prot · G50937 · 1981-12-31 00:00:00 — har frågat mig om jag avseratt föreslå några åtgärder för att man oftare skall åtala än tillgripadisciplinstraff inom kriminalvårdsanstalterna och därmed minskanarkotikabrottsligheten. Jag vill först slå fast att narkotikahanteringen ärbrottslig såväl i en kriminalvårdsanstalt som ute i samhället. Varje innehav avnarkotika, oavsett mängd, är enligt bstämmelserna i narkotikastrafflagenstraffbart. Regelmässigt sker polisanmälan när innehav eller försäljningav narkotika upptäcks i en anstalt. Om åklagaren finner att ett brottföreligger är utgångspunkten att åtal skall väckas. Under vissa förutsättningarhar dock åklagarenbefogenhet att besluta om åtalsunderlåtelse. Ett sådant beslut förutsätter somregel att det bedöms som uppenbart att den narkotikabrottslighet som denintagne misstänks för är av så ringa beskaffenhet att den med hänsyn till denpåföljd som den intagne undergår är utan nämnvärd betydelse. Den domstolspraxis som föreligger innebär att äveninnehav av mycket små mängder narkotika i en kriminalvårdsanstalt har bedömtssom narkotikabrott och föranlett fängelsestraff. Som exempel kan nämnas atthovrätten för i en dom fastställt tingsrättensdom på fängelse för innehav i anstalt av cannabis. Narkotikahantering inom en anstalt kan också beivras idisciplinär ordning enligt lagen om kriminalvård i anstalt. Detta förutsätteratt polisanmälan inte görs. Jag har inhämtat från attstyrelsen kommer alt utfärda anvisningar med riktlinjer förstyresmännens bedömningar i disciplinärenden av befattning med narkotika ianstalt. I anvisningarna kommer att anges att enstaka innehav av cannabis, dåmängden uppgår fill högst , bör kunna bestraffas disciplinärt, om intesärskilda omständigheter föranleder annat. Det kommer vidare alt anges attinnehav av s. k. tung narkotika, oavsett mängd, samt all överlåtelse avnarkotika allfid bör polisanmälas. Mot bakgrund av vad jag nu har redovisat finner jag f. n.inte skäl att vidta några åtgärder. Om vissa åtgärder mot narkotikabrottsligheten 18SUSANN (); Jag ber att få tacka justitieministern försvaret på min fråga. Av svaret framgår att man från departementets sida äruppmärksam på det problemsom jaghar tagit upp- lagföring kontra disciplinärbestraffning. Det är jag naturligtvis mycket nöjd med. Justitieministern säger i sitt svar attkriminalvårdsstyrelsen skall utfärda anvisningar, som innebär attbara innehav av mycket små mängder cannabis skall kunna bestraffasdisciplinärt. Räcker det med detta? Varför skall man ha en gräns nedåt överhuvud taget? Ute i samhället tillämpas lagföring även vid innehav av mycket småmängder. Varför skall man då på fängelserna ha disciplinär bestraffning förinnehav av upp till cannabis? Vår strävan är ju att få narkotikafriaanstalter. Borde inte då en så allvarlig företeelse som den det här är frågaom, även om den är vanlig, alltid leda till polisanmälan? Bakgrunden till min fråga är samtal som jag haft medledningen för ett behandlingshem för narkomaner i min hemort, . Allpersonal på detta behandlingshem är f. d. narkomaner. Jag har frågat om detfinns några åtgärder som personalen tror skulle vara verkningsfulla när detgäller att minska tillgängen på narkotika vid fängelserna. I de diskussionernakom det fram att dessa f. d. narkotikamissbrukare såg en ökad lagföring, somalltså innebär en förlängning av fängelsetiden, som en preventiv åtgärd.Människor som sitter i fängelse vill ut därifrån. Hotet om en förlängning avfängelstiden Om vissa åtgärder mot narkotikabrottsligheten kan,enligt deras mening, verka avhållande i fråga om denna typ av brottslighet. En social rehabilitering av intagna påkriminalvårdsanstalter kan bara ske i en drogfri miljö. Från samhällets sidamåste vi då tillgripa ett varierat spektrum av åtgärder för att minskaförekomsten av narkotika - exempelvis genom att ha narkotikahundar,urinprovskontroller och bättre kontroll av besökarna. Justitieministern anförde i sitt svar ett exempel på endom från hovrätten för som gällde en person som dömts tillfängelse för innehav av cannabis. Denna dom pekar just i den riktningen att lagstiftningen innebär en strängare syn på förekomsten avnarkotika på fängelserna. Jag vill nu fråga justitieministern: denna domrepresentativ för domar som fälls i övriga delar av ? Har något liknandefall prövats av högsta domstolen? Om så inte har skett, förutsätter jag att enprövning av ett liknande fall kommer att ske . Om det visar sig atten dom, som den som anförs från hovrätten för , inte håller ihögsta domstolen, är då justitieministern villig att överväga en begäran omförfattningsändring i den här frågan - en lagändring som innebär att man skullebedöma just innehavet av narkotika i ett fängelse som en så försvårandeomständighet att detta i sig nästan undantagslöst skulle bedömas somnarkotikabrott i stället för narkolikaförseelse. som ju är ett bötes-brott? Jag vill först med anledning av SusannTorgersons fråga säga att något avgörande av högsta domstolen är mig intebekant. Men jag vet att riksåklagaren uppmärksamt följer de här frågorna ochatt han är beredd att föra upp mål av detta slag till högsta domstolen förbedömning. Disciplinär bestraffning förekommer numera i ganska ringaomfattning vid kriminalvårdsanstalterna. Man anmäler fallen till polisen. Underförsta förekom disciplinär bestraffning för narkotikainnehav barai tolv fall - normalt görs polisanmälan. En förseelse av det här slaget kanockså få behandlingsmässiga följder. Den intagne kan exempelvis förflyttas mera sluten anstalt. Hans möjligheter att få permission och frigång påverkasockså. Vidare vill jag påminna om attregeringen har ställt medel till förfogande för inköpav narkotikahundar. De första hundarna tas i bruk vidkriminalvårdsanstalterna i Kumla och . Samtliga visitationspatrullerkommer att utrustas med hundar. 20SUSANN (); Jag tackar justitieministern också för dethär senaste svaret. Vi är alltså på rätt väg. Samma lagar tillämpas inom fängelsetsom ute i samhället i övrigt, och det är naturligtvis den riktiga vägen. förekomsten av narkotika på kriminalvårdsanstalterna ärmycket vanlig. Minst var fjärde intagen på fängelserna har förefängelsevistelsen missbrukat narkotika. På de slutna anstalterna är missbruketantagligen ännu vanligare. Hur stort antal av de intagna som underfängelsetiden är missbrukare känner vi naturiigtvis inte till. Det finnsanledning att anta att det gäller ett ganska stort antal av dessa personer. Man kan då undra varifrån narkotikan kommer. Jag taladealltså med en del personer på det behandlingshem som jag tidigare nämnde ocksåom den här saken. De sade att det självfallet inte går att helt få bortnarkotikan på fängelserna. Denna kommer nämligen till största delen in medbesökare, men ibland också med personalen och vid transporter till fängelserna.Man kan även kasta in narkofikan på olika sätt över muren. Men en sak är välganska säker, nämligen att det är just besökarna som svarar för en stor del avtillförseln. Jag skulle vilja fråga justitieministern: manallvarligare på besökarnas roll i detta sammanhang, om de överför narkotikatill internerna? Denna överföring sker på ett fängelse, alltså på ett annatsätt än ute i samhället i övrigt. Finns det någon anledning att vidta åtgärderi straffskärpande riktning när det gäller överföring eller försäljning avnarkotika från besökare till interner? Om vissa åtgärder mot narkotikabrottsligheten Jag är glad att underströkden princip som jag tycker är riktig, nämligen att det som är straffbart utanföranstalten också är straffbart inom anstalten. I den dom som meddelades av hovrätten för som jag nämnde i mitt frågesvar, anges som en försvårande omständighet attinnehavet av cannabis hade förekommit på en anstalt. Det är självfallet enuppgift för domstolarna att ta ställning till vilka omständigheter som ärförsvårande. Men rent allmänt vill jag gärna säga att jag tycker det är enutomordentligt allvarlig sak, om en besökare utnyttjar sin besökandeställningför att sälja narkofika till en intagen. Detta är självfallet en myckelallvarUg historia. Som jag nämnde finns detvisitafionspatruller på anstalterna. De har varit effekfiva. Vihoppas nu att de blir ännu effekfivare med hjälp av hundarna. Jag villverkligen understryka att vi ser utomordentligt allvarligt på bruket avnarkofika i anstalterna, och vi är beredda att vidta en mängd åtgärder för attminska det så mycket som möjligt. 22SUS (); Det är mycket tillfredsställande attjusfitieministern också uppmärksamt följer den här frågan i vad gällerbesökare. Det är ganska svårt att hundraprocentigt kontrollera alla besökare avhumanitära skäl och även på grund av vissa regler som gäller för kontroll påfängelserna. Det harsagts mig, att om man mer eller mindre har som ett hot hängande Om skyddet för medlemmar i ideella föreningar över sigatt man kan bli strängt bestraffad ifall man för narkotika till en intern påett fängelse, så kan det också verka avhållande när det gäller den här typen avbrottslighet. Och jag är mycket nöjd med att justitieministern förklarar, somjag tolkar det, att man har uppmärksamheten riktad pä problemet med tillförselav narkotika till interner på fängelser från besökarna. Jag vill bara tillägga attpermissionsutredningen, som vi fick för , har kommit medförslag om skärpt kontroll av besökare. Vi skall ta ställning till det ochhoppas att vi kan lägga fram förslag under detta i detta hänseende. Överläggningen var härmed avslutad. 7§ Svar på fråga 1981/82:116 om skyddet för medlemmar i ideella föreningar Under hänvisning till några aktuella fall somgäller uteslutning ur har frågat mig, omregeringen anser att det inträffade visar att det finns ett behov av regler omideella föreningar i syfte att skydda enskilda medlemmar. Till en början vill jag erinra om att det enligträttspraxis ankommer på allmän domstol att i sista hand pröva ett beslut omuteslutning ur en facklig organisation. Jag vill därför inte göra någotuttalande angående sådana uteslutningar i enskilda fall. Allmäntvill jag som svar på fråga säga följande. Spörsmålet om en lagstiftning beträffande ideellaföreningar har prövats i , senast år 1979.Motioner om en sådan lagstiftning har därvid avslagits. I sitt av riksdagenbifallna betänkande LU 1979/80:1 hänvisade lagutskottet bl. a. till att fråganom en lagstiftning beträffande de ideella föreningarna hade samband medpågående utredningsarbete inom nya arbetsrättskommittén ochstiftelseutredningen. Enligt utskottets uppfattning borde därför ett slutligtställningstagande till frågan om lagreglering anstå i avvaktan påutredningsuppdragens slutförande och på de beslut som statsmakterna kunde kommaatt fatta med anledning av utredningsförslagen. Jag delar uppfattning att det finns skäl attvänta med en eventuell lagstiftning om ideella föreningar. Denna uppfattningrubbas inte av vad som har inträffat. Enligt vad jag har inhämtat beräknasbåde nya arbetsrättskommittén och stiftelseutredningen slutföra sinaarbetsuppgifter , Jag vill emellertid understryka att den enskilde medlemmenenligt gällande rätt ingalunda utan vidare kan uteslutas ur en fackligorganisation. Som jagnyss nämnde ankommer det i sista hand på allmän domstol att ta ställning tilluteslutningen. Enligt rättspraxis kan domstolen därvid pröva, om den uteslutnemedlemmen har låfit komma sig till last något som enligt stadgarna harberättigat föreningen att utesluta honom. Ett villkor i stadgarna som äroskäligt torde med stöd av 36 § avtalslagen kunna jämkas eller lämnas utanavseende, 25 (); Jag tackar justitieministern för att han harsvarat på min fråga. Bakgrunden till den är, som de flesta känner till, att fiolärare i preliminärt har uteslutits från sitt fackförbund, , därför att de bevistade en fortbildningskurs arrangerad av Gävleskolstyrelse. De gick på kursen och de gjorde det helt frivilligt.För dessa fio lärare, som modigt trotsade varningar och hot från sina fackligaledare och ändå bevistade kursen, blev straffet alltså uteslutning. Också andralärare hotas nu av uteslutning om de går på kurser av det här slaget. Man kan fråga sig, vilket de uteslutna Gävlelärarna hargjort i ett brev till styrelsen för , var gränsen går för enfacklig organisations räf t att styra medlemmarnas fritid. Får vi läsafacklitteratur , frågar de uteslutna bl, a, Hans Hellers, ordförande i förbundet, motiverar åtgärdenmed att "vi vill behärska fältet, vi vill behärska kollektivet". Detär en argumentation som knappast har någon bärkraft utanför . Vad som har hänt visar, menar jag, vilken oerhörd makt defackliga organisationerna faktiskt har fått i , Det inträffade är engrov maktdemonstration från den fackliga organisationens sida. Men händelsenvisar också hur svag den enskildes ställning kan vara i en stor organisation.Därför måste man fråga sig om det inte borde finnas någon typ av lagskydd förden enskilde, bl. a, när det gäller risken att bli utesluten men också förrätten att på olika sätt få agera självständigt inom en organisationbeträffande andra frågor som har att göra med den enskildes ställning i ideellaföreningar. Vi moderater är normalt inte först i ledet när det gälleratt begära ny lagstiftning - jag tror att vi har alldeles för mycket av regleroch förbud på olika områden. Men när det gäller skyddet för den enskilde har vimoderater varit pådrivande. Jag vill i det sammanhanget hänvisa till moderatainsatser i samband med bl. a. arbetet med rättighetskatalogen i den nyaregeringsformen. Situationen är faktiskt den, att det finnsnästan ingen i vårt land som har så stor makt som våra storaorganisationer. Och det finns nästan ingenting som inte är reglerat utomjust dessa stora organisationer. Det är en i och för sig något förvånandesituation. Justifieministern pekar i sitt svar på att det finns vissamöjligheter, inte med stöd av skriven lag men med stöd av den rättspraxis somhar utvecklat Om skyddet för medlemmar i ideella föreningar Om skyddet för medlemmar i ideella föreningar sig.Domstolarna har faktiskt också i ett antal fall prövat uteslutningar. Men jagvill ändå fråga justitieministern om det inte är på det sättet att deprövningarna i huvudsak har gällt om besluten har varit formellt korrekta,antingen på det sättet att man har bedömt om en uteslutning har följt reglernaför hur en sådan skall gå till eller också så att man har bedömt om uteslutningsgrundenvar förenlig med stadgarna. Men egentligen har väl domstolarna inte gjortnågra materiella bedömningar av det berättigade i gjorda uteslutningar? Det är detta som leder mig fram till frågan tilljustitieministern, om han inte anser att det finns en väsentlig lucka i skyddetför enskildas rättigheter på det här området. säger jusfitieministern att det finns skäl att väntamed en lagstiftning. Skall man tolka det så att justitieministern ändå menaratt efter det att utredningarna kommit skall vi få en lagstiftning som bättreskyddar enskilda individer på detta område? Först vill jag säga som min personligauppfattning att man i olika organisationer naturligtvis bör ha högt i tak. Jagtycker å andra sidan att organisationer skall ha rätt att tillämpa sinastadgar. Men vid den prövning som domstolarna gör är det noginte, som säger, bara fråga om en formell prövning.Uteslutningsstad-ganden som är oskäliga i materiellt hänseende kan, som jag haruppfattat rättspraxis, med stöd av avtalslagens 36 § jämkas eller lämnas utanavseende av en domstol. Jag menar alltså att det finns möjligheter även enligt nugällande lagstiftning att materiellt pröva ett uteslutningsbeslut, en prövningsom självfallet är viktig. 27 (); Justitieministerns uttalande är mycketintressant. Det vore naturligtvis bra om den typ av ärenden jag har tagit uppkunde bli föremål för domstolsprövning, så att man såg hur rättsläget är i dagoch då också kunde bedöma vad det kan finnas för skäl att göra ändringar igällande rätt. Men vi kan i vart fall vara överens om en sak, och det äratt det inte finns någon uttrycklig lagreglering på det här området, så att detklart framgår för olika enskilda medlemmar, t. ex. de tio uteslutnaGävlelärarna, vad de kan ha för rätfigheter. Som jag sade förut, antyder justitieministern att det bör,kanske bl. a. med anledning av den situation som jag har aktualiserat, såsmåningom komma en lagstiftning. Kan svaret uppfattas så, att justitieministernså att säga hyser sympati för tanken på att åstadkomma en lagstiftning sombättre skyddar den enskilde, efter det att de utredningar som bör avvaktas harkommit? Vi arbetar ju med ett stort reformverkrörande hela det associationsrättsliga fältet, och jag finner det heltnaturligt att vi med tiden får en lag om ideella föreningar. I den lagen bör,menar jag, självfallet också finnas allmänna bestämmelser om skydd för denenskilde, ett skydd som jag anser i stor utsträckning finns också i gällanderätt. 29 (); Då återstår för mig bara att tacka för dettasenare besked. Jag tror att det är första gången som en svensk justitieministerhar konstaterat vad som enligt min uppfattning är helt rikfigt, nämligen attdet verkligen behövs en lagreglering av ideella föreningar, kanske framför alltför att skydda enskilda medlemmar i situationer som den de tio lärarna råkat in Privat tandvård, m. m. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Föredrogs och hänvisades 1981/82:131fill utbildningsutskottet 1981/82:132fill näringsutskottet 9 § Privat tandvård, m. m. Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 1981/82:3om privat läkarvård och tandvård, m. m. 30LARS-OVE (vpk): När det gäller tandvård lyser klassorättvisornaigenom. Trots att vi har en tandvårdsförsäkring är det relativt dyrt medtandvård i vårt land. För att ytterligare befästa klassorättvisorna vill numoderaterna införa en självrisk i tandvårdsförsäkringen. Den drabbar inte debesuttna men väl de vanliga lönearbetarna, deras familjer och pensionärerna. har en hög tandläkartäthet. Det finns ungefär 8000 tandläkare, varav hälften inom privattandvården och hälften inomfolktandvården. Rent statistiskt borde dessa 8 000 tandläkare kunna klaratandvården åt vår befolkning, om man räknade med att varje tandläkare svaradeför 1 000 patienter. Men så är det ju inte . Tillgången på tandläkarevarierar kraftigt i olika delar av landet, och köerna till tandvården är påmånga håll skandalöst långa. En totalinventering som gjordes 1975 visade attkösituationen var mycket besvärlig och att väntetiderna inom folktandvården varmycket långa. 1980 kom man fram till att 150 000 personer köade fillfolktandvården. Kötiderna inom folktandvården varierade kraftigt. På flera hållvar kötiden upp till åtta Privat tandvård, m. m. är, men genomsnittet låg på ungefär väntetid. Imin hemkommun, , är kötiden inom folktandvården. Kötidenvarierar med tillgången på tandläkare, men det finns exempel på områden därtandläkartätheten är hög och kötiden ändå mycket lång. 1 , och redovisas entandläkartälhet om en tandläkare på 600 invånare, i går det entandläkare på 2 000 invånare. Det finns svårigheter när det gäller attrekrytera tandläkare till glesbygd, och det sammanhänger naturligtvis medsysselsättningsläget. Man kan alltså konstatera att tandvården inte fungeraroch att tandvårdsreformen inte blivit fullt ut vad man hoppats på, trots atttillgången på tandläkare i och för sig är god. Situafionen för folktandvården är besvärande. Ungefär 350tjänster är vakanta, och större delen av nyfillskottet av utbildade tandläkareetablerar sig inom privattandvården. Som ett exempel kan nämnas att av 450 nyatandläkare gick , , bara 124 till folktandvården. Ett annat problem är den ökade andelen äldre i samhället.De har naturligtvis en svår situation. Där finns också större delen av våraprotesbärare. Det blir naturligtvis svårigheter för dem när tandvården intefungerar. Man kan säga att den besvärliga tandvårdssituationen drabbar tillstörre delen de äldre, som mer än andra behöver vård av tänderna. har det talats mycket om vikten av attsatsa på förebyggande tandhälsovård, framför allt när det gäller förskolebarn.Det är svårt att se hur den förebyggande tandhälsovården skall kunna byggas utnär tillgången på tandhygienister är så liten som den är. En utbyggnad av denförebyggande tandvården får givetvis inte utesluta en kraftig utbyggnad av denreparativa tandvården. Det har konstaterats att drygt en fjärdedel av den vuxnabefolkningen inte besökt tandläkare. Avgifterna i samband med tandläkarbesök har ju höjts avden borgerliga regeringen. De fördyringar som sker kommer att göra det ännusvårare att motivera människor att sköta sina tänder, vilket ytterligareunderstryker tandvårdens klasskaraktär. För att man skall kunna förbättra tandvården krävs olikaåtgärder. Huvudförutsättningen är dock att hela tandvården, inkl. den privatadelen, kommer under kontroll av landstingen. Då först möjliggörs en planeringav totalresurserna. Tandvård borde jämställas med annan kroppssjukvård, ochkostnaderna för tandvården borde vara ungefär desamma som för besök hos annanläkare i den öppna vården. Det borde föreligga skyldighet för tandläkare atttjänstgöra i de regioner och på de platser där det nu fattas tandläkare.Dimensioneringen av tandläkartätheten borde vara så väl tilltagen all denräcker för två besök för alla. För att möjliggöra en bra förebyggandetandhälsovård måste man också öka antalet tandhygienister kraftigt. Därför föreslår vpk i motion 361 att måtteuttala att folktandvården bör byggas ut och att landstingen bör ges reellamöjligheter att planera for en god tandvård, att tandläkartätheten bördimensioneras efter ett behov om två besök och invånare, attutbildningen av tandhygienister kraftigt bör förstärkas och attpatientförsäkringssystemet skall bli detsamma som det som finns i den öppnasjukvården. Därtill vill vpk-och det är kanske det allraviktigaste-att regeringen får i uppgift att ta de initiativ och ställa deförslag som behövs för att tillgodose behovet av tandläkare på de orter därbristen är särskilt stor. Jag yrkar bifall till motion 361 i alla delaroch avslag på reservation. Privat tandvård, m. m. 31 (): beräknas avlämna sittbetänkande inom den allra . Det är anledningen till att vimoderater inte nu yrkat på bifall till de motioner som föreligger om upphävandeav etableringsbegränsningen, trots att vi känner en mycket stark sympati förmotionsyrkandena. En bidragande anledning är att nuvarande regler för etableringsbegränsninghar fastställts av att gälla t. o. m. utgången av . I betänkandet behandlas även ett yrkande i mofionen1981/82:14 av m. fl., i vilket begärs att skallbesluta att det från skall införas en självrisk itandvårdsförsäkringen på . Vi moderater har biträtt det yrkandet, då vimenar att en självrisk på . per behandlingsserie har liten betydelse förden enskilde, eftersom det innebär högst . i ökadekostnader jämfört mednu, medan det skulle innebära en stor inbesparing för tandvårdsförsäkringen.Räknat på uppskattat antal behandlingar skulle det ge en nettoeffekt avca 200 milj. kr. Jag vill dock understryka att vi har biträtt det yrkandetsom ett provisorium, medan vi väntar på de resultat som tandvårdsutredningensförslag kan leda fill. Jag yrkar bifall tillden reservation som jag tillsammans med och fogatfill socialförsäkringsutskoltets betänkande. 32ELIS (); Jag kan fatta mig kort, eftersom de frågorsom och tagit upp är under utredning och manväntar ett betänkande mycket snart. De frågor som vpk tar upp i sin motion ryms inomtandvårdsutredningens uppdrag, varför det enligt utskottets mening inte finnsanledning bifalla motionsyrkandet om ytterligare utredning. reservation föreslår en självrisk itandvårdsförsäkringen, att träda i kraft fr.o. m. som ettprovisorium i avvaktan på tandvårdsutredningen. Detta yrkande är mycketmärkligt, eftersom tandvårdsutredningen beräknas avlämna ett betänkande, bl.a. om sådana Nr 37 frågor, kanske , docksenast . Det är då rimligt att Torsdaeen den ' väntar och ser vad utredningen kommit fram till. 26 november1981 " detta, herr talman, yrkar jag bifall till utskottetshemställan. Privat tandvård, m. m. 33LARS-OVE (vpk) replik;