prot · G50952 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är tack vare att vi har fått dels hennes partikamrater, dels tvåmoderater och två folkpartister med oss i socialutskottet som utskottet harkunnat återföra det hela till det förslag som socialbéredningen förde fram.Karin Söder hade en chans att få det hela att gå ihop och genomföra ettförfarande i enlighet med socialberedningens förslag, men hon försatt denchansen. Jag tycker att handlande i den här frågan var heltonödigt. Märk väl att om de borgerhga ledamöterna i socialutskottet hade varitlika trångsynta som har varit, hade vi här fått en uppslitande stridoch ett beslut i med kanske en enda rösts övervikt. Kan att det skulle ha varit ett riktigt sätt att lösa denna fråga, som sålänge har varit infekterad? Det hedrar socialutskottets borgerliga ledamöteratt de alla utom en gick med på den socialdemokratiska motionen. Jag tycker att den här debatten visar hurHtet vi egentHgen har kvar att diskutera, eftersom just denna lilla förändringföranleder så stora ord. Det resultat som utskottet har kommit fram fill liggerrätt nära mitt förslag, eftersom man låter socialnämnderna få på sig attarbeta i enlighet med propositionens förslag. Jag ser därför inte detta somnågot historiskt nederlag, för att använda ett stort ord, utan jag ser det somen framgång för sakfrågan, och det är faktiskt det viktigaste. Om inte jag hadelagt fram mitt förslag, hade ju inte fått möjlighet att göradenna "historiska insats", för att använda samma vokabulär. Det är en mycket allvarlig fråga vi diskuterar. Och närdet gäller att komma till rätta med alla de här problemen måste vi naturligtvisockså ta itu och arbeta intensivt med de frågor som gäller hela det socialafältet, inkl. möjligheterna att få arbete och bostad - både som förebyggandeåtgärd och i rehabiliterande syfte. Detta kan inte nog understrykas. När det sedan gäUer antalet behandlingsplatser var detinte för att på något sätt skryta som jag redovisade dessa siffror utan för attvisa att det har skett en ökning av antalet behandlingsplatser, men attkommunerna dess värre inte har tagit alla pengar i anspråk. Vi hoppas att alladessa pengar nu kommer att tas i anspråk, så att vi får allt flerbehandHngsplatser för att kunna ge dessa människor den vård som de faktisktbehöver. Sedan tror jag rent allmänt att vi, om vi över huvud tagetskall klara hela det drögpolitiska arbetet, måste ha alla människor med oss idet arbetet -både när det gäller vaksamhet, medmänskUghet, initiativ tillmeningsfulla fritidssysselsättningar och annat, och där spelar helaOrganisationssverige en mycket viktig roll. Organisationerna har också ändafram till , i de kontakter vi haft och det stöd vi har gett varandra -politiker och folkrörelsemänniskor -, i hög grad bidragit till den medvetenhetsom vi har om att detta är något vi alla har ansvar för. attfortsätta på den vägen, och jag har, under de debatter vi haft, uppfattat atthela är beredd att satsa på den linjen. 13 () replik: Jag konstaterar att , även om honförsöker täcka reträtten med dimridåer, har lidit ett nederlag. säger honsjälv att det är så, och jag tycker verkligen hon har förtjänat det. 14 (): Det känns tillfredsställande att fåvara med om ett beslut i som av allt att döma innebär att enfullständig social lagstiftning träder i kraft . Visserligen ärfiden långt framskriden, klockan är nästan bokstavligen i 12, menlånga och mödosamma överväganden har ändå gett resultat: Den sistakompletteringen av socialtjänstlagen före ikraftträdandet bör nu vara ettfaktum. PoHfiker har det inte lätt. När socialtjänstlagenbeslutades riktades stark kritik mot lagen om vård av unga, som i vissadelar ersatte barnavårdslagen. När man sedan tog itu med att utforma en lag somersättning för vissa delar av nykterhetsvårdslagen, som enhgt fidigare beslutupphör att gälla , fann sig socialberedningen flankerad av tvåskuggutredningar med diametralt motsatta åsikter. I båda dessa grupper fannsföreträdare för den s. k. sociala expertisen. Att man trots dessa motstridigauppfattningar kunnat nå bred politisk enighet om grundläggande regler i lagenom vård av missbrukare vittnar om att politiker, trots vad som ofta sägs, ärbåde förnuftiga och realistiska. Debatten om åtgärdsinnehållet, inte minst i den öppnavården, måste intensifieras. Det är vår skyldighet som socialt medvetnasamhällsmedborgare att försöka förhindra den förnedring och det mänskligalidande som åtföljer ett drogberoende, inte bara för missbrukaren utan ocksåför personkretsen omkring denne. Hur skallvi då föra kampen mot missbruket vidare? Först måste vi göra rent hus med en del önskedrömmar ochvanföreställningar. Det fanns för ett par tre decennier sedan de som menadeatt en höjd materiell standard i samhäUet skulle leda till drogfrihet.Erfarenheten har visat hur fel detta var. , de stora ekonomiskalyftens årtionde, fick vi en kraftigt ökad användning av narkotika samtidigtsom alkoholmissbruket spreds till allt lägre åldersgrupper. Denna spridning av missbruket till allt yngre hadenaturHgtvis inte bara ekonomiska orsaker. Det var man myntadetesen om att alkoholmissbruk inte är individens fel - det är inte ditt fel attdu super; det är samhällets, det är andra människors fel. Man talade ombakgrundsorsaker, som förvisso finns, men man talade om dessa bakgrundsorsakersom allfid övergripande individens egen vilja. Man glömde tala om att samhälletär vi alla: nykterister, måttlighetsförbrukare, alkohoHster. Man glömde tala omatt min och din personliga frihet alltid begränsas av andras frihet. Man taladealdrig om det personliga ansvar, utan vilket ett samhälle inte kaii fungera,det Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. personligaansvaret för oss själva, våra familjer, våra medmänniskor. Vi har i mångt och mycket, tror jag, fört den socialadebatten utifrån en övertro på att samhällets sociala organ skulle klara allaenskildas problem. Visst kan samhället göra mycket på missbrukssidan, men vadger resultat? mer än fördubblades antalet anställda inomden primärkommunala socialvården - antalet ökade från 102 000 anställda år 1970fill 246 1980. Denna ökning gäller naturligtvis inte baramissbrukssidan, men ändå! Vi konstaterar att det råder platsbrist vidvåra ungdomsvårdsskolor med ett betydligt hårdare klientel . De kommunala utgifterna för socialvård har stigit från 3194 milj. kr. fill 22 602 milj. kr. Det är en ökning . Den ännu bristfälliga statisfiken över inom sjukvårdenvårdade med alkohol eller narkotika som sjukdomsorsaker visar skrämmandesiffror. Socialberedningen kunde således beträffande sluten psykiatrisk vårdkonstatera att utskrevs sammanlagt 22 500 vårdade med diagnosenalkoholpsykos eller alkoholism. En enda dag, , fanns 3 293inneliggande patienter med alkoholpsykos eller alkoholism som huvuddiagnos. Avdessa var ca en tredjedel tvångsvårdade enligt LSPV - detta alltså inom enbegränsad vårdsektor. Hur mycket den somatiska vården belastas vet vi inte. Frågan måste ställas: Används resurserna på detsociala området på rätt sätt? Kan den förebyggande missbruksvården fungera pårätt sätt när socialvården - - i huvudsakarbetar under kontorstid? Vi har en vedertagen social ambition att garantera alla engodtagbar social standard, oavsett vad orsaken är till misären. Den regelnskall vi inte ändra på. Men måste vi komma ihåg att de ekonomiskaresurser som går till missbrukarvården naggar resurserna för andra angelägnavårdbehov i kanten. Det är naturligtvis ett förstahandsintresse förmissbrukaren att hans missbruk inte leder till bestående fysiska eller psykiskaskador. Men det är också i högsta grad ett samhällsintresse. Vi behöver enfördjupad och mer realistisk debatt om metoder att förhindra missbruk och, ommissbruk uppkommer, om hur man skall kunna förhindra bestående skador och ettpermanent vårdbehov. Ett deltagande i den socialpolitiskadebatten har lärt mig ödmjukhet inför problemen. Jag tror inte påpatentlösningar när det gäller vare sig förebyggande åtgärder eller vård avmissbrukare. Vi människor är alla olika. Vi har olika fysisk och psykiskstyrka. Vårt innersta tanke- och känsloliv skiftar från person till person. Vieftertraktar olika former av aktivitet. Det gör att vi måste arbeta med olika,helst individuellt anpassade, lösningar på missbruksproblemen. Det ärmångfalden av åtgärder som tillsammans ger resultat. Lagen om vård av missbrukare i vissa fall ger tillsammansmed andra åtgärder enligt socialtjänstlagen möjlighet till flexibla insatser. kommunernas klart ålagdaansvar bör det gå att åstadkomma en väl fungerande vårdkedja, där denuppföljande vården kan bli den realitet som den inte är. Viktigtär också att vi får resurser för en konfinuitet inom vården som, vill jagpåstå, är lika viktig inom som någonsin inom sjukvården.Socialtjänstens kontakter med missbrukare även under den eventuellainstitufionsperioden och den lagfästa uppföljningsperioden tror jag kan skapaett klimat för bättre kontinuitet i arbete. Fråganom intagningsförfarandet enligt LVM har diskuterats. Här har talats omhistoriska misstag, uppsHtande strid. Det rör sig väl i så fall närmast om enuppslitande strid om påvens skägg. Det här talet tycker jag emellertid visarhur infekterad hela debatten om tvångsvård inom ram har varit. Närdet gäller intagningsförfarandet har jag i olika sammanhang klart deklareratatt min grunduppfattning är att socialnämnderna som en naturlig följd av sittövergripande ansvar borde ha haft hand om utredning och ansökan om vård enligtLVM. Jag har emellerfid sett tillkomsten av en social vårdlag med möjlighettill tvångsintagning av missbrukare som saknar insikt om sitt vårdbehov som denstora principfrågan. Som en följd härav har jag betraktat intagningsförfarandetnärmast som en praktisk hantering, där givetvis rättssäkerheten är avfundamental vikt. Vifår nu tillfälle att diskutera olösta organisationsfrågor . Med de klara uttalanden som har gjorts från socialberedningen,i propositionen och i utskottets betänkande beträffande socialnämndernas klaraskyldighet att initiera behövlig vård och ställa utredningsmaterial tilllänsstyrelsens förfogande bör det av utskottet föreslagna förfarandet inteinnebära några oöverstigliga problem. Viktigast är ju att sunt förnuft här somi andra sammanhang får prägla hanteringen. Missbrukarvårdeninför framtiden fordrar att alla - samhället, organisationer och enskilda -mobiliseras i kampen mot missbruket. Den kampen skall föras med medmänsklighetoch socialt ansvar, som i denna fråga måste genomsyra hela folket. Lagom vård av missbrukare i vissa fall, m. m. 15 (); Jag tror att jag skall börja det här anförandet med att ta upp litetgrand av det som var inne på. Intagningsförfarandet har, som allavet, varit den stora frågan när vi har behandlat det här ärendet isocialutskottet - också socialministern har berört detta. Jaghar här ett urklipp från Kommun-Aktuellt. I en artikel där säger han inte vill ta någon stor strid i frågan. Det har han också sagt här. Detär en praktisk fråga som bör lösas, anser . Men så tillägger hanatt vi har på oss, och då kan man tänka om. Det viktiga har ju varit att redan nu lägga fast vad som skall gälla,så att de som framöver kommer att handlägga intagningsärenden vet vad de haratt rätta sig efter. Om vi nu skall ta upp en ny diskussion om Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. intagningsförfarandet,utredningsförfarandet och ansökan till länsrätt, då står vi ju på samma ställeoch stampar. måste det vara fullständigt klart att både regeringenoch länsstyrelserna är tvungna att planera för verksamheten. Om det skall vara allmäntombud eller på annat sätt får vara en praktisk fråga, men att det ärlänsstyrelsens sociala enhet som skall sköta handläggningen måste görasfullständigt klart. Jag skulle vilja att socialministern slog fast det här.Socialutskottet har för sin del klart tagit ställning på den punkten. Varför har då detta om tvång och frihet varit en så stordiskussionsfråga ? Man kan säga att det finns viktigarefrågor som vi behövde diskutera, och det är i och för sig sant. Men vi skall jukänna bakgrunden. Nykterhetsvårdslagen har ändrats sedanden infördes , men vi vet alla att den inte har fungerat särskiltbra. gjordes en utredning om nykterhetsvården,och man kom då fram till att ungefär hälften av dem som var intagna på grund avalkoholmissbruk var intagna på mentalsjukhus, medan den andra hälften varintagna över nykterhetsvårdslagen. När man då tittade på vilka personer det var frågan om,blev det helt klart att nykterhetsvårdslagen var en klasslag. Uppdelningen varsådan mellan intagna via lagen om sluten psykiatrisk vård, LSPV, och intagnavia nykterhetsvårdslagen. Då undrade man om det inte var möjligt att låta allintagning ske enligt LSPV, och på den ståndpunkten stod man kvar ganska länge.För min del var jag tveksam på den punkten - jag trodde att det var heltomöjligt, om man inte ändrade LSPV. När folkpartiregeringen till slut lade fram en proposition- var då socialminister - hade det också införts en ny paragrafsom gällde alkohol- och narkotikamissbrukare. Som vi vet, väckte det enormuppståndelse, inte minst bland läkarna inom den psykiatriska vården, och när vibehandlade ärendet i utskottet sade vi till slut att vi får göra en ny omgångpå den här punkten och se om vi kan lösa frågan på annat sätt. Det lagförslag som ligger framför oss innebär - jagtror att det är nödvändigt att säga det - ett minskat tvång i förhållande tillden gamla nykterhetsvårdslagen. Vi eftersträvar ett minskat tvång, och det ärsyftet med lagstiftningen. Men man kan också säga att det handlar om ett ökattvång, om man ser till den utredningsprocess som vi har varit med om. Vi slåralltså till slut fast att man i vissa fall helt enkelt måste ingripa. Jag troratt de flesta har varit medvetna om det här. Det har bara varitfråga om var man skall lägga detta tvång. Vi har från socialdemokratiskt håll haft den principiellainställningen, att socialvård och socialtjänst är någonting frivilligt. Det ärnågonting som människorna skall erbjudas. Människorna skall med förtroendekunna vända sig till socialnämnden utan att riskera att bli tvångsomhändertagnai en kedja av åtgärder som innebär att man säger: Om du inte gör så här - detgäller alkoholmissbrukareoch i det här fallet även narkomaner - sätter vi in dig på anstalt. Alla har självfallet varit medvetna om att själva beslutetskall fattas någon annanstans än i socialnämnden, dvs. i det här fallet ilänsrätten. Men om själva utrednings- och ansökningsförfarandet skall liggakvar hos socialnämnden eller inte tror jag är en mycket viktig sak. Det är jufråga om att så att säga ställa personer framför sig och göra en utredning samtrikta frågor till dem. I praktiken blir det ett motsatsförhållande. har anmälningsskyldighet, när den finner attden själv inte klarar av ärendet. Det är viktigt att påpeka att socialnämndenär bara en av dem som har denna skyldighet - den tillkommer andra myndigheterockså, som framgår av lagtexten. Dessutom kan naturligtvis vem som helst göraanmälan till . Det blir sak att avgöra hur manskall hantera ärendet. En annan sak som jag tror är viktig att framhålla i dettasammanhang, så att det inte heller där blir något missförstånd, är attsocialnämnden som nämnd inte skaU besluta. I stället är det en fråga försocialtjänstemän eller för någon annan person som eventuellt utses atthandlägga frågan. Det är alltså inte nödvändigt att fatta ett beslut i socialnämndenom man skall anmäla saken till . Om man skulle välja den vägen -vilket har föresvävat en del -skulle man verkligen krångla fill det hela. Dåskulle man också missa det som har varit väsentligt i fråga om handläggningen. Det är klart att rättssäkerhetsaspekten är viktig i dennafråga. Det verkar ibland i debatten som om man utan vidare skulle kunnatvångsomhänderta personer, därför att de missbrukar alkohol eller narkotika.Det är självfallet en stor och betydelsefull sak att omhänderta en människa medtvång. Det är lika betydelsefullt och lika svårt som att döma en person tillfängelse. Därför är rättssäkerhetsfrågan viktig. Vi har från socialdemokratiskt håll - och jag kan tänkamig att man på annat håll har haft samma inställning - varit noga med attlekmannainfly-tandet skall säkerställas. Det är därför som vi slår fast, att omett beslut skall förlängas , skall det ske genom politiskt valdastyrelser. Det är tre frågor, tycker jag, som man bör få svar på närman handlägger en sådan här fråga. Det är tre mål, kan man säga. För det första måste det ske en avgiftning, och det är enmedicinsk fråga. Det rör sig om - eller tiodagar. Det är därför som vi socialdemokrater i vår motion har påpekat att detbör vara alldeles klart att det är en medicinsk fråga och att behandlingenskall inledas på sjukhus i den mån det inte kan garanteras en medicinskbehandling på annat sätt. För det andra är det vikfigt att den som bliromhändertagen har en klar motivation. Den som sysslat med dessa frågor vet juatt det ibland kan vara lätt att få någon att säga: Ja visst, nu skall jag blinykter för hela mitt kommande liv. Men vi vet också hur svårt det är förvederbörande att fullfölja detta löfte. Det måste dock finnas tid, herr talman,att tala med den det gäller, att få honom motiverad för ett annat levnadssätt. Det ärmånga som sagt att man kanske kan klara detta på en månad. Lag om vård av missbrukare i vissafall, m. m. Lag om vård missbrukare i sa fall, m. m. Personenhinner bli avgiftad och någorlunda normal, och man kan föra ett samtal. Jag tror för min del att man behöver ytterligare tid, föratt ordna upp sociala förhållanden och hjälpa personen att komma tillbaka tillett någoriunda hyggligt liv. Detta är en svår sak. Det gäller att skaffa arbeteoch bostad, och det är sannerligen inte så lätt. Mot denna bakgrund har vi i diskussionen kommit fram tillatt man borde kunna klara detta , och att tiden i undantagsfallskall kunna ökas . Lagstiftningen använder hela tidenordet högst -man skall göra utskrivningen så fort det över huvud taget ärmöjligt. En fråga som diskuterats mycket är frågan om närstående.Jag håller med dem som säger att frågan om andra människor, om tredje man,alltså även om de närstående, bör regleras med annan lagstiftning. Men eftersomvi inte har annan lagstiftning i tillräcklig omfattning, har jag för min del,Hksom socialberedningen och socialutskottet, varit på det klara med att dettamåste införas i denna lag. Men man skall ha klart för sig att huvudindikationeni 2 § måste gälla, dvs. att det föreligger ett så gravt alkoholmissbruk att mankan använda lagen. Jag vill, herr talman, för säkerhets skull läsa upp urpropositionen vad som avses med nära anhörig. "I regel torde som sådana anhöriga böra räknas makeoch varaktigt sammanboende, barn, föräldrar och syskon, i samtliga fall även omde inte längre har gemensam bostad med missbrukaren." Under fiden tills vi får annan lagstiftning kan det kommaatt diskuteras vem som är nära anhörig. Här tycker jag den saken blir klarlagd. Jag vill också, herr talman, ta upp en annan fråga sominte förekommit i debatten och inte nämnts, nämligen frågan om 14 § - att utseen kontaktperson. Den som arbetat inom nykterhetsvården eller följt debattentillräckligt vet väl, att när en person blivit intagen på en anstalt är detlätt att glömma bort den personen. Andra uppgifter kommer i stället, och manglömmer bort personen i fråga tills någon ringer och säger, att nu skallhan eller hon skrivas ut, så nu måste ni göra det och det. Oerhört mycket vore vunnet om saker och ting kunde fungerasom vi har sagt i 14 §. Jag tror det är viktigt att i debatten understryka, attkontaktpersonen skall utses och följa den person det gäller somombud under hela den tid vederbörande är intagen på anstalt, liksom tidendärefter, eftersom anstaltsvistelsen bara skall vara en tillfällig del av enkedja av åtgärder. När vi behandlade socialtjänstlagen tog vi också uppfrågan om nykterhetsvården. Vi vet att - och det har påpekats här i.debatten -frågan om behandlingen i sociala centralnämnden av alkoholmissbrukarna hadekommit i bakgrunden och att andra frågor hade skjutits i förgrunden. När vi dåfick ett förslag - jag tror att var med och framförde det - om attinföra en ny paragraf i socialtjänstlagen, ställde vi oss enhälligt bakom det.Det är 11 § i lagstiftningen, och jag vill gärna, herr talman, citera vad som står iandra stycket: "skall genom information tillmyndigheter, grupper och enskilda och genom uppsökande verksamhet spridakunskap om skadeverkningar av missbruk och om de hjälpmöjligheter som finns.Nämnden skall även stödja den enskilde missbrukaren och se till att han får denhjälp eller vård som behövs för att komma ifrån missbruket." Hela vårt sätt att hantera frågan om tvång har juinneburit att efter frivillig vård skall ligga i botten ochsocialtjänstlagen först och främst användas-i sista hand skall man ta till denhär nya lagsfiftningen, LVM. Det bör kraftigt understrykas, inte minst därföratt det finns risk för att i en hårdnande ekonomisk situafion och med denna nyalagstiftning socialnämnderna för sin del kommer att tänka: Vi har en nylag- kan vi använda den? Men det förebyggande arbetet, både generellt och förden enskilde, är nödvändigt. Vårdens innehåll är naturligtvis, som det har sagts här,viktigt. Vi får nu en tvångslagstiftning för den enskilde, herr talman, och vikan alltså tvinga den enskilde till vård. Internationellt sett har vi i vårtland haft en unik lagstiftning i den frågan. Men vilket är tvånget församhället att leva upp till vårdens innehåll? Ja, i stort får vi lita på osssjälva, på politikerna och de politiska partierna, och se till att vården bliren vård som är värd namnet. Vi har kommit till den punkt i den här långdragnahistorien då vi kan fatta ett så gott som enhälligt beslut. Jag tror att deallra flesta drar en lättnadens suck. Jag hoppas att vad har sagthär om att vi ytterligare bör diskutera var intagningsförfarandet skall läggasinte kommer att påverka det beslutet, utan att det också på den punkten nu ärklart vad vi skall göra. Det är skönt att vi kan fatta det beslutet. Men det här ärändå inte ett definitivt beslut, utan som i alla andra fall får vi senare prövavad vi beslutat här och se vad det blir för erfarenheter. Vi har hela tidenvarit noga med att påpeka detta. Socialberedningen får följa ärendet på olikapunkter. Jag ber med detta, herr talman, att få yrka bifall tillsocialutskottets hemställan i dess helhet och avslag på de reservationer somfinns. Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. 16ERIK () replik: citerade ett uttalande som jagskulle ha gjort för Kommun-Aktuellt i frågan om intagningsförfarandet enligtLVM. Jag kan inte verifiera vad han där har läst, eftersom jag troligtvis intehar läst det själv. Däremot har jag sagt aU frågan om intagningsförfarandetmåste utredas ytteriigare - och jag har då avsett organisationsformen. Det är väl alldeles klart, Everi , att dettariksdagsbeslut står fast, lika mycket som alla andra riksdagsbeslut som vifattar i den här kammaren, och att det måste följas upp i enlighet med vadriksdagen har uttalat. Sedan vill jag påpeka för att enligt minminnesbild har socialutskottet aldrig sagt att sociala enhetskulle göra ansökan till länsrätten. Vi har sagt att skall göradetta. Vi har diskuterat att utreda frågan om ett allmänt ombud vidlänsstyrelsen som kan få denna ,Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. funktion -att anmäla till länsrätten. Men vi har alltså inte sagt att länsstyrelsenssociala enhet skall göra det. Därav följer att vi väl kan vara överens om att vi måsteutreda dessa saker vidare och försöka komma till rätta med problemen. 17 () replik: Jag kan vara nöjd med det svaret. Men för attkammarens ärade ledamöter skall få klart för sig vad jag har refererat till,ber jag att kortfattat få återge det - och det är hämtat ur ett kort referat. talar först om den här kompromissen och sägeratt detta är en praktisk fråga, såsom han har sett det, och att det är andrafrågor som är viktigare - vilket han också har framhållit här i debatten.