prot · G509140 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är barnen, personalen ochföräldrarna som kommer i kläm i denna klappjakt på besparingar - och det är juegentligen inga besparingar, för som jag sade tidigare är det lönsamt medbarnomsorgen. Det behövs normer för kvaliteten i barnomsorgen, både närdet gäller gruppstorlek och personaltäthet och när det gäller ytstorlek. har det talats om behovet av en fastarepedagogisk målsättning inom förskolan, och det är bra. Också utskottet är, nuliksom förra gången denna fråga var uppe till behandling, inne på detta, menman avstyrker vpk-motionens krav på läroplan för barnomsorgen under hänvisningtill att den frågan redan är under arbete. Men efter vad jag har inhämtatarbetar med något slags ramförslag. Sedan är det meningen attkommunerna efter de olika ekonomiska och sociala förutsättningar som finnsskall fylla denna ram. Jag är rädd för att man med detta förslag kommer att fåolika pedagogiska målsättningar för barnomsorgen, framför allt när det gällerden praktiska verksamheten, om man inte från centralt håll ställer upp merfasta mål. Det kommer att bli stora kvalitetsskillnader, om det är denna sorts"läroplan" som förskolan skall få. Sedankan man ju också fråga sig, och det är en mycket berättigad fråga, hur detkommer att bli med det viktiga pedagogiska arbetet, när barngrupperna är förstora och personaltätheten för låg. vinklades frågan om barnomsorgen på ett annat sätt av ien debattartikel på ledarsidan i . pekade påatt den katastrofalt låga utbildningstakten inom barnomsorgen kommer att ledatill att många förskollärare och fritidspedagoger blir arbetslösa. Denprocentsats för arbetslösheten inom dessa yrkesgrupper som han nämnde var intelåg utan tvärtom väldigt hög. Dessa effekter kommer att kosta staten mångamiljoner kronor. Och han frågar om man då kan "tänka sig något merlämpligt område än förskola och fritidshem att satsa på? Efterfrågan är hög.Personalen finns färdigutbildad." Regeringensoch också politik när det gäller barnomsorgen innehåller mycket avgalenskap. Det är mycket som man inte förstår. Sammanfattningsvis kan man säga: Hundratusentals barn köar till barnomsorgen. Förmånga barn och för många kvinnor, främst, är detta en katastrofsituation elleren mycket besvärlig situation. Det är i det närmaste stopp i utbyggnaden. Kvaliteten håller på att försämras, när den istället behöver förbättras. Det finns en viss insikt om att det behövs enpedagogisk målsättning och att denna målsättning behöver mejslas ut och fåstruktur. Detser mörkt ut för barnomsorgen, hur man än vinklar problemen och går in idiskussionen. Vpk-motionens olika krav - de är ju mycket detaljerade -ärnödvändiga, och de måste tillgodoses för att man skall kunna bryta dentillbakagång som barnomsorgen befinner sig i och som jag tror kommer attstegras. De tendenser som man kan avläsa i kommunernas barnomsorgsplaner ochde förändringar som kommunerna planerar för att få ett bättre resursutnyttjande,som det heter, tyder på detta. Jag ber attfå yrka bifall till vpk-motion 674. Sedanskall jag gå över till att tala om bidragsförskott. I lagen om bidragsförskottgaranteras barnet underhåll från den förälder som inte är vårdnadshavare. Omhan eller hon inte kan betala underhåll går samhället in med ett s. k.bidragsförskott. Lagen gäller för alla ensamstående föräldrar till biologiskabarn. Den gäller också för en ensamstående förälder med utländsktmedborgarskap, om vederbörande vistats i landet. Men denna laggäller inte för de barn som adopterats av ensamstående föräldrar. I dettaavseende sker alltså en klar diskriminering av ensamstående adoptivföräldrar.Men om två adoptivföräldrar beslutar sig för att skiljas, då gäller lagen. Attinte bevilja ensamstående adoptivföräldrar bidragsförskott tycker jag måstebetraktas som ett absurt förhållande. Detfinns 300 ensamstående adoptivföräldrar i vårt land. De utgör bara 2-3 %c av debidragsberättigade föräldrarna. Det skulle alltså inte bli speciellt ekonomisktbetungande för samhället att bevilja dessa föräldrar bidragsförskott. Men fördessa adoptivföräldrar skulle det betyda ganska mycket. 3 protokoll1981/82:140-144 Ekonomisktstöd till barnfamiljer, m. m. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, ni. Bidragsförskottetuppgår f. n. till . per barn och månad. Beloppet är skattefritt. Det är förmodligen - man får i varje fall hoppas det -inte någon medveten illvilja från samhällets sida som har gjort attensamstående adopfivföräldrar går miste om denna förmån. Snarare är väl dettaett misstag, som det borde gå lätt att rätta till. Detta har alltså vpk föreslagit i en mofion. Utskottetavstyrker även denna motion och hänvisar till att ensamförälderkommittén skallöverväga bl. a. den här frågan. Men jag tycker inte att detta är någon garanti,och jag anser att borde kunna fatta detta beslut och ge dessaföräldrar det här bidraget. Så, herr talman, skall jag gå över till min tredje motion.Resten av de sex motioner från vårt håll som behandlas i detta betänkande frånsocialutskottet kommer att utveckla . Jag skall tala om familjekoloniverksamhet, som jag tyckerär en viktig fråga. Den har inte fått speciellt stor plats iutskottsbetänkandet, och det beklagar jag, eftersom detta, som sagt, är enväldigt viktig fråga. Vår semester styrs på samma sätt som vår övriga fritidväldigt mycket av olika kommersiella intressen. Frifids- och semesterindustrinhar expanderat mycket starkt under senare fid. Det behöver man inte leta eftertecken på. Man kan slå upp vilken dagstidning som helst för att kunnakonstatera detta. Vad som karakteriserar de vanligaste semesteralternativenär att de, särskilt för barnfamiljer, är kostsamma samt att de förstärkerisolering och privatisering av familjelivet. I stället för att ge utbyte i formav gemenskap, stimulerande upplevelser, akfivt och kulturellt innehåll lederkommersiaU-seringen av semester och fritid till en passiv konsumtion avförströelse och dyrbar prylkonsumfion. Särskilt lågavlönade och barnfamiljerlöper risk att knäcka sin ekonomi under pressen att tillgodose fritidsindustrinsmodenycker. Det finns - och det har vi diskuterat många gångertidigare - ett stort intresse för kollektivhusboende och andra kollekfivalösningar i bostadsområdena. Lika vikfigt som det är att skapa permanentakollekfiva boendeformer är det att utveckla alternativa semesterformer.Särskilt gäller detta för barnfamiljer. Det behövs alternativ, som är mindreinriktade på konsumtion och mer på att stärka familjegemenskapen tillsammansmed andra människor. Kollektiv familjesemester är ett sådant alternativ, somman prövat litet varstans. Men detta haltar på grund av kommunernas dåligaekonomi. Försöksverksamheten med familjekolonier visar på främsttre funktioner: Familjekoloninsom alternativ semestervistelse skild från den traditionella semestertypen ärett "lågprisalternativ" till kommersiella semesterformer. Familjekoloninsom ett försök att utveckla en annan samlevnadsform, som bygger på kollektivtansvarstagande i kontrast till den för många människor allt vanligare funkfionslösheten ochfrämlingskapet i samhället. Det kanske allra viktigaste är att man kan sefamiljekolonin som en förebyggande social verksamhet. Om den nyasocialtjänstlagen skall kunna förverkligas behövs realistiska och verksammametoder för att ge stöd dll människor som lever under pressande socialaförhållanden. Vistelse i ett familjekollektiv under semestertid har visat sigvara en möjlighet att sätta i gång en positiv utveckhng såväl på det personligasom på det sociala planet. Kollekdva semesterformer för familjer behövs för detförsta som alternafiv till det kommersiella semesterutbudet. För det andrabehövs de som alternafiv till den traditionella barnkoloniverksamheten ochsommarhemmen, som ju också håller på att tunnas ut. Vi läser i fidningarna omhur den här verksamheten naggas i kanten. För det tredje behövs dessa semesterformersom förebyggande social verksamhet och som stöd till barnfamiljer. Det finns därför, menar jag, all anledning att gestatsbidrag för den här verksamheten till kommunerna och också att låta denutredning som uttalade sig för med anledning av kulturutskottetsbetänkande /79:15 noggrannare utreda formerna för den här semesterformen,så att allt fler människor kan få tillfälle att delta. Med det yrkar jag bifall till motion 960, och om jagglömde det beträffande bidragsförskotten ber jag att få yrka bifall dll motion405. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. 45ANITA (): För oss socialdemokrater är barnens levnads-och uppväxtvillkor av stor betydelse. Utbyggnaden av barnomsorgen är en vikdgdel av dessa villkor- och framför allt utbyggnaden av dag- och fritidshem.Detta var också anledningen till att den socialdemokratiska regeringen 1975träffade en överenskommelse med om att under en femårsperiodbygga 100 000 daghemsplatser och 50 000 fritidshemsplatser. Samddigt höjdesstatsbidragen krafdgt, och syftet var att statens andel skulle motsvarapersonalkostnaderna. fastställde denna målsättning 1976 och antogockså en långsikdg målsättning om att utbyggnaden av barnomsorgen skulle ske såatt full behovstäckning skulle vara uppnådd 1985. Tyvärr har utbyggnaden av barnomsorgen inte skett i denomfattning som varit nödvändig för att den kortsiktiga målsättningen skalluppnås. Av de planerade 100 000 nya daghemsplatserna har tillkommit ca 70 000,och av de planerade 50 000 fritidshemsplatserna har tillkommit ca 30 000. Detinnebär att målsättning för daghem uppfylls dll ochförfriddshem dll . En av orsakerna dll att kommunerna minskat sin planeradeutbyggnad av dag- och fritidshem är regeringens direktiv om att kommunernaskall begränsa sin tillväxt till . Vi socialdemokrater har föreslagit enbegränsning av tillväxten till , för att kommunerna skall kunna klara avbarnomsorgen och långvården. En annan orsak är de övriga ekonomiska Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. åtstramningar som drabbat kommunerna inom olika områden avden kommunala verksamheten. fastslog emellertid attdet inte finns någon anledning till omprövning av målsättning om enutbyggnad av barnomsorgen till full behovstäckning. I socialutskottets betänkande sägs, att utskottet anseratt det bör utarbetas en plan för den fortsatta utbyggnaden av barnomsorgenfram till full behovstäckning. Planen, som också skall innefatta en bedömningav personalbehov och erforderliga utbildningsinsatser, liksom en utvärdering avolika instrument för att säkerställa att målet nås, bör tas fram efteröverläggningar med och skall föreläggas riksdagensnarast möjligt. Det har gått mer än sedan fattadedetta beslut, och ännu har inte socialministern tagit något initiativ tillöverläggningar med . Det är skrämmande att regeringen så nonchalerar ettriksdagsbeslut, och det är tragiskt för de 100 000 barn som står i kö för attfå en daghemsplats. Det är också oroande för alla dem som utbildar sig tillförskollärare, friddspedagoger och barnskötare att inte veta hur det kommer attbli med arbetet . Daghemmen är bra för barnen, dels för deras pedagogiskaoch fostrande roll till gemenskap och solidaritet mellan barnen, dels för attdet är viktigt för barnen att under den dd föräldrarna förvärvsarbetar ellerstuderar kunna få en omvårdnad och tillsyn under trygga förhållanden. Det ärockså viktigt för föräldrarna att veta att deras barn får bra omvårdnad underden tid de själva är på arbetet. Därför är en utbyggnad av barnomsorgen bra förbåde barnen och föräldrarna. En utbyggnad av barnomsorgen är också viktig föratt uppnå en ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Ett vårdnadsbidrag kan inte bli ett alternativ till enutbyggd barnomsorg, om man menar något med att alla skall ha rätt till ettarbete och om man vill att både män och kvinnor skall kunna delta iförvärvslivet. Riksdagsbeslutet om ett nytt statsbidragssystern, somfattades och som skall träda i kraft ,innebär ett enhetligt procentbidrag på till all barnomsorgsverksamhet.Systemet innebär bl. a. att även deltidsförskolor bhr bidragsberätdgade. Dettabeslut får till följd att en omfördelning av statsbidraget kommer att ske, frånkommuner som, i enlighet med överenskommelse mellan regeringen ochKommunförbundet, haft en krafdg utbyggnad av barnomsorgen till kommuner somhaft en svagare utbyggnad. Således straffas de kommuner som lojalt följtriksdagens beslut , medan de kommuner som nöjt sig med att ha denallmänna förskolan och en begränsad daghems- och fritidshemsverksamhet tjänarpå det nya statsbidraget. För många kommuner innebär det nya statsbidragssystemetett bortfall av betydande belopp. Därför finns det stor risk för att det nyastatsbidragssystemet, som kraffigt minskar bidraget till daghem ochfritidshem, får till följd att den fortsatta utbyggnaden av daghem ochfritidshem kommer att avsevärt fördröjas. Sammanlagt kommer dessa kommuner attförlora ca 300 milj. kr. Det är inteacceptabelt att införa ett system som får sådana ekonomiska konsekvenser, i allsynnerhet som kommunernas ekonomi redan är utsatt för mycket hårdapåfrestningar genom olika ingrepp från den borgerliga regeringen. Det nya statsbidraget har dock en förtjänst, nämhgen denfördel det är att övergå till ett procentbidrag. Ett sådant system har ocksåtillstyrkts av bl. Vi socialdemokrater föreslår i vår reservation 5 vid detbetänkande vi nu behandlar att regeringen efter överläggningar medKommunförbundet återkommer fill med ett nytt förslag till statsbidragefter följande riktlinjer. Bidraget bör utgå som ett procentbidrag till daghem,frifidshem, familjedaghem och öppna förskolor. De kostnader som skall ingå ibidragsunderlaget bör kunna utformas enligt de grunder som harbeslutat och som återfinns i proposifion 1980/81:205 och socialutskottetsbetänkande /82:1. Statens insats bör motsvara vad en fillämpning avhittills gällande regler medger. Vi socialdemokrater har också tidigare föreslagit att detskall finnas en särskild resurs för behovsorienterade insatser vid sidan av detgamla statsbidragssystemet. Med ett nytt statsbidragssystem enligt den modellvi föreslår bör kommunerna i större utsträckning än vad som hitfills skettkunna ta hänsyn fill de skiftande behov som finns vid olika daghem. Och viföreslår att man vid de föreslagna överläggningarna mellan regeringen ochKommunförbundet om ett nytt statsbidrag tar i beaktande det behov av särskildainsatser som kan finnas ute i kommunerna, så att detta inryms i det nyastatsbidragssystemet. Jag yrkar bifall till reservation nr 5. I reservafion nr 4 har vi föreslagit att skallbifalla vår motion 1981/82:406, yrkande 2, om 5 milj. kr. fill lokaltutvecklingsarbete inom förskolan. anslöt sig till vårt krav påen mer preciserad målsättning för arbetet i förskolan och att klarareriktlinjer utarbetas för vilket innehåll verksamheten skall ha. Förändringar i förskolans innehåll och arbetssätt kommeratt få konsekvenser för bl. a. personalen. Förskolans verksamhet påverkasockså av att har blivit ett invandrarland. Var sjunde invånare är avudändskt ursprung, och av dessa är mer än en tredjedel barn och ungdomar. Nära10 % av alla barn i är barn dll invandrare. Invandrarbarnen får oftasärskilda problem i förskolan på grund av språksvårigheter och skillnader isocial och kulturell bakgrund. En annan fråga som måste uppmärksammas är i vilken formföräldramed-verkan kan ske och hur denna skall komma med ipersonalutbildningen. Vi anser i likhet med att det därför ärviktigt att kommunerna stimuleras till att ett lokalt utvecklingsarbete kommeri gång. Kommunerna har inte själva resurser för att följa och dokumenterautvecklingsarbete i egna projekt. Men den erfarenhet som sprids via olika Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. praktiskaförsök har mycket stort värde för barnomsorgen. Och skall vi kunna uppnå en godbarnomsorg, är det viktigt att det lokala utvecklingsarbetet kommer i gång ochföljs upp och dokumenteras. Ett sådant här lokalt utvecklingsarbete får ocksåbetraktas som en vikdg utbildnings- och fortbildningsinsats för personalen. Vi anser att det är som skall hålla i detaktuella utvecklingsanslaget, då det är denna myndighet som på centralt hållger rikthnjer för förskolans verksamhet. Jag yrkar bifall till reservation nr 4 och till övrigasocialdemokratiska reservationer och i övrigt dll utskottets hemställan. 46GABRIEL (): Det råder stor enighet om de grundläggandeprinciperna för socialpolitiken i vårt land. Det gäller också familjepolitiken.Det kan man kanske inte tro efter att ha hört debatten , men jagmenar att de motsättningar som kommit till uttryck här i stor utsträckning fåranses befingade av det val som skall äga rum . Om man ser till utvecklingen , ochframför allt om man jämför situafionen med andra länder, tror jag att de flestaiakttagare håller med mig om att det har varit en anmärkningsvärt storförändring inom familjepolitiken och att den har skett iförhållandevis stor enighet. Man kan belysa utvecklingen och 1976-1982, omman vill ha två perioder att jämföra, en med socialdemokratisk regering och denandra med icke-socialistiska regeringar. Det är klart att det har varit skillnader iförutsättningar under de här två perioderna. Vi har inte längre den närmastautomatiska tillväxt av resurserna som vi fidigare hade. Vi vet att denoffentliga sektorn inte kan fortsätta att växa hur snabbt som helst, utan vi ärense om att man i de flesta fall måste kunna göra besparingar på ett område, omman skall kunna göra förbättringar på ett annat område. Men det är fortfarande så att den offentliga sektorn inteskärs ned - som man ibland får höra - utan den statliga verksamheten är i stortsett oförändrad, medan den kommunala kommer att öka med 1 å . Det ären något annan bild än den man får i den allmänna debatten. Det är också så att de sociala utgifternas del av vårasamlade resurser, alltså av bruttonationalprodukten, växer. var desociala utgifterna av nationalprodukten, 1976 var de och 1982 blir de29 %. Det är alltså en fortsatt ökning av den del av vårasamlade resurser som vi använder för sociala ändamål, för solidaritetsändamål.Det kan vara viktigt att påminna om det inför den debatt med ganska mångaöverord som vi kommer att få fr. o. m. nu och fram fill valet. Men vi kan alltså inte fortsätta med en sådan ökningstakti den offentliga sektorn som vi har haft, utan det kommer att ställas krav påpolitikerna att de, om de vill göra förbättringar som kostar pengar, ocksåmåste hitta besparingar som i stort sett motsvarar de förbättringarna. steg försteg nedbringa det underskott som vi har i offentliga utgifter jämfört med deoffentliga inkomsterna. Detta är grundläggande för oss alla. Det är givet attockså barnfamiljerna har intresse av att vi får balans i den svenska ekonomin,att vi får ned de offentliga underskotten och att vi får balans i vårautrikesaffärer. Men vi har också varit ense om att uttala att närresurserna är begränsade är det särskilt viktigt att de får en rättvisfördelning. Det är bl. a. det som har legat bakom att vi har genomfört ettsärskilt stöd fill flerbarnsfamiljerna det har visats att de har en särskiltsvår situation. Det är också det som har legat bakom att vi har varit överens omatt barnomsorgen och äldreomsorgen skall komma i första hand inom ramen för denbegränsade ökning som kan ske av den kommunala verksamheten. Det kan kanske vara befogat att påminna om utvecklingen avantalet platser inom barnomsorgen. Jag nöjer mig med daghemmen, eftersom de hardiskuterats mest. hade vi 33 000 daghemsplatser i . År 1976hade vi 81 000. Det är en ökning med 48 000 platser . har antalet platser ökat tillungefär 164 000. Det är en ökning med 83 000 platser. som vihaft icke-sociahstiska regeringar har alltså antalet daghemsplatser i landetökat med 83 000 mot 48 000 under den närmast föregående sexårsperioden. Ingen påstår att detta är enbart regeringarnas förtjänst -självfallet inte. Men det går inte att med dessa fakta som utgångspunkt tala omnedskärningar inom barnomsorgen, en tillbakagång, eller någonting liknande.Detta är regeringar som har satt barnomsorgens utbyggnad främst, liksom man hargjort ute i kommunerna. Ett uttryck för detta är att statsbidragen på fem århar ökat från 1,2 miljarder till 5,4 miljarder. Det är en ökning med fyra ochen halvgånger. Man kan tycka - vilket jag gör - att det hade varitönskvärt med en ännu snabbare ökning av antalet platser inom barnomsorgen,eftersom vi fortfarande har ofillfredsställda behov. Men det går inte attframställa en ökning av statsbidraget med somen åtstramning eller nedskärning. Det finns såvitt jag vet ingen annan sektor isvensk ekonomi eller svensk offentlig verksamhet som har ökat lika mycket. Detkan inte suddas ut med aldrig så många överord i valdebattens tecken. har vi fått ett nytt statsbidragssystem, och det kanockså vara viktigt att påminna om att detta statsbidragssystem har antagits iganska stor enighet. Det har varit oenighet pä i stort sett två punkter: denena gäller hur många procent av kostnaderna som kommunerna skall få täckta, ochden andra gäller om kostnaderna för deltidsgrupper skall inräknas ibidragsunderlaget. I övrigt - när det gäller själva övergången tillprocentbidrag och när det gäller grundtanken att kommunerna skall få störrefrihet att utforma verksamheten efter sin egen uppfattning - naturligtvis medsocialstyrelsen som tillsynsmyndighet liksom fidigare - rådde det mycket storenighet här i . Om jag fåruttrycka en förhoppning skulle det vara, att de som krifiserar Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. systemetkoncentrerar sig framför allt på den första punkten, hur många procent avkostnaderna som staten skall täcka, och inte inriktar sig på att åter läggadeltidsgrupperna utanför statsbidragssystemet. Om det i valet skulle bli en socialdemokratisk regering,hoppas jag att den inte kommer att känna sig bunden att ändra den sistapunkten. Man kommer då att finna att det blir svårt att motivera varför denbarnomsorgsverksamhet som riktar sig till sexåringar i delfidsgrupper - som viallmänt omfattar med mycket stort intresse och som är en vikfig del av barnenspedagogiska utveckling - inte skall få stöd. Det kommer också att bli svårt attavgränsa delfidsgrupper från andra grupper. Man tvingas då att återinföra enbyråkrati och detaljgranskning från den statliga myndighetens sida som ingen avoss egentligen vill ha. Däremot vill jag gärna säga, att om det nya statsbidragssystemeti prakfiken och i längden innebär en nedskärning av stödet till kommunerna, såfinns det anledning att justera statsbidragsprocenten. Enligt regeringensproposition utgick bidragsprocenten från en i stort sett oförändradkostnadsfördelning mellan stat och kommun. Blir den inte det, finns det skälför ett högre procenttal. Detta har också, kan jag nämna, folkpartietslandsmöte uttalat sig för. Jag tror att det är viktigt att vi som arbetar för ökadbarnomsorg är medvetna om två väsentliga önskemål som finns i kommunerna,framför allt hos dem som skall plocka fram pengarna till barnomsorgen. Det ena önskemålet är att resurserna skall användasbättre. Om man med bevarad kvalitet kan få in fler barn med samma resurser ärdet inget negativt, det är något positivt. Det är inte självklart att manförsämrar kvaliteten om man får in fler barn i barnomsorgen. Det beror på hurman organiserar arbetet. Jag ser det som en fråga om sohdaritet med dem somstår i kö och väntar på en daghemsplats, att man gör allvarliga ansträngningar.Jag vill återigen betona att när de fackliga företrädarna för personalen var iutskottet , svarade de ja på frågan om de var beredda att medverkatill en diskussion lokalt om hur man skall använda resurserna på bästa sätt,hur man skall utnyttja personal och lokaler så att man får med så många barnsom möjligt med bevarad kvalitet. Det andra önskemålet är att man skall göra allvarligaansträngningar för att dra in föräldrarna i verksamheten. Det är inte orimligt attden som får förmånen av en daghemsplats också ägnar åt praktisktarbete i detta daghem.