prot · G50915 · 1981-12-31 00:00:00 — En sådan zon skulle kunna erbjuda Fredaeenden ' supermakterna en möjlighet att ökasin egen trygghet, och del är 30 oktober1981 naturligtvis ett mål värt atl striiva efter. Om en nordisk A"- " LLAN (); kärnvanenfrizon '''' talman! Utmärkande för en delav den debatt som har förts i om ennordisk kärnvapenfri zon har varit att utrikesutskottets ordalag har pressats,ibland från det ena och ibland från det andra hållet. Emellertid bör det varaklart vad utskottet har sagt. Utskottet kom fram till sina konklusioner att en svenskförhandlingsberedskap bör upprätthållas och att utredningsarbetet börfortsätta, under åberopande av vissa förutsättningar - framför allt denförutsättningen att berörda stater var villiga att delta i en diskussion.Utskottet ville också att den genom fortsatt nära kontaktmed övriga nordiska länder skulle undersöka om en gemensam grund finns i syfteatt skapa en kärnvapenfri zon i som ett led i arbetet för ettkärnvapenfritt . Det verkar vara klart uttryckt. Inte alla av har ansett att detta är särskilt klart. Missnöje fanns t. ex. hosMaria , en framträdande partimedlem, som ju i en artikel i konstaterade att det var mindre glädjande att riksdagensformulering var så luddig att det är en öppen fråga vad för slags beslut somegentligen fattats. Vi från utskottets sida kan inte gärna acceptera att denluddigheten fanns där; vad utskottet sade var klart. Å andra sidan kan vi integå med på vad vpk har sagt i annonser, i interpellation och i samband med svari i dag- att har tagit ståndpunkt i huvudfrågan, att enkärnvapenfri nordisk zon skall inråttas. Vi vill att det skall bli beroende påfortsatta utredningar och undersökningar. Detta får inte glömmas bort. Då är det två synpunkter som är särskilt intressanta,vilket också har framgått av den svenska debatten. Den ena är att det finns ettintresse i - och även på annat håll i - av att den nordiskabalansen och den nordiska stabiliteten upprätthålls. En kollision mellantankarna på en kärnvapenfri zon och den nordiska balansen och stabiliteten äricke önskvärd. Den andra synpunkten i detta sammanhang är att deåtaganden som kan komma att göra, om det blir allvar av tankarna på enkärnvapenfri zon, icke på något sätt får inkräkta på vår alliansfria politik isyfte alt upprätthälla neutralitet i krig, t. ex. genom kontrollåtgärder ellerinspektion. Det var glädjande att vid partikongressen noterade dettamed full tydlighet. Sedan ärdet naturligtvis svårt att undgå en annan reflexion. Till det elementära i folkrätten hör ju alt man respekterar andras territorialvatten.Ett ännu mer kvalificerat krav är att man respekterar Då så icke har skett - och det utan att någon sorts nödsituation förelegat,och uppenbarligen med full insikt och fri 46 vilja- är naturligtvis ett sådant förfarande och även deförklaringar som har givits i samband därmed ägnade att nedsätta trovärdighetenhos supermakternas olika påståenden och försvar för sina ageranden. I dettafall gäller det vår närmaste stormaktsgranne. Mot den bakgrunden förstår jaginnerligt väl att verkställande utskott djupt beklagar det skeddaoch betraktar det som mycket allvariigt. kritiserar kritiken mot vissa utslag avfredsrörelsen - icke fredsrörelsen som sådan. Alla vill vi fred och alla villvi verka för freden, hur skulle det se ut annars? Vi förbehåller oss dockrätten att kritisera vissa inslag i denna fredsrörelse. Detta avvärjer herrWerner med att säga alt det är en helt felaktig kritik, att den kritiken ärenögd. Då vill jag säga att det räcker nog inte med borgen i detsammanhanget. Om en nordisk kärnvapenfri zon Det här är en debatt om freden. Vi måstearbeta för fred. Inget annat kan egentligen vara viktigare för regeringar,partier, politiker och opinionsbildare. Det faktum att kammaren - som vanligt, höll jag påalt säga - är alldeles tom när vi talar säkerhetspolitik är knappast ettrepresentativt uttryck för den vikt som svenska folket fäster vid fredsdebatten.Det finns visserligen inlägg i den debatten som man kan ta mindre seriöst på änandra, men det finns ingen anledning att avvisa den oro som finns blandmänniskorna för den tilltagande kapprustningen. Ett aktivt arbete för att stärka freden kräver enmålmedveten nedrustning. Som regering har vi krav på oss att föra fram förslagsom ter sig realistiska och trovärdiga. Jag tror inte, herr talman, på en ensidig nedrustning.Tanken att NATO skulle gå före med gott exempel är inte realistisk. Del är intesannolikt att skulle belöna en sådan åtgärd med motsvarande egnanedrustningsåtgärder. Inte heller anser jag det vara acceptabel politik frånnågondera stormakten att som en del av sin säkerhetspolitiska strategieftersträva absolut militär överlägsenhet. Det leder nämligen ofelbart-det vetvi-till en fortsatt militär upptrappning, till skada för alla men till nyttaför ingen. Vad vi däremot måste kräva är att att supermakternaengagerar sig i en dialog med varandra, att man försöker att skapa det minimumav ömsesidigt förtroende som är en förutsättning för reella förhandlingar om enbalanserad nedrustning. Det är därför vi ser fram mot de förhandlingar omeuropeiska kärnvapenmissiler som skall starta . Det blir ettförsta test på supermakternas vilja lill verkliga förhandlingar omkärnvapennedrustning. Det är också därför som vi kräver atl SALT Il-avtaletskall avslutas och att ett SALT Ill-avtal skall påbörjas. Det ärockså därför vi vill ha till stånd en europeisk nedrustningskonferens. Nr 15 där alla europeiska stater får varamed och ge sin syn på det för alla p . , europeiska länder alltför påtagliga kärnvapenhotet. 30 kt h IQSl Jag tror inte heller, herr talman,på någon ensidig svensk nedrustning. skulle inte heller öka säkerheten i vår del avvärlden. Om vi inte visar en , bestämd vilja att försvara vår neutralitet kan vi interäkna med att omvärlden ... r skall visa respekt för denna. Del som händer i visar att det ärviktigt alt vi hävdar respekten för vår neutralitet. Det visar också behovet avatt reagera mot alla slags kränkningar. Som jag sade. herr talman, måste arbetet på enkärnvapenfri zon ses som ett led i strävandena atl reducera och på sikteliminera kärnvapnens roll i . En utveckling i riktning mot avspänningoch nedrustning förbättrar förutsättningarna för enighet om en sådan zon.Tyvärr går utvecklingen f. n. i den rakt motsatta riktningen. Kärnvapnen blirallt fler, kärnvapenarsenalerna allt större och innehållet i dem teknisktalltmer sofistikerat. Den ömsesidiga misstänksamheten mellan supermakternastärks, vilket naturligtvis påverkar även de stater som inte ingår i någon avallianserna. Vi arbetar från svensk sida aktivt på atl få stopp pådenna mycket olycksbådande utveckling. har genom en rad initiativförsökt påverka förhandlingar om kårnvapennedrustning, bl. a. när det gällerförslagen om ett fullständigt kärnvapenprovstopp och förbud mot tillverkningav klyvbart material för vapenändamål. Avsikten med dessa förslag är attåstadkomma en frysning av kärnvapenläget, att hindra fortsatt upptrappning avkärnvapenhotet. Jag är alldeles övertygad om att en överväldigande majoritetinte bara av del svenska folket utan av människorna i världen över huvud tagetstöder dessa ansträngningar. Men utan kärnvapenstaternas medverkan gårutvecklingen tyvärr inte att hejda. Ett genomgående drag. del förtjänar att påpekas i dennadebatt, i vår säkerhetspolitik och i våra nedrustningssträvanden är att vi, densvenska regeringen, oberoende av andra kan utforma och driva vår politik. Vistår själva för de förslag som vi lägger fram och de ställningstaganden som vigör. I fråga om en kärnvapenfri zon i är situationen något annorlunda,eftersom tillkomsten av en sådan zon måste bygga på ett gemensamt nordisktagerande. En kärnvapenfri zon i kan endast förverkligas i intimsamverkan mellan de nordiska länderna, det framgår ju av definitionen på vadman vill åstadkomma. De nordiska utrikesministrarna enades också som bekanttidigare om att samråda om hur frågan skall drivas i fortsättningen. Både och har uttryckt visstmissnöje med det sätt på vilket det arbetet har bedrivits. På det vill jagsvara följande. Frågan togs upp på dagordningen för utrikesminislermötet iKöpenhamn. Det bestämdes där att de skulle tas upp också på dagordningar iframliden. Utredningar och studier görs av de resp. utrikesdepartementen. Ochtill saken hör ju att de nordiska länderna måste vara överens om vilkaytterligare initiativsom eventuellt skall tas. När säger att det mäste bli en bättring på denna punkt noterar jag naturligtvis detuttalandet och kommer att föra det vidare till rådslaget i den nordiskakretsen. Det är också uppenbart - jag anknyter åter till vad StureEricson sade - att när vi från svensk sida säger att vi kan driva denna frågabara så långt som vi har de nordiska länderna med oss, ligger naturligtvis idetta också att vi tar hänsyn till de nordiska ländernas olikasäkerhetspolitiska orientering. Jag tror inte atl vare sig ellerjag skall tolka norsk och dansk säkerhetspolitik. Den uppgiften måste viöverlåta åt de norska och danska regeringarna. Det är lika självklart som attde enligt vår åsikt skall överlåta åt oss att tolka vår säkerhetspolitik. Beträffande frågan om på vilket sätt detta arbete påverkasav uttalanden från tjänstemän vill jag säga följande. Självfallet är dettjänstemännens huvuduppgift alt skaffa fram underlag för de ställningstagandensom regeringen vill göra och att när ett politiskt ställningstagande är klartredovisa på vilket sätt det kan ulföras. Men det vore dåligt med den svenskademokratin, om vi inte också skulle ha råd med en och annan personlig synpunktäven från dem som arbetar inom . Om en nordisk kärnvapenfri zon 6LARS (vpk); Del vore i höggrad orikligt att göramoderaternas inställning till en huvudfråga i debatten om som enkärnvapenfri zon. Efter den tveksamhet, för att inte säga det direkta motståndsom kommit till uttryck från moderat håll mot det som vi var överens om ,och efter det inlägg som utrikesutskottets ordförande gör här är jag docktvungen att litet grand uppehålla mig vid roll. Vad ni från moderat håll just nu är i färd med äregentligen, uttryckt i klarspråk, att ni maler er ut ur det samförstånd och detgemensamma uttalande som kom till stånd i . Det ärmycket märkligt att bidrar till detta. Ni deltog i beslutet den3 juni, men knappt hade väl egentligen riksdagsprotokollet ens hunnit blijusterat innan enskilda moderater, av vilka många hade deltagit i beslutet,började backa, rada upp reservationer och invändningar samt presentera egnatolkningar av det. Det gäller inte minst förre försvarsministern , som i en TT-intervju gjorde det mycketuppseendeväckande uttalandet, att det är bättre att verka för att kärnvapeninte sprids till länder som icke förfogar över sådana än att arbeta föratt blir en kärnvapenfri zon. Man undrar i efterhand om tänkte på det när han deltog i beslutet - för han var ju medvid det tillfället. Uppenbarligen är det så att en del, kanske inte baramoderater, inte var medvetna om vad slags beslut de deltog i eller - vilket ärmer troligt - att de kände ett så starkt folkligt tryck att de inte vågaderösta annorlunda. Det bevisar i vart fall en sak: det stora värdet avfredsrörelsens aktiviteter och angelägenheten av att den opinion som finns pådet hållet lever vidare och utvecklas ytterligare. 4 protokoll 1981/82:14-16 Om en nordisk kärnvapenfri zon Det vore bra om utrikesministernhär kunde distansera sig från och ta avstånd från de moderater som riktarattacker mot den växande fredsrörelsen - om ni visar att ni till skillnad frånmoderaterna tar allvarligt på människors oro, respekterar fredsrörelsen ochicke delar föraktfulla inställning till fredskrafterna hår ilandet. Eher menar ni att skall få stå oemotsagda i del här sammanhanget? Jag vill med anledning av utrikesministerns inlägg i denfråga som vi nu diskuterar säga, att inriitlandet av en nordisk kärnvapenfrizon först och främst förutsätter att de nordiska länderna kommer överens om engemensam ståndpunkt. Alla nordiska länder har, som utrikesministernuttalat,sagt att de år för en sådan zon. Det finns dock meningsskillnader, somhittills inte har klarats ut och som stått i vägen för en gemensam nordiskståndpunkt. Därför menar vi att den centrala uppgiften är att åstadkomma engemensam nordisk hållning. En sådan uppstår naturligvis inte bara av sig själv,och förutsättningar för en sådan kan skapas bara genom diskussioner mellanländerna och mellan regeringarna. Jag beklagar mot den bakgrunden än en gäng att delnordiska utrikesministermötet inte kunde komma överens om hur konkret delfortsatta arbetet skall bedrivas. Det år i det sammanhanget vi har väckt frågan om atttillsätta en nordisk ministerkommission eller inkalla en konferens. Jag troratt det är svårt för de nordiska länderna var för sig att föra zonfråganframåt. Jag tror att det kan de nordiska länderna bara göra gemensamt. Efter de uttalanden som har gjorts - sägeratt man inte ytterligare vill konkretisera sig innan de nordiska ländernapresenterar en gemensam uppfattning - kan, tror jag, nuvarande ståndpunktpåverkas i positiv riktning endast om de nordiska länderna uppträder gemensamt. Det är i detta sammanhang jag menar att har ettsårskilt ansvar och särskilda möjligheter. Vi är ett neutralt land,ett alliansfritl land. Vi borde därför ha speciella möjligheter att tainitiativ och diskutera samman de olika nordiska ländernas åsikter för att föradenna fråga framåt. Jag vet att och har speciella hänsyn att ta,som försvårar detta arbete. Men båda länderna har ju ändå officiellt förklaratatt de stöder förslaget om en zon. Jag tror fortfarande att det är möjligt attkomma överens. Utrikesministern och jag är överens om atl en avgörandeförutsättning för att en zon skall komma till stånd är att de nordiska ländernakommer överens. skall arbetet fortsätta, säger man i slutkommunikénfrån utrikesministermötet i . Men min fråga är, än en gång; Hur skallni bedriva det här arbetet? Anser ni alt det räcker med att enbart ta uppfrågan vid olika utrikesministermöten? Jag tror inte det. Jag tror att detbehövs starkare insatser än så för att skapa klarhet och för att åstadkomma engemensam nordisk ståndpunkt. Vi har lagt fram ett förslag om en nordisk ministerkommission.Jag vill bara ha reda på om det är helt omöjligt att föra detta förslag vidare. 7 (): Utrikesministern framställde här italarstolen behovet av högkvalitativa förberedelser som någonting som StureEricson hade hittat på. Det är faktiskt som har beställt ettutredningsarbete. Då får väl vår miniregering rätta sig därefter. Sedan säger att varken jag eller han har atttolka norsk och dansk säkerhetspolitik. Men i den svenskadebatten har mycket högt uppsatta UD-tjänstemän tolkat vad NATO-medlemskapetinnebär och använt det som argument för atl utdöma hela zondebatten somorealistisk. Då må det rimligen vara tillåtet att göra påpekandet att dennatolkning är felaktig och uppenbarligen inte stämmer med vad regeringarna iDanmark och anser. Jag vänder mig nu till . Han säger attutrikesutskottets uttalande har pressats och pekar på attvi för den här debatten under förutsättning att berörda stater är villiga attdelta. Vad avses med berörda stater? När utrikesutskottet skrev betänkandetavsågs med berörda stater de nordiska staterna, helt klart. Men man får enkänsla av att utrikesutskottets ordförande här vill antyda att skall hamöjlighet att lägga locket på för den nordiska debatten om en kärnvapenfri zon.Och det accepterar inte vi. Till vill jag säga att nej tillparallella samtal mellan de nordiska staterna och supermakterna och samtal inomden nordiska kretsen inte innebär någon slutpunkt för hur den här frågan skallhandläggas. Vi insisterar naturligtvis på att det är möjligt att förakonstruktiva samtal med de kärnvapenmakter som är inblandade som viinom den nordiska kretsen försöker finna vägar att föra frågan vidare. Utfästelser och praktiska åtgärder från sidabetyder självfallet oerhört mycket för möjligheterna att nå enighet inom dennordiska kretsen. Del står ganska mycket kärnvapen uppställda i västra delarnaav , som uppenbarligen inte når någon annanstans än till , och deskall ju bort. Det vore väl ingen större eftergift för atl göra denutfästelsen som en öppning till vidare diskussioner i den här frågan. Om en nordisk kärnvapenfri zon 8ALLAN (); Jag tror att tänkte litet försnabbt . Frågan gäller ju en kärnvapenfri zon i , och inrättandet av ensådan måste naturligtvis kräva medgivande, bifall eller accept - hur man nuvill uttrycka det - från kärnvapenstaterna. Annars är den ju inget värd -dettrodde jag var helt självklart. Och räknas ju som enkärnvapenstat. Jag vill säga till honom att viförstår alla hans situation just - den är inte så bra. Vi förstårockså att han därför har ett behov av att tala om annat, när han går upp ireplik här i kammaren, och det gjorde han också. sökte gå tillanfall mot under åberopande av diverse uttalanden som inte varspecificerade. Jag har ingen anledning att gå in närmare på det. Jag villemellertid tillägga att mina inlägg både här och för 14 dagar sedansyftar till att tala om - med texten i Om en nordisk kärnvapenfri zon handen - vad utskottet egentligen har skrivit, och det ärganska viktigt att så sker, när missuppfattningar sprids. Vidare vill jag tillägga att vi alla är överens om atl detinte finns något angelägnare för ögonblicket i vårt land och i överhuvud taget än att slå vakt om fredsarbetet och sträva efter fred. Den sakenbör vi vara överens om. Vi behöver inte diskutera del ens en gång, och änmindre komma med insinuationer av det ena ellerandra slaget. Det innebår intealt man kritiklöst accepterar allt som kommer från s. k. fredsrörelser i vissakill, verkliga fredsrörelser i andra fall. Men grundtanken är ju klar; Detfinns inget viktigare arbete än arbetet för fred. Det finns tydligen anledning atl iin en gångpåminna om förutsättningarna för arbetet på en kärnvapenfri zon. Den ena förutsättningen - och den är ju erkänd, inskriveni utrikesutskottets betänkande - är att vi kan åstadkomma en gemensam nordiskhållning, inte bara lill principen om det önskvärda i att få till stånd ensådan här zon utan naturiigtvis också till atl etablera en sådanzon. Det är alltså den ena förutsättningen, och denna måste den svenskaregeringen ta hänsyn till. Den andra förutsättningen är att inget av de nordiskaländerna har egna kärnvapen eller har någon avsikt att skaffa sig egnakärnvapen. Det krävs alltså, för att en sådan här zon skall kunna åstadkommas,åtaganden från de stater som har kärnvapen, enkannerligen de bådasupermakterna. Och därvidlag tror jag inte att det finns den stora skillnadmellan och ;s hållning som kommunistledaren försökte göra gällande.USA har sagt att man f. n. inte är intresserad av att diskutera en sådan härzon. har visserligen via sin parti- och statschef sagt att man är bereddatl överviiga en diskussion om förutsättningarna men har vägrat att på någotvis konkretisera vad man menar med det. Där står vi, när vi talar om en kärnvapenfri zon och denform av kårnvapennedrustning som dä förutsätts, inför samma motstånd som gällerför alla former av nedrustning. Ett ömsesidigt misstroende mellan supermakternahar inneburit alt några faktiska samtal om nedrustning f. n. inte äger rum. Vihoppas att de skall komma, och i den mån de kommer kommer de givetvis också,beroende på hur det utfaller, att ge oss upplysning om huruvida vi kan räknamed framsteg även för tanken på atl etablera en kärnvapenfri zon i . Det är dessa förutsättningar som gäller för den svenskaregeringens agerande på det här området. Så lill frågan om hur den dåtillsammans med de övriga nordiska regeringarna skall agera. Ja, ,jag tror inte att man kommer förbi de problem som jag nu försökte beskrivagenom att upprätta en nordisk ministerkommitté eller ens en svenskfempartikommisson. Vad gäller den svenska säkerhetspolitiken så är det. fortsättningsvis vara, regeringen som har huvudansvaretför den. Givetvis agerar regeringen i full överensstämmelse med de uttalandensom görs från sida. Vad gäller det nordiska samarbetet på området finns detredan en ministerkommitté. De nordiska utrikesministermölena innebär etttillfälle för utrikesministrarna att i ordnade former och med stöd av studieroch utredningar som görs inom resp. utrikesdepartement diskutera frågan påsamma sätt som jag utgår från att man skulle göra om man döpte om den härsamlingen till en ministerkommission för en nordisk kärnvapenfri zon. Vad sedan gäller den fråga som älskar attuppehålla sig vid, frågan om tjänstemännens uttalanden, har jag litet svårt attfå klart för mig vad det är han egentligen är ute efter. Det har gjortsuttalanden av tjänstemän, och i den mån de inte har gjorts å regeringens vägnarär det klart att det är personliga uttalanden som gjorts. Men när det gällerofficiella tolkningar av beslut på det säkerhetspolitiska området, oavsett omdet handlar om uttalanden av eller om beslut av regeringen, är det klartatt det inte är någon annan än regeringen själv som kan göra dessa. Detta är ensjälvklar förutsättning som alla tjänstemän känner till. Vad det är som StureEricson vill atl vi skall säga därutöver vore det intressant att få vetanärmare om i hans nästa inlägg. Så bara , för att återknyta tillförberedelsearbetet. Det var inte det faktum att talade ombehovet all det görs ujlredningar på det här området som jag betraktade somnågonting som han hade kommit på och som han ville att jag nu skulle föravidare, utan det var anmaning: får det bli en ändring! - enanmaning från Örebrobänken till de nordiska regeringarna, som jag lovar att iall ödmjukhet föra vidare. Om en nordisk kärnvapenfri zon 10LARS (vpk); Det var nästan rörande att höra herrHernelius ägna så stor omsorg åt min situation . Det är i så fall förstagången som jag blir delaktig i den omsorgen. Men tror jag att litet större bekymmer. Det vore bättre alt utrikesutskottets ordförandegick ut och talade om för ungmoderaterna, som demonstrerarhär utanför med uppmaningen "ubåten! ", alt det inte är någon bralinje i det fortsatta säkerhetsarbetet. tog ändå ett ganska rejält klivtillbaka. Man kan väl säga att han delvis håller fast vid detbeslut som vi fattade . Han säger att arbetet för freden är detviktigaste. Då hälsar jag och välkomna, för hittillshar det varit ganska tunnsått tned moderater i den svenska fredsrörelsen. Utrikesministern säger att det inte är så stor skillnadmellan direkta nej till tanken på en kärnvapenfri zon och Sovjetunionensinställning att inte ytterligare precisera uttalandet från . Jagtycker dock att det är en ganska avsevärd skillnad mellan ett kategoriskt nejtill en kärnvapenfri zon och att inte ytterligare vilja precisera positiva ståndpunktergenom all säga Om en nordisk kärnvapenfri zon hur man skall gå vidare. Vi kan tvista om hur storskillnaden är, men avgörande är att de besked som vi har fått frånstormakterna inte får passivisera det fortsatta arbetet. De får inte betraktassom sista ordet i dessa frågor. Jag har tidigare förklarat att jag ser positivt påutrikesministerns samtal med utrikesministrarna från och Förentastaterna liksom på hans samtal med de nordiska ländernas utrikesministrar. Alltdetta är bra. Men vad jag är ute efter är besked om hur man skallfortsätta att formalisera, gärna institutionalisera, detta arbete. Tanken påNorden som en kärnvapenfri zon har ett starkt folkligt stöd i . Hur tarregeringen i sitt arbete hänsyn till denna starka folkliga opinion? Jag vet atldelta inte är någon enkel uppgift, men just därför menar jag att del är enhuvuduppgift att ägna största möjliga uppmärksamhet åt och lägga ned mestamöjliga arbete på denna fråga. säger att vi har tagit i när vi i vårblygsamhet har framfört förslag om inrättande av en fempartikommission. Tala dåom vilka förslag ni har när det gäller att komma vidare i denna fråga. Vi harinte monopol på alla bra förslag. Men jag menar att del är nödvändigt att viinrättar någon form av gå vidare med detta arbete. Förslaget om en ministerkommission avvisas också avutrikesministern.