prot · G5099 · 1981-12-31 00:00:00 — Enligt länsarbetsnämndens senaste arbetsmarknadsrapporthar inkommit varsel om uppsägning från inte mindre ån 101ftiretag som berör närmare 2 000 anstiillda. Permitteringsåtgårder harvidtagits av 24 företag som rör 2 215 personer. Vid ytterligare 15 företag harvarsel lagts ut om korttidsvecka, vilka berör 549 anstiillda. Man riiknar påkinsarbetsniimnden tyvärr med att ytterligare varsel kan viintas inkomma underhösten och vintern. De här aviserade uppsägningarna och den bestående lågaefterfrågan på arbetskraft innebär enligt lånsarbetsnåninden att arbetslösheteni lån kommer att öka till hela 6 00(1 personer- .5-6 % avarbetskraften -under den kommande vintern. Därför fordras det, enligt nåmnden,kraftiga insatser i form av beredskapsarbeten för att i någon månmöta dessa problem och förhindra att den öppna arbetslösheten stigerytterligare. Om inga åtgärder vidtas för att stimulera det alltför lågabyggandet, kan länets byggnadsindustri nårniast siigas vara i ettkatastroftillstånd. Den riskerar att mer eller mindre slås ut på grund av dennautveckling. Når vi skaraborgare här i harställt frågor och interpellationer till den borgerliga regeringen de senasteåren. där vi uttryckt vår oro för den ökande arbetslösheten hemma i lånet, harde borgerliga statsråden genomgående bemött oss med en attityd som om det vorerena okynnet att vi tar upp arhetsmarknadsprobleni hår i . Man harhaft ett stående standardsvar, niimligen att problemen i skulle varamycket mindre an pa andra hall i landet. Vi skulle ha en industrisysselsåttningsom låg klart över riksgenomsnittet och en arbetslöshet som lag klart undergenomsnittet för riket. Detta fick jag hiira av industriminister senast den15 december . Dessa påståenden var inte sanna då. Industriministern hadeinte skaffat de råtta inforniationerna. Det iir iinnu mindre sant . Nuframstår det som helt uppenbart att sysselsåttningslåget i år klartsiinire ån riksgenomsnittet. En arbetslöshet som enligt länsarbetsnämndensberäkningar ligger på tyder på detta. Når vi skaraborgare fortsättningsvis tar upparbetslösheten med regeringen hiir i , utgår jag ifrån att vi blirseriöst bemötta och inte möts med samma svepande formuleringar som tidigare \arit vanliga och som nårniast har gåttut på att vi klagat helt i onödan. kriivs det krafttag från regeringens sida för att mötade viixande svårigheterna på svensk arbetsmarknad. måstefå de medel det begiirt för att i någon mån förhindra massarbetslöshet i Sverige.Det iir ett krav som vi socialdemokrater avser att stiilla i en partimotion somkommer att väckas i anslutning till regeringens s. k. krispaket. Det iir enorimlighet att siinka momsen och diirmed drånera statskassan på ytterligare 5miljarder kronor, når pengtirna behövs fiir att bekämpa den växandearbetslösheten. 58ARNE i (): Jag tiinker i mitt anförande granska ett parföreteelser som enligt min mening iir illavarslande tecken i den svenskajordbrukspolitiken. Svenskt jordbruk har , i störreutsträckning ån kanske , stiillts inför svåra ekonomiskapåfrestningar. Utöver en successiv liinsamhetsförsåmring såg Sverigesjordbrukare ytterligare hot torna upp sig . Vad som skulle komma ut av den då pågåendefastighetstaxeringen var ett stort frågetecken. En ökande råntebelastning varen realitet, och ytterligare ränteökningar var att viinta. En höjning avskogsvårdsavgiften aviserades. Hårtill kan låggas avsåttningsprobleni för vissdel av lantbrukets produktion till följd av låga världsmarknadspriser, menockså som en följd av förväntad minskad konsumtion vid en sänkning avlivsmedelssubventionerna. Viljan atthjälpa svenskt jordbruk manifesterades från många håll. hade alltordflöde som kom ut ur den debatten kunnat materialiseras den konkretaåtgärder, så hade jordbruket sannerligen stått sig gott. konkreta åtgärder har emellertid inte vidtagits förjordbruket. mångagånger har niiringen i förvånande hög grad lärt sig att leva Allmänpolitisk med problemen och varje bonde på sitt eget företag lärt sig attanvända den debatt bekanta svångremmen. Dock inte alla! De som varitöveroptimistiska vid nyetablering eller de som okritiskt följt rådgivningensalla finesser och fallit i den grop som enkelt kan uttryckas "för dålig soliditet"gör nu dyrköpta erfarenheter, i den mån dessa bönder finns kvar. Utvecklingen inger stor oro, och allvaret när det gällerbekymren för jordbruksnäringens framtida väl och ve år inte att ta miste på. Mot denna bakgrund har en del av de åtgärder och förslagsom rört jordbruket varit av tvivelaktig karaktär. Man harrent av kunnat skönja att jordbruket från olika håll börjat klämmas mellanideologiska sköldar. Från socialdemokratiskt håll har tanken på en nyjordbruksutredning förts fram. Det år ett krav som man mig veterligt hittillsstår ensam om. Till det kravet har återigen fogats funderingar om attjordbrukspolitiken borde ersättas eller möjligen kompletteras med en merauttalad livsmedelspolitik. Vad socialdemokraterna önskar åstadkomma med dettakan knappast vara någonting annat än att få till stånd en livsmedels-politiksom i högre grad ån vad som är fallet bygger på råvara från utländskproduktion. Med andra ord: Svenskt jordbruk skall, enligt socialdemokraternasmening, mötas av ökad import av livsmedel. Och följaktligen syftar den uttaladeönskan om en ny jordbruksutredning till att. återigenaktualisera frågan om ett krympt svenskt jordbruk, såväl vad gäller antaletbrukare och arealernas storlek som i fråga om produktionsvolym. Det är bra attvi kan konstatera att socialdemokraterna hitintills står ensamma bakom detkravet. Det är däremot litet överraskande och illavarslande attcenterpartiet, oaktat den inställning man har till en ny jordbruksutredning,bidrar med att lägga näring på brasan genom att nu aktualisera frågan ometableringskon-troll i jordbruket. Etableringskontrollen åren viktig del av den1977 fastlagda jordbrukspolitiken. krav är således indirekt ett stödför tanken att vi återigen skall aktualisera de grundkiggande förutsättningarnaför den svenska jordbrukspolitiken i en ny jordbruksutredning. Enligt moderatasamlingspartiets mening är det långt viktigare att vi anstränger oss för atttill alla delar förverkliga den nu jordbrukspolitikens målsättning. Jag nämndenyss att jordbruket kläms mellan ideologiska sköldar. menade attden ena skölden var den som socialdemokraterna tryckte på då de ville haen ny livsmedelspolitik i stället för en jordbrukspolitik. centerpartietssida har man nu lämnat sitt bidrag med det ideologiska trycket Mycket överraskande var det därför när förra veckanpresenterade ett miljöprogram, där man säger sig ha för avsikt att 5 protokoll 1981/82:9-10 föreslå att skall döpas om tillmiljödepartementet. Den namnändringen på departementet kan ju rimligen intevara framsprungen enbart av intresse att byta namn på departement. Dess värreår det tydligen på det sättet- och ingenting motsäger det - att man numera inomcente: partiet bedömer miljöfrågorna vara så viktiga, att dessa frågor har ettprima?' intresse, kring vilka jord- och skogsbrukets frågor har att anpassasig. Förslaget om namnändring kan inte uppfattas annat än som en politiskmarkering från sida. Inom moderata samlingspartiet har vi den mycket bestämdauppfattningen att miljövårdsfrågorna mycket väl kan tillgodoses vid sidan omett rationellt och riktigt bedrivet jord- och skogsbruk. Vi har dessutont denuppfattningen att landets modernäringar jordbruk, skogsbruk och fiske skall haett departement som också till namnet, och i någon mån mmiera av tradition,klart anger var de frågorna hör hemma. Man kan ju å andra sidan säga att det ärett tämligen oegennyttigt förslag av en jordbruksminister, dä han nu föreslåratt hans departement skall upphöra. Jag förmodar att det inte är så att AndersDahlgren anser sig passa bättre som miljöminister än som jordbruksminister. herr talman, inte förtiga att det finns de, framför allt inomskogsbruket, som anser att jordbruksministern inte alltid företräder vitalasamhällsintressen som rör hans departement. I stället bedrivs nu ofta ijordbruksdepartementet en i förhållande till nämnda närings villkoronyanserad och ensidig miljöpolitik. Ställningstaganden som görs ijordbruksdepartementet ger stöd för tanken att man i regeringen -eller är detmåhända i ?-gör avvägningar som är till nackdel förmodernäringarna jord- och skogsbruk. De ekonomiska villkoren för jordbruket har i och medgårdagens räntesänkning i någon mån förbättrats. Det torde vara möjligt attockså hysa förhoppningar om ytterligare sänkningar av diskontot som då på ettmera avgörande sätt kommer att öka framtidstron och därmed arbetsglädjen inomjordbruket. Det är min förhoppning att denna nya framtidstro inte skall behövafördunklas av vare sig den socialdemokratiska politikens verkningar eller defrån aviserade omprioriteringarna. som kan ligga i förlängningenav att man önskar sig ett miljödepartement. Enligt moderata samlingspartiet ärdet viktigt att svenskt jord- och skogsbruk nu skyddas från angrepp, vare sigde kommer från det ena eller det andra hållet. Statsråden och har redantagit upp sysselsättningsfrågorna och understrukit regeringens fasta vilja attbekämpa arbetslösheten. Också jag vill anknyta till den debatten men ur ensärskild synvinkel, nämUgen ungdomens situation. Ungdomsarbetslöshet år, som vi alla är väl medvetna om,ett mycket svårt samhällsproblem. Det berör visserligen en minoritet avungdomarna, men gäller det en grupp människor som vi måste kännaspeciellt ansvar för. av alla 16- och 17-åringar går igymnasieskolan. övriga får en del fast arbete på arbetsmarknaden redanefter . av gruppen 16- och 17-åringar riskerar att få varkenutbildning eller arbete. Det är för den hår gruppen ungdomar som vi måste görade stora insatserna. Det är viktigt att vi verkligen engagerar oss för de härungdomarna, för de befinner sig i en mycket svår situation. Att börja sitt yrkesliv som arbetslös iir en svärpåfrestning. Att känna att man behövs är ett grundläggande behov hos allamänniskor. Därför är det mycket nedslående för en ung människa att i sittförsta inträde pä arbetsmarknaden mötas av beskedet: Vi behöver inte dig. Oftaär det fråga om ungdomar som redan i skolan mött många misslyckanden och somdärför avvisat tanken på en fortsatt skolutbildning. När de nu möts avmisslyckanden i sitt försök att komma in på arbetsmarknaden, så kan det förmånga innebära en allvarlig kniick för självförtroendet. I vissa fall så kandet leda till problem som sätter spår långt fram i livet. Varför har ungdomsarbetslösheten blivit ett så stortproblem i samhället? Det finns naturligtvis flera orsaker. Men en är attarbetsmarknaden har förändrats på ett väsentligt sätt. fanns detpå arbetsmarknaden en stor mängd enkla jobb. De var väl anpassade för ungdomarsom hade varken någon mer omfattande utbildning eller yrkeserfarenhet att fallatillbaka på. Det var hantlangarjobb, springgrabbs-jobb och liknande. - i enhårdare rationaliserad tid - har de här arbetsuppgifterna försvunnit. De nya arbetsuppgifternasom kommit ställer mycket stora krav på dem som skall utföra arbetet.Verkligheten är helt enkelt att det finns ganska få arbetsuppgifter på dagensarbetsmarknad för en ung människa utan yrkesutbildning. Det är också dengruppen som är hårdast drabbad av arbetslöshet. Slutsatsen är att det viktigaste medlet motungdomsarbetslöshet är utbildning. Jag tror att vi gör ungdomarna en otjänst omvi inte förklarar för dem att dagens arbetsmarknad fungerar på det sättet.Visst kan ledan i skolan vara stark når man lämnar , och visst kanlängtan efter att komma ut och arbeta och tjäna pengar vara stor. Men vi måsteförklara för dem. att de måste beväpna sig med tålamod och arbeta vidare inomskolans ram för att skaffa sig de kunskaper och erfarenheter som behövs. Dethär ställer naturligtvis också krav på skolan att verkligen kunna erbjuda sådanutbildning och utbildning i sådana former att man kan fånga upp alla ungdomar. Gymnasieutbildning iir inte automatiskt en garanti för skall få arbete efter utbildningens slut. av alla arbetslösa ungdomarunder har någon form av utbildning. Det visar hur viktigt det är attskolan erbjuder rätt sorts utbildning. Det här ställer krav på lyhördhet frånskolans sida, på en ständig anpassning av utbildningsutbudet till elevernasbehov och elevernas möjligheter på den framtida arbetsmarknaden. I förstarummet är det naturligtvis ett lokalt ansvar. Det är viktigt med den samverkansom finns mellan de lokala skolmyndigheterna, arbetsmarknadens parter och detlokala näringslivet. Även på länsnivå och central nivå är det mycket viktigt att vi sertill att vi ståndigt anpassar vår verksamhet efter vad ungdomarna behöver försin framtida yrkesverksamhet. Men skolan kan inte tvinga eleverna att välja den enaeller andra utbildningen. I sista hand blir det ända elevernas eget, ochföräldrarnas, ansvar att de val som sker verkligen ger den bästa förberedelsenför det framtida yrkeslivet. Här måste vi tyvärr konstatera att det finns ettförlegat prestigetänkande som skapar stora svårigheter. Det är föreställningen att vissa yrken och vissautbildningsvägar är finare än andra. Detta är naturligtvis ett djuptodemokratiskt synsätt. Det blir också till olycka för många ungdomar. Vi måste komma till den verkliga insikten, att allt arbetehar lika stort värde om det utförs väl. Det är det enda sättet att uppnå riktigjämlikhet. Det är det enda sättet att komma till en situation där den ungesintresse, fallenhet och möjligheter till arbete får styra valet avutbildning. Likaså måste vi försöka komma ifrån det könsbundna yrkesvalet.Pojkar och flickor måste kunna välja studie- och yrkesinriktning utan attsnegla på vad som anses vara manligt och kvinnligt. Skolan önskar naturligtvis hjälpa till i detta arbete förett friare val för eleverna. Här har studie- och yrkesvägledningen,syofiuiktioniirernas arbete, en viktig uppgift. En reformering avsyoverksamheten år på v;ig. Den praktiska arbetslivsorienteringen - praon -diir eleverna själva får lära kiinna arbetslivet ärockså ett mycket viktigt inslag. Därför genomför vi en successiv utbyggnad avpraon. hoppas jag att vi kommer att kunna genomföra en varvadutbildning. Det skulle medföra att eleverna när utbildningen är färdig ocksåhade en betydande arbetslivserfarenhet att falla tillbaka på. Vi försöker också inom skolans ram göra särskilda insatserför just de ungdomar som hotas av arbetslöshet. Det är det vi menar med den s.k. ungdomsgarantin. Ungdomsgarantin är tänkt som en garanti för att allaungdomar skall kunna få arbete eller utbildning efter avslutad gymnasieskola.Vi har inte nått dit . men vi måste ständigt sträva efter att göraungdomsgarantin till verklighet. har vi några nya och, tycker jag,värdefulla instrument i det här arbetet. Jag tänker på de nyaintroduktionsprogrammen för utbildning, yrkesintroduktionen , denföretagsförlagda utbildningen och de förbättrade villkoren förlärlingsutbildningen. Det är något av ett nytänkande inom svenskutbildningspolitik. Vi slår en bro mellan skolan och arbetslivet. Man måste förena de insatser som pedagogiskt utbildadelärare kan göra för eleverna med den hjälp de kan få från yrkeserfarna ochkunniga människor på våra arbetsplatser. De här nya vägarna för att underlätta ungdomarnas övergångfrån utbildning till arbetsliv har ju bara varit i bruk en ganska . Menredan nu har de visat sig vara värdefulla instrument i vårt arbete att försökafånga upp i synnerhet dem som annars skulle kunna hamna mellan de bäggestolarna utbildning och arbete. Det finns anledning att noga följa upp de hittillsvarande erfarenheterna och göra de förbättringarsom kan behövas. Egentligen tror jag dock att kampen motungdomsarbetslösheten, mot utslagning av ungdomar, måste börja mycket tidigare.Det handlar om hur själva skolan fungerar som arbetsmiljö. Vi måste skapa enskola som bättre än den nuvarande förebygger utslagning av ungdomar. Vi måsteskapa en skola som präglas mera av samarbete, ansvarstagande, medinflytande ochgemenskap och som omfattar alla som år verksamma på skolans område. Naturligtvis är det många olika insatser som behövs föratt vi skall kunna skapa en bättre skolmiljö. Men vi vet att en viktig faktorär skolans storlek. har vi fått se hur skolenheternablivit större och större. a. beror det på den stora folkomflyttning som vifick uppleva framför allt . Den ledde till attmånga skolor lades ned i glesbygden och på mindre orter. Därtill kom att allttVir många trodde påstordriftsfördelar också inom skolans område. Man menade att stora skolor varekonomiska och rationella och att de kunde erbjuda eleverna större resurser avolika slag och ett rikare urval på utbildningsvägar. vet vi vilka problemstordriften inom skolväsendet har skapat. Eleverna kännerfrämlingskap i en miljö där de bara kan lära känna ett fåtal av sina kamrateroch lärare. De kan inte uppleva någon hemkiinsla i de nya oöverskådligaenheterna. Visst är det många som iindå klarar sig bra i skolan. men en delupplever sin situation som outhiirdlig. fick jag ta emot ett utredningsförslag som syftadetill att göra det lättare för kommuner att ha mindre skolenheter. harju det statliga regelsystemet i stor utsträckning varit utformat på ett sådantsätt att kommunerna tvingats planera för ganska stora skolenheter. Personligenär jag helt på det klara med att något måste göras för att underlättatillskapandet av små skolor, och jag planerar att lägga fram en proposition meddet syftet i vår. Sjiilvfallet kommer det att ta tid för att förändra denskolstruktur som vi nu har byggt upp, men målsättningen att komma fram tillmindre skolenheter måste vara helt klar, t)et är möjligt att de mindre skolor vi eftersträvar iframtiden inte kommer att erbjuda lika rationella arbetsformer, lika förnämligutrustningsstandard och samma allsidighet i linje- och grenutbud som dagensstorskolor. Men vi får många andra fördelar i stallet. Skolmiljön blir bättreoch mänskligare, avståndet mellan bostad och skola minskar,utbildningsstandarden framför allt i glesbygd och små orter kan förbättras. 1 mindre skolor blir det också lättare att lösa frågan ommedinflytande. Det år naturligt med samråd i en miljö där alla känner alla. Detär lättare att undvika byråkratiska arbetsformer. Medinflytande och ansvar hänger intimt ihop. Det är svårtatt begiira ansvarstagande av miinniskor oavsett ålder om de känner att de intekan påverka sin situation och sin miljö. Det är å andra sidan orimligt attbegära inflytande om man inte också år beredd att ta ansvar. Vi måste båttre än få föräldrar, elever, lärare och övrigskolpersonal att känna skolan som en gemensam angelägenhet, som alla har någotatt bidra till. Elevernas medansvar för skolmiljön kan också ta sigpraktiska uttryck. Eleverna måste få möjlighet att aktivt delta i att utformaskolmiljöerna. I den nya läroplanen för , Lgr 80, har vi setttill att sådana här möjligheter har öppnats. Det är viktigt att de nya tankarnafår ett ordentligt genomslag ute på skolorna. De försök som har gjorts medsådana aktiviteter på olika håll har gett mycket goda erfarenheter. Om vi vill skapa en skola som i högre grad präglas avsamarbete, medansvar och gemenskap och som motverkar utslagning, så måste vi haklart för oss att det inte kan ske genom direktiv uppifrån. Det finns inga föralltid givna lösningar på skolornas problem. I stället måste varje kommun,varje enskild skola själv kunna finna sin väg till hur samarbetet skall kunnafungera bäst och hur man bäst skall ta hand om de individer som är elever ijust den skolan. I fortsättningen måste på ett helt annat sätt än hittillsutvecklingsarbetet inom skolan komma från basen, från skolan själv ochkommunerna. Vi måste få mycket mindre av centralstyrning av skolorna. Ett ökat lokalt beslutsfattande skapar också störremöjligheter till samverkan över alla konstlade griinser inomutbildningsväsendet. När vi ger oss i kast med att utforma dagensoch morgondagens skola, då måste vi närma oss uppgiften med ödmjukhet ochansvarskänsla. Skolan och dess innehåll är bland det viktigaste vi kan ge vårabarn och ungdomar som en förberedelse för deras liv som vuxna. Några enklalösningar på hur vi skall fullfölja den uppgiften finns inte. Vi måste ständigtsöka oss fram, ständigt vara beredda att kritisera vad vi redan gjort, ständigtvara beredda att kräva nya och som vi tror bättre lösningar. Allt detta måstevi göra i medvetandet om att det vi misslyckas med att ge de unga underskoltiden får vi aldrig chansen att ge dem åter, men att allt vi kan ge demblir en ovärderlig tillgång under resten av deras liv. 60RUNE (): Svensk utbildningspolitik har längekännetecknats även vilja att genom långtgående ingrepp anpassa utbildningentill aktuella politiska mål. och högskolor har detta medförtgenomgripande organisationsförändringar . En orsak tillden nuvarande krisen inom den högre utbildningen är att universitet ochhögskolor då de följt riktlinjerna i UKAS, PUKAS. U 68 och H 75 haft storasvårigheter att anpassa kraven till verkligheten. Ett av huvudmålen förframtidens utbildningspolitik måste därför vara att ge universitet och högskolormöjligheter att utveckla sin särart och omsätta de uppställda målen efter sinaegna förutsättningar. Alltför vittgående reformer bör därför undvikas iframtiden. Uppgiften att rätta till de missförhållanden som uppstått vid mångainstitutioner kan bli fullt tillräcklig. Men förändringar som syftar till att ge de enskildainstitutionerna största möjliga frihet att inom ramen för givna resurser lösasina samlade arbetsuppgifter på det mest ändamålsenliga sättet måste ha högprioritet. Lärartjänstutredningensförslag syftade till en enklare och flexiblare Nr 9 tjänsteorganisation,som starkaste möjliga samband skapas mellan den högskolansbåda huvudsakliga verksamhetsområden - forskning och utbild- jc Den nuvarande svåröverskådliga tjänsteorganisationenskulle enligt Allmänpolitisk utredningens förslag förenklas till att omfattatre nivåer, och forskning, debatt undervisning och administration skulle ingå itjänsteuppgifterna. Fördelningen av dessa arbetsuppgifter skulle kunna varieraöver tiden för de olika individerna, vilket leder till en stor flexibilitet.Viktigt är också att alla lärare skulle delta i forskningsarbete. Det är heltklart att undervisningens kvalitet förbättras ämnesmässigt genom att dengaranteras en fast anknytning till vetenskapliga fakta och metoder om lärarenär aktiv inom forskningen. För att svensk högskoleutbildning skall kunna varakonkurrenskraftig i ett internationellt perspektiv krävs att nya forskningsrönoavsett ursprung snabbt kan förmedlas via undervisningen. Ett bibehållande avnuvarande tjänsteorganisation leder med nödvändighet till att universitet ochhögskolor i allt större utsträckning meddelar föråldrade kunskaper. En annan positiv effekt är att forskningen breddas närfler personer aktivt kommer att delta i själva forskningsarbetet.Undervisningen kommer också att förbättras genom att fler personer engageras iundervisningen. Det torde innebära en kvalitetsförbättring i pedagogiskthänseende om de studerande får möta ett större antal olika lärare i sinastudier. Universitetens uppgift är ju även att förmedla en vetenskapligattityd, kritisk syn osv., och det sker bäst om olika erfarenheter bryts motvarandra inom universitetens ramar. Detta är några viktiga argument förlärartjänstutredningens förslag. En ytterligare fördröjning skulle vara mycketolycklig ur universitetens och högskolornas synpunkt liksom för de lärare och forskaresom omfattas av förslaget. Den flexibilitet i organisationen påinstitutionsnivå som förslaget leder till är dessutom en tillgång i deåtstramningstider som råder, eftersom de samlade arbetsuppgifterna kanfördelas på de olika lärarna mycket bättre än som är fallet. Man kan -för att använda ett modernt ord - optimera sina resurser på institutionerna.Nuvarande system, där var och en har sina speciella fastställdaarbetsuppgifter, tillåter inte detta. Kanske kan kostnaderna för reformen därförminskas genom ett bättre resursutnyttjande på högskolorna.