prot · G50999 · 1981-12-31 00:00:00 — Politiken måste också i sin praktiskautformning stämma med de dokument som regering och riksdag har formulerat.Tyvärr har vi under de borgerliga regeringsåren fått notera flera uttalandenoch beslut som illa stämmer med linjerna för vår säkerhetspoli-fik. Den sittande regeringen har t. ex. uttalat "att vifrån svensk sida måste med fasthet uppfylla våra säkerhetspolitiskaförpliktelser i ". Det var ett uttryck som var ägnat att skapabetydande oklarhet åt innebörden i vår neutralitetspolitik. Alla som minnsdebatten här mellan statsminister och våra representanter fick säkertklart för sig, att det i begreppet "säkerhetspolitiska förpliktelser"inte får vara möjligt att tolka in någonting annat än vad vi själva som nationoch den internationella folkrätten lägger fast. Det är ingen annans uppgift änvår egen som vi skall fylla. Jag noterar nu att regeringen har avstått från attanvända sådana här olyckliga uttryck i den föreliggande försvarspropositionen. Vad jag här har tagit upp visar att trots att riksdagenunder tämligen stor enighet har antagit målformuleringar om vår säkerhetspolifik,finns det likväl en rad skillnader i utformningen av säkerhetspolitikens olikadelar mellan socialdemokrater och borgare. Målet för vårt lands säkerhetspolitik har visocialdemokrater sammanfattat i följande fyra grundsatser; En värld i fred förutsätter respekt för varje nationssjälvbestämmanderätt. En värld ifred förutsätter social och ekonomisk rättvisa. En värld ifred förutsätter politisk avspänning och militär nedrustning. En världi'fred förutsätter internationellt samarbete. En sådan politik kräver - inom ramen för vår alliansfriautrikespolitik -omfattande insatser på många områden. Vi måste t. ex. stödjasträvandena till politisk, social och ekonomisk frigörelse. Vi måste medverka ien aktiv nedrustningspolitik. Vi måste medverka till en folklig mobiliseringmot kapprustningen. Vi måste ge vårt bistånd för att hindra uppkomsten avkriser och lindra deras verkningar. Vi måste medverka till att vårt egetgeografiska närområde, , förblir lugnt och stabilt. Kapprustningarna drivs främst av de bådasupermakterna och deras allierade. Det är deras slagstyrka, både i fråga omkonventionella vapen och kärnvapen, som ständigt ökar. Det dödligaste hotet mot mänsklighetens överlevnad kommerfrån kärnvapnen. Men under den senaste fiden har även de kemiska vapnen börjatuppmärksammas. står av allt att döma inför ett beslut om att börjaproducera en helt ny generation av nervgaser. Och uppgifter -visserligen ännuej bekräftade av FN - talar om sovjetisk och vietnamesisk giftkrigföring iAfghanistan, och . Till dragen i de senaste årens utveckling behöver manockså notera att motsättningarna mellan supermakterna har ökat. Den oro som vikänner i inför supermakternas kärnvapenrustning har inte minskat avpresident uttalanden om ett begränsat kärnvapenkrig i eller närutrikesminister går ut och talar om att han skulle kunna tänka sig"varningssprängningar" av kärnvapen över . Vi fick, som tidigare nämnts, ett svenskt bidrag tillkunskapen om supermakternas kärnvapenrustningar i och med att försvaretsforskningsanstalt avslöjade kärnvapen ombord på den grundstötta sovjetiskaubåten utanför . Det är, mot bakgrund av vad jag nu har sagt och med hänsyntill även andra omständigheter, viktigt att under de närmaste årenutnyttjar alla tillfällen för att initiera och påskynda förhandlingar ombegränsning av kärnvapenrustningarna. Jag tror att vår position som alliansfrieuropeisk stat med en hög teknisk kompetens och en god inblick i detinternationella förhandlingsmaskineriet gör oss särskilt lämpade att sökarepresentera den starka europeiska opinion som kräver kärnvapennedrustning. Det är också viktigt att vi medverkar till en folkligmobilisering mot kapprustningen. Det finns hos alla människor en stark längtanefter fred och frihet, somkanske kraffigare än måste få komma filluttryck. Vi har sett hur det folkliga motståndet mot kapprustningens vansinnehar stärkts i flera europeiska länder. Det är viktigt att det också i vårt landsker en folklig mobilisering för nedrustning. Vi måste på alla sätt medverka till att vårteget närområde. , förblir lugnt och stabilt - efter andravärldskriget har ju präglats av just'lugn och stabilitet. Även om denordiska länderna har valt olika säkerhetspolitiska lösningar, har de likvälkunnat förenas i sina Det finnsheller inget som tyder på att de nordiska staterna skulle vilja överge dengrundläggande inställningen att skall vara ett lågspänningsområde. Härhar vi vårt ansvar. Från socialdemokratiskt håll anser vi därför att Sverigeäven skall föra en alliansfri utrikespolitik i fred, som syftartill neutralitet i händelse av krig. Det är på oss själva vi skall läggaansvaret för vårt oberoende och vår säkerhet. Om den alliansfria politikenskall vara trovärdig i händelse av krig och kriser, måste omvärlden varaövertygad om vår förmåga att i prakfisk handling stå för denna politik. Därföruttalar vi klart och entydigt att vi alltjämt behöver upprätthålla ett eftervåra förhållanden starkt totalförsvar. Kapprustningen, framför allt på kärnvapenområdet, har skapat oro i deeuropeiska länderna. Den har tagit sig många uttryck och manifesterats intebara i de västeuropeiska staterna utan också iöststaterna. Särskilt tydligt har dessa folkliga reaktioner märkts i sambandmed de senaste årens utplacering av sovjetiska medeldistansmissiler och isamband med beslutet om utplacering av nya amerikanska missiler. Trotsallt vad har sagt här har en lång tradition när detgäller att hävda fredens och nedrustningens sak i väriden. Betydande insatserhar gjorts av en mängd politiker och experter inom ramen för både och liksom i samband med olikanedrustningskonferenser. Vårt land har också genom att delta i FN:sfredsbevarande aktioner visat en praktisk vilja att medverka till biläggande avolika konflikter. Detär betydelsefullt att den har ett brett stöd av en folkligopinion i sitt arbete. Inte minst gäller detta arbetet på nedrustningsområdet.Glädjande nog har också allt större grupper inom vårt samhälle blivit medvetnaom de faror som följer i kapprustningens spår. Inom arbetarrörelsen har vibildat ett särskilt organ, Arbetarrörelsens fredsforum, för att samordna ochintensifiera arbetet på detta område. Inomdet största borgerliga partiet tycks det däremot finnas en mycket negativinställning till ett brett fredsarbete. Det framgår inte minst av den nyepartiledarens metod att stämpla alla som aktivt vill delta i arbetet för enfredligare värld som kommunister. Det tydliga syftet är att misstänkliggöraverksamheten inom t. ex. oUka fredsorganisationer. Jag ser det som ettillavarslande tecken när det gäller utrikespolitiska uppfattning. Jag tycker därför att det vore bättre om ägnade en del avsina krafter åt att rikta kritik mot sin f, d, regeringskollega i stället föratt försöka misstänkliggöra socialdemokratin för att inte vara ute i ärligtsyfte när det gäller frågan om att skapa en kärnvapenfri zon eller när vi iandra sammanhang har arbetat för nedrustning. Jagvill uppmana : Gå hem och läs historien! Gå gärna litet längre tillbakaän , Läs om 40-talet och 50-talet, alltifrån ÖstenUndéns planer på kärnvapenfria zoner, osv. 5Riksdagens protokoll 1981/82:99-100 uppfattningdå bUr en annan och att hon, som jag sade, kommer att rikta sin kritik motregeringskollegerna . Låt mig också bara nämna det storstilade arbete som detsocialdemokratiska kvinnoförbundet gjorde när det gällde att ta ställning tillom vi skulle ha svenska kärnvapen eller ej. Det var en insats som än i daghedrar de socialdemokratiska kvinnorna. Jag håller med om att det behövs ett brettengagemang i dessa frågor. Det behövs därför att freden är för viktig för attslåss om. Den måste vi samarbeta om. kan lita på att bara ni sökerde rätta vännerna, så skall vi nog kunna hitta en form för gemensamt samarbeteäven i dessa för vårt land så viktiga frågor. Jag borde ha tagit upp någonting omflyktingsituationen i världen. Men eftersom min taletid nu är slut och vi snartskall ha en biståndspolitisk debatt, hoppas jag att vid det tillfället kunna taupp någonting om det som bör sägas om flyktingsituationen i vår värld. 26 () replik: Jag vill bara säga till att denförsta delen av inlägget väl berodde på en missuppfattning. Jag framhöll,liksom gjorde, vilken fin insats gör över huvud tagetnär det gäller internationell nedrustning. Jag sade t. o. m. att underlång tid har varit föredömligt i det arbetet. När det gäller den kärnvapenfria zonen, som fortfarande ären av de mest angelägna frågor vi har att arbeta med, konstaterade jag barafaktum, nämligen att det tog litet tid för socialdemokratin att komma i gång idenna fråga. Men sedan ni kommit i gång finns det väl knappast någonting attanmärka på ert agerande. Här har vi tvärtom i utrikesutskottet kunnat enas omgemensamma skrivningar, som har inneburit att vi verkligen ställer upp både fören kärnvapenfri zon i och fÖr ett kärnvapenfritt . Sedan fick jag det goda rådet avOlle att jag skulle undervisa -"regeringskollegan", som sade. är vi ju interegeringskolleger längre. Jag räknar ändå med att får ta ansvar försin politik och sitt fredsarbete, medan jag får ta ansvar för det som viuträttar inom centerrörelsen. 27OLLE () replik: Jag tycker att det är bra att att något modifiera kritiken för att vi socialdemokrater skulle havarit sent ute. Det är i alla fall bra att vi nu är överens om att så inte ärfallet. Om rannsakar sitt minne tror jag att hon mycket välkommer att minnas männen och samt kvinnorna IngaThorsson och . För att inte tala om vår partiledare ochalla de insatser han gjort för fredens och nedrustningens sak i världen. Alla dessa socialdemokratiska vänner har gjort detta intebara därför att de ensamma är intresserade av fred och nedrustning, utan därföratt känslan av behovet av nedrustning ären av de grundläggande värderingar vi har inom arbetarrörelsen. Attjag tog in i mitt inlägg berodde på att jag tycker att det vorebättre om man något kritiserade deras sätt att driva dessa frågor. FruJonäng får ursäkta, men nog upplever de flesta av oss att det fortfarande -även om står utanför regeringen - är ett mycket starkt och närasamarbete mellan tvåpartiregeringen och . Det kommer till uttryckgång på gång i olika propositioner. Därförtycker jag att det vore skönt att höra att det inte är så i den här frågan,utan att ni här är inne på en väg som går mer åt vänster än åt höger. Anf.28 () replik: Det går aldrig, , för någon - vem det vara må -att vilapå gamla lagrar, utan här måste vi ständigt arbeta vidare och gå in i kampenför de frågor som rör fred och nedrustning. Detfinns ändå en förståelse mellan oss i de här frågorna, och vad som behövs äratt vi verkligen samlar alla våra krafter. Vi behövs alltihop, som jag haruttryckt det. Vi måste försöka få till stånd en ökad öppenhet och ett bredaresamarbete över partigränserna, om vi skall kunna lyckas med nedrustnings- ochfredsarbetet över huvud taget. gjorde några allmänna kommentarer beträffande vilka partier somcenter-folkparti-regeringen samarbetar med. Regeringen är ju en minoritetsregering,och vi har samarbetat bl. a. med socialdemokraterna, t. ex. när det gällerskatteuppgörelsen. Jag tror att det är i det breda mittfältet i svensk polifiksom vi har att koncentrera det politiska arbetet och även söka lösningar på demånga ekonomiska problem som vi har att möta . Anf.29 () replik: Det är tydligen den uträckta handens attityd som mer ochmer närmar sig. Hon talar om att vi måste ha ett brett folkligt samarbete i dehär frågorna. Jag delar den uppfattningen - det är den uppfattning jag harförsökt ge uttryck för. Viskall litet behandla utrikesutskottets betänkande nr 21, Där harvi socialdemokrater begärt en ökning av anslaget till och även en ökningav bidraget till de organisafioner i som vill arbeta för att informeraom internationell nedrustning. Vi har föreslagit att 1 %o av militärutgifternaskall användas fill detta. Men här står vi ensamma, , Och det kommersäkert att visa sig i debatten också senare att trots alla storstiladedeklarationer här kommer inte att stödja dessa två konkreta förslagtill vad vi vill på nedrustningsområdet. Förste vice talmannen anmälde att anhållit att til protokollet fåantecknat att hon inte ägde rätt till ytterUgare replik. 30 (); I de stora världspolitiska sammanhangen är och förblir ettlitet land. Våra möjligheter att direkt påverka andra länders utrikespolitik ärsmå. Men det innebär inte att vi är utan inflytande i de stora internationellasammanhangen. Vitycks ha en roll som världssamvete. Och så må det vara, så länge yttringarnager uttryck för åsikter grundade på vår allmänt vedertagna inställning tilldemokrati, mänskliga rättigheter och deras tillämpning, I de frågorna får vialdrig tiga. Det är vår moraliska skyldighet att påtala överträdelser mot mänskligarättigheter, tortyr, massakrer och ofrihet var sådant än förekommer. Svenskpåverkan på det internationella skeendet äger huvudsakligen rum inominternationella organ och givetvis i första hand i FN. Man får inte bortse frånatt inflytande har betydelse i första hand där dessa internationellaorganisationer själva har makt. Därvid finns det en tendens att överskatta FN:sbetydelse. Detmest typiska exemplet på svagheten finner man på nedrustningsområdet.Konferens efter konferens, årtionde efter årtionde har regeringarna i FN,liksom i CD, demonstrerat sitt stora intresse för nedrustning, somupprustningen fortsatt i oförminskad grad. FN är likväl oumbärligt, inte minstur säkerhetspolitisk synpunkt. Så länge samtalen pågår finns det skäl att antaatt missförstånd undanröjs och att konflikter kan begränsas. Denkommande extra FN-sessionen för nedrustning har inte som den föregåendeföregåtts av spekulationer, förhoppningar och förväntningar om konkretaresultat. Det är ett konstaterande som inte bara gäller yårt land.Madridkonferensens misslyckande har stävjat sådana förväntningar, ochdet är att beklaga. Det rådande världspolitiska läget har ytterligare urholkattron på att en vändpunkt vad gäller världens upprustning skulle varaförestående. Denna pessimistiska syn får emellertid inte hindra oss i våraambitioner att med konkreta förslag och intensivt arbete sträva efter att nååtminstone något steg närmare FN;s ursprungliga huvudmål. Vi har mer ännågon gång tidigare ett starkt stöd därför från hela vår befolkning, skönjbartgenom ett ökat misstroende mot regeringars förmåga att utan starka folkligapåtryckningar nå några resultat när det gäller nedrustningen. Och här finnerjag skäl att med några ord beröra vad som sades till angåendemoderaternas inställning till fredsarbetet. nämnde att man skulle ha engagemang. Det är inte något fel påengagemanget. Det är bara det att det icke räcker med engagemang för freden. Vimåste också ha kunskap nog att känna fredens villkor. Det redovisades - och detvet lika väl som jag - på folkriksdagen och det har ocksåredovisats i pressen, att det funnits direkta och bevisade kontakter mellanfredsarbetet i våra grannländer och och intressen från Sovjetssida. Vi har velat påpeka att sådana intressen finns. Därmed menar vi inte attvi inte på alla sätt skulle stödja de tusentals - ja, hundratusentals- svenskamedborgare som aktivt tror på freden, vill arbeta för freden och vill aktivtdelta i ett fredsarbete. som framgångarna tycks avlägsna vad gäller attnå resultat av nedrustningsansträngningar arbetar FN aktivt på ett dokument somär det i särklass största lagstiftningsarbetet inom FN;s ram och som kommer attfå ett avgörande inflytande på utnyttjandet av havsresurserna i världen. Jagsyftar då på de nu återupptagna och förhoppningsvis slutgiltigahavsrättsförhand-lingarna för att en ny havsrättskonvention skall kunnaundertecknas . Traditionellt har haven tjänat tre syften:transport, fi"ske och krigföring. I oceanernas väldiga djup finns dockrikedomar av enorma mått: mineralier och kemikalier liksom olja - rikedomar somallt fler länder i takt med den tekniska utvecklingen drömmer om att fåexploatera. saknas klara bestämmelser om rätten att fillgodogörasig dessa fyndigheter som den tekniska utvecklingen påskyndarmöjligheten fill utnyttjande. De vanliga 4 sjömilens territorialgräns har i deflesta stater utvidgats till att vara 12 - så också i vårt land. Vissa statergör nu anspråk på ekonomiska zoner , där exklusivaexploateringsrätter skulle tillfalla kuststaten. Detta skulle innebära att 35 %av världshaven skulle förvandlas till mer eller mindre nationellt territorium.Enorma rikedomar skulle tillfalla kuststaterna. Det är därför viktigt att dehär frågorna regleras rättsligt. FN;s 22:a generalförsamling förklarade att havsbottenär mänskUg-hetens gemensamma arvedel. Något dokument om detta har ännu intevunnit allmän anslutning, och svårigheten att nå enighet beror på flera oUkaintressekonflikter - mellan kuststater och icke kuststater, mellan i- ochu-länder, mellan olika miljöintressen och mellan olika militära intressen. har arbetat aktivt på att få tiU stånd enkonvention. Konventionen bör, när den föreligger i sitt slutliga skick, ses somett exempel på nödvändigheten av att vissa frågor regleras rättsligt inom FN:sram och därmed bidrar till att undanröja konfliktrisker. Förslaget till konvention är av stor betydelse. Det ärdärför med besvikelse som vi mottar rapporter om att in i detsista tycks förhala slutuppgörelsen och därmed kan omintetgöra den fulla uppslutningsom förväntas arbete. De som återstår till slutdatummåste ge utrymme för en utformning av konventionen som kan godtas av allastater. För svenskt vidkommande ger den förväntade regleringenknappast några extra fördelar vad gäller tillgången till havsresurser. Vi harliksom emellertid våra sjörättsliga problem på nära håll. Jag syftar dåpå regeringens eftergifter, som tidigare här har diskuterats, när det gällerförhandlingarna med om avgränsningen av kontinentalsockeln iÖstersjön. Frågan kom upp i debatt här med utrikesministern. Den togsinte upp i hans ursprungliga anförande. Kvar står att regeringen tycks gå medpå att göra en eftergift från den mittlinjeprincip som i alla andraförhandlingar drivs av . Den är allmänt folkrättsligt accepterad. Denhar varit självklar för svenska folket under de hittillsvarandeförhandlingarna, som pågått i snart . Uppfattningen att gränsenskall gå mitt emellan Gotlandoch det baltiska fastlandet har fram till nu utgjort officiellaförhandlingsposition. Så sker en kränkning av svenskt sjöterritorium som saknarmotstycke. Man borde vänta sig att regeringens förhandlingsposition skulle hastärkts efter denna händelse. Utrikesministern tog, som sagt, i sin deklaration inte uppfrågan, men han står tydligen kvar vid att en kompromiss är nödvändig, enkompromiss som innebär eftergifter när det gäller vårt lands rätt fillfolkrättsligt vedertagen avgränsning av kontinentalsockeln. Vi kan från moderatsida inte acceptera sådana eftergifter, även om det skulle ge vårt landmateriella fördelar. Ubåtshändelsen har visat hur allvarlig frågan är. Ettlitet land, som efter påtryckningar ger efter för en stormakt, begränsar sinframtida handlingsfrihet. Jag tror, fru talman, att man kan uttrycka våruppfattning i den enda meningen. Att yttre rymden skulle vara mänsklighetens gemensammaarvedel finns inte nedtecknat i någon konvention. Dess användning har ända intill begränsats till astronomiska observationer.Utvecklingen har emellertid gått fort. Vi använder rymden för transporter,och risken för rymdens ianspråktagande för krigföring har ökat i skrämmandegrad. Satellittekniken har utvecklats, och även om inte JulesVernes Världarnas krig är förestående, ökar risken för att ett världskrig kanutkämpas i rymden med allt vad det innebär av vapenutveckling, laserstrålar ochannan högenergistrålning. Själva militariseringen av rymden kan få konsekvenserför livet på jorden även utan att krigshandlingar försiggår. Redan i dagförekommer antisatellitsystem, avsedda att förstöra eller skada andrasatelliter, och möjligheten av att använda rymdbaserade antirobotsystemdiskuteras. Nästa utvecklingssteg blir rymdbaserade kärnvapen eller -kanske änvärre att tänka sig - rymdfarkoster med nervgaser eller andra kemiskastridsmedel. Allt tal om kärnvapenfria zoner kan under sådana förhållandenupphöra. har nedrustningsarbetet till stordel berört åtgärder mot spridning av kärnvapen, och ett av problemen har varitoch är fortfarande att låta få tillgång till kärnkraftsteknik utanatt risken för spridning av kärnvapen ökar. Problemet med yttre rymden ärlikartat, bara så mycket större. gör anspråk på ökad användning avsatelliter för bl. a. kommunikation. Med ett ökat antal satelliter och alltmeratekniska prestanda hos desamma ökar också risken för att satelliter används somvapenbärare. I första hand är naturligtvis detta en fråga för stormakterna. Vii kan följa den tekniska utvecklingen och har personella resurser attsätta in i olika internationella förhandlingar. Det är viktigt att andra länderän supermakterna deltar i diskussionerna om rymdfrågor. Även om de ekonomiskaresurserna för satellitbekämpning ännu bara finns hos de två stormakterna,måste frågan kontinuerligt uppmärksammas också från andra länders sida. FN:s andra rymdkonferens skall äga rum i Wien.Huvudsakligen skall den fredliga satellitanvändningen diskuteras. Det ärviktigt att vi från svensksida uppmärksammar de upprustningsrisker som föreligger med en ökadsatellitanvändning. Inte minst har signaler från skapat oro förvad som egentligen håller på att hända. Vi i har skapat oss ett internafionellt anseendeför våra seismografiska uppföljningar av kärnvapenexplosioner. Det är önskvärtatt vi på samma sätt kan ligga långt framme också när det gäller attkontrollera upprustningen av rymden. Sådana insatser kan indirekt ses som endel av vår egen säkerhetspolitik. Denna är helt beroende av en fredligutveckling i världen, och de säkerhetspolitiska ställningstagandena relateras iallt högre grad till den tekniska utvecklingen. Ännu tror vi att människan hardenna i sin hand. Men ju längre utvecklingen går, desto mera katastrofalaföljder för hela världen får en enda mänsklig felbedömning. Därför är detviktigt att den tekniska utvecklingen och dess användning kontrolleras avinternationella organ. Där har en uppgift som vi inte får svika iframtiden heller. 31OLLE () replik: anför litet moderata motiv närdet gäller synen på fredsrörelsen och oviljan att stärka den. Hon talar om attdet inte bara är engagemang som behövs, utan även en kunskap om vad som händer.Jag delar fakfiskt den uppfattningen, att det viktigaste är att på något sättpara den folkliga, spontana opinionen med kunskap om hur man skall gå fill vägaför att främja fredens sak. Jag tycker att det borde ligga även i moderaternasintresse att inte kunskapen härom kommer från , från KGB ellerfrån andra infiltrationskällor i vårt land, ej heller från CIA, utan att desvenska folkrörelserna av egen kraft skall kunna bygga upp denna kunskap om hurvi skall gå till väga för att uppnå fred. Vad jag vill säga är: Straffa inte alla de tusentalsmänniskor som har anslutit sig till olika frihetsrörelser! De har gjort detdärför att de är djupt förtvivlade över dagens situation. De gör det intedärför att de är kommunister. Även om det nu skulle vara så, att vissa av dessafredsorganisationer bär en kommunistisk prägel, är jag övertygad om att demänniskor som har anslutit sig dit på olika sätt kommer att lossgöra sig ifrånden uppfattningen och i stället välja en uppfattning som mer ligger i linje medden som vi hävdar. Vänd inte de här människorna ryggen, utan se till attmänniskor med ett djupt engagemang för freden får det stöd som de har rätt attkräva av ett demokratiskt pariament! Vi skrev i en motion att det tycks varanågot av en spontan folklig mobilisering mot rustningsvansinnet. Människornasoro och fredslängtan kommer att leda till konkreta krav på besinning,nedrustning, fred och solidaritet. De orden betecknar det som förenar oss.