prot · G509170 · 1981-12-31 00:00:00 — Den oro den västmanländska socialdemokratin känner förutvecklingen i vårt land ökas nu ytterligare av att prognoserna för framtidenär så dystra. Den rapport som industriverket presenterade klargör attriskerna är stora för en påtagHgt minskad industrisysselsättning bl, a. iVästmanland, Mot denna mörka bakgrund måste vi sammanfattningsvis riktakritik mot en regering som låtit industriinvesteringarna sjunka så katastrofaltoch som underlåtit att vidta åtgärder för att trygga sysselsättningen påbruksorterna och ge aktivt stöd åt , En tryggad framtid för kräver de akfivainsatser som finns redovisade i det socialdemokrafiska krisprogrammet, somsätter rätten tiH arbete främst. Jag yrkar bifall till de socialdemokratiskareservationerna. I dettaanförande instämde och (båda 108 HANS.PETERSSON i (vpk): Till att börja med vill jag erinra om att departier som sitter i utskottet genom sin skrivning är eniga om att detinte är kapitalismen som har förorsakat problemen med den regionala obalansen.Detta sägs klart i betänkandet, och det görs utan att man försöker förklara vadsom är den egentliga orsaken till problemen. Därav följer en regionalpolitik,som är på väg att genomföras, mot vilken harframfört vpk:s principiella krifik. Bergslagen och har drabbats mycket hårt underde . Jag kan bara instämma i den beskrivning som för de olika orterna, för stålindustrin och för skogsindustrin. Det ärprecis så eländigt som hon beskrev det. har sagt att i den här regionen. Bergslagen,kommer 30 000-35 000 arbetsfillfällen att försvinna inomtillverkningsindustrin, och det är verkligt illavarslande. I finansutskottets betänkande, som skall behandlas omnågra dagar - det Hgger nu på våra bänkar och jag satt just och läste i det -står det att har gjort en enkät bland företagen som visar attdet kommer att försvinna 16 000-20 000 arbetstillfällen inomtillverkningsindustrin. Det kommer att ytterligare drabba regionen , som är så hårt beroende av just industrisysselsättningen. har det varit stålindustrins kris som harsatt skräck i befolkningen. Den krisen är minsann inte över. Det finns allanledning att varna för en fortsättning på den negativa utvecklingen.Privatkapitalets oförmåga till samhällsansvar och deras vinstjakt sätts somvanligt före alla samhälleliga mål. Det kommer att ge ännu mer elände om ingetgörs snabbt. Vi ser tecken på fusioner, nedskärningar,sammanläggningar och avskedanden. har länet också drabbats avStatsföretags besked om att i skall läggas ned. Vi harkunnat konstatera att i ledningen för många stathga bolag sitter samma andasbarn som i de privata bolagen, fostrade att i varje läge sätta penningenframför samhällsansvaret. Dessa företagsledningar lyder naturligtvis undersamma ekonomi och ekonomiska politik som alla andra bolag. Men i falletSkinnskatteberg har det varit extra tydligt vad gäller det bristande sociala ansvaret.Man har sagt klart ut att man inte kan ta något ansvar, och man har inteförsökt att lägga ut några dimridåer kring sitt handlande. hörde vi, av detLena sade, att det finns vissa försiktigt positiva tecken tackvare agerande här i och på många andra sätt, genom länsmyndigheterosv. Det skall också framhåHas att det inte bara är detrafifionella bruksorterna som är krisorter. Vi har Aktiv i - numeraheter det Rosenlöv och är utlandsägt - som lider av personalnedskärningar ochen relativt osäker framtid.Vi har , numera ägt av , , som också harnedskärningar på programmet. I det senare fallet är det direkt beroende av dengruv- och stålpolitik som förs i landet. Under mina hitfillsvarande i har jag hafttillfälle att ta upp krissituafionen i Bergslagen och Västmanlandmed olika företrädare för regeringen. De har verkligen ansträngt sig, inte föratt göra några insatser för bygd och folk, utan de har verkligen lagt ned mödaför att slippa ta ställning eller göra några ingrepp. De har försökt undvikaatt göra något som kan få posifiva effekter. Man har en övertro på privatkapitaletsmöjligheter, och man låter det spela fritt. Jag måste säga att även om jag intehade så väldigt många illusioner när jag kom hit, är det med ganska storbitterhet jag ser fillbaka på regeringsagerandet. Men Bergslagen kan leva. Regionen har de aUra bästaförutsättningar för att även i framfiden vara en region med levande bygder,sjudande liv och verksamhet, dvs. om man bryter med den nuvarande politiken.Till årets riksdag har vi från vpk, förutom branschmofioner om stål, skog ochindustripolitik i stort, som skulle få mycket posifiva effekter för den härregionen, också lagt fram en motion där vi säger att man skall tillsätta enBergslagsdelegation. Vi menar att en delegafion som består av företrädare förkommuner, fackföreningar och industri bör tillsättas för att försöka ta reda påvilka förutsättningar som finns för produkfion i Bergslagen. Fackets folk ochkommunernas folk skall naturligtvis ha majoritet i delegafionen, för det ärderas intresen som måste skyddas gentemot industrin. Delegationen skulle kunnakartlägga naturfillgångar, råvaror och möjligheter fill produktion inomregionen, både vad gäller skog och malm. Det finns väldigt många möjligheteratt öka produkfionen, att få Bergslagen att överleva och utvecklas om man serfill samhällsnyttan och de enorma kostnader som arbetslösheten drar med sig. På det här sättet, dvs, om man ser till de verkligaförutsättningar som finns för och Bergslagen, finns det möjlighetatt överleva. Kan inte , ett av de mest industrialiserade länen- där det finns mycket yrkeskunnigt folk, råvaror och en infrastruktur förindustriproduktion - klara sig, då kan nästan inget län klara sig. Vi kan intebara stå och se på hur man raserar denna region. Det har visat sig att det finnsen enorm vilja bland människor. Många spontana initiativ har tagits ute ibygderna. Det har visats en vilja till överlevnad från vanligt folk, frånanställda, från kommunledning och andra myndigheter. Många posifiva initiativhar tagits, men det har saknats stöd från regeringen och stöd från centralthåll för att inifiativen skulle kunna utvecklas på ett riktigt sätt. Av dagensregionalpoHfiska förslag får man säga att det inte blir mycket bättre, nästaningen förändring alls. Inte kan stödområdesindelning eller lån fillindustrilokaler eller allmänna förhoppningar om en bättre utveckling - som vihar hört företrädare för uttala här- hjälpa en ort som förlorar sinbasnäring, hela grunden för inte bara den stora industrin utan också för mycketav småindustrin och kringverksamheten. Jag troratt man i dagens betänkande säkert 50 gånger skriver att man skall försökadifferentiera näringslivet på olika orter som är beroende av en enda storindustri. Men vilket är medlet? Ja, inget alls. I stort sett en politik av detslag som har förts tidigare och inte leder någonstans. När vi kräver att en Bergslagsdelegation skall tillsättasär det därför att man där skulle kunna börja arbeta med problemen på ett merkonkret och nära sätt. Den skulle kunna presentera förslag för Bergslagensöverlevnad, där man tar tiH vara de resurser som finns - innan allt ärförött. Regeringen har inte presenterat några förslag avseendeBergslagens överlevnad, möjligen för sin egen överlevnad - förslag till hur manskall klara sig iden förestående valkampanjen. Men jag tror inte att det ärtillräckligt. Från vpk:s sida yrkar vi bifall till motion 289 om tillsättandeav en Bergslagsdelegation. 109PER (vpk): Jag såg att har strukit sig påtalarlistan. Det gör att vi kanske kan votera snabbare, men det får inte tolkasså att vi i län inte skulle ha några problem med vår arbetsmarknad.Tvärtom har vi rätt stora problem. Vi har haft över 5 000 öppet arbetslösa. I enkvartalsrapport från länsarbetsnämnden sades att man då hade närmare 11000 personer öppet arbetslösa eller i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, vilketutgör av arbetskraften i länet eller fler än ,Det speglar vår situation och visar att vi alls inte är problemfria. Min egen anknytning till det omfattande betänkande frånarbetsmarknadsutskottet som vi nu behandlar är mofionen 1074.1 den tar jag uppfrågor om ändring av den vid motionstillfället rådande stödomrädesindelningenvad gäller län. Då det nu föreligger ett nytt förslag till stödområdesindelningfår yrkandet i motionen numera anses överspelat. Jag konstaterar att de mestutsatta kommunerna i läns norra del, och HäHefors, somfillhörde stödområde 3 i den gamla indelningen, nu kommer att hamna inom Cenligt den nya indelningen. Norra delen av , som föruttillhört stödområde 2, kommer likaledes att placeras in inom område C enligtden nya indelningen. Länet i övrigt hamnar utanför det nya stödområdessystemet. Vi har från vpk, både tidigare och under denna debatt,framfört att systemet med stödområden inte skall överskattas. I ett läge därstora och folkrika regioner utanför stödområdena brottas med stora problem harprakfiskt taget alla regioner i landet blivit krisregioner. Vad som i förstahand behövs är inte begränsade, noga reglerade stödinsatser, utan en planeradnärings- och regionalpolifik, där regionala insatser sätts in med kraft inomUtveckHngsbara branscher och regioner. I en rapport som enligt pressen skall ha överlämnats tillindustridepartementet utpekas den mellansvenska Bergslagsregionen som detområde som kommer att förlora de flesta industrijobben fram . Jaganser inte att det finns anledning att acceptera en sådan utveckling.Sysselsättningen i bruksorterna i Bergslagen måste försvaras. Samhället måstemedverka i en sådanfortsatt omstrukturering av den specialstålindustri som finns i denna regionatt slagkraft och ökad sysselsättning efter hand kan uppnås. Ny förädlingsindustri måste tillföras regionen. Vi anserfrån vpk att det inte går att bara lita fill den spontana utvecklingen. Detmåste till en planerad och medveten närings- och regionalpolifik, som ledertill att länsplaneringen inte bara blir en lista för önsketänkanden, utan envägledning fill en handling som skapar arbete och framtidstro i län ochhela Bergslagsregionen. 110NILS (): Jag har tillsammans med minasocialdemokratiska kamrater på länsbänken väckt två motioner, dels en som vilämnade under den allmänna motionstiden, dels en i anslutning till denföreliggande propositionen. I motionen nr 287 erinrar vi om att vi fleragånger föreslagit att de tre norduppländska kommunerna skulletillföras det allmänna stödområdet. Som skäl för detta anger vi främst denensidiga arbetsmarknaden inom basnäringarna och strukturomvandlingen, som hårtdrabbar de mindre orterna. Vi har därför ansett det naturligt och nödvändigtatt , Tierps och kommuner skulle tillhöra stödområdet.Genom regionalpolitiska beslut med indelning i sex stödområden blev denämnda kommunerna, som tidigare tillhört den s. k, grå zonen, inplacerade istödområde 2. Vi har dock med de ständigt växandesysselsättningsproblemen inom regionen ansett det mofi-verat med en placering istödområde 3 eller 4, I mofionen pekar vi på att avvecklingen avbyggarbetsplatsen i skapar ytterligare problem på den redan nu mycketansträngda arbetsmarknaden i Norduppland, En minskning av 1 500arbetstillfällen fram måste ju få återverkningar på utvecklingen ihela området. Med tanke på de närmaste årens stora besvärligheter föreslog vialltså att nämnda kommuner temporärt skulle få inplaceras i stödområde 4. kom så propositionen om program för regionalutveckling och resurshushållning. Där slås fast tidigare uppställda mål om attge människor i alla delar av landet fillgång till arbete, service och godmiljö. Det nya förslaget till stödområdesindelning innebär enligt propositionenen kraftig prioritering av de regionalpolitiskt .sämst ställda regionerna. De norduppländska kommunerna ställs nu utanförstödområdesindelningen, och därför föreslår vi i motionen nr 2293 att deinplaceras i stödområde. Som ytterligare argument för detta framhåller vi imofionen de dåliga konjunkturerna inom stålindustrin som bl. a. berörbruksorterna . Vi finner det förvånande attindustriministern inte ser tillräckligt starka skäl för att placera Nordupplandi stödområde C. Problemen i regionen är enligt statsrådets mening inte av såallvarlig och långsiktig karaktär. Sedan motionen lämnades har situationen för fleraföretag i drasfiskt försämrats. Till den tidigare nämnda och kända Nr 170 nedtrappningen i Forsmark kommer ytterligareföretags- den inskränkningar.I flera fall har varsel om nedskärning av arbetsstyrkan på 8 iuni 1982 grundav vikande orderingång lämnats. Det gäller bl. a. företag i och T. o. m. i har fått Reeionalpolitiken känning av de vikandekonjunkturerna. Hotet mot gruvor får väl åtminstone tillfälligt ansesha avvärjts. En ökad försäljning och nya kunder gör att hela årets produktionom färdiga malmprodukter har sålts. En minskning av överlagret med100 beräknas också ske. Jaghar i tidigare riksdagsdebatter kritiserat den förkortade nådatid som chockartatföreskrev med hotet om nedläggning av gruvan , om inte ett s. k.positivt kassaflöde uppnåddes. Den förbättrade produktiviteten och lönsamhetenhar lett till att den övertaliga styrkan kunnat minskas. Trotsde för ljusare framtidsutsikterna har ellerföretagsledning inte kunnat förmå sig till att ge de anställda besked om hurdet blir efter . Det är väl inte för mycket begärt att man meddelarsina anställda att genom den ökade försäljningen produktionen kan få fortsättaoch att någon nedläggning är aktuell. Jag upphör inte att förvånasöver den nonchalanta personalpolitik som det till tre fjärdedelar statsägdaföretaget bedriver. Man har ännu på sig att meddela de anställdaatt faran åtminstone för tillfället är avvärjd. Detsom nu gör framtiden så oviss och som hotar sysselsättningen framför allt iÖsterbybruk är samgåendet mellan på snabbstålsområdet.Ett nytt bolag skall bildas och 250 man skall bort. Värst drabbas 130 man. förlorar 30 arbetstillfällen och 90. Redannär det för sedan meddelades att verkställande direktör invaldes i och att , styrelseordförandei , skulle ingå i , befarade jag det värsta. Jo då,mycket riktigt. var man klar över att ett nytt samägtsnabbstålsbolag skulle bildas. De fackliga representanterna i Österbybrukkallades till för information. På vägen dit stannade de och köpte entidning. Där fick de läsa om vad de skulle informeras om vid framkomsten. Det är så det går till idagens Företagssverige när det gäller samråd och överläggningar mellan företagsledning och anställda. De som berörs av företagsinskränkningar får när allting är bestämt besked om hur det skall bli. Någon möjlighet att påverka utvecklingen har de inte. Det skorrar onekligen falskt när man från företagsledarens sida talar om maktfullkomlighet och energiskt varnar för fackligt inflytande med löntagarfonder. Man är rädd för insyn från dem som för sin utkomst är beroende av företagets utveckling. Vad som skall ske med tycks numera bestämmas per telefon från , Tala sedan om företagsdemokrati. Det är lång väg dit. Det finns knappast någon anledning vare sig för styrelseordförande eller verkställande direktörer att som ofta sker gå upp i falsett i fråga om förslaget till 154 löntagarfonder, när de själva bara är brickor i detföretagsekonomiska spelet.Kapitalägarna gör ändå sina spekulativa drag och placerar sina pengar där deför stunden kan ge bästa utdelning utan hänsyn till att människor blirarbetslösa och att orter utarmas. Det ansvaret överlastar män på samhället, Iandra sammanhang passar det sedan att klaga på att den offentliga sektorn växeroch kostar för mycket pengar. Ursäkta, herr talman, att jag blir litet bitter, men detär fakfiskt en bild av det som sker . slår man sig för bröstet och framhåller att det nyasamägda bolaget blir världens största snabbstålsbolag, Samfidigt säger man attsnabbstålsbran-schen är inne i en besvärlig situation och att det finns enöverprodukfion av snabbstäl på världsmarknaden. Vi har också frånsocialdemokratisk sida framhållit nödvändigheten av ett utökatsamarbete inom specialstålssektorn. Men då skall staten vara med och planeraoch samordna och se dll att sysselsättningen tryggas på de bruksorter somskulle drabbas av detta, I stället har det inträffat att en tredje konkurrenttillåtits etablera sig inom branschen. Om det nu går enligt samarbetsplanen,leder det till att snabbstålsstången försvinner från , Det betyderatt halva arbetsstyrkan friställs. Då skall man ha i minne att under senare årantalet anställda redan har halverats. Det blir inte mycket kvar sedan. De kommande förhandlingarna bör därför enligt min meninginte bara gälla hur snabbstälstillverkningen skall lokaliseras för att ge bästamöjliga effekfivitet. De bör även omfatta hur sysselsättningen för deövertaliga skall tryggas. De stora bolagskoncernerna och Fagerstaborde här känna sitt ansvar. Om de inte kan eller vill detta, måste regering,industridepartementet och länsmyndigheter ingripa. Men åter fill den aktuella debatten om stödområdena.Länsstyrelsen i län anser liksom vi att Nordupplandskommunerna börföras till stödområde C, inte minst med hänsyn fill att flertalet kommuner iBergslagen med liknande strukturproblem kommit med. Det föreslås i propositionen att utanför de trestödområdena skall stöd för en begränsad övergångsperiod kunna ges i kommunermed strukturproblem. I den socialdemokratiska partimotionen sägs attindustriomvandlingsstöd skall kunna ges för att man skall komma till rätta medvissa speciella förhållanden. I sak tycker jag att skillnaden inte är sårasande stor. Huvudsaken är att hjälpinsatser kan påräknas vid sådanasituationer som den strukturomvandling jag här har talat om och som jag befararsnart kan uppstå i bl. avstyrker den socialdemokrafiskamofionen. Arbetet i stålorterna ingår i länsplaneringsarbetet i stort, sägerman. Den socialdemokratiska reservafionen tar mera allvarligt på dessaproblem. Man anser det väsentligt att statsmakterna gör kraftfulla insatser ibruksorterna för att hålla sysselsättningen uppe. Vårt förslag om att de tre Nordupplandskommunerna skulleingå i stödområdet har avvisats av utskottet. Jag vill dock poängtera vadutskottet sagt om möjligheter till stöd i kommuner även utanför stödområdet.Jag menar att de nu rådande och framöver förmodligen än mer besvärliga Nr 170 förhållandena på arbetsmarknaden iNorduppland i det sammanhanget bör Regeringen skallenligt utskottet ange vilka kommuner 8 iuni1982 "" ''' komma i fråga förstöd i sådana fall. De fall som åsyftas är stöd till näringslivet i regioner där man i samband med strukturförändringar får Reeionalpolitiken allvarligastörningar på arbetsmarknaden. Norduppland är ett område som bör komma i frågaför sådana stödinsatser! Vi socialdemokrater på Uppsalabänken har också lagt framett par andra motioner med som första namn. I mofion 320 begär vi en förstärkning med statsmedel tillUpplandsinvest AB. Vi anser att regeringen bör uppta överläggningar medlandstinget i den frågan. Utskottet avstyrker visserHgen detta men är positivtinställt fill regionala investmentbolag. En framställning från länsstyrelsenoch om ett kapitaltillskott till Upplandsinvest om 2 milj. kr. hardock avslagits av regeringen. Mot bakgrund av den alltmer besvärande sysselsättningssituationeninom länet och den låga investeringsnivån inom befintlig industri ser vi detangeläget att frågan om kapitaltillskott omprövas av regeringen. Jag villframhålla att Upplandsinvest trots den korta tid man verkat visar sig hagynnsamma effekter på länets näringsliv. Vidare har vi i motion 453 föreslagit försöksverksamhet iUppsala län med omlokalisering av offentlig verksamhet. Utskottet är även i denfrågan posifivt inställt men anser att sådan verksamhet kan finansieras inom deramar som redan har. Med de knappa resurser som står filllänsstyrelsens förfogande är det tyvärr omöjligt att i praktiken klara denuppgiften. Jag har, herr talman, inget annat yrkande än om bifalltill de socialdemokratiska reservationerna. I detta anförande instämde och (båda s). 111 (): Jag har begärt ordet för att något kommenteraStockholms och roll i regionalpolitiken. Arbetslösheten ökar nu mycket snabbt i liksomi landet i övrigt. Ökningen i länet har varit 5 000 personer, från 9 000 till 14 000 personer. Detta innebär att medan ökningen i landet i sin helhet varit har arbetslösheten i ökat . Det finns därutöver ännu fler som visserligen har arbete, men som inte får arbetstider och resfider att gå ihop. Ofta ligger arbetet dåligt till i förhållande dll bostäder, skolor etc. Erfarenhetsmässigt drabbar den här situationen främst kvinnorna på arbetsmarknaden. Allvaret i situationen understryks ytterliga re av att den offentliga sektorn i enbart skurit ner antalet nya planerade jobb med inemot 50 000 arbetstill fällen. Den utvecklingen kommer att ytterligare förstärkas genom den brandskattningspolitik som den borgerliga majoriteten i detta hus driver mot och kommunerna i . 156 En tredjedel av den sammanlagdabesparingen på när det gäller landets kommunerdrabbar kommunerna och i . Vårt län präglas avsärskilt stora klyftor och skillnader i arbetslivet. Industridöden har isnabbare takt drabbat än övriga delar av laiidet. ärdock största industricentrum med av helalandets industriarbetsplatser. Men här finns en glesbygd - exempelvisi skärgården. Bara i kommun bor det lika många glesbygdsbor som iJämtland. Arbetsmarknaden är hårdare spaltad här än på många andra håll. IStockholms län finns det lika många arbetslösa som i . Men här finnsockså obesatta lediga jobb trots att arbetslösheten ökar. Vårregion domineras - om man ser till antalet - av små verkstadsföretag, av vilkamånga har en mycket dålig lönsamhet och otrygga förhållanden. Industrin iStockholms län har emellertid i genomsnitt en högre produktivitet än industrini resten av landet. De industrigrenar som avsätter mest av resurser tillforskning är klart överrepresenterade i . Det gäller särskilt denelektroniska industrin, läkemedelsindustrin och annan kemisk industri,instrumentindustrin m. m. I vårt län finns de bäst betalda beslutsfattarna inommänga grenar av samhällsförvaltning och inom det privata näringslivet. Men härfinns också en större andel - jämfört med landet i övrigt - av invandrare somhar en mycket svag ställning på arbetsmarknaden, som har de sämstaarbetsförhållandena och de sämsta lönerna. Den sociala utslagningen är ettsärskilt problem hos oss. Ungdomsarbetslösheten är mindre här än i övrigadelar av landet, men långtidsarbetslösheten bland unga är större. Medutgångspunkt i den bild av förhållandena i som jag här söktskissera är det möjligt att dra vissa slutsatser för den regionalpolitiskadebatt som vi för . Denförsta slutsatsen är mera av näringspolitisk än av regionalpolitisk karaktär. Inuvarande besvärliga läge för svensk industri, där vi står inför en nödvändigomställning av industrin från tung råvaruproduktion till lättare, merateknologiskt utvecklad industri, framstår det som synnerligen angeläget att vianvänder oss av den utvecklingskraft som finns bl. a. i Stockholmsregionen.Från landets synpunkt sett är det nödvändigt att vi tar till vara och stärkerdessa utvecklingstendenser. En sådan utveckling ger oss också ekonomisk styrka,så att vi med samhällets hjälp kan satsa på de svagare regioner i landet sominte klarar sin utveckling av egen kraft. Den första slutsatsen blir såledesatt vi måste ta till vara utvecklingskraften i ! Äveni dagens debatt har det framförts sådana synpunkter som att en önskvärdutveckling av de regionalt svaga glesbygderna skulle förutsätta en speciellsvångrem när det gäller utveckling. Inget resonemang ärfarligare. Om, som den borgerliga utskottsmajoriteten föreslår, exempelvisplaneringstalen för sätts lägre än vad som motsvarar enrealistisk bedömning av utvecklingstendenserna för framtiden, leder det intetill ett enda nytt arbetsfillfälle i glesbygderna. Däremot blir konsekvensernaav ett sådant beslut att det i Stockholmsre- gionenbyggs för få bostäder och för litet vägar samt att det görs för få andrasamhällsinvesteringar. Som en följd härav uppstår flaskhalsar inom samhällsverksamhetensom inte drabbar de ekonomiskt starka i regionen.