prot · G50992 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag skall gärna återkomma om det. Men dettapåslående är så uppenbart fel atl jag tror att del vore dags att avskriva dendelen av argumenieringen. 35KJELL-OLOF () replik: Märkte inte budgetministern själv hur tomhänthan stod här? Det han lovar nu är exportledd expansion. Det är det löntagarnaskall tro. Men del lovade ni ju också efter devalveringarna 1977. Då skulle vikomma i gång. Det hände ingenting. Det blev fortsatta nedläggningar ocharbetslöshet. begriper jag den ängslan som de kvarvarande spillrorna avvåra borgerliga regeringar har inför nästa års avtalsrörelse. Jag undrarom någon regering, ens om man fantasimässigt försökte föreställa sig del,skulle kunna ställa lill de sämsta möjliga förutsättningarna inför en redansvår avtalsrörelse. Löntagarna har inte bara erfarenheter av hur det gick medekonomin . säger alt de visade förnuft ochförstånd och tog en reallönesänkning på . Ja, men detrodde ju alt detta skulle ge några resultat i form av förbättradsysselsättning, ökade investeringar, större trygghet för jobb och reallöner iframtiden. Del har blivil precis tvärtom. Tron atl del går med förnuft ochförstånd en gäng lill, utan atl göra om verklighelen, håller inle. Förnuft ochförstånd, säger löntagarna , det lönar sig inle. Alt la reallönesänkningarmed den polilik som förs, det är förnuft och förstånd. Därför kräverlönlagarna i ny polilik, en annan politik. Del låtsas inte RolfWirtén om. Men de förutsättningar som den här regeringen har ställt i utsiktinför nästa års avtalsrörelse är inle bara erfarenheterna av arbetslösheten ochspekulationsekonomin, av utlandsinvesteringarna och av hur ni har förstört ensund ekonomi. Det är också del ni häller på med ; nya hårda angrepp på löntagarnassociala trygghet, försämrad sjukförsäkring, en urusel arbetslöshetsersättningoch försämrade trygghetslagar. Allt detta vill ni nu lägga samman och sedankomma till lönlagarna och säga: Vi kräver er lojalitet i uppslutning till denhär politiken. Ni har ingenting atl säga dem om huruvida en sådan lojalitetskulle ge människorna som arbetar i det här landet något som helst utbyte,resultat i form av alt de åtminstone kan få behålla sina jobb, atl de har enanständig ersättning vid sjukdom och arbetslöshet, alt investeringarna kommer igång, att ekonomins utveckling vänder. Där, , har ni förverkaträtten att kräva lojalitet av landets löntagare. 36 (vpk) replik: Både finansutskottets ordförande ochbudgetministern har sagt här atl sänkningen av marginalskatternastimulerar till arbetsinsatser. Om de 153 000 öppet arbetslösa eller deytterligare hundratusentals som har ställts uianför produktionen skulle lyssnatill dessa påståenden, har de nog svårt att hänga med. De kanske ställer denbefogade frågan: Hur kan marginalskallesänkningar för höginkomsttagare ge ossjobb? De vill arbeta, men de får inle - del är ju verklighelen. Jag tycker atldet är falsk varudeklaration på elt orättfärdigt skattesystem som man här hargett uttryck för. Jag tycker också att regeringens påslående om all manbekämpar arbetslösheten är falskt. I själva verket bedriver man en politik somförvärrar arbetslösheten. Det har skett genom en planlös industripolitik, därslatliga medel har använts för att avveckla arbetstillfällen i stället för atlskapa nya. Det sker också genom den åtstramning mot kommuner och landsting somnu tydligen är huvudlinjen. Den politiken leder framför allt lill ökad arbetslöshetbland kvinnor och ungdom, som redan utgör en stor andel av de arbetslösa. Menden får också negativa följder för byggnadsverksamheten ochindustrisysselsättningen. Delta kan ju inte vara en aktiv arbetsmarknadspolitik. Därtill är det så att ålstramningspolitikenmot den offentliga verksamheten syftar till atl pressa tillbaka de kolleklivaomsorgerna. Den är ett led i en politik som går ut pä all rasera vadarbetarklassen i hård kamp har vunnit. Regeringspolitiken riktar sig mol desvagaste grupperna i samhället. Den ökar orättvisorna. Det kan ni aldrig dölja.Av budgeiministerns anförande förslår jag alt regeringen tydligen är beredd atlfortsätta på denna väg och i ännu högre takt. Man ser tydligen angrepp på densociala standarden som främsta metoden för sin politik. 37GUNNAR STRÄNG (s) replik: Jag vill ta tillfället i akt för altreplikera . Det börjar bli en något ensartad refräng, när man gångpå gång åberopar situationen som nägon absolulion förden misslyckade arbetsmarknadspolitik som vi bevittnar. Jag har tidigarevid flera tillfällen i kammaren talat om vad som var anledningen till att vi dåhade en tillfällig doppning. Vi hade 1970-1971 en immigration av 50 000 människor frånutlandet. Det var inte möjligt att i en handvändning placera dem påarbetsmarknaden. Vi hade vidare genomfört en särbeskattning, som gjorde atl degifta kvinnorna kunde gå ul på arbetsmarknaden och tjäna sådär 5 000-6 000 kr.utan atl betala någon skatt alls, där de tidigare blivil av med hälften av sininkomsl, när den i sambeskatlningen lades på mannens inkomsl. Detta innebar allvi fick ett snabbt utbud av en arbetskraft som lidigare hade varil ganskaanonym. E>el tog litet tid alt reda upp delta. Men månad 1972hade vi pressat lillbaka arbetslösheten, så alt den var lägre än vad den var imaj månad 1981 och vad den kommer atl vara . Under deefterföljande åren på 1970-talel fram till regeringsskiftet varsysselsätlhings-läget mycket gott i det här landet - så pass gott alt del t. o.m. i en internationell lågkonjunklur 1975/76 framstod som något ganska säregetvid en internationell jämförelse. Dessutom hör det till saken att vi 1971 och 1972 ändå hadeen lillväxl i industriinvesteringarna, medan vi nu - - harhaft en stadig nedgång i industriinvesteringarna. När gång på gångsöker frälsarkransen i sysselsätlningssiffrorna 1971 och 1972, vill jag sägaatl den väsentliga skillnaden är atl vi då kunde korrigera situationen relativtsnabbt. är tyvärr perspektivet, att fortsätter ni den här ekonomiskapolitiken, blir den stora arbetslösheten en relativt permanent företeelse i densvenska ekonomin. 38Ekonomi- och budgetministern : Man kan alllid diskutera vem del är som sökerabsolulion i den här frågan, för att använda ord. Jag tror atlGunnar Sträng själv är medveten om att var en sällsyntolycklig period i arbetsmarknadspolitiskt hänseende för den socialdemokratiskaregeringen. Fär jag något uppehålla mig vid detta, eftersom det ändååterkommer i debatten gäng pä gång, och försöka ta fram litet mera ulförligtmaterial för alt visa att det är en radikal skillnad i sättet atl skötaarbetsmarknadspolitiken om man jämför nuläget med förhållandet i början av 1970-talel.Jag tycker att man då för det första skall notera - och det har sagts mångagånger - alt arbetslösheten i vår omvärld är mycket högre än den vi har iSverige : 11,, , 10,, VäsHyskland7,, 3,. Om man ser lill ökningen frän 1980 lill 1981/82. finnerman atl det är plus i . I - där man ju fick ensocialdemokratisk regering som satsade alldeles särskill pä att förbällraarbetsmarknaden - har arbetslösheten ökal sedan 1980.1 vararbetslösheten plus . Det landet är socialdemokratiskt styrt, liksomVästtyskland med plus . Man kan alltså säga att enbart ökningen i arbetslöshet delsenasle året i dessa länder, som vi brukar jämföra oss med, är lika stor somden totala svenska arbetslösheten . Men del var dä vi hade högre arbetslöshet änhuvuddelen av länderna i , och det var i början av 1970-lalel - och delär det som och jag nu har etl litet meningsutbyte om i den härdebatten. Då var situationen i vår omvärld hell annorlunda. Arbetslöshetstalenvar mycket lägre i jämförbara länder, medar - och del är detintressanta - då nära nog ensamt hade slörre arbetslöshet. Det lyckades alltså inte dä för och övrigaledamöter i den socialdemokratiska regeringen att hålla arbetslösheten lägre änvad den var utomlands. Det är skillnaden mellan den sysselsättningspolitik som vihar fört och den socialdemsokraliska. Del är också av intresse att se litet pä antalet människori arbete -sade att sysselsättningen har minskal och, om jaginte hörde fel, att arbetslösheten har tredubblats, hur han nu får fram det. Fårjag påpeka att antalet sysselsatta är ungefär 350 000 fler än 1972. Vadsom har hänl sedan vi log över ansvaret för regeringspolitiken är alltså attantalet sysselsatta har forisati att öka fram till . sade också all vi skulle ha ett bristandeiniresse för atl använda oss av insalser när arbetslösheten står för dörren, avatl gå in med arbeismarknadspoliliska åtgärder för dem som har förlorat sittarbete således. Det år som ville jämföra med var 83 000 personersysselsatta med hjälp av olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. är detomkring 119 000. Då var av arbetskraften sysselsatt genomarbeismarknadspoliliska åtgärder- är det av arbetskraften. Hur kanman, mol bakgrund av dessa siffror, hävda att vi skulle ha mindre vilja ellerambition att göra insalser för människor som har svårigheter att fä ett arbetepä den ordinarie arbetsmarknaden? Låt mig sammanfatta. I början av 1970-lalethade en arbetslöshet ungefär som , men då hade länderna runt om enlägre arbetslöshet. är arbetslösheten i vår omvärld tvä högre.Man har stigande arbetslöshetstal - uppemot 30 miljoner är arbetslösa iOECD-blockel. Då kräver socialdemokraterna atl vi skall vara mycket bättre ände själva var under mycket lättare förhållanden! Vi gör också, som jag här harredovisat, en arbetsmarknadspoliiisk insats somligger klart över den som däförekom. Delta, herr talman, är statistiken när det gäller de härjämförelserna. Jag tror atl det är svårt atl säga annat än atl vi har käntansvar och att vi kommer all känna ansvar för den fulla sysselsättningen! Lät mig sedan, herr talman, bara till sägaatl det som kännetecknar den här regeringens ekonomiska politik naturligtvis ärviljan att återfå balans, och det är förvisso inle lätt med tanke pä dekonjunkturer vi har att kämpa med och med tanke på de sviktande marknader somkännetecknar rävarubasen i den svenska industrin. Det kräver atl man i sin poliliktar ett dubbelt grepp: Man mäste både fä fram tillväxlkrafter- genom bättrefungerande marknader för arbetskraft, kapital, råvaror osv. fä nedkostnadslägel och få i gång inkomstsidan - och angripa utgiftssidan. Visst ärdelta svårt, . Men kom inte och säg annat än all vad som harkännetecknat alla våra sparförslag är en klar strävan atl undvika att slä motde svagaste grupperna. Det är det som ligger bakom högkostnads-skyddet i.ijukförsäkringssystemel. Vi tolererar t. ex. inte underett år för alt besparingarna inte skall drabba dem som är ofta och länge sjuka.Nästan varje sparförslag är kopplat lill trösklar som gör atl de som har delsvårast inte drabbas. Vi gör hela liden besparingar på etl sådant sätt atl detär möjligt för de mänga människorna att bära bördan. För vi måste allihophjälpas åt! Det är lätt atl kritisera regeringen för sparplaner närman inle talar öm vad vi skall göra i stället. Del går inte, ,atl bara kritisera att regeringen angriper utgiftssidan, när man själv inte harnågra förslag som på elt bättre sått skulle lösa våra ekonomiska problem. Denkritiken kan jag i mångt och myckel rikta också mot den socialdemokratiskaoppositionen. vice talmannen anmälde alt anhållit all lill protokollet fä antecknat atl han inle ägde rätt lillytterligare replik. 39GUNNAR STRÄNG (s) replik: Jag brukar inte vara så angelägen om altlaborera med internationella sifferjämförelser. Anledningen lill att jag togupp frågan var alt det går mig lilel på nerverna när ni för alt komma ur dagenssvårigheter ständigt åberopar situationen 1971 och 1972 och sedan talar om attute i världen är del värre än hos oss. Del är fel i båda dessa argumenteringar,och del är det som jag har velat understryka. Visst har ni väl viljan och ambitionen att ta hand om dearbetslösa - det vore fel om jag bestred del. Ni gör ett försök att fullföljaden arbetsmarknadspolitik ijom socialdemokraterna har introducerat här ilandei - ulan atl alltför stora svårigheter har rests från oppositionssidan,det är jag också beredd att erkänna. Men om jag räknar samman dem som stodutanför den vanliga civila reguljära arbetsmarknaden, de öppet arbetslösa ochde av arbetsmarknadsverket omhändertagna har vi jämfört med och 1972större arbetslöshet och vi hade del även 1977 och 1978. En väsentligtslörre sammanlagd del av svenska folket fick tas om hand därför att det intefanns arbete på den civila arbetsmarknaden. Jag skall inte påstå att det var fel på era ambitioner,men det var fel på ert sätt atl sköta den ekonomiska politiken, varigenom såmånga tiotusentals och hundratusentals människor ställdes utanför den reguljärasysselsättningen. Skall jag fortsätta med de här statistiska redovisningarna- jag gör det med en viss tveksamhet - bör det inle heller förglömmas atl vi1980 hade 422 000 fler människor i deltidsarbete än vi hade 1970. När herrWirtén tröstar sig med de enligt hans mening relativt tillfredsställandesiffrorna i fräga om sysselsättningen , glömmer han bort atl där redovisasmänniskor som inle har arbete året runt, veckan runt eller dygnet runt. Och dåär det inte en korrekt jämförelse när man använder slika tal. Dehellidsarbetande är färre än de var 1970, för alt komplettera denstatistiken. Vad jag menar är del hell avgörande är emellertid att viunder 1970 kunde bedöma sysselsätlningssvårighelerna som relativt snabbtövergående. När gör gällande atl den internationella jämförelsenslog illa till vär nackdel i början på 1970-talel krävs del alt han som denärlige man han innerst inne är gör den korrigeringen att frän 1973 fram lill1976 var den internationella jämförelsen till vär fördel. Det väckteinternationell uppmärksamhet atl vi under den internationella nedgången från1975 fram lill 1977 kunde hålla sysselsättningen så högt uppe som vi gjorde ivårt land. Nog med statistiken , herrlalman. Jag har velal sägadetta därför all del som sagt blir lilel påfrestande när ni ideligen sökerabsolulion för den bristande ekonomiska politiken med all tala omsysselsättningsfrågorna 1971 och 1972. 40OLOF (); För , i denallmänpolitiska debatten, gav regeringens företrädare ännu en ganskarosenskimrande bild av vårt ekonomiska läge och av vär ekonomiska framlid. Vivar pä rätt väg, framhöll man gång på gång. Somliga kurvor pekade åt rätt håll,ville man säga. Regeringen var framgångsrik, klämde man i med. Mot bakgrunden av borgerlig vanvård av vår ekonomivar dessa påståenden naturligtvis felaktiga. Resultaten - den värstainflalionen någonsin i vär historia, sjunkande investeringar inom industrin med30-35 %, ökande underskott både i utrikesbalansen och i budgetbalansen samlsviktande byggande - talar sitt klara språk. har bilden ylteriigare försämrats. Härom veckanredovisades den högsta arbetslöshet som någonsin registrerats i sedanvi fick en modern statistik: 153 000 människor. 61 000 unga människor ärarbetslösa -också det det högsta antalet . Sysselsättningen har på eltår minskal med över 60 000 arbetstillfällen. Del är nästan sorgesamt alt lyssna till den advokatyr somden arme får ge sig in på för atl försöka förklara della. Länge sade manall antalet arbetslösa var större. Del kan man inle säga längre.Då sade man; Ja, men procentandelen arbetslösa var slörre . Det kanman inte heller säga längre. Den sista försvarslinjen är då att man påslår atlarbetslösheten 1972 i relation till arbetslösheten i främmande länder var högreän den är . Det är den skans där nu försöker försvara sig. Härom må sägas; Del hjälper föga de arbetslösa all barahänvisa till alt det är värre i andra länder. Det ger inga jobb. Vidare gav en felaktig bild. Vi har inle fåll350 000 flera sysselsatta utan 120 000. Helasysselsättningsökningen kom under den socialdemokratiska liden. Under denborgerliga tiden har man tappat 162 000 jobb inom industrin. Inom denoffentliga sektorn har antalet sysselsatta ökat med 250 000. Då får man ettlitet netto på drygt 100 000 sysselsatta. Dennaökning har emellertid upphört. fortsätterju sysselsättningen inom industrin att minska, som sysselsättningeninom den offentliga sektorn nu i historien minskar - med 3000 arbetstillfällen . Därför har vi fått en faktisksysselsättningsminskning mellan pä över 60 000arbetstillfällen, vilket aldrig varil fallet lidigare. Denna minskning kan maninle skylla på ullandel. Människor frågar: Vad gör ni nu då? Hur skall ni lägga omer politik för atl räUa till detta? Frän dessa enkla frågor kan ju fly i ett hav av siffror. Det lever inte de arbetslösa på. Under den senaste månaden har valutautslrömningen urSverige dess värre varil påtaglig. Den internationella konjunkturen visarverkligen inga tecken lill förbäuringar. Med den utomordentligt olyckligaekonomiska polilik som förs i är det många som tror atl dennuvarande recessionen kan övergå i en faktisk depression. 1 går redovisades ekonomidepartementets översyn av 1980års långtidsutredning. Den visar att det faktiska utfallet blivit sämre änlångtidsutredningens s. k. katatrofalternativ. Få ljuspunkter redovisades.Rolf kunde inte ens upprepa vad han sade för en månad sedan ochpåstå att vi är på rätl väg. Det hade varil för magstarkt mol bakgrund av desiffror som hans eget departement har redovisal. Om dessa ekonomiska frågor har och andrasocialidemo-kratiska företrädare lalal eller kommer att göra det. Jag skalluppehålla mig nästan helt vid en annan problematik. I detta för landet bekymmersamma läge behöver vi mer ännågonsin en handlingskraftig regering med förmåga atl föra en fast ochlångsiktig politik. Den som gjort sig besvär med alt la del av de borgerligapartiernas verksamhet måste få intrycket av atttillvaron är i del närmaste hell bekymmersfri i värt land. Uteblivnatelefonsamtal, karnevalsresor, utspel och motutspel mot varandra tycks vara delsom upptagit de ledande borgerliga företrädarnas tankar och känslor. Del ärinte förvånande alt i har en politisk kris blivit denekonomiska krisens ständiga följeslagare. Det är den jag hell skall ägna mig åti dag. I regeringsiFormen 1 kap 6 § stadgas: "Regeringenstyr riket. Den är ansvarig inför ." Det är inte precis vad viupplever jusl . Vad krävs egentligen av en regering för alt den skallfungera pä rätt sätt, för all den verkligen skall kunna sägas styra landet? Regeringen skall ha ett sådant parlamentariskt underlagatt den kan föra en konsekvent och långsiktig politik. Sä är det inte nu och såhar del aldrig varil under de borgerliga regeringarnas lid. kunde borgerligheten enas i sin kritik avsocialdemokratin. Den borgerliga samlingen var en samling mot socialdemokralinmen icke för ett eget politiskt ]3rogram, och del avslöjades när dennaborgerlighet kom till maklen. När den själv fick regeringsansvaret räckte detinte med den negaliva kritiken. Då blev den inre splittringen uppenbar.Sveriges traditioner av stabila parlamentariska förhållanden och stabilaregeringar bröts ochersattes av siändiga regeringskriser och del taktiska spel i parlamentet som såläll frestar medborgarnas tålamod och får dem att vända sitt intresse bort frånpolitiken. Det enda vallöfte som de borgerliga parlierna verkligenhar hållit är löftet om växling vid makten. Vi har haft fyra regeringar på femår, och del är inte dåligt. Men alla dessa regeringar har ständigt på nyltvisat sin oförmåga atl ge landet en politisk ledning. Socialdemokralin har under långa perioder varit iregeringsställning utan atl ha egen majoriiei i . Vi lyckades ändåregera landet. Vi var beredda att lyssna pä andra och aktivt medverka lillbreda och samlande lösningar. En annan förklaring lill att vi lyckades rätt hyggligt därde borgerliga har misslyckats är följande. Vi menar alt politiken skall gällahur man angriper sakfrågorna, hur man tar sig an och löser medborgarnas ochsamhällets problem. Detta fordrar en respekt för sakfrågorna som sådana menockså en vilja atl något bortse från den snäva parlilaktiken. De borgerliga parlierna har under hela denna lid haft entendens atl börja med alt fatta det politiska beslutet. Försl därefter skaffarman sig beslutsunderlag och försöker bedöma konsekvenserna av sina beslut. Detfinns åtskilliga exempel på det. Regeringen beslutade om en förändring av reglerna förbasbeloppet med utomordentligt genomgripande konsekvenser för medborgarna, utanatt på något sätt ha utrett följderna av detta. Man blev ytterst förvånad närkonsekvenserna blev klara. Regeringen beslöt alt återinföra isjukförsäkringen. Del visade sig atl i denna fråga hade man inle ens förankratsig hos del egna, nog så magra underlaget här i . Vi fick uppleva eltskede då regeringen förhandlade med en enskild riksdagsledamot om innehållet iell för människorna genomgripande förslag. Jag sympatiserar med denna enskildariksdagsledamots grundinställning. Jag konstaterar att han blivil skändligenlurad i enmansförhandlingarna, eftersom det i praktiken kommer att bli trekarensdagar i alla fall, om förslaget går igenom. Men det var ingen vacker bildav regeringen som målades upp . Jag kan tillägga att förslaget om atl återinföra trekarensdagar är djupt orättfärdigt. Del drabbar de privatanslällda inominduslri, byggenskap och handel. Del drabbar dem som har etl hårt och tungtkroppsarbete, dem som är särskill utsatta för påfrestningar. Det upplevs av demsom all man älerinför en klasslagstiftning. Förslaget om karensdagar var ju ursprungligen en beställningfrån SAF, som krävde att det här skulle ske för en del år sedan. Dä saderegeringen nej. Jag mötte etl gäng byggnadsarbetare - 500 stycken var det- som bad mig komma ut utanför . De överlämnade etl antallistor till mig, för de fick inle träffa någon av de borgerliga företrädarna.Jag tittade på dem. Det står inle Curl , del slår inle del slår inte på de listorna med protester. Edslrand,, , , , ,, 500 till. t)e kan varalika mycket värda som namn som de som ni dä och då emottar frän , och de kan vara lika myckel värda atl lyssna till. Jagkommer atl tillåta mig all efter milt inlägg överlämna dessa listor lill regeringenför begrundan. De kommer från människor som jusl nu står i ett hårtkroppsarbete, inle i den politiska retoriken utan i den praktiska veikligheleni staden här uianför. Regeringen föreslog atl statsbidraget tillföretagshälsovården skulle tas bort. Del visade sig snabbt all socialministernöver huvud tagel inte salt sig in i innebörden av sill förslag. Hon tvingadesefter ett slag att hell enkelt slå till reträtt. Regeringen förklarar att den tänker anskaffa flygplanetJAS till en kostnad av . Den som inte säger jadärtill beskylls för beslutsvånda i den borgerliga pressen. Sedan visar del sigalt regeringen - i och för sig av goda skäl - inle kan ge besked om vad planethar för prestanda, vad det kostar och huruvida del ryms inom de försvarsramarsom riksdagsmajoritelen i stort sett är överens om. Så förvandlas beslutet omJAS lill ett nog så villkorligt besked. Detta tillvägagångssätt leder till att man får debatt omsamma fråga tvä eller i takt med att regeringen ändrar sig ellerskaffar sig erforderliga kunskaper i det föreliggande ämnet. Det är enligt minmening förödande för regeringsmaklens auktoritet här i landet och sprider någotav ell löjets skimmer över regeringsformens ord att regeringen styr riket. Splittringen och kompromissandet bland de borgerligapartierna leder vidare till att politiken blir kortsiktig och oförutsebar istället för långsiktig och konsekvent. Oförutsebarhelen finns pä två plan: delsför väljarna, som inle vel vilken politik de egentligen röstar på om de röstarborgerligt, dels för medborgare, förelag och andra, som inte frän annan kan veta vilken politik som skaM föras och vilka spelregler som skallgälla. De som i särskilt hög grad drabbas av detta ärarbetsmarknadens parter. Efter varje avtalsrörelse har regeringen gått in ochförändrat förutsättningarna på etl sådant sätl atl framför alll lönlagarparlenmåste uppleva sig som grundlurad. Den föreslagna försämringen avsjukförsäkringen, tillsammans med försämringen av arbetslöshelförsäkringen,förändrar totalt förutsättningarna för den redan mycket svårbemästradeavtalsrörelse som väntar .