prot · G509167 · 1981-12-31 00:00:00 — Det gällde arbetslivets risker för hälsan och viktenav ett förebyggande arbete på det området. Vi har på många håll i vårt samhälleen allt bättre fungerande företagshälsovård, och den är den naturliga förebyggandeinstansen när det gäller arbetslivets risker. Det framgår klart avramlagstiftningen aft landstingen i det avseendet har att samarbeta och att isin övergripande planering innefatta även vad som görs inom företagshälsovårdenoch som naturligtvis görs bäst där. Deffinns också klart uttryckt i betänkandet och även i propositionstexten aftlandsfingen har ett ansvar för informafion om hälsorisker. Att i lagen skrivain att den enskilde har ansvar för sin egen hälsa har vi velat avstå ifrån. Jaghar redan motiverat varför, nämligen att risk då skulle kunna uppstå att maninte på ett självklart sätt har rätt till vård ifall det kan sägas aft ensjukdom är självförvållad. Däremotär det helt klart att sjukvårdshuvudmännen åläggs ett ansvar att informera, upplysaoch undervisa människor på ett sådant sätt att de själva kan ta ansvar för omde vill förebygga en hälsorisk genom atf ändra sin livsföring eller ej. Ivilket fall som helst skall de ha rätt till den vård de behöver. Hälso- och sjukvårdslag, m. m. 52 () replik: Jag är medveten om - det har vi också sagt -att det är arbetsmarknadens parter som fortfarande skall ha det primäraansvaret för exempelvis arbetsmiljön. Men landstingen måste också driva på iden här frågan, annars går utvecklingen alltför långsamt. Det har gått mycketlångsamt , med sjuka människor som samhället måste ta handom som följd. Landstingens bit i denna del kan t. ex. vara att görakartläggningar av hälsan hos en grupp människor, antingen en geografisktutformad grupp eller en grupp från en viss arbetsplats. Det har faktiskt gjortsen hel del sådana undersökningar. Man kan t. ex. ställa sig frågan varförRobertsfors i har högre dödlighet i cancersjukdomar bland både mänoch kvinnor än andra kommuner i samma län. Magsäckscancer är betydligtvanligare i än i riket i sin helhet. Hjärt- och kärlsjukdomar ärvanliga i , speciellt hög dödlighet har man i kommun. Listanöver sådana här saker skulle kunna göras lång, Def är inte givet eller ens troligt att det är medicinsktförebyggande åtgärder som hjälper. Det här är frågor som samhället faktisktborde kunna besvara, om inte för annat så i varje fall utifrån ett krasstekonomiskt tänkande. Dödligheten i cirkulationsrubbningar och tumörer har istort sett tredubblat sin andel av det totala antalet dödsfall under senare år.Därför vidhåller jag att man borde ha skrivit in ett allmänt förebyggande istället för att begränsa lagtexten till medicinskt förebyggande. 53ANITA BRÅKENHIELM (m) replik: Jag vill bara understryka att det ickenågonsfans i lagen står någonting som motsäger landstingens skyldigheter attgöra den typ av övergripande undersökningar och det planeringsarbete somMargareta talar om. säger också själv aft ett flertalsådana undersökningar har gjorts. Det är naturhgt att det kommer att ske även ifortsättningen i landsfingens, forskningens, universitetssjukhusens ochsjukvårdshuvudmännens regi. Även företagshälsovård, enskilda vårdgivare ochandra i samhället av dessa frågor intresserade äger samma rätt och möjligheteratt ingripa i forskningsarbetet på det förebyggande området. Detta kan t. o. m.anses innefattat i landstingens övergripande planeringsansvar, utan att detbehöver uttryckas på annat sätt än som det redan har gjorts. 54 () replik: Om man har denna uppfattning, varför vill mandå inte stötta de landsting som har börjat med sådana undersökningar genom attskriva in det i lagtexten? Varför vill man inte ge de landsting som intearbetar på det här viset en extra puff för att få dem att arbeta med detta? 55 Förste vice falmannen (): Lagen om beredande av sluten psykiatrisk vårdi vissa fall,. den s. k. LSPV, är föremål för utredning. Trots det harregeringen lagt fram en proposition som innebär att man redan nu vill genomförabetydande ändringar i regelsystemet. Jag beklagar det. Jag beklagar också att ettenhälligt utskott har ställt sig bakom propositionen i socialutskottetsbetänkande 53, trofs att socialdemokraterna i en gruppmofion motsatt sigviktiga delar av propositionen och trots motion även från vårt håll. Jag kommer därför, herr talman, i mitt inlägg att yrkaavslag på utskottets hemställan vad gäller borttagande av kravet på ansökan förintagning till vård enligt LSPV och i fråga om undantag från kravet på att detalltid skall vara två av varandra oberoende läkare som fatfar avgörandet. Jag kommerockså att yrka avslag på förslaget att utvidga utskrivningsnämnden från tretill fem personer, därför att det förslaget - trots den goda viljan somnaturhgtvis ligger bakom - kommer att göra det ännu svårare än nu att snabbtsammankalla nämnden. Låt mig redan från början framhålla att ocksåjag kan räkna upp en lång rad motiv för borttagande av ansökan. Ansökan kan uppfattas som ett byråkratiskt hinder för ensmidig och snabb tvångsintagning, det kan uppfattas som negativt för t. ex. densjukes anhöriga att behöva framträda som ansvariga för intagningen. Och det kanuppfattas som en onödig och besvärlig omgång för t. ex. ordföranden isocialnämnden att kallas i väg vid mer ellermindre lämphga tillfällen för attskriva under en ansökan. Men kravet på atf det skall vara tre av varandra oberoendepersoner som först tar initiativ fill tvångsomhändertagandet, sedan utreder ochskriver vårdintyg och slutligen beslutar om tvångsintagning har inte tillkommitav en slump. Den här treklangen-initiativ, utredning, intagning-haromsorgsfullt byggts upp just för att borga för rättssäkerheten på ett områdedär kravet på rättssäkerhet måsfe vara särskilt stort och där Sverigeinternationellt sett tyvärr inte har gått i spetsen. Rättssäkerhet kan ofta förefalla opraktiskt. Men syftet idet här fallet är ju just atf göra trösklarna fill tvångsintagning höga.Utskottets hemställan innebär i stället att trösklarna fill frivilligtvårdsökande blir högre och till tvångsmässig intagning lägre. Om den upprivne,djupt deprimerade, patienten inte längre vågar uppsöka läkare därför att hanvet att läkaren direkt kan skriva ut ett vårdintyg och få honom förd tillpsykiatrisk klinik för tvångsintagning söker han kanske infe upp läkaren, någotsom också har påtalats av psykiatriska nämnden. Om en patient, som skulle behöva någon tids vård påpsykiatrisk klinik, vet att han sedan kan hållas kvar med tvång i upp till åttadagar genom en enda läkares försorg, aktar han sig kanske för att över huvudtaget läggas in. Och vi vet aft fördomarna gentemot psykiatrisk vård alltjämtär skrämmande höga hos de flesta av oss. Varje åtgärd som är ägnad att höjatrösklarna ytterligare är olyckhg ur humanitär synpunkt. Bestämmelserna om ansökan om intagning har inte hellertillkommit bara 4 protokoll 1981/82:167-168 Hälso- och sjukvårdslag, m. m. Hälso- och sjukvårdslag, m. m. Bestämmelserna om ansökan ärockså avsedda att vara en garanti för att någon verkligen tar ansvaret för attvårdbehovet enligt LSPV prövas. Finns en ansökan om tvångsvård ärtjänsteläkaren skyldig att göra undersökning för vårdintyg. Läkaren ochden som skriver under ansökan delar ansvaret. Men hur bhr det nu? Def är ju infe så som utskottetskriver att ett avskaffande av kravet på ansökan innebär att frågan omtvångsvård eller infe i högre grad blir en fråga mellan patienten och läkaren.Mestadels är det infe så att patienten bara finns där hos läkaren, utan någonmåsfe fakfiskt ta initiafivet fill att få honom dit. Men enligt propositionenkommer vem som helst att kunna påkalla undersökning för vårdintyg förtvångsintagning. Och läkaren, som kanske saknar varje som helst kännedom ompatienten, vad gör han? Läkaren blir enligt förslaget bara skyldig att göraundersökning om det finns skälig anledning därtill. Han har då också rätt atfanvända polishandräckning för atf få dit patienten. Gör han rätt om han gördef? Gör han rätt om han låter bh? Vem har ansvaret om beslutet sedan visar sigfelaktigt? Läkarenfår infe längre någon som delar def tunga ansvaret. Och om def skulle vara en anhörig som far initiativet, lärpafienten längre fram kunna läsa sig till det i läkarens anteckningar isjukjournalen, något som knappast är bättre än ett direkt ansökningsförfarande. Förslaget far också bort kravet på att det alltid skallvara två av varandra oberoende läkare som skall bedöma vårdbehovet innantvångsintagning sker, den s. k. tvåläkarprövningen. Kravet gäller ocksåför den som är frivilligt inskriven på psykiatrisk klinik. Mofivet är atf densom söker psykiatrisk vård frivilligt infe skall behöva riskera att blifvångskvarhållen på sjukhuset. Den som går in frivilligt på enpsykiatrisk klinik skall också ha sin frihet atf lämna sjukhuset när han ellerhon önskar. Def är helt grundläggande för förtroendet och tilliten fill vården.Enligt det förslag som utskottet ställt sig bakom skall en och samma Ifkare istället kunna vara både initierande, utredande och beslutande, om det skulleuppstå betydande olägenhet av att anlita annan läkare. Den som redan ärfrivilligt inskriven kommer på så sätt ur rättssäkerhetssynpunkt i en sämresituation än den som inte är inskriven - något som har betraktats somen dödssynd. Det bör också uppmärksammas atf i de akutsifuafionernattetid som åberopas som grund för förslaget tjänstgör ofta jourläkare somsaknar egen kännedom om patienten. Def är, enligt min mening, en helt otillräcklig garantiatt hänvisa till att den s. k. utskrivningsnämnden skall sammanträda inom åttadagar och pröva om fortsatt tvångsvård kan beredas patienten. Detskrämmer mig faktiskt att utskottet inte bestämt far avstånd från vad som sägspå s. 33 i propositionen utan tvärtom återger det. Jag citerar utskottet:"Som skäl anförs bl. s. 33) att den patient som på egen begäranvårdas på sjukhus på grund av psykisk sjukdom redan måsfe ha bedömts vara ibehov av sådan vård." Det är en olycklig formulering. Enbart det faktumatt patienten behöver psykiatrisk vård skulle, enligt detta sätt att se,motivera att patienten kvarhålls med tvång. Men LSPV bygger på - och måsfebygga på - Generalindikationen för tvångsvård enhgt LSPV är ju inte har behov av psykiatrisk vård på sjukhus, utan att pafienten skall lida avpsykisk sjukdom och att psykiatrisk vård skall vara oundgängligen påkallad medhänsyn till sjukdomens art och grad. Dessutom krävs en av fem hårdaspecialindikationer. Vid moderna psykiatriska khniker är ju frivilligheten regel, och tvånget det absoluta undantaget - så måste det också vara. Slutligen några ord om utskrivningsnämnden, som bl. a. skall fattabeslut i de fall av tvångsomhändertagande som kommit till stånd medelstenläkarförfarande. Nämnden består av tre personer, en lagfaren domare, enläkare med särskild kunskap i psykiatri och en person med erfarenhet i allmännavärv. Utskottet föreslår nu att nämnden utökas till fem personer, varav enskall vara'särskilt insatt i sociala frågor. Utskottet skriver: "Detta böräven underlätta för nämnderna att göra en allsidig bedömning av hur en patientsvårdbehov skall kunna tillgodoses på bästa sätt." Men det är ju definifivtinte det nämnden skall avgöra. Vård enhgt LSPV är ju inte ett alternativ tillannan vård. skall endast avgöra om vård kan beredas medstöd av LSPV. I annat fall skall pafienten skrivas ut, om han intevill stanna kvar frivilligt. Detta är grundläggande för rättssäkerhet och förförtroendet till den psykiatriska vården. Det är allvarligt om utskottet påminsta sätt skulle sväva på målet i den frågan. Medhänvisning till det anförda ber jag att få yrka avslag på mom. 1,2 och 4 ihemställan i socialutskottets betänkande 53. Mitt yrkande kommer att delas utpå ledamöternas bänkar. Detta yrkande hadeföljande lydelse: "1.beträffande borttagande av kravet på ansökan att med bifall tillmotion 1981/82:151 yrkande 5 och motion 1981/82:154 yrkande 1 avslårpropositionen i motsvarande del, 2.beträffande undantag frän tvålåkarprövning att med bifall till motion1981/82:154 yrkande 2 avslår propositionen i motsvarande del, 4.beträffande nämnderna att avslår motion 1981/82:151 yrkande 3 ochmotion 1981/82:156 i motsvarande del samt 7.att antar av utskottet framlagt förslag till lag om ändring i lagen(1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall med undantagför vad däri föreslagits om ändringar i 3-11, 22, 28 och 30 §§." Hälso-och sjukvårdslag, m. m. Idetta anförande instämde , och (alla m). 56 () replik: beklagade inledningsvis att de socialdemokratiskamotionärerna har frångått sitt eget yrkande beträffande avskaffande avansökningsförfarandet. Med den handgripliga erfarenhet som jag har från fältetär jag glad över att de har gjort det. För att inte någramissförstånd skall uppstå vill jag understryka att Hälso- och sjukvårdslag, m. m. tvåläkarprövningen vid intagning enhgt LSPV inte ärborttagen. Jag återkommer till förfarandet vid den s. k. konverferingen. Jag vill också understryka att utskottet i sitt betänkandeciterar propositionen, i vilken framhålls att detta med borttagande av defformellt undertecknade papperet, benämnt ansökan, inte pä något sätt innebärminskade skyldigheter för t. ex. socialnämnden atf enligt den grundläggandeansvarsregeln i 3 § socialtjänstiagen medverka fill att en sjuk person kommerunder vård. uttryckte sin omtanke om de stackarsläkarna, som ensamma får ta ansvaret i stället för att dela det med deanhöriga. Jag tycker nog att vi kan låta dem ta det ansvaret. Jag vet att detfinns ledamöter i denna kammare som har personlig erfarenhet av hur det kännsatt tvingas skriva på ett papper som innebär att en anförvant i en akutnödsituation blir omhändertagen och vad följden kan bli för de fortsattarelationerna dessa människor emellan. Jag tycker att det är positivt att vi ifortsättningen kan bespara anhöriga sådana bekymmer. Naturligtvis kommer det fortfarande att vara så att det iväldigt många fall är anfingen en anhörig eller socialnämnden eller polisen sommedverkar fill att en psykiskt svårt sjuk person kommer under vård. Jag kaninte se någon nackdel i att det i fortsättningen kan ske utan atf man behöverskriva på några papper. Vad gäller konverferingen vill jag anföra följande.Hädanefter finns det möjlighet - dock infe som regel utan i absolutaundantagsfall, när man inte kan klara det på något annat sätt - för en ansvarigläkare vid ett psykiatriskt sjukhus att kvarhålla en patient som är intagenfrivilligt. Det kan visserhgen vara så att denne läkare inte har någonpersonlig kännedom om patienten, men en i nödsituationen uppletaddistriktsläkare någonsfans utanför sjukhuset har det ännu mindre. Jag ger intemycket för den rättssäkerhet som tvingar oss atf i en sådan situationsläppa i väg en desperat, svårt sjuk människa för att be polisen letarätt på en för sjukhuset okänd läkare och därefter återföra den sjuke tillsjukhuset i stället för att välja den smidigare vägen att kvarhålla patientenoch avvakta utskrivningsnämndens beslut. 57Förste vice talmannen () replik: Herr talman! Inget i detsom utskotfefs värderade talesman anförde minskar min djupa oro för det här förslaget. Det är allvarligt aft utskottet i en fråga som gäller detviktigaste av allt för en människa, hennes personliga frihet, tar så lätt påkonsekvenserna för framtiden av def förslag som man ställer sig bakom. Rättssäkerhettar naturligtvis alltid tid att iaktta. Men rättssäkerhetskravet är inte baraen tom formalism utan det har alltid bakomliggande mofiv. Utan rättssäkerhet pådetta -viktiga Område skulle förluster göras i andra mänskliga sammanhang somjag bedömer som ännu svårare. Om den upprivne och djupt förtvivlade patientenblir rädd för att söka läkare därför aft han vet att läkaren direkt på stubbenkan skriva ett vårdintyg och få honom intagen med tvång söker han Om patienten vet att han kanske infe kan avvika från sjukhusetspsykiatriska klinik om han går in frivilligt därför aft han genom en endaläkares försorg kan kvarhållas med tvång, aktar han sig kanske för att över huvudtaget låta lägga in sig. Jaghar under dessa senaste dagar fått många telefonsamtal från djupt oroadeläkare, både allmänläkare ute på fältet och läkare vid de psykiatriskakhnikerna. Dessa läkare vid de psykiatriska klinikerna har betonat en sak om ochom igen, nämligen hur viktigt det är att patienten skall kunna känna en tiUit,en trygghet i vården. Han skall veta, som en läkare drastiskt sade, att intesjukhuset bara slår igen som en råttfälla omkring honom. Dethär är så viktiga saker att det hade varit utomordentligt klokt av regeringenatt inte lägga fram en proposifion nu utan avvakta det arbete som pågår isocialberedningen. Anf.58 () replik: Jag vill understryka att läkaren infe kan, när han uppsöks av en patient,"på stubben" skriva vårdintyg och få vederbörande inlagd påpsykiatriskt sjukhus. kvarstår kravet på aft inskrivningen skallbekräftas på sjukhuset av en annan läkare. Dessutom kvarstår kravet på att defskall finnas bärande skäl för att över huvud taget göra undersökning förvårdintyg. Vadsedan gäller konverteringsfallen vill jag säga att visserligen är en människasfrihet bland det dyrbaraste och viktigaste som finns, men det gäller i dettafall friheten fram fill dess beslutet, som vi får hoppas fattas medomdöme, kan prövas av nämnden. Jag skulle vilja säga att det här i övrigt istället kan gälla patientens eller någon annan människas liv. Hälso-och sjukvårdslag, m. m. 59 (): Behovet av förändringar i LSPV har länge diskuterats, och många olikaturer har förekommit. är man äntligen framme vid ett beslut, om än ettbegränsat sådant. Men det är viktigt atf fatta detta beslut, eftersom man kanräkna med att nästa riksdagsprövning ligger åtskilHga år framåt i fiden. Förslageti den proposition som vi nu diskuterar bygger på ett betänkande frånsocialberedningen. Socialberedningens förslag byggde i sin tur på LPV-förslageti socialtjänstpropositionen, vilket var både remissbehandlat ochlagrådsgranskat. Riksdagenavslog, som vi hörde fidigare, LPV-förslaget i dess helhet på grund av den s.k. missbruksparagrafen, och man tog inte ställning i sak till ändringsförslageni övrigt. Isocialberedningens senaste förslag fattades en del punkter som fanns isocialtjänsfproposifionen. Dessutom föreslogs en generell möjhghet tillundantag från tvålåkarprövning. I propositionen har man beträffande tvåläkarprövningengått tillbaka fill socialtjänstpropositionens formuleringar och dessutom tagitmed en punkt utöver vad socialberedningen gjorde, nämligen rätten atf överklagabeslut även efter en utskrivning. Hälso- och sjukvårdslag, m. m. Skillnaden mellan propositionenoch socialfjänstpropositionen är följande: Begränsning avförsöksutskrivning finns inte med. Återkommandeprövning finns inte med. Förstärkning avutskrivningsnämnderna finns inte med. En ny paragrafom patienternas rättigheter finns inte med. Samfiiga de här uppräknadepunkterna bedömdes som de mest väsentliga Alla förslag som fillgodosåg läkarnas önskemålhade dock beaktats. I såväl socialberedniiigen som i proposifionen anför manatt ställningstagande i dessa frågor föregriper den totala översyn som nupågår. Men jag tycker att frågorna måste ses i sitt sammanhang. För att manskall kunna acceptera t. ex. undantag från tvålåkarprövning krävs enförstärkning av utskrivningsnämnderna. Annars blir den nya lagen sämre än dengamla ur rättssäkerhetssynpunkt. har gjort en del vikfiga fillägg tillregeringsförslaget, och man har i stort sett hamnat påsocialtjänstproposifionens förslag. Flera av kraven i den socialdemokratiskamotionen har därvid tillgodosetts till fördel för patienterna. Jag vill liksomutskottet understryka att nu föreslagna förändringar på intet sätt får fördröjaeller förhindra den större översyn som socialberedningen håller på med. Vi harall anledning aft se allvarligt på den svenska psykiatrins situation. Internationellt sett är vi i oerhört mycketpsykiskt sjuka, och vi har en mycket hög andel tvångsintagningar. Vi kan tanågra siffror som exempel. har 4,9 platser för psykvård per 1 000 invånare.Motsvarande siffra är för 2,4, för 1,8 och för 1,1. Andelen tvångsintagningar av det totala antaletvårdtillfällen är i , i och i . Därför ärdet än viktigare att vara uppmärksam på just rättssäkerhetsfrågorna i vårlagstiftning på detta område. På en punkt har jag en annan uppfattning än utskottet, ochdet gäller avskaffandet av ansökan vid intagning enligt LSPV. Jag anser attdetta är en principiellt viktig förändring som bör behandlas i samband med denstörre översynen. Det är desto mer angeläget som frågan hänger nära samman meden eventuell omprövning av beslutsprocessen vid intagning. Ansökan bör därförenligt min mening t. v. finnas kvar. Jag biträder yrkandepå den punkten. Jag kan inte låta bh att göra en jämförelse med den omsorgsom ägnade frågan om ansökan enligt LVM. Vi diskuterade flera fimmarvem som skulle ha ansvaret. Ingen kom över huvud taget på tanken att föreslåett avskaffande av ansökan. Rättssäkerheten bör väl inte vara mindre i dessasammanhang. sade att alla landetssocialnämndsordförande hälsade denna s. k. reform med tillfredsställelse,eftersom de skulle slippa attskriva på ansökan. Jag känner några ordförande,och de har en annan uppfattning- de tycker att det är ett viktigt led i rättssäkerheten aftbibehålla kravet på formell ansökan. Jag hade gärna velat ta upp några framtidsperspektivbeträffande den psykiatriska vården och LSPV:s utformning på ,speciellt med tanke på påstående atf vi nu har att göra med enrenodlad psykiatrisk vårdlag. Men på grund av kammarens pressade fidssituationskall jag inte göra def . Jag skall bara skicka med några vädjanden fillsocialberedningen. Pröva nogade rättsliga reglerna vid intagning! Håll ett öga på de s. k. konverteringarna, så att deverkligen blir undantag och inte regel! Ha ett nära samråd med mentalhälsa (RSMH) som besitter avsevärda erfarenheter och kunskaper! Glöm intebort att lyssna också på andra personalgmpper än läkarna! Rensa bortde sociala indikationerna i en psykiatrisk vårdlag! Hälso- och sjukvårdslag, m. m. 60GUNNAR i (m): Mitt anförande kommer att beröra delssocialutskottets betänkande nr 51, dels socialutskottets betänkande nr 53. Jag har i olika sammanhang haff anledning att följaarbetet med hälso- och sjukvårdslagen och därvid kunnat konstatera att denundermåliga'produkt, som en gång i fiden avlämnades av hälso- öchsjukvårdsutredningen under två "sjukvårdsministrars" kärleksfullabearbetning undan för undan befriats från sina mest omöjliga ingredienser ochpå det hela taget blivit hjälpligt hyfsad - om man nämligen skall ge efter förden rådande föreställningen om ändamålsenligheten av diffusa ramlagar i ställetför en stringent och till sina konsekvenser genomtänkt lagstiftning. Jag villför egen del bekänna att jag inte fror på den moderna, mera lösliga formen avlagsfiftning, och jag tycker nog att skulle vara litet mera på sinvakt mot att avlyfta sitt ansvar och sitt inflytande på landstingen i denutsträckning detta skett . Om detta har jag undervåren givit min mening till känna i vad gäller det områdevi nu diskuterar, nämligen hälso-och sjukvården. Def har länge sagts atf landstingen är mera lämpade änstaten att handha hälso- och sjukvården. På många ställen är def nog också så.Staten har inte heller visat def intresse för uppgiften som huvudman ens förvåra viktigaste och mest normgivande sjukvårdsinrättningar, som man hade kunnatförvänta sig. Men vi får inte glömma att landsfingens betydande insatser påsjukvårdens område har möjliggjorts av en i rask takt höjd landstingsskatt,en höjning som inte haft sin motsvarighet för den statiiga inkomstskattens del.Vi kan nu se slutet på den period då landsfingens uttaxering av sinaskattebetalare kan fortsätta som förut. Det kommer då atf bli allt svårare förlandstingen att framstå som de ideala vårdgivarna. Jag är bekymrad över att manpå alltför många håll nu tycks vilja prioritera det enkla, det lätta och detbilliga på bekostnad av det svåra, det tunga och det för den enskilde mestkostnadskrävande. En sådan utveckling kräver ökad