prot · G50923 · 1981-12-31 00:00:00 — I övrigt menar jag alt eftergifterna är minimala. Vi har istort sett kvar samma ståndpunkter som presenterades . Får jag lill bara replikera att det hanlog fasta på i milt inlägg var slutavsniltet, där jag anförde ett citat urAffärsvärlden. Det var genom det citatet fann anledning lillsill genmäle om inflationsutvecklingen och andra ting. Jag slutade milt anförande med att säga att det är sköntatl en så ansedd affärstidskrift nu finner en förbättring av den ekonomiskautvecklingen i flera viktiga avseenden, men att vi ändå bör vara oerhörtförsiktiga med atl säga atl de ekonomiska problemen är borta. Det var minslutkommentar att det finns all anledning att än en gång stryka under att dettar att arbeta sig i balans både när det gäller våra affärer medomvärlden och - kanske än mer- inom den interna ekonomin. Jag har inte ettögonblick uppträtt karskt och självmedvetet på den punkten. Jag har bara pekatpå all finns det mycket ansedda ekonomiska bedömare som ser ljuspunkter.I den svartmålning som oppositionen ofta bedriver om den ekonomiska politik viför i finns del skäl att också ta fasta på sådana inslag i denekonomiska debatten. Till vill jag säga att när moderatasamlingspartiet i regeringsposilion var med om att göra en begränsning avuppräkningen av basenheten hade del helt riktigt sin förklaring i denoljeprischock vi hade upplevt, men de var dock med om atl göra en begränsning idet kompletta inflalionsskyddel på det sätt stiftat lagen. Vi fickdärför från de tre partierna gå till och lägga fram förslaget altgöra en reduktion i inflalionsskyddel. Därför finner jag del litet förvånandealt för en sådan intensiv process mot regeringennär man av andra skäl vill göra en reduktion av inflationsskyddet. BengtWesterberg har alldeles rån i, det vill jag också säga lill ,atl om reallönesänkningar inträffar, vilket är fallet 1981 och 1982- kanskeblir det nödvändigt alt leva med det ytterligare - såär inflalionsskyddel så konstruerat att det verkar till fördel för de högreinkomstskiklen. Därför är det fullt försvarbart atl i ett sådant skede av vårekonomi acceptera en viss reduktion av inflationsskyddet. Till har jag inte särskilt mycket atttillägga. Han medger atl moderata samlingspartiet har ställt upp bakomfinansieringen av en marginalskattesänkning, och att man i promemorian från den26 mars också skrev in arbetsgivaravgifter alternativt en promsfinansiering.Det är litet förvånande, tycker jag, att de moderata debattörerna i daggör en så väldigt stor affär av tidsfaktorn; angelägenheten av att få gå in medmarginalskattesänkningen 1982. Även där tycker jag att del finns skäl förmoderater alt erinra sig hur debatten fördes i skilda fora - i regeringskretsaroch andra sammanhang - när vi lade fram förslaget om sänkta marginalskatter försocialdemokraterna. Vi höll med om. och det tycker jag fortfarande, att del ärangeläget att få ned marginalskatterna så fort som möjligt. Men vi var medvetnaom - och jag tror att även moderata samlingspartiet var det - att det var ettmycket känsligt moment att gå in med en marginalskattesänkning under löpandeavtalsperiod. Jag skulle gärna vilja fråga om inte han ärmedveten om de problem som följer med ett sådant förslag. Som gammalförhandlare bör han vara mycket medveten om det, tycker jag. Det gav ocksäutslag i budpromemorian till socialdemokraterna på så sätt att denmarginalskattesänkning som vi skulle genomföra fick en mycketförsiktig ingång skala. Bara en femtedel eller lades pådel året. Den kraftiga marginalskattesänkningen kom 1983 och 1984 just av detskäl som jag nu har pekat på. När man från socialdemokraternas sida vid deöverläggningar som de tre icke-socialistiska partierna inbjöd lill sade att maninte ville vara med om att göra något ingrepp i marginalskattehänseende föreavtalsperiodens slut, så steg av, medan vi sade att det var såviktigt att få denna reella marginalskattesänkning lill stånd att vi skullefullfölja förhandlingarna. Jag tycker att det är litet konstigt att moderatasamlingspartiet, som var med om att lägga fram förslaget lill förhandlingar medsocialdemokraterna, inte har kvar mera av viljan att fullfölja de intentionernai dagens situation. Det var väl ändå inte så att förslaget till enöverenskommelse med socialdemokraterna bara var ett politiskt spel, som ni frånmoderat sida inte menade allvar med? I så fall tycker jag att det är något sombör gisslas och absolut inte hedras så som när ni försöker göra gällande att nistår fast vid marginalskattesänkningen. Pä de andra punkterna har ni inte denfastheten. Där har ni vikit er på punkt efter punkt. Jag får meddelaatt anslag om kvällsplenum nu uppsatts. 46TOMMY (vpk) replik; Först vill jag konstatera att jag intefrågade hur del förhöll sig med vinstkonton. Jag bara konstaterade attavsättning till vinstkonto är ett av de många förslag som tagits bort från deursprungliga förslagen. Sedan berörde budgetministern frågan om att inte brytaigenom prisklausulen. här i debatten har företrädare förregeringspartierna på något sätt försökt låta påskina att det är lönerna somdriver fram inflationen. Så är det ju ingalunda. I varje fall har inte vimarxister den uppfattningen. Inflationen kommer ur de transnationellakoncernernas makt över ekonomier och marknader, ur den tilltagandekoncentrationen och monopoli- 6 protokoll 1981/82:23-24 seringenav produktionen och distributionen, ur den växande apparaten för att manipuleraefterfrågan, ur den statliga politiken, ur den tilltagande spekulationen, urmotsättningen mellan de utvecklade kapitalistiska ekonomierna och de olje- ochråvaruproducerande länderna. Inflationen är på det sättet ett uttryck försumman av motsättningarna inom den moderna kapitalismen. Främst är den ettuttryck för storfinansens och regeringarnas strävan all urgröpa de arbetandesköpkraft, tränga tillbaka deras andel av produktionen och få profitens andelatt ytterligare växa. Låt mig sedan gå över till det som budgetministem var innepå i sitt huvudanförande, nämligen resultatet av den underbara natten -skatteöverenskommelsen. Den, säger han, skulle bl. a. motverka svartjobb ochstimulera till extra arbete. För den vanlige lönarbetaren, för den genomsnittligeindustriarbetaren, kommer det inte att bli någon större skillnad jämfört mednuvarande läge. betalar den vanlige lönarbetaren något imarginalskatt. Enligt den underbara nattens överenskommelse kommer marginalskattenalt bli . Jag kan inte tänka mig att dessa få procent kan vara avgörandenår det gäller att få slut på svartjobb eller atl stimulera lill extra arbete.Alltså kan det inte vara på den nivån som budgetministern är oroad av svartjobbm. De problemen måste ligga på en avsevärt högre nivå, hos andrainkomstgrupper. Sedan kan man konstatera att marginalskattesänkning förhöginkomsttagare har genomförts liksom en ändring av vissa regler för avdragmen att det viktigaste kvarstår, nämligen finansieringsfrågan. På den punktenhar det uttalats att marginalskattesänkningen skall avräknas i den kommandelönerörelsen, vilket innebär att det blir lönarbetarna som får betala kalaset. 47 KJELL-OLOFFELDT (s) replik: Del var väl ändå i enklaste laget, RolfWirtén, atl försöka krypa bakom Affärsvärlden när det gäller den panegyriskabeskrivningen av ekonomiska framtid. Om del bara var ett citat, varfördå ta upp kammarens tid med atl läsa långa stycken ur en tidning, när man självinte tror på vad som sägs? Men mina frågor gällde inte vad Affärsvärldenskriver utan vad som stod i egen proposition. Först stod det, att tack vare devalveringen och andraåtgärder skulle det skapas 40 000 nya jobb. har raktmotsatt uppfattning. Det stod i propositionen att inflationen kommeralt begränsas till 6 ä . I propositionen ansåg man det helt nödvändigt att göranågot ingrepp mot vinsterna för att skapa gynnsamma förutsättningarför avtalsrörelsen . Existerar det behovet inte längre? Av vilka skäl hardet behovet försvunnit? Kommer vinstutvecklingen all bli annorlunda , efteruppgörelsen med ? Jag kan förstå att budgetministem är helt besatt av kampen med om höginkomsttagarnas marginalskatter ochavdrag, men det vore på sin plats att regeringen - när nu för första gångenefter fyra limmars debatt någon från regeringen dyker upp - ägnade någotintresse ål sysselsättningen, inflationen och möjligheterna att stabiliseraekonomin . Del var del mina frågor gällde. Det andra som budgetministern möjligen kan kasta någotljus över är: Vad innebär uppgörelsen med om atl utgifterna skallskäras ned med 12 miljarder nästa budgetår? Vi gjorde flera försök underförmiddagen att få reda på från företrädare för regeringspartierna vaduppgörelsen innebär. De hade ingenting att säga. Det gick inte att få besked.Arbetet pågår, sägs det. Och arbetet pågår också i egetdepartement. Jag tycker alt del hör till anständigheten all riksdagenåtminstone får en aning om inriktningen av dessa nedskärningar. Skall de följamoderaternas uppläggning, dar tyngdpunkten ligger på de sociala utgifterna? Devill ta 5 miljarder, nästan hälften av de 12, på socialdepartementels område,2,5 miljarder från , 800 miljoner från biståndet och 400miljoner från livsmedelssubventionerna. Har ni inte så pass mycket mål i mun påregeringsbänkarna att ni kan tala om för oss om det är den inriktningen ellernågon annan inriktning som besparingarna skall ha, när ni nu har bundit er ochkräver av att den skall fatta beslut om alt genomföra dennavåldsamma nedskärning av statsutgifterna? Ni har, såvitt jag förstår, baranågra veckor på er alt åstadkomma ett program för dessa nedskärningar. 48LARS () replik; undrade varför det var såangelägel för oss moderater att få en marginalskattesäkning beslutad nu medsikte . Han menade att vi borde begripa atl det hela är myckelkänsligt under pågående avtalsperiod. Låt mig påminna om att del centrala löneavtalet mellan slöts . Dagen efter - den 3 februari-kom det ekonomiska handlingsprogrammet med sitt besked att marginalskatternaskulle sänkas lill för den helt dominerande gruppen löntagare, detta medbörjan 1982. Det beskedet bekräftades sedan i en proposition till ivåras, där detta i detalj upprepades och där budgetministern utlovade - hangick så långt som till all utlova - förslag till ommarginalskattesänkning 1982. Ännu i början av aprilbekämpade talesmän för budgetdeparlementet tanken pä en koppling till andraskattefrågor som skulle kunna försena reformen därför alt det, som man sade,var så angelägel med en marginalskattesänkning . Den sänkning som vi hade tänkt oss för varliten. Den uppgick inte till fullt en tredjedel av hela programmet, säger . Detta är riktigt. Men vi begär inte mer än att få genomföra den del avprogrammet som trepartiregeringen hade tänkt sätta in . säger; Närsocialdemokraterna sade nej till denna sänkning, steg av. Det ärväl ändå att vända upp och ned på verkligheten. Det är ju vi som står kvar,medan och andra ändrade uppfattning jämfört med månaderna tidigare.Det är vi som vill fullfölja intentionerna bakom regeringens ekonomiskahandlingsprogram . Har funderat över varför socialdemokraternaville stoppa en marginalskattesänkning 1982? Var det kanske inte av omtanke omlöneavtalet, utan för att man ville skjuta sänkningen lill andra sidan valet?Och omvänt; Har tänkt på vilken fördel det skulle ha varit, om vihade fullföljt trepartiregeringens intentioner och hade kunnat gå till val medförsta delen av en marginalskattereform bakom oss? 49 () replik; Qm inflationen i fortsättningen kommer altsluta på , vilket tråkigt nog inte är helt uteslutet, blirresultatet av den önskvärda och ganska omfattande marginalskattereformen istort sett elimineral . Qm man nu protesterar mot denföreslagna minskningen av inflations-skyddet, är detta enligt statssekreterareBengt "klassisk överbudspolitik". Det är beklagligt attRolf ställer sig bakom detta. 50Ekonomi- och budgetministern ; utförde här ett litetkonststycke genom att citera en ledare i . Han antydde därmedatt jag skulle ha gett carte för just den synpunkt som fördes fram iSvenska ledare. Del var inte så jag replikerade jag sade var att reallönesänkningar i kombination med den inflalionsskyddstekniksom gäller enligt lagen betyder en omfördelning till de högre inkomstskiktensförmån. Jag frågade om han anser detta vara rätt, eller omhan kan tänka sig all göra en justering på det sätt som tidigarehar varit med om att göra på grund av oljeprischocken. Denna fråga svarar inteKnut på - han glider bara ur greppet. Det är kanske också ett sättatt svara. Han kunde helt enkelt inte göra annat än att erkänna att det finnsgoda grunder att vara försiktigare med ett totalt inflationsskydd vidreallönesänkningar för löntagarna. Lagen om inflationsskydd ligger emellertid kvar. Och närvi kommer in len mer normal ekonomi, finns det, som jagsade tidigare, godamotiv för all slåss för att vi skall få ett sådant inflationsskydd ifortsättningen . Får jag sedan till bara göra ett påpekandemed anledning av hans kommentar till att vi menade att det fanns anledning altvara försiktig med marginalskattesänkningen 1982 därför alt man var mitt inne ien avtalsperiod. I promemorian från var det inte fråga om att sänkamarginalskatterna med en tredjedel, som sade, ulan bara med Det är just där som jag menar att dendåvarande trepartiregeringen gav bevis på att man ville starta försiktigt,utan att störa det avtal som då var slutet. Jag tror att del i och för sig varen klok hållning. Men än viktigare är ju att del i en sådan här betydelsefullskattefråga fattas beslut på bred parlamentarisk bas, och det är det som de tvåmittenpartierna har åstadkommit. Och det betyder mycket mer att säkra reformenbortom val, vilket inte hade gjort med sin modell. Jag undrar återigen om , som har haft tvåtalare i talarstolen efter det att jag var uppe senast, menade allvar med sittförslag att införa en avdragsbegränsning i enlighet med den modell somsocialdemokraterna, och nu har kommit överens om.Eller var det bara ett politiskt spel? Ni har alltså varit med om atl säga attvi skall gå in i förhandlingar, man skall förtursbehandla detta och vara redoatt lägga ett förslag i enlighet med denna modell. vill ni inte enskännas vid den. tar upp viktigare ting, nämligen denekonomiska politiken , och det är ju den vi borde ägna huvuddelen avdenna debatt åt. Han undrar hur vi från regeringens sida ser påinflationsutvecklingen. Låt mig börja med atl påpeka, alt deninflationsutveckling på som varit rådande under i stort sett det senasteåret har brutits av och att vi i nu ligger klart under prisökningarna iexempelvis den nordiska kretsen av länder. Det visar också att det som står idenna septemberproposition om inflationsutveckling på - inte , somKjell-Olof sade - ligger väl i harmoni med vad nuhar bedömt vara möjligt, dvs. Det är möjligt atl det blir någonprocentenhet högre, men vi ligger klart under den prisutveckling som har varitrådande . undrar också om man kan vidta någon annanåtgärd för att frysa vinsterna i företagen. Hun är orolig över att det finns enalltför stor vinst i den svenska industrin - man kan väl inte tolka honom påannat sätt. Om vi ser på hur utvecklingen har varit ,finner vi alt del då våren nettodriftvinst på ungefär25 % och alt vi 1977/78 varnere i . Trots att den sedan har ökat något upp mot 10-procentsnivån ärdet ändå ett myckel otillfredsställande resultat, om man skall tro på eninvesteringsaktivitet, att företagen skall ha en sådan soliditet atl de vågarsatsa på det sätt som man gjorde under de första decennierna avefterkrigstiden. Vi har alltså inte en övervinst, som man ibland brukarformulera sig, utan tvärtom ligger vinstnivån alltjämt i inledningen av1980-talet mycket lågt i det svenska näringslivet, dvs. i de bättrefallen. Detta är alltså inte något huvudproblem. Vi har ändå från regeringenssida varit beredda att ta upp frågan om att frysa vinster i de allra mestgivande företagen. Men när vi har fått en mycket massiv majoritet mot oss påden punkten, finns det inget annat atl göra än att avvakta utvecklingen i dettahänseende. säger atl vi har vikit på en rad punkterfrån septemberpaketel. Han har bara konkretiserat just denna fråga som han nuhar 1 övrigt vet jag inte riktigt vad han menaratl vi har lämnat åsido i förhållande till den proposition som regeringen harlevererat lill . tar också upp frågan om hur vi kommer allleva upp lill del sparmål som finns inskrivet i kompletleringspropositionenfrån och som vi också skrev in i ett brev mellan statsministern ochGösta med i stort sett samma formuleringar. Jag hävdar, Kjell-OlofFeldt, att det som har sagts i finansutskottets betänkande innebär att delfortfarande är 12-miljardersmålet som vi har framför oss. Del blir ett tungtjobb alt uppnå det, det är jag medveten om, men jag tnenar att det mot bakgrundav det stora budgetunderskottet är ett mål som är nödvändigt att sälla upp.Kvar finns ändå hänvisningarna till att man skall kunna göra en anpassning tillkonjunkturen och alt man också skall kunna se på hur inkomstsidan ser ut. Detär den saldoförbältring som vi kan åstadkomma i budgetpropositionen i januari1982 som är del centrala. Jag har noterat att den katalog med exempel påbudgetförstärkningar som moderata samlingspartiet har levererat i stortalltjämt är ofullständig, men där finns också förslag till inkomstförstärkningari form av en rad avgiftsbeläggningar och liknande ting. Det är naturligtvis nödvändigt att se på både utgiftssidanoch inkomstsidan. Men regeringens ambition är framför allt att komma tillrätta med utgiftssidan och få fart på inkomstsidan genom en offensiv ekonomiskpolitik. Jag hävdar alltfort atl i och med den förekommande samverkan avåtgärder i form av devalvering, räntesänkning, en momssänkning för atlupprätthålla den inhemska ekonomin och ett fortsatt angrepp på utgiftssidan ibudgeten, så har vi en ekonomisk offensiv på gång som kan ge de resultat somAffärsvärlden skisserade i den artikel som jag tidigare citerade. vice talmannen anmälde alt ochLars anhållit att till protokollet få antecknat alt de inte ägde rätttill ytterligare repliker. 51OLOF (): Det förhåller sig så här: För sedananmälde sig statsminister till debatten för att göra en s. k.sammanfattning. Pliktskyldigast anmälde också och jag oss för attinte skulle lämnas alldeles ensam och övergiven med sinsammanfattning. Därefter strök sig från talarlistan. Kvarstår då och jag, som håller plikten levande. Med hänsvn härtilltycker jag dock atl del är befogal att jag i någon mån begränsar minakommentarer och lämnar synpunkter på bara vissa frågor. ochErik har fullödigt klarlagt socialdemokratins politik, och Anna-GretaLeijon och andra följer upp i olika delar. Jag blev ganska skrämd när jag lyssnade lill ekonomi- ochbudgetministem, som lever i något slags drömmarnas skenvärld där regeringenbårs fram. bekransad av alla framgångar, och där vi kan se ljust på det mesta itillvaron. Han lyckades tala bra länge utan att, såvitt jag kundehöra, nämna att vi har inte mindre än 133 000 arbetslösa, varav 61 000 ärungdomar. Han framställde det, såvitt jag förstår, som en framgång att ha eninflationstakt på - plus någon procent. Det var en framgång.Framgångens ljus kring regeringen: . Men svarade inte påfrågan om vari de 40 000 nya jobben, som skulle skapas genom devalveringen, togvågen. 1 den text som vi nu har läst och som skall taställning till står det att del är fråga om ulgiflsnedskärningar pä 12 miljarderkronor. Då frågar vi; Vilka utgifter är det som skall skäras ner? Till dettasäger att det är inte fråga om utgiftsnedskärningar, ulan del ärfråga om saldoförbältring-ar. Men det är något helt annat än vad som står ifinansutskottets text. Där talas det om utgiftsnedskärningar - åtminstone trormoderaterna det. Jag skulle därför vilja fråga, för måste ju vela vadden röstar på: År det utgiftsnedskärningar på 12 miljarder, som ni lovar attgenomföra för alt få sitta kvar i regeringsställning, eller är delsaidoförbättringar? Jag skulle vilja ha ett svar på det. Jag tror att många avdem som skulle drabbas av utgiftsnedskärningar vill ha reda på det. Del här framgångsscenariol och det förlida jublet ochlovsängen, som stämde upp, ter sig särskilt oroande mot bakgrundenav det som faktiskt har hänt i landet. Den ekonomiska politiken arbetar med beståendeosäkerheter. Det är sällan en ekonomisk-politisk åtgärd slår hundraprocentigträtt eller hundraprocentigt fel. .Man brukar säga att effekten är i huvudsakpositiv eller i huvudsak negaliv. Men såvitt jag förstår har den borgerligaregeringen lyckats med en i detta sammanhang närmast unik prestation; man harpå lyckats få in, vad jag skulle vilja kalla, två hundraprocentare påden negativa sidan. Jag tänker på den kraftiga åtstramningen, framför alltmomshöjningen höst och räntehöjningen . När den dåvarande borgerliga regeringen höjde momsen möttedet ett kompakt motstånd - från arbetsmarknadens parter, näringslivsorganisationer,en lång rad ekonomer och den politiska oppositionen. Jag kan inte minnas attett regeringsförslag någonsin blivit så illa åtgånget. En i stort sett enigopinion av sakkunniga sade att en kraftig åtstramning av privat och offentligkonsumtion i en nedåtgående konjunktur skulle leda till arbetslöshet ochminskad produktion. Det skulle inte stärka näringslivet - tvärtom skulleföretag, särskilt mindre och medelstora företag, få problem ochproduktionskapacitet slås ut. Denna nedgång i den ekonomiska aktiviteten skullesamtidigt med en press uppåt på statsutgifterna för arbetsmarknads-ochnäringspolitiken sannolikt leda till att budgetunderskottet ökade. Regeringen däremot sade - den var offensiv den gångenockså - att momshöjningen skulle leda till framgång. Regeringen ansåg attmomshöjningen behövdes för att förhindra en väldig komsumtionsökning-det varen dramatisk försämring av ekonomin som plötsligt hade inträffat under sommaren- och för att stärka budgeten. ser vi resultaten av den förda politiken. Den omtaladekonsumtions-ökningen var det aldrig någon som märkte något av - den fanns jualdrig; det var ju rena påhittet. Arbetslösheten når nyarekordhöjder. Statsbudgeten har inte alls stärkts. Tvärtom fortsätter det statsfinansiellaförfallet. Jag tror att man då utgick från en budget med 56 miljarder iunderskott. Detta skulle förbättras genom en höjning av momsen. Så höjde manmomsen, och har vi ett budgetunderskott som snart närmar sig 80 miljarder.Underskottet blir 10 å 15 miljarder högre än vad regeringen räknade med. Itidningarna kunde man läsa att momshöjning-en möjligengav staten kompensation för inflationen. Men några nya inkomster blev det inte. Således kan vi sätta upp en stentavla, androm tillvarnagel; Den borgerliga regeringens momshöjning blev misslyckad. har vi facit i hand, och vet vi. Ingenting stämde avdet som förutsågs. Detta misslyckande överträffas möjligen av räntehöjningeni . Den borgerliga regeringen lyckades inte i finansplanen läggafram några handlingslinjer för den ekonomiska politiken, än mindre någraekonomisk-politiska åtgärder. Resultatet blev en kraftig spekulation motkronan. För att undvika en devalvering av kronan chockhöjde räntan. Denna räntehöjning fick snabbt förödande konsekvenser förinvesteringsbenägenheten, för många jordbrukare, egnahemsägare och andra.Likväl fick vi den devalvering som man skulle undvika. Således kan vi sälla upp en andra stentavla: Denborgerliga räntehöjningen blev misslyckad. Det är mot dessa verkligt rekorderliga misslyckanden somvi skall mäta dagens jubelsång. har , liksom många andra länder,haft betydande ekonomiska svårigheter. En huvuduppgift för den ekonomiskapolitiken är alt stabilisera den ekonomiska utvecklingen. Det gäller på långsikt i fråga om investeringar och balansering mot utlandet. En långsiktigpolitik av det slaget har försvårats av strukturomvandlingskriser i industrinoch en internationell lågkonjunktur, som de borgerliga partierna i och för siginte kan lastas för. Varje regering skulle på detta område ha haft storasvårigheter att brottas med - det skall erkännas.