prot · G5097 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:7 1 § Anmälan om kompletteringsval till utskott Socialdemokratiska riksdagsgruppen har som suppleanter iutrikesutskottet under och ledigheter anmältderas resp. ersättare och . Talmannen förklarade valda till suppleanter i utrikesutskottet ()() 2 § Justerades protokollen för den 6 innevarande månad. 3 § Meddelande om räntesänkning 2 Ekonomi- och budgetministern : Riksbanksfullmäktige har beslutat attsänka diskontot från . Bankernas utlåningsräntor sänks lika mycket.Den s. k. straffräntan för bankernas upplåning i sänks också . Räntan på långa stats- och bostadslån förblir oförändrad. Räntesänkningen har möjliggjorts av den internationellaränteutvecklingen och av regeringens ekonomisk-politiska åtgärder. Räntesänkningen får en positiv inverkan på näringslivetsinvesteringar. Den medför också att konsumentprisindex minskar . 4 § Föredrogs och hänvisades Propositionerna 1981/82:16till justitieutskottet /82:22 till socialutskottet /82:24 tilltrafikutskottet /82:26 till skatteutskottet 5 § Allmänpolitisk debatt 3 (): Det torde inte finnas någon ansvarskännandemänniska som inte är djupt bekymrad över läget i vårt land. Vi befinner oss ien ekonomisk kris och i en politisk kris. Båda dessa kriser fördjupas helatiden. Den ekonomiska krisen kommer till uttryck i allt störrebudgetunderskott, snabbt ökande utlandsupplåning, hög inflation, dåligutveckling av industriinvesteringar och produktion samt växande bekymmer överde kommunala finanserna. Härtill kommer att den uppgång av arbetslösheten somsedan länge förutspåtts nu är i full gång. Den politiska krisen har flera ansikten. Där finns denborgerliga riksdagsmajoritetens oförmåga att ta itu med landets många problem,den uppenbara bristen på ett långsiktigt handlingsprogram och de ständigaförändringarna av politikens inriktning. Den borgerliga majoriteten här iriksdagen är mycket energisk när det gäller att skälla på socialdemokrater. Mensplittringen inom denna riksdagsmajoritet tar sig ofta närmastbarnsliga uttryck. Människor upplever starkt bristen på politisk ledning iSverige. De får av de ständiga turerna inom borgerligheten lätt intryck av attpolitik är en lek eller ett spel. Men det är ingen lek. För människorna i dethär landet är det fråga om djupt allvar. Ty den kris vi talar om i allmännaordalag börjar allt starkare gripa in i och skapa bekymmer i människornasvardag. Låt mig nämna pensionärerna. De har lärt sigatt kunna lita på statsmakternas utfästelser, att kunna lita på givna löftenoch på att tryggheten består. Vi har tittat på vad de förslag som regeringen nulagt fram skulle få för konsekvenser för enskilda pensionärer. Det är ingenljus bild. En ensamstående folkpensionär med pensionstillskott berörsdels av det försämrade inflationsskyddet för pensionerna, dels av försämringenav de kommunala bostadstilläggen. Om förslaget genomförts hade denna pensionär dåfått . mindre i plånboken. Det betyder att den inkomst han ellerhon haft att leva på på detta sätt minskat , eller drygt en månadsinkomst för den pensionären. Det är vad regeringens förslag betyder. Det ärinte att undra på att många gamla människor är oroliga. En ensamstående ATP-pensionär med genomsnittligATP-pension drabbas, vid sidan av försämrat inflationsskydd och försämradekommunala bostadstillägg, också av ändrade skatteavdragsregler.Räknat efter skatt skulle den här pensionären förlora ca , dvs. ocksåungefär en månadsinkomst - även här beräknat efter om förslaget hade genomförtsi fjol. Jämför detta med de väldiga löften som regeringen ställdeut till pensionärerna i valrörelserna 1976 och 1979. Det här skapar en väldigkänsla av osäkerhet bland äldre medborgare i vårt land. De vet inte säkert vadde skall hålla sig till, om de kan lita på regeringen. De är nog beredda att tasin del av bördan, men de vill inte bli förda bakom ljuset. Låt mig sånämna arbetslösheten. , i den allmänpolitiska debatten den 15oktober 1980, sade jag följande: "'ter sig för oss som denvändpunkt då den borgerliga regeringen ger upp den fulla sysselsättningen somdet genomgripande målet för den ekonomiska politiken och när den tar de förstastegen på den sociala nedrustningens väg." Det uttalandet väckte en stormav protester. Dess värre har verkligheten besannat mina farhågor. var antalet arbetslösa 127 000. Det är 35 000fler än och den högsta arbetslöshet som noterats för septembersedan den nuvarande statistiken infördes. Den väldiga nedgången på arbetsmarknaden är ännu större änsiffrorna visar. Antalet latent arbetssökande ökar, dvs. antalet människor somvill och kan arbeta men som i ett sådant här läge anser det lönlöst att sökaett jobb. Till detta kommer en markant ökning av antalet personer som på grundav arbetsbrist tvingas till förkortad arbetstid. Det värsta är att ungdomsarbetslösheten ökar så kraftigt.Antalet arbetslösa i åldrarna uppgick till 61 000. Dettaär den högsta redovisade månadssiffran . Särskilt allvarligt är lägetför flickor i tonåren. Där har vi nu en arbetslöshet på . har det främst varit ungdomar utan egentligyrkesutbildning som varit arbetslösa. växer antalet arbetslösa medyrkesutbildning snabbt. Därmed står det klart att även ungdomsarbetslösheten iväxande grad förklaras av det enkla faktum att det inte finns några jobb. Man kan knappast begära att ungdomar som saknar arbeteskall tro . Det är någonting helt fundamentalt som man förlorar närman blir arbetslös. Man vet inte längre vem man är, som har sagt. Visst kan man stå i talarstolar eller sitta i TV och sägaatt vi måste tolerera en ökad arbetslöshet, att så eller så stor procent måstevara arbetslösa. Det kan man kanske göra, ty procenten saknar ansikten,förhoppningar, livsvilja. Men gå ut till en ung människa och säg att nu får du trädaåt sidan med din arbetskraft, din vilja till arbetsgemenskap och din stolthet.Nu är det ekonomisk kris, och måste vi reda upp det här, och precis , näralla måste anstränga sig, då har vi inte plats för dig i arbetslivet. Dininsats blir att vara arbetslös. Vi har varnat för den här ökningen avarbetslösheten och framför allt av ungdomsarbetslösheten. För oss är detobegripligt att regeringen vägrar sätta in arbetsmarknadspolitiken medfull kraft, att den skär ner stödet till de handikappade på arbetsmarknaden,att den försvagar regionalpolitiken och att den låter stödet till dem som harblivit arbetslösa kraftigt urgröpas. Jämför detta med de väldiga garantier förjobb och utbildning till all ungdom som ställdes ut för inte så länge sedan. Det är mot den situation jag tecknat man måste seregeringens s. k. ekonomiska paket. Januaripolitiken 1981, då man chockhöjde räntan för att undgådevalvering, har också kapsejsat. gör man ånyo en tvärvändning i politiken. Devalveringen är ett faktum - den fjärde devalveringen . Till paketet i övrigt ställer vi oss mycket tveksamma på en radpunkter. Det är mest en fråga om att manipulera med prisindex, en omfördelningav krisens bördor och en försvagning av budgeten. Det kan vi inte acceptera. Omdrygt återkommer vi i vår motion utförligt till förslaget. vill jagta upp några huvudpunkter. Inledningsvis vill jag djupt beklaga att man inte längrekan lita på att den sittande regeringen efter bästa förmåga presenterar ettfullgott underlag för ställningstaganden. När det gäller den ekonomiska prognosen avviker regeringenpå ett rätt avgörande sätt från prognoser, utan attegentligen kunna ange några skäl. Det verkar som om regeringen yxar tillprognoser så att de passar regeringens politiska syften. Det är i strid medsvensk tradition att göra så. Ännu allvarligare är de uppenbara felaktigheter och detfördöljande av fakta som finansutskottet avslöjat när det gäller effekten påbudgeten av regeringens olika förslag. Också detta är i klar strid med svenskämbetsman-natradition och med de kvalitetskrav i fråga om förvaltningen som vibrukar upprätthålla i det här landet. Dessafrågor kommer senare att ta upp mer utförligt. Vi anser att man inte kan försvaga budgeten så somregeringen vill. Risken är uppenbar att man med regeringens uppläggningvisserligen får en tillfällig sänkning av prisstegringstakten det här året. menatt inflationen blir desto värre . Det här innebär också ettmanipulerande med index för att prisklausulerna i avtalen inte skall utlösasnu. Det sker på ett sätt som långsiktigt inte gynnar löntagarna. Ett sådanthandlande försämrar förtroendet mellan löntagarorganisationerna ochstatsmakterna och lägger en mycket dålig grund för avtalsrörelsen . Vårt alternativär i sina huvuddrag följande. För det första: Vi klargjorde på ett mycket tidigt stadiumatt en räntesänkning är ett bättre sätt att stimulera ekonomin - redan denchockhöjning av räntan som skedde var onödig och felaktig, och denborde ha rättats till så snabbt som möjligt. Då är det viktigt att man låterbli att ytterligare försvaga finanspolitiken. En räntesänkning på skulle haen positiv inverkan på prisutvecklingen och stimulera investeringarna inomframför allt industrin. Till att börja med avvisades vårt förslag nästanföraktfullt. Vi sades inte begripa oss på det här med ekonomi, vara allmänt omdömeslösa, osv. Sedan ledande företrädare förnäringslivet framställt samma krav, har det blivit annat ljud i skällan. meddelas att riksbanksfullmäktige har sänkträntan . Jag känner mig faktiskt mycket hedrad, för det måste ju varadet faktum att jag skulle äntra talarstolen här som gjorde att man jagadeupp de ärevördiga riksbanksfullmäktige i arla morgonväkten för att sänkaräntan. Något annat rimligt skäl till att på det här sättet gå ifråntraditionen kan inte finnas. Jag är hedrad, och jag tycker att det är ett brabeslut. Dock måste jag säga att det var synd att riksbanksfullmäktige intenådde ända fram. Man borde ha tagit till , när man nu ändå var i farten.Men som en början var det i alla fall ett riktigt beslut, även om det kom sent. För det andra: Vi socialdemokrater kan inte acceptera attpensionärernas villkor skall försämras på det sätt som regeringen föreslår. Viär medvetna om att alla grupper kommer att behöva vara med och bära bördorna,när resultaten av borgerligt regerande skall rättas till. Inte hellerpensionärerna kan gå helt fria. Men regeringen vill lägga nästan hela sinbesparing på pensionärerna, och det anser vi faktiskt orimligt. Det är inte pensionärerna som skall behöva betalaregeringens alla misstag iden ekonomiska politiken. Därför kommer vi att säganej till den ytterligare försämringen av inflationsskyddet och till denförsämring av de statliga bidragen till de kommunala bostadstilläggen somregeringen föreslår. För det tredje: måste tillföras deekonomiska resurser som krävs för att fullt utnyttja möjligheterna att gearbete eller utbildning åt arbetslösa. att tillförs ytterligare ca 1 500milj. att bidraget för utbildning av personer som varslats ompermittering eller uppsägning i tillverkningsindustrin höjs enligt styrelsensförslag . att AMS omgående får uppdraget att planera för maximalinsats av arbetsmarknadspolitiska medel och /82 samtges uppdraget att utveckla de nya instrument för kamp mot öppen arbetslöshetsom kan visa sig vara nödvändiga. Urgröpningen av de arbetslösas ersättning vid arbetslöshetmåste stoppas. Vi kräver därför att regeringen utan ytterligare dröjsmålbehandlar arbetslöshetskassornas krav på en höjning av dagpenningen för dearbetslösa. Vidarekommer vi socialdemokrater att säga nej till ett slopande av bidraget för planering avberedskapsarbeten, säga nej till åtgärder inom de skyddade verkstäderna somslår ut eller stänger ute handikappade från arbetsmarknaden och säga nej till nedskärningarna av lokaliseringsstöd tillföretag i glesbygd och stödområden. Det här gäller så att säga försvarslinjen motarbetslöshet. Att få ja till de här förslagen skulle betyda att oerhört mångamänniskor slipper arbetslös- betensplåga denna vinter. Det vore ansvarslöst att inte sätta in all kraft på attförhindra den plågan. För det fjärde: Vi måste uppmärksamma barnfamiljernassituation. För kunde man i läsa inlägg frånLRF:s ordförande . Han var mycket kritisk mot regeringens ekonomiskapolitik och skrev bl. a. följande: "Regeringen riskerar att beskyllas fören upp-och-ned-vänd . Prylkonsumenterna gynnas på deköpsvagas, främst barnfamiljernas, bekostnad. Det blir tyvärr resultatet avpoUtiken." Så långt bondeordföranden. avvisar också ensänkning av momsen. Han vill sänka barnfamiljernas matkostnader i stället ochhar många beaktansvärda synpunkter. Vi socialdemokrater har också kommit till resultatetatt vi i detta läge måste särskilt värna om barnfamiljerna. Men vi tror når en bättre effekt genom att rikta stödet direkt till barnfamiljerna. Vikommer därför att föreslå en uppräkning av barnbidraget med . Det vi här diskuterar är kortsiktigaåtgärder. De förändrar inte på något avgörande sätt den negativa utvecklingen ivår ekonomi. För att föra landet ur den ekonomiska krisen krävs etthelhetsprogram som angriper alla de sjuka punkterna i ekonomin : inflationen-destora underskotten, den ogynnsamma utvecklingen inom industrin, arbetslösheten. Vi socialdemokrater har ett sådant helhetsprogram. Det antogs på vår kongress. Den plan för en återhämtningav den svenska ekonomin som vi redovisar innehåller bl. a. följande punkter: Den ekonomiska politiken måste inriktas på att snabbt ochpåtagligt ta ner kostnads- och prisstegringen i . a. skulle en lägreinflationstakt göra det möjligt för industrin att återvinna marknadsandelarhemma och utomlands. Enoffensiv måste sättas in för att öka investeringarna. Den inhemska efterfrågan måste i ökad utsträckningtillgodoses genom svensk produktion. Snabba och effektiva åtgärder måste vidtas för att minskavårt utlandsberoende på energiområdet. Sverigemåste bättre utnyttja sina egna råvaror och naturresurser. Den offentliga sektorn utnyttjas för att stödja produktionoch sysselsättning inom landet, som dess tillväxt anpassas till dettillgängliga utrymmet. En förbättring av industrins vinstläge är nödvändig, menden måste bygga på en rättvis fördelningspolitik som innefattar införandet avlöntagarfonder. Till att börja med försöker man från borgerligt håll viftaundan vårt program, låtsas som om det egentligen inte fanns. erkännerallt flera, framför allt bland oberoende ekonomer, att det är det endagenomarbetade alternativ som finns för den ekonomiska politiken. En kollektiv kapitalbildning genom löntagarfonder ingårsom ett viktigt led i programmet Framtid för . Tanken bakom förslaget omlöntagarfonder är solklar och enkel: För att vi skall kunna lösa den ekonomiskakrisen och nå full sysselsättning måste sparandet i samhället öka ochinvesteringarna i industrin få fart igen. Det fordrar bl. a. en ökad tillgångpå riskvilligt kapital i betydande mängd. Ökat sparande betyder att avstå från konsumtion. Allaförväntar att löntagarna skall avstå för att tillföra industrin friskt kapital.Då är det rätt och rimligt att arbetare och tjänstemän också skall hadelaktighet i de vinster som skapas och ett inflytande över hur pengarnaanvänds. Detta inflytande är också något av en garanti för att pengarna användsför produktiva investeringar och inte till diverse finansiella transaktioner. Detta är bakgrunden till att och densocialdemokratiska partikongressen nu enhälligt ställt sig bakom kravet på enkollektiv kapitalbildning i löntagarfonder. Kongresserna har givit den socialdemokratiska partiledningenett betydande handlingsutrymme när det gäller den praktiska utformningen ochnär det gäller tidsplanen för genomförandet. Det finns flera skäl för detta. Vi är inte färdiga medalla de tekniska lösningarna, bl. a. eftersom vi i praktiken utestängts frånmöjligheten att genomföra nödvändiga utredningar. Men det viktigaste skälet ärkanske att vi har en uppriktig strävan att skapa en så bred uppslutning sommöjligt kring den slutliga utformningen. Vi är beredda att föra diskussionermed andra grupper och ta hänsyn till konstruktiva synpunkter. Vissagrundläggande principer för löntagarfonderna har vi slagit fast. För det första skall löntagarfondernas finansiering byggapå en kombination av vinstdelning och lönebaserade avgifter. För det andraskall fonderna satsa sitt kapital i livskraftig industri och således förvaltasså att de ger normal avkastning. För det tredje skall fonderna motverkamaktkoncentration inom näringslivet. Det förutsätter en på samma gångkollektiv, demokratisk och decentraliserad förvaltning. Fonderna skall också geinflytande åt de anställda i de företag där fondernas kapital arbetar. Vår strävan i denna fråga är ett uttryck förarbetarrörelsens beslutsamhet att angripa de svåra problem landet står inför,vår önskan att utveckla industrisamhället, att göra ett bra land bättre. Vi har mötts av mycket litet konkret diskussion ochväldigt mycket slagordsbetonat motstånd i debatten. Det kommer från dem varssyfte är att bevara och förstärka fåtalets makt över det ekonomiska livet. Detkommer från dem som vill överge biandekonomin till förmån för en otygladkapitalism. Det är inte att förvåna från någotdera hållet. Därtill har många borgerliga politiker sällat sig till denofta mycket grova argumentationen i denna fråga. Det finns säkert flera skältill detta. skrev , att om valet handlar omplånboksfrågorna, dvs. om jobben, hyrorna, priserna och liknande ting somberör människorna i vardagen, så vinner socialdemokraterna. Därför måste deborgerliga partierna gemensamt gå till storms mot löntagarfonderna. Och i kunde man läsa: "Slutsatsen äratt de borgerliga partierna, efter det att de erövrade regeringsmakten,står längre än någonsin från ett samlat alternativ till socialdemokratin.Har de egentligen något annat att hoppas på, än möjligheten att skrämma väljaremed löntagarfondsfrågan?" ideologiska organ - om jag får kalla det så-, Politisk , varnar för denna utveckling. Man kritiserarmoderatledaren för att han kallat socialdemokraternas inställning i fondfråganett hot mot "nationen, dess framtid och dess välfärd", SAF-tidningenför att sätta likhetstecken mellan socialdemokraternas syn på demokrati ochÖsteuropas, och fokpartiet för dess oförsonliga markering motsocialdemokraterna i debatten om löntagarfonderna. får inte göra samma misstag,man borde söka få en bred lösning över blockgränserna i löntagarfondsfrågan,säger . Tidningen hade uppenbarligen gått i tryck innanThorbjörn inträdde på arenan. Han begår nämligen alla deförgripligheter som hans yngre partibröder varnar för. När man t. ex. säger "att när det gäller detviktigaste av sparandet, sparande i produktionskapital, då tillerkänner intesocialdemokraterna dig och mig och alla andra medborgare att äga del i dettasparande. Vi får äga bil, båt. men det viktiga ägandet detskall vi inte få delta i. ", så är detta med förlov sagt rent nonsens. Visst får människor äga aktier. Under överskådlig framtidkommer den helt dominerande delen av produktionskapitalet att ägas av enskilda.Vårt förslag innebär också att inga små eller medelstora företag berörs när detgäller ägandet, annat än när de själva vill erbjuda en eller flera löntagarfonderatt köpa aktier i företaget, Det tror vi nu att många företag kommer att viljanär de ser hur systemet fungerar. Det är ungefär som med ATP, då de kom inefter ett tag. Vidare: Visst får varje människa äga bil. Men det räckerinte för att lösa transportproblem. Vi behöver bussar också, och tågoch tunnelbanor och flygplan, det som med vanligt språkbruk brukar kallaskollektiva transportmedel - men de får väl snart byta namn. På samma sättförutsätter en väl fungerande biandekonomi en blandning av individuellt ochkollektivt ägande. Ännu mera förbryllande är argumentet att löntagarfonderleder till någon form av öststatskommunism, där alltså även den politiskademokratin skulle vara hotad. Om detta vore sant, borde ju dessa öststater varaöversållade av löntagarfonder. Jag har inte hört talas om ett enda exempel,även om jag är övertygad om att t. ex. de polska arbetarna skulle vara starktintresserade av en sådan möjlighet att direkt kunna påverka produktionslivet isitt land. Det är också märkligt att denna dom över det kollektivaägandet kommer från en regering som på få år förstatligat mera än vadsocialdemokratin gjorde under hela sin regeringstid. Industriminister , som dristat sig föreslå en kollektiv kapitalbildning i form av en femteAP-fond och för detta hyllas i ideologiska organ, borde ju i dettaperspektiv framstå som något av en ärrad rödgardist. Det är nog inte bara - för att nuen sista gång citeraPolitisk - "den moderata partiledningen som borde allvarligtfundera över vilka krafter som kan komma till ytan i och söka göra sig bredagenom extrema uttolkningar av paroller som frihet eller socialism". Detvar klokt sagt av Politisk . En del av våra motståndare påstår - med en debattmoral sompåminner om kosackvalet - att arbetarrörelsen med löntagarfonder villavskaffa marknadsekonomin. Det vill vi inte - lika litet somsocialdemokraterna, när vi kom till makten , stal böndernas kor, skövladederas åkrar eller rövade bort deras hustrur och barn. Vi vill utforma löntagarfonderna på ett sådant sätt att defungerar väl och accepteras som en naturlig del i ett expansivt och effektivtnäringsliv, inom vår biandekonomi. Fonderna skall ge trygga jobb, säkrapensioner och en välfärd som vi producerar själva genom eget arbete och intefår genom att låna utomlands. Självfallet kan man genomföra en ändrad fördelning avförmögenheter och en ändrad fördelning av inflytande inom ramen för enmarknadsekonomi. Annars skulle vi ju vara för evigt dömda att i frihetens namnbehålla ett utpräglat fåtalsvälde inom det svenska näringslivet och en alltmeraorättfärdig fördelning av inkomster och förmögenheter i vårt land. Det verkliga hotet mot en förnuftig marknadsekonomi kommerfrån en alltför stor privat maktkoncentration i näringslivet och från ett näringslivsom i praktiken inte fungerar bra. Det verkliga hotet mot en solidariskmarknadsekonomi kommer från dem som vill tillåta arbetslösheten att växa, gröpaur den sociala välfärden och låta de ekonomiska klyftorna mellan människornaväxa. Vi har fått förnyadebelägg för vådan med en bräcklig och svag regering som inte förmår ge landet enpolitisk ledning. av passivitet fick regeringen plötsligtså bråttom att den ville åsidosätta de spelregler som gäller här i riksdagen.Det misslyckades. Därefter hotade regeringen med sin avgång om den inte i alladelar fick sin vilja fram, Det var inte precis ett hot som satte skräck imänniskorna, om jag så får säga. Det var inte heller särskilt trovärdigt. Det skådespel som därefter har utspelats har inte varitsärskilt uppbyggligt eller till fördel för politikens anseende. Jag tror inte det innebär en överdrift att påstå attregeringen har vissa förtroendeproblem. Vi vet att vårt land befinner sig i en svår ekonomiskkris. Erfarenheten visar att det inte finns någon borgerlig väg ur den krisen,i all synnerhet inte någon borgerlig väg som inte hårt skulle drabba densociala rättvisan och den fulla sysselsättningen, som inte skulle fräta på densociala sammanhållningen och stabiliteten i vårt land. Vi socialdemokrater har som enda politiska rörelse ettlångsiktigt och genomarbetat program för hur den ekonomiska utvecklingen kanvändas rätt igen. Vi anser att vi har en politik för att föra ur krisen,för att jaga dysterhet och uppgivenhet på dörren och släppa in nya tag och ettfriskt humör. Men vi äralltid beredda till en öppen diskussion med andra grupper. resonera, inte skapa konfrontation. Vi vill byggasamhället, inte bygga murar mellan människor. Vi betraktar vår nyligenavslutade kongress som en utsträckt hand, ett rakt budskap och en ärlig vilja.Och de förslagen kommer vi att forma ut i denna riksdag. Framför allt vill vi sträcka ut handen till det svenskafolket, som äntligen vill ha ordning och reda i landet, som vill ha en politiskledning i , som vill ha raka linjer och klara besked och som så gärnavill återvinna framtidstron i vårt land. 4GÖSTA (): När den nuvarande regeringen tillkom ,utfäste den sig att fullfölja den tidigare trepartiregeringens ekonomiskapolitik.