckling har medverkat lill denrådande situationen. enheterinom skogsindustrin all slås ul, vilkel kommer atl medföra minskademarknadsandelar vid en eventuell konjunkluruppgång. Varandra basnäring, malmtillgångarna och därtill hörandeförädling, har också problem. Sell ur etl globalt perspektiv är det ytterstbetänkligt all avvecklingen av gruvor, stålverk och yrkeskunnande tillåtsfortsätta i vårt land. Visserligen stär det alt läsa i gärdagens tidningar altBolidenbolaget skall öppna en ny gruva - men den gruvan skall öppnas i . Iell läge där slora delar av den tredje världens folk frigör sig från förtryckoch utsugning, ökar deras behov av stål och råvaror för ulveckling av resp.länder. Detta belyder all de svenska malmtillgångarna och den svenska stålindustrinkommer att behövas för all kunna bidra med sin andel av världensstålproduktion. Inte heller här utvecklas befintliga möjligheter lill nyproduktion. Värt land importerar hela värt behov av nickel, trots alt det iVästerbotten finns fyndigheter av denna metall. En inhemsk produktion av dennaviktiga metall skulle ju förbältra vär handelsbalans, betyda nyaarbetstillfällen och oberoende av andra länder. Tekoindustrin fortsätter sin kräftgång. Den textilaproduktionen är nu nere på sådana nivåer att branschens framtida existens är ifara. Detta är resultatet av en tekopolitik som förts under mer än tvådecennier. Denna politik har varit helt ulan varje länkande att det skullefinnas allernaliv. Den har passivt accepterat den fortlöpande nedskärningen ochutarmningen av tekoindustrin. lill 1980 har antalet anställda inomtekoindustrin minskat med 100 000 personer. Utan en klar, alternativtekopolitik kommer tekoindustrin all gå mot slutligt sönderfall. Det är därförnödvändigt att dra upp riktlinjer för en sädan långsiktig politik. De ekonomiska problemen hänger intimt sammanmed den höga arbetslösheten. gjorda undersökningar visar attarbetslösheten kosiar ca . Det är väl inte någon historiskupptäckt - del är ju vetskapen om att arbetslöshet kostar pengar och att denförvärrar de ekonomiska problemen som har föranlett oss atl framföra varaförslag om arbetsskapande åtgärder. I finansutskottets betänkande behandlas vär motion 1567med bl. a. ell yrkande om etl program för all skapa 100 000 nya samhällsnytligaarbeten av högst . Dessa arbeten kommer då främst atlligga inom den offentliga sektorn, men vi kommer att öka beställningar ochsysselsättning i befintlig induslri även inom den "privata" sekiorn.Programmel bör bl. a. innefatta åtgärder för att öka bostadsbyggandet.