prot · G50938 · 1981-12-31 00:00:00 — I svaret säger industriministern bl. a. att problemen medövertaligheten måste lösas med arbetsmarknadspolitik och regionalpolitiskainsatser. Det är i sig ett standardsvar här i kammaren när del gällerinsatser för näringslivet i . Verkligheten är ju i stället attregeringen håller på och avrustar dessa möjligheter genom mindre insatser tillarbetsmarknadspolitiken. AMS får allt mindre medel fill sitt förfogande, ochså sent som beslutade kammarens borgerliga majoritet, ienlighet med regeringens förslag, alt slopa transportstödet på järn- ochstålvaror - ett beslut som ställer järnverket i i en alltmer försämradsituation. Sedan säger industriministern att man, enligt hans mening,i stället borde diskutera om de förutsättningar som ;s strukturplan byggdepå har förändrats och om de vidtagna åtgärderna mot denna bakgrund varlämpliga. Han säger också att det är varje företags skyldighet att anpassa sinverksamhet till förändringarna i omvärlden. Dessutom påstår han att denbestämda huvudinriktningen ligger fast och alt befäster sin ställning sommetallurgiskt centrum. Inte minst det sistnämnda är ett märkligt svar. Ord somutveckling och avveckling tycks få en helt annan innebörd än vad vitraditionellt är vana vid. , då järnverket i konlinueriiglhar utarmats på ca 1 000 arbetstillfällen, har industriminister sagt attverket utvecklas till ett metallurgiskt centrum. , då industriminister under på en ny plan som innebär att halva den metallurgiska kapacitetenställs i malpåse och närmare 800 anställda riskerar avsked, kallarindustriministern detta för att befäster sin ställning som metallurgisktcentrum. Jag skall inte falla för frestelsen all spekulera i vilket ordvalstatsrådet skulle göra vid en beskrivning av utvecklingen i mot delmetallurgiska central, om avrustningen tillåts fortsätta och nya planer stopparden sista masugnen. Men det djupt tragiska i denna avrustning av Europasmodernaste metallurgiska anläggning är att den sker i en situation då vi gårmot en mycket allvarlig skrotbrisl i landet - en utveckling som regeringensutredare förutsåg redan i en utredning som överlämnades . Tydligenlitar inte regeringen på sina egna utredare. I utredningens förslag ingick attSSAB skulle leverera stålämnen till övrig svensk stålindustri. Att den svenskastålindustrin klarat skrolfrågan beror i huvudsak på den extrema Men kommerskrotefterfrågan att fördubblas och bristen alt bli akut. Att situationen ärallvarlig konstaterar bl. a. SKF. Och jag citerar några rader ur tidningen internt: "Råvaruförsörjningen till svensk stålindustri är ettindustripolitiskt problem som bl a kan komma att innehålla frågan om vi skallsalsa på handelsstål eller specialstål i en situation där råvaran inte räckertill båda. Åtgärder kan vidtagas så att råvaran räcker fill alla, men dessaåtgärder kräver beslut. Regeringen kommer förr eller senare att tvingas ta sittansvar som största tillverkaren - ägaren i svensk stålindustri och dessutomansvarig för industripolitiken i ," Jag tycker att det finns anledning att industriministernförtydligar sig och talar om hur han vill ha del på detta område. Är regeringennu äntligen beredd att fatta beslut i dessa frågor, eller skall låtgåpolitikenoch utarmningen av svensk stålindustri tillåtas fortsätta? Att vi har klarat skrotförsörjningen och har kunnatimportera beror i huvudsak på lågkonjunkturen i . Svårighetenatt finna bra kvalitet på skrotet har ökat markant. Man räknar också med alt enfördubbling av importen kommer att krävas . Därmed skulle denimportkvantitet som är realistisk för landet passeras. Behovet beräknas vidarebli närmare 600 000 lon . Man bör komma ihåg alt om denna bristuppslår - och det kommer den med all sannolikhet alt göra -pressas självfalletskrotpriserna uppåt i allt snabbare takt. Med dagens priser och kostnader motsvarar en import av ett importvärde på ca 400 milj. kr. Om motsvarande mängd råstål skullebaseras på inhemsk malm och inhemsk befintlig råstålkapacitet, skulle detbetyda en malmförsäljning på ca 200 milj. kr. och ett förädlingsvärde av råståli på ca 400 milj. kr., då enbart räknat som rörlig kostnad. Anläggningarnafinns ju redan där - för att inte tala om alla de arbetstillfällen detta skullebevara. Det finns därför anledning att fråga industriministern; Hur kan Sverigeha råd all inte sälla fart på den metallurgiska kapacitet som finns inomlandet, som betraktas som modernaste och effektivaste? Ett annat exempel på hur hanteringen av ;sstrukturplan har varit är avsaknaden av upprustning av en del avvalsverksutrustningen. Jag tänker närmast på finvalsverket i . I planen ingår att verket skall upprustas. Men ingentinghänder, som vi avvaktar och kontinuerligt tvingas notera att verketmer och mer körs ner. Det är ju ett gammalt verk som inte har blivit upprustat.Man kan notera att norrmännen nu planerar alt bygga ut just sin produktion pådetta område, dvs. finverks- och grovverksområdet. har norrmännenen 50-procentig export till . Skall vi vänta och se även på detta områdehur vi blir överkörda av våra grannländer? Del finns andra exempel, men jag skall begränsa mig tillytterligare eU. Det harlänge funnits krav från de anställda i alt man där skall se till att få en utveckling av koksverksproduktionen och därmedskapa en förutsättning för produktionen av handelsgödsel. Under de senaste årenhar man, som en motivering och som ett argument för all inte bygga ut denbilen, sagt att det inte finns någon marknad för detta, att det inte går attsälja eftersom marknaden är övermättad. Men vad händer nu? I har manbestämt sig för att bygga ett helt nytt koksverk och sätta fart just på den delsom gäller produktion av handelsgödsel. Del vi inte kan och inte vågar fatta beslut om i dettaland, det klarar man i våra grannländer och . Det går naturligtvisinte i längden att bara skylla allt på företagsledningen inom för attingenting händer. Statsmakterna - ägarna i detta sammanhang - har ju fått ettökat ansvar, och man måste komma fram till beslut och våga ta ansvaret om viöver huvud taget skall kunna producera något stål i detta land. 49EIVOR (vpk); Även jag lackar industriministern förinterpellationssvaret. Jag har med min interpellation om verksamheten vidNJA/i velat ge industriministern möjlighet att uttala ett slagsförord för endera av de framgångslinjer som har utkristalliserats för NJA ochmed effekter för hela . Det handlingsprogram som ;skoncernstyrelse har antagit kommer för vpk;s del att närmareanalysera i den här debatten. Jag avser att enbart uppehålla mig vid de frågorrörande det egna verkets framtid som den fackliga organisationens medlemmar iLuleå med stor kraft nu för fram och vill ha svar på. Tyvärr kan jag inte i industriministerns svar utläsa någotdirekt ställningslagande. Men underförstått och indirekt har industriministernuppenbara sympatier för företagsledningens handlande. Därmed måste väl ocksåkonstateras att industriministern inte ställer upp för NJA-arbetarnasuppfattning, att det bara är en satsning för att göra anläggningarna vid NJA inivå med högsta europeiska standard som kan säkra bibehållen verksamhet ochutveckla verksamheten. Industriministern måste självfallet vara medveten omföljderna av nedskärningar vid NJA. Men det är illavarslande om den inom SSABplanerade särskilda projektorganisationen är vad industriministern förlitar sigpå. Man behöver ju bara se till det som hänt för att inte vågatro särskilt mycket på insatser från det hållet. Skrotningen av 80-planerna var förslås inteenbart företagsledningens verk, men den fick dock till följd aft intefick de 2 300 arbetstillfällen som en väsentlig del av de årens kommunalaplanering riktades in på. Det blev alltså en första minuspost på 2 300. Sedankom då "företagsdoktorn" medverkan, som förde med sig atttusentalet jobb försvann, vilket åberopade. Och villdå SSAB-Jedningen, uppenbarligen med industriministerns goda minne, lägga tillytteriigare en post på minus 840 arbetstillfällen. Del skall allt till ensärdeles uppfinningsrik projektgrupp för att klara den räkningen. I Handlingsprogram 82 finns ocksåen del klargöranden på temat Hur klara övertaligheten? Inte nog med all den härverksamheten skall ledas från lokaler ute på stan - "de övertaliga"skall såväl fysiskt som psykiskt hållas borta från arbetsplatsen. Är man räddför det inflytande på de här människorna som kontakterna med arbetskamrater kanha? Är man rädd för att det skall stimulera dem till att slåss för sin rätttill arbete? Del är alltså inte nog med det. I Handlingsprogram 82förekommer dessutom cyniska formuleringar om arbetslösheten i . Manhar trots allt inte mage alt bidra till alt öka antalet arbetslösa utan attåtminstone pliktskyldigt säga någonting om situationen i allmänhet. säger industriministern: "Problem med beslåendeövertalighet måste lösas med arbetsmarknadspolitik och regionalpoliliskainsatser för att få fram nya verksamheter." Industriministern och jagkommer om att diskutera sådana frågor när det gäller länet som helhet,men jag vill här bara konstalera att redan dagens arbetslöshetssituation kräverkraftfulla insatser. Än mer krävs detta med den ökning av antalet arbetslösa somnedskärningar vid NJA för med sig. Så nog vill det nu till mer, herr statsråd,än den uppgivenhel inför kapitalintressen och EG-styrning som harpräglat regeringens stålpolilik. Mot del har alltså melallavdelningen vid NJA, f. ö. medstöd från fackliga organisationer på andra håll i länet, ställt konkreta kravsom genomförda skulle betyda avgörande steg mot förverkligandet avmålsättningen att göra till ett stålcenlrum. Tyvärr kan jag inte säga slåss alldeles entydigt för dessa rättmätiga krav. Det dyker av och fillupp antydningar om alt man skall sänka ambitionsnivån, all man kan länka sigall verka för att endast 400 arbetare skall bort. Men det är en galenutgångspunkt. Del kan inte vara en fråga om 400 eller bortåt 900 arbetstillfällen.Vad det gäller är all inget arbetsfillfälle får försvinna. Och därvid handlardet om att visa hur många nya jobb som går att ta fram via teknisk utvecklingoch vidareförädling av råvaror. Det är en breddning som dessutom är nödvändigför att malm- och stålindustrin skall överleva. har gett exempel på utbyggnader ivåra grannländer. Det är verkligen exempel som talar för hur oerhört mycketdessa frågor har försummats i , bl. a. när det gäller NJA. Jag har vidflera fillfällen diskuterat urea, handelsgödselframställning och liknande sakermed industriministern, utan att det har lett till någonting och ulan att denaktivitet som i de frågorna har bedrivits i länet har fått någon effekt. Industriministern har inte heller i dagens svar gett storthopp om att de som arbetar för utveckling och framtid skall få något stöd. Utanatt på något sätt underskatta betydelsen av det avtal som åberopar,och som går ut på alt melallurgidivisionen i skall leverera 20 000 tonspecialstålämnen till , måste jag ändå säga att det på mig ger ettintryck av att industriministern har letat efter någonfing att lysa upp sittsvar med. Så mycket kan nu inte detta enda avtal innebära, att det uppväger detsom frågorna i våra interpellationer går ut på, nämligen alt motverka ett snävtföretagsekonomiskt tänkande och i stället rädda arbetstillfällen. Metallarbetarna i , liksomgruvarbetarna i , som har ett starkt intresse av utveckling vid NJA,kan av interpellationssvaren att döma inte räkna med industriministerns stöd.Då måste kampen föras på annat sätt. Jag ser fortfarande optimistiskt på NJA:sutvecklingsmöjligheter, men den optimismen baseras på de anställdas kamp försina arbeten. Det här är självfallet en diskussion mellan ossinterpellanter och industriministern, men inlägg föranlederändå en och annan reflexion från min sida. Jag noterar det som självklart attSten-Ove stödjer fackets krav - det vore konstigt annars med hansbakgrund - men jag måste ändå fråga hur det han härkraftfullt säger rimmar med kraven i den motion som den socialdemokratiskagruppen har lagt fram. Där begär gruppen att regeringen under våren1982 för skall redovisa ;s finansiella situation, och den villockså få en redovisning av de sysselsättningsmässiga konsekvenserna. ;shandlingsprogram genomförs ju , och en redovisning kan väl då knappast handlaom annat än att Handlingsprogram 82 verkställs. Vi för vår del vill ha en omförhandling av avtalen, så attde 1 800 miljonerna i lån till regleras när omförhandlingarna är klara.Dessutom kräver vi all Handlingsprogram 82 inte skall ligga till grund förkapitaltillskott till . I förhållande fill den fackliga kamp som försframstår otvivelaktigt den linjen som betydligt mera offensiv än den s-märkta. 50LARS-OVE (vpk); Jag tackar för svaret på interpellationen -jag vet inte vilken interpellation i ordningen det är när det gäller stål somindustriministern och jag har att diskutera. är det i alla fall så att 1 100personer skall bort från Domnarvets , enligt SSAB-ledningen, och nuockså enligt industriministern. Därmed kommer Domnarvets personal att uppgåtill 3 900 personer . Det har gått fort utför för Domnarvets ; metallurginhar lagts ned, grovvalsverken likaså, och mediumverket är stoppat.Rationaliseringarna fortsätter, som nyinvesteringarna tas i bruk. Dehögtidliga löftena om att bara 500 befattningar skulle bort har förbytts idet fyrdubbla. Vi har alltså fått uppleva nedskärning efter nedskärning.Industriministern kallar det för anpassning fill marknadsförutsättningarna. Ivilket fall som helst går varje plan ut på ytterligare nedskärningar. LikasåHandlingsprogram 82, del senaste i raden av SSAB-ledningens planer. Det kommerju alt innebära avskedanden om inget oförutsett inträffar. Åtgärderna från SSAB-ledningens sida är en anpassning tillde villkor och spelregler som framför allt EG tillåter svenskhandelsstålsindustri och som industriministern villigt accepterar, utaninvändningar och utan djupare och längre analys om vad som döljer sig iförlängningen. När nu i ett enda slag minskas från 14 488 till 11000 anställda är del en katastrof. De fackliga organisationerna, dvs. järnbruksarbetarna,kommer i kläm. Regeringen accepterar utarmningspolitiken, och storfinansen fårspela fritt. Jag vill nämna inhopp i SSAB-affären, vilketinte är den mest hedrande insatsen av denne enväldige finansman, utan snararetvärtom. Dessutom finner sig också regeringen i delta och anser det intesärskilt anmärkningsvärt att en person, en inaktgrupp, diktatoriskt - vill jagsäga -kan använda maktspråk till sin fördel. I stort sett kan man säga att de fackligaförhandlingsposilionerna utgår ifrån alt jobben skall vara kvar och attingen skall avskedas. Man säger nej till SSAB-ledningens planer på minimibemanning,dvs. 11 000 anställda. Investeringar och åtgärder för att de som tidigareblivit prickade som övertaliga skall få ordinarie arbete är ett av kraven. Attanslällningsgaranlin skall förlängas så att alla - med dessa investeringar -kan få ordinarie arbete och alt balans skall råda är ett annat krav.Ytterligare ett krav är att ägarna skall tillskjuta ytterligare kapital förinvesteringar och förlustläckning - man kallar det offerlprincipen. Del är deutgångspunkter som man förhandlar utifrån . Är det inte så att industriministerns svar - och ävenpropositionen, som vi får diskutera - är på direktkollisionskurs med de krav som de fackliga organisationerna nu försöker kämpaför så gott det går? Ett förverkligande av SSAB-planerna i innebär enkatastrof, inte minst för ungdomen. Trots bra insatser av kommunen, som dockbara är tillfälliga, måste frågan ställas; Vad skall ungdomen i framtidensyssla med? Situationen skall också ses utifrån det faktum att den andra storabasindustrin i kommunen, pappersbruk, ägt av ,under det närmaste året skall minska personalen med 200 personer. har förhandlingarna börjat inom - på en plats ärde också slutförda. hotar med varsel om avskedanden, och i det lägettvingas facket gå in och diskutera förtidspensionering av de äldre, för attlindra SSAB-ledningens kataslrofpolitik. De som uppnått en ålder skallkunna få pension, och detta berör 350 i Domnarvel, 235 i och ca 100 i Oxelösund.Sammanlagt inom är del kanske 700-800 personer som berörs avförtidspensioneringen. Den skall till viss del betalas av A-kassan. Det innebäralt arbetarna själva genom sina medlemsavgifter till viss del får ta smällen. Del är klart all förtidspensioneringen är bra för dem somkänner sig slitna av långt och hårt arbete, men den är inte bra för dem somvill fortsätta arbeta -och i praktiken kommer de alt tvingas ta pension.Samhället kastar här bort en resurs. För ungdomarna kan del naturligtvis vara bra att få gåkvar i industrin när de äldre pensioneras. Men dröjer del sju årinnan någon pensioneras i företaget efter en sådan här operation. Den naturligaersättningen av äldre med ungdomar kommer att utebli, medfruktansvärda konsekvenser på arbetsmarknaden. Och man skall också komma ihågatt del kunnande som de äldre har kastas bort. Man diskuterar i det här sammanhanget särskildaorganisationer för överialigheten fram till . Del är fråga om en nitisk ambition. Om man var lika nitiskpå andra områden skulle man kunna få mycket bättre resultat. Men jag misstänkeralt det handlar om ett av de villkor som den privata ägare som är kvar,, ställer. När hela den här processen äger rum uppkommer denpolitiska frågan -som jag ställt till industriministern ; Vilkensysselsättning skall finnas på SSAB-orlerna och särskilt i , som jagföreträder? Industriministern menar väl inte allvar med uttalandet på slutet iinterpellationssvaret? "Det av statsmakterna genomförda ekonomisk-politiskaprogrammet kommer att gynnsamt påverka industrins konkurrenskraft. Därmedskapas fler arbetstillfällen och strukturomvandlingen underlättas. Del är genomsådana åtgärder som sysselsättningen säkras och inte genom nationellaplaner." Då måste man fråga; När skall det bli sysselsättning ochinom vilka branscher i länet? Vad vi upplever och kan se fram emot är ju altstrukturomvandlingen underlättas - det kan vi se. Men inte får vi något arbete.I och för sig är regeringens industripolitik ett stöd för att kapitaliniressenaskall få fritt spelrum. Någon plan eller några regler som säger altersättningsjobb måste skapas när gamla jobb försvinner finns inte. Del ärutmärkande för ett kapitalistiskt system, därför är det också i grundenanarkistiskt. kommer orter och hela regioner att läggas ner; och detutan demokratiska beslut. Folkets demokratiska kontroll råder inte över produktioneni dag - grunden för vår utkomst och våra liv. Stål- och gruvnäringen är ett mycket bra åskådningsexempelpå att landets industripolitik, som jag kan se det, strider mot allt suntförnuft. Den har inte någon som helst förening med det arbetarna vill, med enarbetarpolitik. Behovsinriktad produktion med nationell utveckling saknas.En politik för regional balans och långsiktig resurshushållning saknas. Detfinns ingen politik för förädling av råvaror. Den offentliga upphandlingenstöds inte. Kapitalexporten gynnas i stället. Del kan inte förenas med enpolitik för arbete åt alla. ;s gigantiska nedskärning av personal sker nu utan ensammanhållande politik i landet. Vilken omfattning skall stålindustrin ha?Vilken satsning skall göras och vilken inriktning skall man ha i framliden? Dehär vikliga frågorna skall enligt regeringens industripolitik avgöras av detinternationella beroendet, som vi har berört så . Basnäringarnaoffras för all andra industrigrenar inte skall drabbas. Men det finns en hake i regeringens filosofi. Vi räddarinte de andra branscherna med denna eftergiftspoliiik mot EG och andrainternationella finansgrupper. Hela den svenska industrins beroende av delinternationella kapitalet avrustar som industrination. Ett litet tecken på dennautveckling är tillstånd till svenska direkta investeringar iutlandet. De investeringarna uppgår till 4 924 miljoner iår mot 2 855 miljoner föregående år, alltså en ökning . Det visarframför allt att investeringarna utomlands förflyttar den industriellatyngdpunkten utomlands, vilket leder till katastrof för somindustrination. Är inte industriminister oroad över den härutvecklingen? Detta problem springer industriminslern ifrån gång efter gång.Industriministern har alltsedan 1978 sett att deltagandet i det internationellavaruutbytet och arbetsfördelningen på den internationella kapitalismens villkorinnebär fortsatt kräftgång. Han framhärdar i att vi skall anpassa oss till EGoch . Men arbetslösheten ökar, mest . Och del vi skallanpassa oss till, EG, har snart en arbetslöshet på 10 miljoner människor.Nedläggningen av basindustrierna för att rädda s. k. framtidsindustrier ochskapa vissa exporlfördelar på kort sikt blir en djupt felaktig politik. Vimåste nu ta till åtgärder för att rädda hela den svenska industrin. Därförmåste vi göra vissa ingrepp i vår handelspolitik med i vissa fall restriktionermot EG. ;s avrustning av kapital, kapacitet, produkter,personal och kunnande måste stoppas. SSAB-ledningens planer måste förhindrasoch en nationell plan för handelsstålsindustrin upprättas utifrånbehovsinriktad produktion, nationell utveckling, regional balans,resurshushållning och värnande om miljöintressen. Detta innebär ingen konservering av branschstrukturen. Detbetyder en förändring efter målsättningar som är förenliga med idén om arbeteål alla. Regeringen är varken konserverande eller nytänkande. Ta som exempel denya råjärnsprocesserna. De är nu på utförsäljning till utlandet. Del är närmasten skandal. Har man en industripolitik som gynnas av storskalighet ochkoncentration och som är för maximala profiter, finns det ingen plats för dealternativa strukturer för stålindustrin som skulle kunna utvecklas. Ni hänvisarbara till ändrade marknadsförutsättningar och förblindas av 1990-talelsstålindustri. Vad vi kan se fram emot är att världen snabbi kommer altförändras. Den kommer inte bara att vara EG, och . I etthistoriskt perspekfiv kommer vi att få erfara hur tredje världen kommit inlavinartat snabbi. Man frågar sig då; Skall slå avrustat i den del avvärlden där vi verkligen skulle kunna göra en insats? Jag tycker att man harväl korta perspektiv när det gäller en basnäring som har så långa traditioner ivårt land. Svaret på min interpellation blir sammanfattat allregeringen inte är beredd all rädda ett 1 100 jobb i , Något allernafivläggs inte fram. Jag tycker att det är en brutal och djupt omänsklig politik. Den centerpartistiske industriministern bidrar tillcentralisering och koncentration, sviker decentralisering och regionalutveckling. Del är en annan slutsals som kan dras av svaret. Industriministern främjar ju indirekt storfinansensintressen. Det är inte Nr 38 klart utsagt men blir en följd av svaret.Stora Kopparbergs - ur arbetarnas Fredaeen den synpunkt-förräderi, om jagfår kalladel så, får gå förbi. har såltDomnarvets och hoppar nu av , Vattenkraften behållerman och gör stora vinster på. Bilden av och q 'S verk- Wallenbergsinsats för folket är alt när profilen hotas offras människor- samhet Detsamma gäller , som skall få ta ut ett överprisför vattenkraften när den säljs till och som skall få garantier försin medverkan i , Industriministern är beredd all godkänna denna politik, Ihederlighetens namn borde dessa avtal och uppgörelser rivas upp ochomförhandling äga rum. Slutligen och sammanfattningsvis vill jag frågaindustriministern nu efter alla slålkrisens år alltsedan 1976; Hur långt kan viskära ned svensk stålindustri utan att försörjningsekonomiskt hota helasamhället? Kan vi enligt industriministerns filosofi helt enkelt vara utansvensk stålindustri? 51 PER (); Jag ber att få tacka industriministern försvaret på min fråga. Den statliga näringspolitikens uppgift skall vara aft angeramarna för den ekonomiska verksamheten. Staten skall främja tillväxt ochsysselsättning generellt och inom olika branscher. Men detta måste äveninnebära alt företag ulan överlevnadsmöjligheter skall kunna få läggas ned.