prot · G50931 · 1981-12-31 00:00:00 — Och när enmyckel måttlig begränsning av importen faktiskt skulle innebära rätt storarelafiva fördelar för inhemsk produktion, då kan också en principiellfrihandelsvän förorda den. Jag vill därför fråga handelsministern mer konkret i dennasak: År handelsministern t. ex. beredd att införa kvalitetsprövning ochkvalitetsmärkning? Det är en av de åtgärder som. vad jag förstår, kan begränsaimporten på ett rimligt och försvarbart sätt. Det är en åtgärd som skulle gynnaockså konsumenterna. Den skulle enbart rikta sig mot de delar av det utländskasortimentet som är direkt undermåliga. Vi vet ju att kläder och andra textilier har förändrats.Teknologin har gynnat kortfibrig bomull och dess bearbetning, glesa material avbåde natur-och syntettyp. Stora delar av lågprisimporten består av produktersom drivit detta till del orimliga. Med detta är inte sagt att det inte ocksåfinns import som ligger på en mycket hög kvalitativ nivå. Här, menar vi, finns utrymme för alternativ, för bättreprodukter, för produkter som i pris ligger något högre än lågprisvarorna mensom varar och i realiteten är billigare. Varje människa som handlat barnkläder vet hur en del avdel utländska sortimentet lar sig ut; billiga produkter med klent basmaterialoch dåligt utförande, överfärgade överappreterade plagg, som inte hållerfärgen, som snabbt blir sladdriga, stillösa och slitna. Det finns inget skäl attlåta sådant luras på konsumenterna. Vi har motsvarande situation när det gällerdelar av sortimentet i fråga om t. ex. handdukar, arbetskläder, vinterkläder.Och jag frågar: Skall den nationella produktionen förödas för att hålla importav detta slag i gång? Är inte kvalitetskravet både rimligt och brådskande? I en rad textildebatter i har andra sidor avdetta problem uppmärksammats. har visat hur vissa varukedjorstyr sina inköp mot import helt medvetet. De uppmuntrar och befordrar självatill förläggande av produktion utomlands. Deras prispolitik förvrider konkurrensen.Vad har gjorts åt detta? Ingenting, såvitt jag vet. Min fråga blir; Vad avserregeringen att göra, och varför har man varit så passiv inför dessaganska välkända problem? Jag går så över till det kanske för dagen mest brännandeproblemet inom svensk lekoproduklion och tekopolilik - den statligaföretagspolitiken och Egentligen är jag ytterst förvånad över att ministern intealls berör den frågan - hade jag varit i ställe, skulle jag nästanha skämts för att så gå förbi den. Men det finns tid att ta upp den i debatten,som jag påpekade. är ny som minister. Den statligaföretagspolitiken på tekoområdet har en lång utvecklingshistoria, för vilkenhan naturligtvis inte är ansvarig. Men för vad som sker i detaktuella läget har han ett ansvar, och det är såvitt jag förstår ganskaallvarliga ting. Hela den statliga företagspolitiken på lekoområdetillustrerar det jag har sagt. Utvecklingen är inte vållad av en fri,anonym och konkurrenspräglad marknads spontana förändringar. Den är en styrd,medveten process. Den framstår alltmer som ett gigantiskt försök att mjölkaskattebetalarna på pengar för att slussa över dem i det privatatextilkapitalets kassor. Textilkapitalet låter staten köpa ut sig, de statligaföretagen, regeringen och överstyrelsen för ekonomiskt försvar- allt detta ärinblandat i en oöverskådlig sörja, där den privata ekonomiska spekulationen fårhärja utan någon som helst offentlig insyn och samhällelig kontroll. Dennaprocess går så långt, att den både i förvaltning, i seriöst affärsliv ochhos ansvariga kommunala instanser i tekoregionerna helt undergräver förtroendetför det statliga handlandet. Ursprunget till denna process är, som nämnts, gammalt. Detbörjade redan under den socialdemokratiska regeringens tid. Det närde sig avsocialdemokratins felaktiga tes att avskedade textilarbetare kunde och bordefinna arbete på annat sätt. Det visade sig nu vara en illusion - utslagningenav stora grupper tekoarbetare var påtaglig . Överflyttningsteorinhade trögheter som gjorde att den inte stämde när den prövades i praktiken. Men om det fanns en god vilja från början i fråga om destatliga satsningarna på tekoområdet blev det snart nog så att illusionernafick ge plats för den kalla cynismen, när den dåvarande industriministerninledde den tvivelaktiga affären med i början av 1970-lalet. Med 45miljoner i köpeskilling, med 45 miljoner i stöd. med maskiner och byggnaderbetalda av staten skulle man spela upp ett lokaliseringspolitiskt spel för attvinna valet i . Man köpte ut tekokapitalet, man lätskattebetalarna stå för kostnaderna för uttjänta maskiner, och den orimligaöverbetalningen hamnade slutligen hos de investmentbolag dit tekokapiialislernasedan drog sig tillbaka. Och denna rullning har fortsatt. En halv miljard kronorsatte staten allt som allt in i det som är Eiserkoncernen, i det som skall fullständigt raseras, varigenom ytterligare 800 texfilarbetare kastasut i arbetslöshet. Min fråga är; Vad är det för textilpolitik? Vad är det somegentligen har hänt i denna process? Vart har de 500 miljonerna tagit vägen? Vad är det för dispositioner som har gjort att en vinst på38 miljoner 1974 plötsligt kunde förbytas i en bokföringsmässig förlust på 11miljoner? Varför är de forna privata textilbaronerna så kapitalstarkai dag. de som klagat över hur pressad deras bransch var? Var har de fått depengar från som de nu kananwända för penning- och aktieplaceringar? Varför fick förre chefen för ett privat vederlag påmånga miljoner? Varför reddes den saken aldrig ut av myndigheterna? Hur kunde ett företag i låta enperson i chefsställning få lägga ut 2,8 miljoner på meningslösa konsultarvoden? Vart tog de senaste 190 miljonerna vägen? Hur många är detegentligen som håller på att mjölka den statliga textilindustrin för sina egnasyften, som utnyttjar tekokrisen till att sko sig själva? Det är frågor som enhandelsminister och regering måste söka svar på. De fackliga organisationerna inom Eiser har i ett samfälltbrev krävt att Eiserledningen skall avgå. De vill veta vart pengarna har tagitvägen. De vill veta varför man omorganiserade och sedan, utan att ens utvärderaomorganisationen, omorganiserade på nytt. Och textilarbetarna vill också veta från sina egnaförtroendevalda vad de har gjort i denna sak. De vill veta vad deras egenförbundsordförande, som sitter i , anser om deras krav. De villveta varför den socialdemokratiska riksdagsledamoten , som ocksåsitter i , inte reserverade sig mot beslutet att kasta ut 800anställda. kan svara dem här från tribun, om honvill. Både textilarbetarna och allmänheten har all rätt att få veta. varförinte styrelsen i Eiser reagerat mot koncernchefens manövrer. De vill ocksåveta, vad styrelsen har att säga om de manipulationer som sker och de ryktensom går. Och de vill naturligtvis veta, vad ansvariga statsråd, herrar Molinoch Äsling, har att säga i saken. Det är hög tid att man nu undersöker var ansvaret liggerför denna förödelsens politik. Det går inte att hänvisa till marknadensförändringar -det gäller helt andra ting. Det gäller att undersöka vad somegentligen var motiven bakom den nuvarande statliga lekopolitiken. Var det attslussa över pengar till privatintressena, att i tysthet gå in för avveckling avsvensk tekoproduktion, att med felaktiga informationer hålla de anställda iillusion medan man planerade detta, för att sedan rikta slaget mot dem? Denfrågan måste finna ett svar. Det är bl. ansvar att ettsanningsenligt svar på den frågan kommer fram. Det är också dags att fråga om inte skattemyndigheterna iÄlvsborgs län bör göra en omprioritering av sina resurser för att gå inoch undersöka vad som hänt i Eiser. Det är hög tid att undersöka vad som liggerbakom alla rykten och upplysningar som cirkulerar om vad Eiser gjort med pengaroch resurser och hur företaget tillvaratagit statens och textilarbetarkårensintressen. Jag har här i min hand ett band, på vilket journalistervid Radio återgivit ett samtal mellan två affärsmän i branschen. Isamtalet refereras till att Eiser till grova underpriser och utan att haunderlag i order dumpat stora mängder kläder på marknaden. Där refereras tillalt privata uppköpare har kontakter med enskilda tjänstemän på Eiser, somsäljer vid sidan om; det nämns t. o. m. att de av köparna erhåller särskiltvederlag för detta. bandsändes i lokalradion . Jag är inte den förste som tar uppdessa saker. Här är alltså en bild av ett ekonomiskt och moralisktsönderfall, som inte får förbigås. Vad ligger bakom sådana uppgifter ochrykten? Det måste redas ut. Jag vill fråga ; Kommer regeringensnarast att föranstalta om utredning rörande förhållandena inom ? Men det räcker dess värre inte med att sönderfallet görsig gällande inom Eiser. Det är fullt av s. k. "affärer" i denna märkligabransch, där spekulanter och multibolag drivit sitt spel på skattebetalares,konsumenters och textilarbetares bekostnad. Vi har Holma-affären. Vad var det för manövrer som leddetill Holmas nedläggning? Vilken roll spelade överstyrelsen för ekonomisktförsvar i den omgången? Facket på Holma skrev till industriminister den2 april - men väntar fortfarande på svar. Vi har rapporten från rörandeöverstyrelsen för ekonomiskt försvar och de allmänna förhållandena där. Viväntar på vad regeringen ämnar göra med anledning av denna rapport.Överstyrelsen är ju i hög grad engagerad i verksamhet som berör tekoproduktionoch tekoföretag. Är det inte att göra en ordentlig genomgång avdetta, att se hur stödpengarna används, vad som gjorts med dem, huröverstyrelsen själv redovisat och kontrollerat? Det är en rak fråga till BjörnMolin eftersom den saken direkt ligger under hans statsrådsansvar. , som är ordförande i fabriksklubb,har skrivit till i den här saken. Han har fått ett ytterstknapphändigt svar, som enbart går ut på att statsrådet har fullt förtroende förÖEF;s kompetens. Jag vill uttrycka min förvåning över att ett statsråd kange ett så svepande omdöme efter vad som framkommit i det rikhaUiga materialetfrån . Och jag vill - i all vänlighet - varna att lojalisera sig så oreflekterat med honom underställda myndigheter. Minpersonliga prognos är nämligen i all anspråklöshet att när den bubbla som heteröverstyrelsen för ekonomiskt försvar en gång spricker - och det lär inte dröjalänge - då kan det vara obehagligt för den som så självklart gått i bräschenoch menat att allt var i sin ordning. Sammanfattningsvis,herr talman: Det är nu äntligen tid att få alla papper på bordet och fåveta sanningen om den statliga tekopolitiken. Det är nödvändigt för att denpolitiska atmosfären ska kunna rensas. Det är nödvändigt för att rädda vad somännu räddas kan av svensk tekotillverkning. Om som handelsministeragerar kraftfullt, klarläggande och nyskapande i denna sak - då kommer han attnämnas med respekt även bland politiska motståndare. Men om han reagerar medatt bidra till döljandet av de verkliga förhållandena och till fortsättandet avförödelsens politik - då sätter han också sitt personliga anseende på spel. Tiden för svensk tekoindustri är ännu inte ute. Det är tidockså för de ledande socialdemokrater som medagerat i detta bedrövliga spel attändra 2 protokoll 1981/82:31-33 Detgår inte att sitta på två stolar längre. Ni måste inse att man inte kan hållasig väl både med privatkapitalet och med de arbetande. Ta nu äntligen ställningtill försvar för tekoarbetarna. De behöver allt stödde kan få i det här svåraläget. Bara enigheten kan nu rädda det som återstår. 13 (): Jag ber att få tacka för svaret på mininterpellation, även om jag tvingas konstatera att min fråga är obesvarad. Denborde emellertid ha besvarats av industriministern, eftersom den konkretafrågan gäller de stora varslen inom den statliga tekokoncernen. I det fallethar staten ägaransvaret och utmärkta möjligheter att ta sitt sociala ansvar,som ett företag bör göra. Tyvärr är situationen den att frånvaron av aktivalekopolitiska åtgärder har urholkat grunden för i stort sett hela branschen. Dådrabbas både privata och statliga tekoföretag. I denna situation krävs att detansvariga statsrådet ger svar på frågan om ägaren, staten, är beredd altfullfölja moderniseringen av produktionsapparaten och göra de investeringar iprodukt- och marknadsutveckling som de anställda gång på gång har krävt.Uteblir dessa åtgärder har alla hittillsvarande satsningar under åren 1978-1981varit förgäves. Jag vill därför fråga handelsministern om han åindustriministerns vägnar kan svara på de anställdas fråga; Ämnar staten tasitt ägaransvar? Denna fråga är avgörande inte bara för utanockså för landets hela tekobransch - maskinleverantörer, maskinfabrikanter ochmånga andra orters sysselsättning. Åslingdoktrinen går ut på att företagen skall ta sittsociala ansvar. Min andra fråga är därför: Kan den avveckling som jag har nämntgenomföras i socialt acceptabla former, när ytterligare 700 personer friställspå en ort där det redan finns 2 500 arbetslösa, där tidigare 4 200 har varslatsi länet, där 1 600 har varslats inom tekobransehen i länet, där antaletkvarstående lediga platser i tillverkningsindustrin var endast 86 ochdär det endast fanns 5 lediga jobb inom lekoindustrin? Härefter tänker jag något kommenterainterpellationssvaret, även om del till en väldigt liten del gav svar på minfråga. Handelsmininstern konstaterar att det saknasförutsättningar för att 30-procentsmålet skall kunna uppfyllas. Det är klartalt förutsättningarna saknas, om man inte har vidtagit några åtgärder för attuppnå det. Detta är bara ett kort konstaterande. Handelsministern pekar på att överstyrelsen för ekonomisktförsvar, , statens industriverk och lekodelegationen ihöst har lämnat sina rapporter och att de bereds inom . Därfinns en rad konkreta krav, som också har ställts vid tidigare tillfällen. Ochdet är verkligen att man övergår till handling. Men det finns ocksåvissa bitar i rapporterna som man kan ställa sig frågande inför. Den statligatekodelegationen krävde att regeringen skulle ge tilläggsdirektiv.Ännu väntar delegationen på dessa direktiv, om jag är rätt informerad. Dessutomsaknar delegationen en chef. I press och övriga massmedia har det Nr 31 förekommit uppgifter om att hela delegationen skall läggas ned. Delta är Torsdapen den ytterst oroande. Det somkanske kommer närmast ett svar på min fråga är det stycke där handelsministernpekar på att länsarbetsnämnden i har fåll 94miljoner i bidrag för beredskapsarbeten. Det stämmer, men man skall nog dåockså titta litet grand på de föregående åren. 1978/79 fick länsarbetsnämnden165 miljoner. 1979/80 var motvarande belopp 100 miljoner och /81 vardet 75 miljoner. Visserligen görs det nu en uppräkning i jämförelse medföregående år , men man måste ju sätta detta i relation till den ökningav arbetslösheten som har skett och också se på vadvarslen innebär . Jag kan tala om att i kommun har den katastrofalasituationen resulterat i att kommunen måste satsa av egna pengar. Vidkommunfull-mäkfiges sammanträde kommer man att fatta beslut omett paket på 35 miljoner, där kommunen får satsa 15 miljoner av egna pengar. Jag vädjar till handelsministernatt åtminstone göra ett försök att svara på mina frågor. Låt mig först stryka under att tekobranschensedan lång tid har haft strukturproblem. Det är en utveckling som har pågått i20 år. Antalet arbetstillfällen som har försvunnit är betydande, ca 27 000under en . Bortfallet av arbetstillfällen harvarit relativt sett mindre. Det är klart att de långsiktiga problemen i branschen sammanhängermed de svårigheter som det höga kostnadsläget har skapat för den svenskatekoindustrin. som man alltså kan konstatera att tekoproblemen inteär nya, är det klart att de akuta svårigheter som den här industrigrenenupplever mera hänger samman med den minskning av den privata efterfrågan som vihar haft än med de mera långsiktiga kostnadsproblemen. Vi har haft en nedgång av efterfrågan på totalt settmellan 2 och . Vi vet också att minskningen av efterfrågan har slagit hårdarepå tekobranschen. Det tar sig då uttryck i både en minskad avsättning avprodukter från den svenska tekoindustrin och en minskad försäljning av tillSverige importerade textilier. Bara detta illustrerar ju att man självfallet inte löserde problem som är skapade av en minskad efterfrågan 1981 genom åtgärder riktademot importen. Hörnpelarna också när det gäller att ta itu med tekosproblem är naturligtvis i stället huvudingredienserna i regeringens ekonomiskapolitik. Den devalvering som genomfördes bidrar till att förbättrakonkurrenskraften för den inhemska tekoindustrin, likaså momssänkningen somriksdagen beslöt om och som trädde i kraft . Jag vill alltså på nytt stryka under att det ärregeringens ekonomiska politik som i första hand bör bidra till att förbättraockså tekoindustrins läge. har vi sagt att vi är medvetna om att strukturomvandlingeninom tekoindustrin kan skapa så betydande problem att man inte helt och hålletkan förlita sig på regeringens ekonomiska politik. Det är också uppenbart attdet med hänsyn till tekoindustrins koncentration till en region i landet ärnödvändigt att vidta speciella åtgärder för den regionen. Jag nämnde i mittinterpellationssvar att arbetsmarknadspolitiska resurser salsats och satsas påden här regionen. Jag tycker emellertid inte att det var rättvist av LahjaExner att tala om frånvaron av tekopolitiska åtgärder. Jag vill först påminnaom att vi har det s. k. äldrestödet, som ju är betingat av den speciellaåldersstrukturen bland de anställda inom tekoindustrin och som väl avtekoindustrin allmänt omvittnas ha en positiv effekt för produktionen ochsysselsättningen i den här branchen. Vi har därför sagt oss, sedan vi sett attden rätt betydande nedgången i efterfrågan här hemma leder till attstrukturproblemen nu förvärras, att vi skall säkerställa att äldrestödet underdetta budgetår utgår på avsett sätt och vidare att vi inte skall genomföra denaviserade nedtrapp-ningen av äldrestödet för /83. Det innebär dåett stöd via statsbudgeten på 320 milj. kr. Därtill kommer attvi över industridepartementets anslag ger stöd till tekoindustrin förexportansträngningar, marknadsföring och en del annat. Vidare ger vi avförsörjningsberedskapsskäl via överstyrelsen för ekonomiskt försvar stöd iform av lån och bidrag för att en viss produktion skall kunna upprätthållasinom landet. Sammantaget kostar de tekopolitiska åtgärderna 400-500milj. Jag tycker inte alt det ger underlag för att säga attregeringen inte vidtar några tekopolitiska åtgärder. När det gäller målsättningen för tekopolitiken vill jagförst stryka underart vi upprätthåller de beredskapsmål som harangett. Jag vill i detta sammanhang påminna om att vi exporteradetextilprodukter för . Om man lägger samman det med denavsättning på den inhemska marknaden av svenska produkter som vi har, så kommerman fram till att vi har en produktionskapacitet i som kan utnyttjas ien avspärrningssituation och som ligger av den inhemska konsumtionenfrån föregående år. Emellertid har vi haft en minskning , och viskall därför kanske inte knyta an till den faktiska konsumtionen . Sä långt menar jag att det är viktigt att man gör upp enmålsättning och att man anvisar åtgärder som säkerställer att ett beredskapsmåli fråga om textilprodukter kan upprätthållas. Det är svårare att upprätthållaen målsättning som säger att man i normala fall via politiska åtgärder skallsäkerställa att människors konsumtion av tekoprodukter till gällersvensktillverkade produkter. Jag har sagt, och jag vill gärna upprepadet här i kammaren, att jag anser alt det inte finns några instrument tillgängligaför att säkerställa det målet. Det vore intressant att höra om någon av minameddebattörer här kan peka på sådana. Det är nämligen, , inte alls på det viset attde många och i sig värdefulla förslag som vi har fått från branschen, frånBeklädnadsarbetareförbundet och från tekodelegationen i olika sammanhang kansäkerställa att konsumenternas val av kläder ute i butikerna till kommeratt gälla svensktillverkade varor. Jag kan - och det är möjligt att jag därvidlag står imotsatsställning till - inte tänka mig att genom lagstiftningreglera konsumenternas val i den meningen att konsumenten skall vara skyldigatt till förse sig med svensktillverkade kläder. Jag förstår heller inte hur man skulle kunna styrahandeln. Om det visade sig , säg oktober eller november, atthandeln hade sålt för stor andel importerade kläder, skulle man då förbjudadetaljhandeln att sälja importerade kläder och bara tillåta försäljning avsvensktillverkade kläder ? Med detta vill jag illustrera vad jagsade i mitt interpellationssvar, nämligen alt det saknas förutsättningar attuppnå det målet. Får jag i det sammanhanget tillägga att vi för ca 14 dagarsedan i regi hade en värdefull överläggning mellanföreträdare för branschen, för de anställda och för detaljhandeln, där vi diskuteradeolika åtgärder för att förbättra samarbetet mellan branschen och handeln ochdärmed öka avsättningen inom landet av svensktillverkade produkter. Jag troratt den typen av överläggningar i någon mån kan bidra till att öka avsättningenav svenska produkter. Jag har alltså preliminärt ställt mig positiv till ettutredningsförslag om s. k. ursprungsmärkning, som skulle göra det möjligt förkonsumenterna att med säkerhet fastställa om de produkter de har att väljamellan är svensktillverkade eller importerade. Jag förstår, herr talman, att min taletid är ute, så jagfår återkomma . 15JÖRN (vpk); Jag tycker inte att skall raljeramed konsumenternas val, för då är han ute i en diskussion som teoretiskt ochpraktiskt är ohållbar för honom. Det är här inte meningen att säga tillmänniskor, att nu får ni inte köpa det eller det. Det är nämligen inte så attkonsumenternas val är fritt eller att konsumenternas fria val styrproduktionen. Jag vet inte om det någonsin varit på det sättet, men det är ivår tid i varje fall en illusion. Vi har en i oerhört hög grad styrdproduktion, styrd tillverkning, styrd förflyttning av tekoindustri ochtekokapital hit och dit. Konsumenternas fria val är verkligen en illusion. Konsumenterna har visserligen ett val, men detta är heltoch hållet begränsat till vad textilindustrin, varukedjorna och denmultinationella industrin behagar tillhandahålla. Vi vet att de tillhandahålleren rad undermåliga produkter. På en rad andra områden har vi som en allmänetiskprincip, som ibland också har stöd i bestämmelser, att man inte får bjuda ut varor somter sig hur som helst. Med hänsyn till hur en del - jag säger en del -av detutländska sortimentet ser ut, tycker jag det är fullständigt logiskt ochprakdskt genomförbart med en kvalitetsprövning, att med bestämdakvalitetsregler förhindra att detta sortiment kommer in på den svenskamarknaden: Jag skulle vilja veta hur handelsministern ställer sigtill just denna del. Det är en typ av begränsningar som är rationellt försvarbaräven utåt - man vill inte ha varor av vilka typer som helst, av hur dåligkvalitet som helst. Därtill vet vi att även rätt begränsade utrymmen som kanvinnas för en inhemsk produktion är betydelsefulla. För den inhemskaproduktionen betyder de procentuellt mycket mer än det bortfall derepresenterar för importen utifrån. Det finns ju ingen anledning för en interpellant attbestrida de allmänna sanningar rörande branschens problem som i sinreplik ger uttryck för. Det är ingen som hävdar, eller skulle viljahävda, att den svenska tekoindustrin till sin omfattning och sinsysselsättningsgrad skulle vara vad den var ; vi vet ju attnågonting sådant skulle vara orimligt. Men de problem jag tog upp var delvis avannan natur, och jag hoppas att , när han har mer tid till sittförfogande i nästa replik, vill återkomma till dem. När en bransch håller på att trängas fillbaka så hårt somhar skett med tekobranschen vet vi att det i branschen alltid uppträder vissaallmänna fenomen som har att göra med tendenser till sönderfall. När detprivata kapitalet håller på att fly från en bransch använder kapitalägarna sigvidare av metoder som gör denna flykt så profitabel för sig som möjligt.