prot · G509155 · 1981-12-31 00:00:00 — Det krävs mycket bestämda åtgärder föratt få till stånd en bättre tingens ordning, få till stånd flerindustriinvesteringar och få till stånd mera sysselsättning. Det gäller attutnyttja de resurser som landet har i form av arbetskraft, råvaror och ävenkapital för att få fart på näringslivet. Det sker inte av sig självt. På borgerligt håll tycks man ha uppfattningen att bara maninte har någon planering är aUting bra. Frihet från planering är den bästa formav planering man kan tänka sig. Man litar helt och fullt på näringslivet ochsäger att det måste vara generella åtgärder inom marknadsekonomin som rättartill det hela. Ja, jag skall hålla med om att de flesta av åtgärderna måste skeinom marknadsekonomins ram. Det är riktigt. Men det måste också till generellaåtgärder för att få i gång vissa former av industri. Vi pekar på vad det skullebetyda om vi fick fart på bostadsbyggandet. På energi- och trafikområdet läggervi fram förslag i olika motioner om mycket stora investeringar, som kundesättas i gång omgående och ge människor arbete och inkomster så att efterfråganinom hemmamarknaden ökades osv. Nej, säger de borgerliga, det kan vi inte göra.Marknadsekonomin, säger man sedan, och använder 13 protokoll 1981/82:154-155 den somett slags trollformel, skall lösa alla problem. Den skall klara allting. Det här tycker jag är ganska betecknande för skillnadenmellan det socialdemokratiska och det borgerliga sättet aft se på frågorna omplanering och selektiva åtgärder när det gäller att få i gång sysselsättningeni den mycket besvärliga situation vi befinner oss i. Det är självklart attsysselsättningspolitiska åtgärder kan utnyttjas temporärt för att hålla i gångsvaga industrier. Men det får inte bli ett permanent tillstånd. Det gällerockså att se till att man bevarar de industrier man har och infe bara fastnarför föresfällningen att det är de nya fina industrierna, de nya produkterna,som skall rädda . De är bra att ha, men de kan inte i ett trollslagklara av problemen. Vi måste se till att få produktionen i gång i de industriervi har, att utnyttja våra basindustrier, rafionahsera vår produktion och fafill vara de möjligheter vi har att arbeta på det här sättet. Vi vill med dettasäga att vi förutsätter aft man också skall ha en näringspolifisk planering. De borgerliga vill inte ha någon sådan planering. Allratydligast ser man det i behandlingen av industriverket. Man håller tydligen påatt slakta industriverket, för att använda ett rått uttryck. Man tar inteenbart bort de delar som har med energin och mineralpolitiken att göra. Det ärsjälvklart, de delarna förs till andra verk. Man drar också ned personalstyrkanför branschprogrammen och för den kvarvarande industripohtiska delen avindustriverkets satsning. Den dras ned med 15 man. Vi vill inte vara med omdetta, utan vi yrkar i stället på att pengar skall anslås så att dessa 15 kanbehållas. Vi vill ha ett uttalande som säger att vi inte ställer upp på deborgerligas försök att helt nedrusta industriverket och på det sättet skapaännu sämre förhållanden än som råder. Vi måste ha en planering, vi måsteveta vad vi gör. Vi vill inte vara med om att instämma i de borgerligasförslag till näringspolitik - deras näringspolitiska program. Det är verkligeninte svårt att avstå från detta. Vad är det för ett regionalpolitiskt programsom de borgerliga lägger fram i propositionen? Jo, det är tre oförenligaståndpunkter, vilket framgår om man läser näringsutskottets betänkande. Treolika förslag som inte alls går ihop, men som tillsammans sägs varaborgerlighetens näringspolifiska program. Man är inbördes inte helt överensmellan de tre partierna. Därför kan man säga att det är tre oförenligaståndpunkter ställda bredvid varandra och som gemensamt anges vara ett program.Det är ett något egendomligt sätt att skapa en näringspolitik. Jag övergår nu till att ta upp några delpunkter ireservationerna. Vi har föreslagit en struktur- ochutvecklingsfond. har de borgerliga avstyrkt detta. Den behövs inte,anser de. Jag tycker att man tydligare än någonsin kan se att en sådanfond behövs för att sätta in pengar i utveckhngsindustrier. Denna fond skullekunna ta risker som bankerna inte tar , och på det sättet skulle man kunnabehålla och utveckla sysselsättningen. Vi yrkar därför på nytt bifall till vårtförslag om en struktur-och utvecklingsfond. Vi anserockså att det nordiska industripolitiska samarbetet skötts alldeles för dåligt av denborgerliga regeringen. Man har inte utnyttjat de möjligheter som finns. Vipekar särskilt på vissa områden där vi anser aft ett mycket bättre samarbeteskulle kunna komma till stånd. Det gäller framför allt teknisk forskning ochutveckling, det gäller frågan om offentlig upphandling och det gäller även enrad andra områden. Vi anser att man måste försöka göra någonting åt detta föratt få ett mer utvecklat nordiskt industriellt samarbete. Detta bör vara såpass intressant för regeringen att man borde kunna tillsätta en särskildansvarig, t. o. m. en särskild statssekreterare i departementet som skullearbeta med just dessa frågor. Vivill att det skall uppställas villkor för att bidrag skall utgå tillbranschforskningsinstituten. För att ett branschforskningsinstitut skall kunnafå dessa förmåner skall det finnas en representant med från facket. Omarbetsmiljöfrågorna skall av får man lita till aft facket är särskiltintresserat av att föra fram dessa frågor i forskningshänseende. Det är dettavi vill att man åstadkommer med detta förslag. har begärt 52 milj. kr. för att fortsätta med de branschfrämjandeåtgärderna, och det får en minskning med 2 milj. kr. Vi vill med detta somutgångspunkt ta upp ett resonemang om vissa insatser för . Detfinns motioner från som pekar på det mycket bekymmersammanäringspolifiska läget där - både arbetsmarknadspolitiskt och på annat sätt.Det finns all anledning att ta upp flera av de mofionerna. Vi vill geutvecklingsfonden i 4 milj. kr. som skall satsas på särskildabranschfrämjande och industrifrämjande åtgärder. Man bör även satsa på ettintensivt samarbete mellan och vissa delar av den norska industrin,och vi yrkar därför bifall till dessa reservationer. På samma sätt har vi pekatpå att man skall främja det nordiska industriella samarbetet och särskiltbeakta gränsregionerna. motion från norra talas det om att man skulle behöva särskildaanslag för att hjälpa upp industrisamarbetet mellan detta område och . Viinstämmer i att det vore mycket betydelsefullt om så skulle ske, men det måstevara regeringen som anslår de allmänna ramarna. Sedan får utredningarna ochförslagen komma från de regionala myndigheterna. Men vi anser att detta ocksåär ett vettigt förslag och att man bör göra detta experiment i , som juhar de största svårigheterna näst på arbetsmarknaden. Jagvill också nämna att det finns en punkt i detta utlåtande där vi har gått emotregeringens förslag. Regeringenvill nämligen i propositionen avskaffa hemmamatchningen, dvs.Investeringsbankens möjlighet att låna pengar till ett svenskt företag somkonkurrerar med ett utländskt företag på den svenska marknaden när det gälleren speciell order. Om det kan visas på att detta utländska företag har så storasubventioner hemifrån att det helt enkelt kan slå ut det svenska företaget,skall Investeringsbanken kunna lämna vissa lån. Vi har härvid kommit fillenighet inom utskottet, vilket är glädjande. partierställer här upp på att hemmamatchningen inte skall upphöra -som regeringen har föreslagit - utan anser att denna verksamhet bör fortsätta.Utskottet föreslår att för ändamålet anvisas ytteriigare 2 milj. kr., eftersomdet mesta kommer att löpa på nästa budgetår. Utskottet säger att regeringen kanåterkomma i denna fråga med förslag på en avveckling av kreditstödet när detföreligger internationella överenskommelser som eliminerar behovet av stöd ochdet alltså finns sådana avtal med andra nafioner som innebär att det inte utgårnågra subvenfioner från detta håll. F. n. finns inte detta idealfillstånd, ochdå bör enligt vår mening kreditstödet inte avskaffas. Detta är något som vi somsagt är överens om. Med det anförda - som får räcka vid denna timme - skalljag be att få yrka bifall till reservafionerna 1-4 som är fogade tillnäringsutskottets betänkande nr 33 och till reservafionerna 1-i som är fogadetill näringsutskoftets betänkande nr 34. 95ERIK HOVHAMMAR (m): Låt mig börja med att slå fast att få länderär så beroende av omvärlden när det gäller handel och industriell utvecklingsom just . Trots att vårt land bara har av världsbefolkningen stårvi för av världsproduktionen och av världshandeln. Det torde därför vara en självklarhet att vi bedriver ennäringspolitik där marknaden, dvs. konsumenten här hemma och i vår omvärld, fårbestämma produkfionsinriktningen. Man kan då fråga sig: Var finns den största kompetensenatt bedöma hur marknaden här hemma och utomlands kommer att utvecklas? Jagtycker aft svaret är ganska lätt: det finns i de enskilda företagen. Det finnsinte i statlig, eller fackföreningsbyråkrati. Företagen är de ytterstakänselspröten i en konsumentstyrd efterfrågan. Uppfyller man inte konsumentensönskemål, måste man ställa om produkfionen eller också slås man obönhörligen ut- sådana är ekonomins lagar. Vi har här i landet prövat på stora statliga näringspolitiskasatsningar och nödgats konstatera att så gott som samtliga av dessa satsningarlett till omfattande förluster och problem. Oavsett pohtisk tillhörighet måstevi slå fast att den svenska välfärden vuxit fram tack vare enskilda initiativoch fri konkurrens. En fortsatt positiv utveckling förutsätter attmarknadsekonomin stärks - den marknadsekonomi som utskottets ordförande i litet förnedrande ordalag talar om som något slags trollformel.Fri konkurrens driver fram effektivare produktionsmetoder och billigare ochbättre produkter. Därfill leder enligt denna uppfattning en fri konkurrensockså till god hushållning med tillgängliga resurser. Tyvärr finner jag att socialdemokraterna vill införa ettsystem som direkt straffbeskattar de lönsamma företagen, dvs. företag somklarat sig väl i internationell miljö därför att de varit förutseende nog attanpassa och planera produktionen efter konsumentens önskemål. Tyngdpunkteni den svenska exporten utgörs av verkstadsprodukter. Derasandel har ökat fill av det totala exportvärdet. Råvarornas andel harsjunkit till ca en sjundedel från att ha utgjort nära hälften av exporten ibörjan av 1950-falet - just som en följd av den allt längre drivna förädlingeninom industrin. En konsekvensanalys som gjortvisar att närmare fre fjärdedelar av de 900 milj. kr. som enbartverkstadsindustrin 1980 skulle ha betalat, om vi haft löntagarfonder, varvinstdelningsavgifter. De mest framgångsrika företagen hade fått de störstapålagorna, vilket på ett oroväckande sätt minskat företagens möjligheter tillinvesteringar och ny sysselsättning. På den punkten ger jag ett svar tillIngvar som konstaterade att investeringarna har varit för små. Det harde varit, men en bidragande orsak fill defta är - det kommer vi inte ifrån -hotet om löntagarfonder. Det är ju inom verkstadsföretag - för att ta dem somexempel - med avkastning av eget kapital som de störstainvesteringarna sker. investerade dessa företag för . och anställd, vilket var fyra gånger så mycket som gällde förövriga företag i verkstadsindustrin. Detta exempel tycker jag på ett utmärktsätt illustrerar vikfen av aft vi i driver en näringspolitik påmarknadsmässiga villkor. Det skall vara en näringspolitik där företagen självafår bestämma över investeringar och marknadsbeslut. Alternativet till detta är naturligtvis en socialistiskplanekonomi som bygger på byråkratiska beslut och selektiva insatser. IngvarSvanberg har med ohka exempel markerat detta. Jag tycker attdet är bra att socialdemokraterna nu alltmer visar att den hyllning tillmarknadsekonomin som då och då framförs i löntagarfondsdebaften inte ärsärskilt ärligt menad -det är mera ett spel för gallerierna. förordas öppeten satsning på en selekfiv industripohtik - en direkt påverkan på det enskildaföretaget. Till detta skall då läggas, som också nämnts här, kraven på enstrukturfond med majoritet av politiker och fackliga representanter samt påkollekfiva löntagarfonder som är styrda av facket. Den fråga som man ställer sig är: Harsocialdemokraterna inte tagit någon lärdom av hur illa det gått med de statligasatsningarna, dvs. med byråkratiska beslut, byggda på polifiskt önsketänkande,i stället för beslut fattade i det enskilda företaget mot bakgrund av vadmarknaden kräver? Förskräcker inte spåren från länder som prövat på denstelbenta byråkratiska ekonomiska process som kallas planhushållning och som nui strid mot socialistiska och kommunisfiska dogmer styr över mot mer enskiltägda och drivna företag och en marknadsstyrd produktion? Jag tycker attutskottets ordförande visar en väldigt stark övertro på de statliga företagen.Ser man litet på vad de har inneburit för , tror jag att man får ennågot annan uppfattning. En ljusglimt i hyllningen fill den selektiva polifiken ochtron på politikers och byråkraters oöverträffade förmåga att styra företagen noterar jag dock. Jag citerar ur näringsutskottets betänkande nr 34: "Man måste emellerfid vara klart medveten om att det vore orealistiskt att räkna med en så snabb tillväxt i 'framtidsbranscherna' ." Det var inte länge sedan socialdemokraterna klankade påindustrin för aft denna inte satsade på s. k. nischer och diffusaframtidsbranscher. Marknadsekonomin är en ekonomi som styrs av de många. Jagmarkerade vilken betydelse för insatser som konsumenternas önskemål har.Det gäller en ekonomi där företagen måste stå med bägge fötterna på jorden föratt överleva. I en sådan ekonomi måste - det vill jag upprepa -konsumenternasönskemål tas till vara. Därför är utvecklingen i de länder som hyllar dennaprincip snabbare än i andra länder. Vad som behövs är åtgärder somstärker marknadsekonomin. Dessa åtgärder bör vara generellt utformade.Erfarenheterna selektiva sfödpolitik är dystra. En ökadlönsamhet i företagen är nödvändig om företagen skall våga satsa. En ökadlönsamhet bidrar till att generera riskkapital. Från att halegat på ligger nu soliditeten i börsförefagen på . Med tanke påden snabba utvecklingen borde soliditeten ligga högre än . Men en näringspolitik med generella åtgärder måste ocksåbedrivas, om vi skall kunna upprätthålla konkurrensneutralitet mellan stora ochsmå företag. Den selektiva stödpolifiken har ensidigt gynnat storföretagen,vill jag påstå, precis som LO/SAP:s förslag till löntagarfonder kommer attgöra. Här föreslår man alltså med berått mod att de mindre företagen skallavstå i runt tal till löntagarfonder, som i huvudsak skallsatsa dessa i storföretagen. Det är den omvända . Man tarfrån de små och ger till de stora. Därtill kommer att de små, expansivaföretagen drabbas extra hårt av övervinsfdelningen i LO/SAP-förslaget, då deofta har ett litet eget kapital - en sak som f. ö. haruppmärksammat . Nej, fru talman, vi måste här i landet bedriva ennäringspolitik som uppmuntrar till egenföretagande och nyföretagande, ty det ärhär möjligheterna finns till ökad sysselsättning i näringslivet. De mindreföretagen utgör också en avgörande faktor för att stärka konkurrensen i ensamlad marknadsekonomi. Regeringens andra s. k. småföretagarproposition varytterligare ett steg på vägen för att underlätta situationen för de mindre ochmedelstora företagen. Ökade möjligheter till riskkapitalbildning, en förordningsom ålägger myndigheterna förhandlingsskyldighet med näringslivet innan nyauppgiftsskyldigheter åläggs företagen samt förbättrade möjligheter förarbetsgivare att provanställa arbetstagare är reformer som kommer att fåpositiva effekter - även om vi från moderata samlingspartiet gärna hade settlitet mer långtgående förslag, litet mer djärva grepp, exempelvis attprovanställningsregeln automatiskt hade gällt samtliga företag. På ett område tvingas jag emellerfid konstatera att enviktig bit saknas som vi moderater länge eftersträvat, nämligen ett avskaffandeav förmögenhetsskatten på kapital som arbetar i familjeföretag. Det skäl somanförs mot att avskaffa förmögenhetsskatten på kapital som arbetar ifamiljeföretagen, nämhgen den s. k. fördelningspolitiska effekten, måste enligtoss moderater ställas mot de positiva sysselsättningseffekter och denframtidstro som skulle uppstå i dessa företag.Det måste betraktas som orimligt att nya taxeringsvärden skall dränera annarsexpansiva familjeföretag på investeringskapital i tider när investeringarnasjunker. Socialdemokraternasinställning i denna fråga säger det mesta om deras inställning tillfamiljeföretagen. De föreslår nämligen en förmögenhetsskatteskärpning ikombination med skuldrevers till staten om förmögenhetsskatten inte kanbetalas. Det är infe att undra på att socialdemokraterna inte behöver hatvångsemissionskrav på familjeföretagen i sitt löntagarfondsförslag. Så härsocialiserar man ju företagen ändå. En förutsättning för en näringspolitik, byggd på marknadsekonomin, ärett minimum av selektiva insatser och ett användande av generellastimulansåtgärder. Detta är ett gammalt moderat krav, som jag ber att fåupprepa avslutningsvis. Endast genom en sådan politik kan konkurrensneutralitetföretagen emellan upprätthållas och konsumenterna få det avgörande inflytandetpå vad som skall tillverkas och säljas. Endast i länder som använder sig av detmarknadsekonomiska systemet har industrin uppnått en konkurrenskraft sommotsvarat köparens önskemål. Detta är värt att notera. Jag ber att få yrka bifall till hemställan i näringsufskottetsbetänkanden /1982:34 och 33. 96 () replik: Det kan väl i denna timma vara ganska onödigt med någon replik på ErikHovhammars väldiga anförande här, för det innehöll precis vad han har sagt såmånga gånger förut under våra debatter. Han kunde inte låta bli att komma in pålöntagarfonder. är det löntagarfonderna som åstadkommer allt besvär i detsvenska samhället. Kan ni inte vänta, , till dess att det finnsnågra löntagarfonder att klanka på? De kan ju inte gärna rå för de problem somnu finns. HerrHovhammar säger så här: Den största kompetensen att avgöra vad som behövs harföretagen och inte samhället. Ja, regeringen tror verkligen på näringslivettill . Den tror helt på att näringslivet skall klara allting. Men jag haren mycket bestämd känsla av att näringslivet inte tror på regeringen - detvisar hela utvecklingen på industriområdet. Marknadsekonomi är bra som test påvad som går aft sälja. Men vi måste ju ha en marknadsekonomi där samhället kanvara med och styra. Vi måste få htet balans i resonemanget, . Vihar ett typiskt exempel. Industriminister gjorde av med 32 miljarder,säger industristödsutredningen, under sitt första år för att klara enprodukfion i det här landet. har han inte ett öre att göra någonting med.Var finns balansen? Man måste från samhällets sida ha möjlighet att gå in ochklara sysselsättningen i en svår tid. Man kan inte vänta att de enskildaföretagen skall kunna göra det i alla sammanhang. Såanklagar mig för att jag inte har dragit några lärdomar av vadsom har hänt. Men vilka lärdomar har han dragit av allt det elände som harkommit ? Jag är helt övertygad om att 1980-talets industripolitikmåste innebära en samverkan mellan företagen, facken och samhället- och inte enohämmad strid. Det måste bli en samförståndslösning om vi skall kunna komma uppur den vågdal där vi är f. n. Det finns infe plats för bombastiskt tal om attnu vet företagen allt vad vi skall göra. finns det bara plats för ensamverkan mellan företag, samhälle och anställda för att kunna skapa en branäringspolitik framöver. Det är så det ser ut, . 97 () replik: säger att vi skall vänta pådet här med löntagarfonder, det är ingenting som man behöver diskutera i enriksdagsdebatt . Jag tycker tvärtom. Löntagarfonder eller, som jag brukarkalla dem, kollektiva fackföreningsfonder, är måhända valrörelsens störstafråga. Det är en fråga som svenska folket skall ta ställning fill den 19september. Då måste vi väl beröra den och markera vår inriktning. Jag vet att socialdemokraterna är mycket bekymrade överatt man har lagt fram ett sådant förslag. återkommer nästanvarannan dag och säger att det och det skall vi ändra på, det här är inte såfarligt. Man hoppar från tuva till tuva. måste man bestämma sig. Detallra bästa vore om ni drog tillbaka det här förslaget, det skulle vara denabsolut bästa reformen i detta sammanhang. Näringslivet tror inte på borgerliga politiker, sägerIngvar . Med den erfarenhet jag har av specielltsmåföretagarproblematiken - och av mitt umgänge med småföretagare - kan jag välsäga att småföretagarna och näringslivet har mycket liten tilltro fillsociahstisk polifik och planhushållning, eftersom en sådan politik innebär nyaskatter, nya pålagor. Till detta kommer - jag upprepar det, fru talman - hotetom kollektiva fackföreningsfonder. Det är anledningen till att näringslivet inte kan hysa filltro till socialdemokratisk polifik. Jag vill gärna infördenna församling bekräfta detta. Visst har vi svåra tider. MenIngvar , som är en förnuffig man i många avseenden, vet också att inteminst trepartiregeringen har gjort mycket i fråga om att backa uppkrisbranscher. Det gäller stål, varv, teko och många andra branscher som vi harbehandlat just i näringsutskottet. Vi har haft och har en oljekris osv. Nog hardet gjorts goda insatser. Men vi behöver göra ännu mer. Om vi skall kunna göradet, så är förutsättningen att vi har ett aktivt och fungerande näringsliv. Ochdet näringslivet skall vara uppbyggt på enskild företagsamhet och marknadsekonomi. 98INGVAR () replik: Det är ganska nöjsamt att höra på ErikHovhammar. I sitt första anförande säger han att vi endast behöver generellaåtgärder, inga selektiva åtgärder - selektiva åtgärder är socialism ochlöntagarfonder. står han och säger som avslutning på sin andra replik, aftvi behöver mycket mer av selektiva åtgärder, alltså den typ av politik somindustriminister bedrev med de 32 miljarderna men anklagas för att haanvänt. Skall det vara selektiva eller skall det vara generella insatser? I övrigt talar om löntagarfonder! Ja, vadskulle han eljest tala om? Det är ju det enda han kan tala om. Det är detta hanvill spela upp till någonfing förfärligt märkvärdigt. påminner mig osökt om den gamle lektorn ihistoria som inte talade om någonting annat än . Så skulle hans eleverupp i historia i studentexamen. De var rent förtvivlade och sade: Hur skall viklara det här? Vi kan ju bara . Var inte ängsliga, pojkar, sadelektorn. Med två snabba frågor kommer jag aft vara inne på , vad de änvill höra om. Det är på liknande sätt med . Vad han äntalar om - med två enkla satser är han inne på löntagarfonder. Försök attvariera det hela htet, , och skräm inte bara för löntagarfonder! 99ERIK HOVHAMMAR (m) replik: socialdemokrafiskt styre var detnödvändigt för trepartiregeringen att göra insatser - får gärnakalla dem selektiva - när det gäller de branscher jag nämnde. Det rör sigom branscher vilkas problem och jag i näringsutskotfet hartagit del av: stålet, varven, teko och några till. Då har vi i stort sett varitöverens. Men rent allmänt säger vi från moderata samlingspartietatt det behövs generella åtgärder som verkar över hela fältet. Det är vårnäringspolitik, och den har vi gett uttryck för i motioner och i andra sammanhang dokumenterat, inte minst här i . Jag förstår - det vill jag säga än en gång - att det härmed löntagarfonder eller fackföreningsfonder är en öm tå försocialdemokraterna. Men jag kan lova min vän att vi från vårtpartis sida, från sida, skall så mycket vi kan före valet upplysadet svenska folket om vad kollektiva fackföreningsfonder innebär. Jag tror aftdet är ett budskap som kommer att vinna respons. De senasteSIFO-undersökningarna visade ju aft det var av svenska folket som varför era s. k. löntagarfonder, och av LO-medlemmarna var det som var motsamma fonder. Det tycker jag är ett gott betyg åt det svenska folkets sätt attuppfatta löntagarfonder-