prot · G509102 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:102 1 §Anmälan om kompletteringsval till utrikesnämnden Socialdemokratiskariksdagsgruppen har som ny suppleant i utrikesnämnden efter anmältHans Gustafsson. Talmannen förklarade vald - för återstoden avriksdagens innevarande valperiod - till suppleanti utrikesnämnden () 2 §Justerades protokollen för den 11 innevarande månad. 3 § Svar på interpellation1981/82:147 om krisen inom sjöfartsnäringen Mot bakgrund av de sjöfartspolitiska överläggningar som på mittinitiativ har förts , har frågat migdels varför den av regeringen tillsatte medlaren mellan sjöfartens parter redanefter ett par veckors arbete gett upp medlingsförsöket, dels vad regeringenavser att göra för att snabbt lösa den akuta krisen på sjöfartsområdet. Undersommaren 1981 uppvaktade sjöarbetsmarknadens parter mig om sjöfartsnäringenssvåra situation. Härvid framfördes krav om statliga åtgärder för att förbättrabranschens konkurrensläge. Jag efterlyste då en samlad syn från parterna på hurproblemen borde lösas. fördes därefter förhandlingar mellanparterna. Dessa rapporterade till mig vid tre olika tillfällen. Det senastetillfället var , då det kunde konstateras att någon enighetfortfarande inte hade uppnåtts mellan Parterna och jagenades då om att be generaldirektör att söka sammanjämkaståndpunkterna. Vi enades också om att generaldirektör uppdrag skullevara tidsbegränsat och omfatta högst . Den15 februari överlämnade generaldirektör en rapport till mig. Hankonstaterade då att det inte hade varit möjligt att samla parterna kring ettgemensamt förslag. Denekonomiska politiken syftar till att säkerställa att det svenska näringslivettotalt sett har en tillräcklig konkurrenskraft. Detta var det primära motivetbakom den genomförda devalveringen. Skattereformen och andraåtgärder för att säkerställa att den svenska ekonomins kapital-, arbets- ochråvarumarknader fungerar effektivare har samma syfte. Inomde ramar som sätts av den ekonomiska politiken ligger ansvaret för attsjöfartsnäringen återfår sin internationella konkurrenskraft i första hand påbranschens företag och dess anställda. En nödvändig förutsättning är bl. a. attparterna anpassar kostnadsläget till en sådan nivå att svenskt tonnage återigenblir konkurrenskraftigt. Endast på detta sätt kan en säkrare sysselsättningför de ombordanställda uppnås. Statliga ekonomiska insatser kan enligt minmening vara motiverade övergångsvis endast under förutsättning att kravsamtidigt ställs om åtgärder från parternas sida som leder till en anpassningav kostnadsnivån. Anf.3 (); Jag ber attfå tacka kommunikationsministern för svaret. Jagtror att vi alla, såväl regering och riksdag som samtliga partier, är medvetnaom att den svenska sjöfarten befinner sig i en mycket svår kris. Handelsflottanhar mer än halverats . Tonnaget har minskat från 13 miljoner tiU 5,5miljoner dödviktton och antalet ombordanställda från 23 500 till 11 000. Enuppenbar risk föreligger för att den svenskflaggade storsjöfarten heltförsvinner, om inte kraftfulla åtgärder vidtas. Herrtalmannen visade svensk trafiknäring en mycket stor heder genom attöppna och delta i det s. k. sjöfartsmötet i . Jag antar att ni, herrtalman, då fick ta del av den situation som svensk sjöfart befinner sig i. Niberörde den f. ö. i ert öppningstal. Det är också på sitt sätt ett tecken påbåde det intresse som vi hyser för svensk sjöfart och det allvar med vilket viser på den nuvarande situationen. Enkonkurrenskraftig svensk rederinäring behövs av många skäl. Försörjningsberedskapen kräver att vi har en svenskhandelsflotta av en viss omfattning. - vars resultat jaghoppas blir föremål för en proposition till - säger att vi harnått en gräns, under vilken totalförsvarets behov kantillfredsställas. Denna starka minskning av handelsflottan ger alltså upphovtill diverse bekymmer, utöver det att den naturligtvis betyder stor arbetslöshetbland svenskt sjöfolk. Sjöfartsnettot är enbetydande del av vårt lands inkomster. miljarder kronor som sjöfartsnettot beräknas ge 1982 ärmellan en tredjedel och en fjärdedel av hela bytesbalansunderskottet . Mättsom bruttoexport uppgår sjöfartsexporten till ca . Det äralltså fråga om ganska betydande belopp. Den svenska handelsflottan är nu alltså inne i en ny,mycket allvarlig situation, där den riskerar att snabbt antingen ersättas avinchartrade båtar eller helt försvinna. Jag kan ta ett enda exempel från ettområde som enligt min mening är mycket allvarligt från försörjningssynpunkt,och det gäller tanktonnaget. Det fanns då vi hade massor av tankbåtar liggande -kanske t. o. m. för många. är situationen den att det bara finns åttatankbåtar kvar. En av dem är redan såld, och det pågår förhandhngar om attsälja ytterligare en. Då är det sex kvar. Men av dessa sex äger Svenska Varvtre. Och Svenska Varv har sagt att man tänker göra sig av med sinabåtar, därför att man vill avveckla sitt fartygsägande. Det betyder att dessatre båtar försvinner. Då är det bara en QK-båt och två Salénbåtar kvar. Ochfrån Salénrederierna kommer det vittnesbörd om att de också är beredda attfatta ganska drasfiska beslut när det gäller tankerflottan. Det kan alltså inte uteslutas att vi mycket snart befinneross i det läget att det bara finns en enda svensk tankbåt kvar. Detta ärnaturligtvis utomordentligt allvarligt, sett ur försörjningssynpunkt. Det ärklart att det i goda tider finns andra båtar som kan frakta oljan hit. Men i enförsörjningskris är det mycket bekymmersamt att befinna sig i detta trängdaläge, att vi är helt beroende av andra intressenter. Det här är en av orsakernatill att de ombordanställda i skrivelse efter skrivelse till regeringen harpåtalat dessa allvarliga förhållanden. Man kan ta motsvarande exempel på en delandra områden, men jag tycker att detta med tankerflottans situation ärdet allvarligaste. Rederierna har självfallet också en industripolitisknyckelroll. De är sista länken i en produktionskedja mellan verkstäder, varvoch transportanvändare av svenskt tonnage. Svenska rederier är alltså enviktig förutsättning för att det skapas arbetstUlfällen inom varv ochverkstäder. Ur försörjningssynpunkt är detta av mycket stort intresse, intebara när det gäller handelsbalansen utan också när det gäller svensktnäringslivs situation över huvud taget. Frågan är hur man skall komma till rätta med dessaproblem. Regeringen har varit medveten om denna situation i varje fall sedan isomras - jag hoppas att medvetandet fanns . Man har satt sig ner ochpratat, och då har det mycket tydligt framgått att det finns en rad olika idéerom hur man skall komma till rätta med problemet. Självfallet har redarna och deanställda olika idéer. Det är inget nytt - så är det när parterskall resonera, så det visste vi i stort sett förut. Redarna anser attbemanningskostnaderna i är för höga. Eftersom flera nationer använderbekvämlighetsflagg och också utvecklade länder har regler som innebär kostnadersom ligger under de internationella avtalen, får de svenska redarna högrebemanningskostnader. Dessa kan i betydande omfattning kompenseras genom att Om krisen inom sjöfartsnäringen svenska fartyg drivs medfärre anställda, att man upprättar bemanningsavtal av olika slag eller att manchartrar ut fartygen, vilket är det vanligaste. Deombordanställdas organisationer har i det här sammanhanget visat en mycketlångtgående samarbetsvilja. De är beredda att diskutera en mängd olika idéerför att lösa kostnadsbekymret. Naturligtvis pekar de för sin del på att enlösning självfallet måste innebära att man skapar garantier för attsjöfarten är kvar i - att båtarna är kvar i är ju enförutsättning för att man skall få en möjlighet att upprätthålla sysselsättningenframöver. Jag tror att också redarna - det är mitt intryck efter samtal medåtskilliga av dem - är beredda att rucka på sina en smula heliga principer omvilka vägar man skall gå. Men ingenting sker. Det brådskar emellertid med enlösning, för det är alldeles uppenbart att om ingenting sker, kommer det mycketsnart - kanske inom bara - att bli så att handelsflottan ytterligarehalveras. Jagtyckte att det i och för sig var mycket positivt att regeringen snabbt svaradepå de ombordanställdas skrivning och lät chef fåuppdraget att söka ena parterna. Men det visar sig nu att det var en ganskaförhastad slutsats, för gav han upp försöket. Det äruppenbarligen så att han inte hade något ytterligare mandat - det framgår ocksåav kommunikationsministerns svar. Det var inte tänkt annat än att sätta sig och prata med parterna som något slagsstudieledare. Att man skulle göra någonting hade ingen tänkt sig. Det visar sigalltså att det var en ganska meningslös medUng, för i ett sådant läge blir detnaturligtvis bara så att parterna ställer upp sina resp. batterier. Ocheftersom inte något konkret bidrag från regeringens sida lämnades i detsammanhanget, hade inte något att erbjuda, och då kunde man intekomma någonstans. Enligtmin mening är det fullständigt meningslöst att, som regeringen gör, skylla påparterna och säga att de får komma överens, och sedan skall man resonera omsaken. Problemet är ju att de inte har någonting att komma överens om. Dentredje parten, nämUgen statsmakten - vid det här tillfället regeringen - måstesätta sig ner med parterna vid bordet och försöka att ta fram en lösning. Detär mitt alldeles bestämda intryck att det går att få fram en sådan lösningganska snabbt. Det finns en utomordentligt bra grund för de häröverläggningarna i det förslag till sysselsättningsstöd för svenskflaggadefartyg i internationell konkurrens som de ombordanställdas organisationer harutarbetat. Det stödet har den fördelen att det gör det billigt för företagenatt expandera, och det stimulerar företagen till att inte minska sinsysselsättning. Det finns också goda uppslag från redarnas sida-jag vill gärna understrykadet. Jag tror alltså att det finns förutsättningar för parterna att kommaöverens, sjöfartspolitisk uppgörelse, där löntagarna säkert är beredda att stå för enganska återhållsam löneuppgörelse och där samhället finansierar en del av de kostnadersom på ett eller annat sätt måste täckas - det är inte rätta platsen attfrån denna talarstol ange hur det skall gå fill - finns det enUgt min meningmöjligheter att garantera en förnyelse av svensk handelsflotta. I varje fallborde man kunna garantera att den inte ytterligare minskar. Det finns dessutomen rad andra åtgärder som är möjliga att vidta. Men de borgerliga regeringarnahar , trots vår protest, ytterligare urholkat förutsättningarna försjöfartsnäringen, t. ex. genom att dra in hemresestödet för de ombordanställda.Det är klart att man kan återinföra det och säga att man gjorde fel. Det bordeinte vara så konstigt att erkänna detta. Jagtror också att det är viktigt att man satsar på sjöfartsnäringensjöfartstekniskt genom forsknings- och utvecklingsverksamhet. Också i dethänseendet finns det en rad uppslag från parterna. Mendet viktigaste just , herr talman, är att regeringen handlar. Tillsätt,kommunikationsministern, en ny förhandlare som får ett klart mandatbåde ekonomiskt och innehållsmässigt av regeringen! Dessa problem går att lösaom bara viljan finns. Detenda som nu hänvisar till är regeringens ekonomiska poUtik. JagskaU inte ta upp någon diskussion om denna i dag- det gör vi i ett antal andrasammanhang. Låt mig bara i all stillsamhet erinra om att jag inte tror att detär särskilt många i svenskt näringsliv - och allra minst inom svensksjöfartsnäring - som tror att regeringens ekonomiska poUtik på något sättskulle göra det lättare för en bransch av detta slag att etablera sig på densvenska marknaden igen. 4 ALEXANDERCHRISOPOULOS (vpk): Vårt parti har under en följd av år med motioner och olika konkretaförslag försökt fästa regeringens och uppmärksamhet på den minstsagt oroväckande utveckling som kännetecknar sjöfartsnäringen. Nuhar det emellertid gått så pass långt att den svenska handelsflottan riskeraratt försvinna totalt om ingenting görs. såldes 160 oceangående svenska fartyg påsammanlagt dw. bestod den svenska handelsflottan av 600fartyg med en kapacitet av dw, jämfört med då denomfattar 500 fartyg om dw. minskadedet svenska tonnaget . Antalet ombordanställda under samma periodminskade från 23 500 till 11 000. Här handlar det alltså om en katastrofalutveckling - och detta beroende på den sjöfartspolitik som stimulerar till enutveckUng helt och hållet baserad på en total marknadsanpassning och redarnaskortsiktiga vinstintressen och som förmodligen, om den tillåts fortsätta,kommer att innebära en fortsatt försäljning, uthyrning och utflaggning av densvenska handelsflottan. Densvenska handelsflottan transporterade av varorna i vår svenska utrikeshandelunder . Anledningen är att två tredjedelar av vår handel ärkoncentrerad till , som svenska rederier av profitskälspecialiserat sig på de s. k. tunga traderna och de långa transportavstånden. Sålunda är av det svenska tonnaget sysselsattuteslutande i trafik på utländska hamnar. är av vårhandelsflotta sysselsatt med att frakta svenska varor. En annan inriktning ochstrukturell sammansättning av den svenska handelsflottan skulle innebära attvarorna i den svenska utrikeshandeln kunde transporteras på svenska fartyg. Specielltgäller detta närtrafiken och styckegodstransporterna inom , dit ocksåmerparten av vårt handelsutbyte går. Av det här kan man konstatera att vi i daghar en handelsflotta som har en sammansättning och struktur som inte är i ståndatt trygga landets transportförsörjning i politiska och ekonomiskakrissituationer. Regeringenhar konsekvent vägrat att ingripa för att styra och påverka den härutvecklingen. Man säger att det är av stor betydelse för att den svenskasjöfartsnäringen skall kunna utvecklas i sunda former att konkurrensen intesnedvrids genom att staten engagerar sig som rederiägare. Och med det anser manuppenbarligen att en fortsatt utflaggning av svenska fartyg tillbekvämlighetsflagg och en fortsatt utförsäljning av svenska fartyg är de sundaformer som den svenska sjöfartsnäringen skall kunna utvecklas i. Detta är deformer som ett statligt redarengagemang skulle snedvrida genom osundkonkurrens. Därför har man tillåtit att sjöfartsnäringen utvecklats i dessas.k. sunda konkurrensformer, även om det har inneburit att av densvenska handelsflottan har försvunnit ur landet, även om det har inneburit att12 000 arbetstillfällen för sjömän har försvunnit , även om det harinneburit att handelsflottan har utvecklats så att den med nuvarande kapacitetinte kan uppfylla totalförsvarets krav på att trygga landetstransportförsörjning i poUtiska och ekonomiska krissituationer. Denna utveckling har inneburit stora samhälleliga kostnader, både iform av skatteförluster och i form av arbetslöshet, som man har sagtatt målet för den statliga sjöfartspolitiken är att skapa förutsättningar föratt landets utrikeshandel skall kunna bedrivas på ett effektivt sätr. och tilllägsta samhällsekonomiska kostnader. Ochpå frågan vad regeringen tänker göra för att lösa den akuta krisen påsjöfartsområdet svarar regeringen att ansvaret för att sjöfartsnäringen skallåterfå sin internationella konkurrenskraft i första hand ligger på branschensföretag och dess anställda. Ennödvändig förutsättning är bl, a, att parterna anpassar kostnadsläget till ensådan nivå att svenskt tonnage återigen blir konkurrenskraftigt. :regeringen tänker inte göra någonting men förväntar sig att redarna och defackliga organisationerna i gemensamma överläggningar skall presentera förslagtill lösningar som regeringen i sin handUngsförlamning själv är oförmögen attföreslå. Sjöfarten spelar en central roll i det svenska samhällets utveckling,inte minst därför att sjöfarten är sammankopplad med utomordentligt viktigatransportfunktioner, såsom hamnar, och besläktade näringar, såsomvarvsindustri osv. Sjöfarten är en av landets viktigaste näringsgrenar. Mentrots den kraftiga reducering som den svenska handelsflottan genomgår förväntas det att svenska rederier under höstenoch och skall segla in tusentals miljoner iexportinkomster. Om sjöfartens utveckling tillåts fortsätta på detta sätt,finns det stor risk för att den svenska handelsflottan försvinner helt. Jagvill fråga kommunika tionsministern; Är det verkligen möjligt att regeringeninte tänker göra någonting för att påverka situationen? 5 (): Vi konstaterade från socialdemokratiskt hålli , när skulle besluta om sjöfartspolitiken, att de åtgärdersom då företogs inte var tillräckliga och att staten måste göra sådanaåtaganden att branschen vid en ny större nedgång i sjöfartskonjunkturen interiskerade att drabbas av en utveckling liknande den som skett under andrahalvan av - då hade nästan hälften av handelsflottan sålts ut. Vi sade också att åtgärder borde vidtas för att skapamöjligheter att man administrativt och praktiskt i statlig regi skulle kunna gåin i sjöfarten. Vi såg det som en handlingsberedskap inför eventuellt kommandeproblem. Det förslaget fick inte gehör. står vi inför en situation där läget blir alltmer akut.Skall vi i fortsättningen ha en svensk handelsflotta värd namnet eller inte? Vi är redan till mycket stor del beroende av utländskafartyg och utländska rederier för vår import och export. Och vi förfogar inte -vare sig i en eventuell fredskris eller ännu mindre under ett eventuellt krig -över de fartyg som behövs för det svenska folkhushållet. De fartyg som i dagupprätthåller trafik på - det gäller såväl Nordsjö- och Europatrafiksom trafik på fjärran länder - är flaggade med en flagga antingen från någotNATO-land eller från något öststatsland. På så vis har vi ett starkt beroendetill båda dessa parter. Vidare har vi de s. k. bekvämlighetsflaggade fartygen,och även i vad gäller dem har vi ett beroende. Det är så naturligt att vi inte ens talar om det, attjärnvägen som sköter frakten åt en industri i är svensk och attlastbilsföretaget är svenskt. är i kommunikationshänseende attbetrakta som en ö. Vi har vatten praktiskt taget runt omkring oss. Men så fortexportgodset hunnit till en hamn varifrån det skall gå vidare skall det ske medfartyg hemmahörande var som helst, dock i allt mindre utsträckning i Sverige.Vi skulle inte kunna tänka oss den utvecklingen när det gällerlandtransporterna. Men i alltför stor tysthet har det fått ske med våra absolutnödvändiga sjötransporter. har vi kommit till en punkt där statsmakternamåste gripa in och inte bara stoppa den fortsatta minskningen av den svenskahandelsflottan utan också se till att vi åter kommer i ett läge med något sånär balans. Sjöfartens roll i den svenska trafikpolitiken kom inte medi det trafikpolitiska beslutet . hade begärt att den skulle tasmed, men det hade inte hjälpt. Frågan togs åter upp. Det tillsattes enutredning, och den var klar . Sjöfarten är av stor betydelse för transporterna /. Det måste vara samhällsekonomiskt rationellt och riktigt att användavattenvägen, som inte Om krisen inom sjöfartsnäringen Om krisen inom sjöfartsnäringen slits och kräver underhåll och dessutom är mer energisnål.Men sjöfrakterna minskar ändå och landtransporterna tar över. Sjöfarten fårklara sig bäst den kan - gods som går med järnvägen fär transportstöd.Sjöfarten skall få debet och kredit att gå ihop. kör med underskott,och det betalas av staten. , som utredningen kallades,innehåller en rad förslag som kan hjälpa till att få en bättre balans mellan detransporter som kan utföras med sjöfart-fartyg resp. landtransportmedel. Det ärmånga som intensivt har väntat på regeringens förslag. Det gäller alla som harmed sjöfart att göra: näringsliv, de i fartygen anställda, redare,hamnföreträdare, hamnägare-kommuner. Men tycks det inte bli något förslag omkustsjöfarten heller. Kommunikationsministern väntar - jag tror förgäves, omhan inte själv tar initiativ - på att redare och sjöfolk skall komma överens.Regeringen måste ta initiativ. Hamnarna fick på sig att lämna remissvar påutredningen. De måste få besked om vad som skall hända i fortsättningen.Hamnägare och andra skall nu tydligen få vänta på besked därför att interegeringen kan åstadkomma något förslag om svensk sjöfartsnärings framtid. Det behövskraftåtgärder från regeringen för sjöfartsnäringen, åtgärder som försäkrar ossom en svensk handelsflotta . Det behövs också förslag som fårrätsida på svensk trafikpolifik vad gäller förhållandet sjöfart-landtransportmedel. Jag vill fråga: Är det verkUgen kommunikationsministernsavsikt att det, för den händelse man - även om regeringen tar initiativ - inteskulle komma överens med sjöfolk och andra anställda, inte heller skall kommanågot förslag som berör trafikpolitiken i , dvs, kustsjöfartens roll ifortsättningen? Jag vill först ge några synpunkter medanledning av de omdömen som fällts av ett par av talarna om handlingsförlamningeni regeringen. Det kan gå troll i ord . Jag behöver inte här beskriva läget inom näringen. Hadejag inte känt till det precis lika bra som de talare som här har utvecklat sinaidéer hade naturiigtvis inte de initiativ som togs kommit tillstånd. Jag hade besök både av de ombordanställdas organisationer och avredarna, och som en följd av de samtalen tog jag initiativet till en gemensamöverläggning med alla. Den ägde rum . Vi var då överens om skulle göra ett försök att hitta någon gemensam linje, eller i varje fallen minsta gemensamma nämnare. Jag fick vid det tillfället intrycket att allavar intresserade av att hitta en konstruktion som gjorde att näringen skullekunna stå på egna ben. När vi sedan träffades , hade man intelyckats åstadkomma någonting i den vägen. Det var först som manlämnade var sin rapport - eller önskelista, som någon har kallat den för. Detvar en förteckning över vad man ansåg borde vara rimligt att göra och därmeningarna gick mycket starkt isär på de väsentliga punkterna. var vid det tillfället som jag och näringens företrädarepå bägge sidor kom överens om att vi skulle be generaldirektör delta ien fortsatt överläggning under en relativt begränsad tid. Materialet varnämligen framtaget, och det var bara fråga om att utröna hur mycket av det somgick att så att säga fasa ihop för att på det sättet få en mer konkret ochhandfast bild av hur situationen kunde te sig när det gällde att komma överens.Det var inget märkvärdigt med att det tog . Här klagar man över att detgår för sakta och över att ingenting sker. När någonting sedan sker snabbt ärdet fel det också. Meningen var ju att pröva om det fanns en gemensam linje,och en sådan fanns inte enligt generaldirektör - i varje fall inte avsådan fasthet att man på den grunden utan vidare skulle kunna bygga enproposition eller göra någon framställning till . Detta var den 15februari, för ungefär en månad sedan, och klagomålen över att regeringen intehar hunnit lägga något förslag till tycker jag är litet grandöverdrivna, milt sagt. Parterna hade på sig för att sonderaterrängen och söka komma fram till en tänkbar lösning - utan att lyckas. Men nubegär man plötsligt att regeringen på en månad skall ha ett förslag attförelägga . Jag har sagt i mitt interpellationssvar här attstatliga insatser kan vara motiverade övergångsvis, under förutsättning att manställer det kravet att parterna vidtar sådana åtgärder som leder till enanpassning av kostnadsnivån. Jag noterar att i sin interpellationklart uttalat att alla tre berörda parter, dvs, staten, redarna och deombordanställda, skall medverka. Han har också påpekat att de ombordanställdasorganisationer har redovisat många konstruktiva och bra förslag. Javisst, detfinns en del förslag som är bra, men den fundamentala biten här är på vilketsätt statens ekonomiska medverkan i så fall skulle komma in. De ombordanställdabegär i stort sett subventioner rakt upp och ner utan att tala om huruvidadetta skulle gälla temporärt eller permanent. Jag lever trots allt fortfarandei den tron att vi alla är överens om att det som bäst gagnar svensksjöfartsnäring är att den får ett stöd som innebär att näringen efter handanpassar kostnadsläget och ökar den konkurrenskraft som ändå måstefinnas, om näringen skall överleva.