prot · G50974 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:74 Förhandlingarna leddes av tredje vice falmannen. 1 § Föredrogs och hänvisades 1981/82:96 till skatteutskottet 2 §Allmänpolitisk debatt (forts.) 1 (); Jag kommer att uppehålla mig vid detförsämrade sysselsättningsläget i och något ta uppskogsbrukets och skogsindustrins roll i länet. Arbetsmarknadssituationen i länet har successivtförsämrats. har det skett på ett mycketdramatiskt SäU. Men redan de prognoser som presenterades i Länsprogram 80visade att det tillskott på drygt 6 000 arbetstillfällen som prognostiseradesfram till 1985 var otillräckliga för att länet skulle kunna hålla jämna stegmed riket i övrigt. Dessa prognoser har sedan fått nedrevideras vid fleratillfällen. I stället för en viss befolkningsökning kan länet nu se fram emoten befolkningsminskning med över 7 000 personer på grund avsysselsättningsutvecklingen. var mer än 6 500 registrerade arbetslösa - denhögsta siffra som noterats efter kriget. Mot det står endast 300 ledigaplatser. Det innebär mer än 20 arbetslösa på varje ledigt jobb. Därutövertillkommer de som har beredskapsarbeten eller genomgårarbetsmarknadsutbildning och som inget högre önskar än att få ett jobb på denordinarie arbetsmarknaden. Vad är dåorsaken till det som händer i länet? Det finns - som vi ser det - tre huvudorsaker:strukturomvandlingen vid flera av länets större industrier, nedgången ibyggandet och att den offentliga sektorn har slutat expandera. Problemen inom industrin märks mest i branscherna kemi,aluminium, byggmaterial och skog. Eftersom dessa branscher är spridda över helalänet, finns det faktiskt ingen del av länet som inte drabbas. T. o. m.Sundsvallsregionen, som tidigare haft en förhållandevis god tillväxt, kan nukomma att förlora flera tusen arbetstillfällen. Skulle den hotbild som avtecknar sig bli verklighet,kommer länet att uppvisa svårigheter av en omfattning somvi knappast känner på annat håll inom landet, möjligen med undantag avNorrbotten. Inför ett sådant hot finns anledning att även frånnationell synpunkt ställa frågan om vårt ansträngda folkhushåll klarar bördanav ytterligare ett krislän i den klassen. Även från hela landets synpunkt måste det därför framståsom angeläget att till varje pris förhindra att hamnar i densituationen. Därför har vi socialdemokratiska riksdagsledamöter frånVästernorrlands län i en motion fill detta framfört krav på statligainsatser för bl. a. genomförande av ett industrialiseringsprogram för länet. kommer i ett senare anförande att ta uppaluminium-, kemi-och byggnadsämnesindustrins svårigheter, medan jag något skallberöra problemen inom skogsnäringen. Sedan vårt län industrialiserades har skogen utgjort basenför den industriella utveckHngen i länet. Vi får också räkna med att skogen ochskogsindustrin under resten av detta århundrade skall behålla denna domineranderoll. Den tekniska och ekonomiska utvecklingen har medfört storastrukturförändringar inom skogsnäringen. Följden har blivit nedläggningar,vikande sysselsättning och utflyttning i stora delar av länet. Även om det nukunde bli ett stopp för direkta nedläggningar inom skogsindustrin, kommer intedetta att bevara sysselsättningen på nuvarande nivå. Rationaliseringar kommeräven i fortsättningen att minska antalet arbetstillfällen. Vi kommer därförinte att klara sysselsättningen inom den bransch som av traditionburit upp ekonomiskt och sysselsättningsmässigt. Det måste blien uppgift för näringspolitiken i stort i landet. Endast genom en offensiv näringspolitiköver hela fältet kan vi klara sysselsättningen. Från socialdemokratiskt håll har vi vid otaliga tillfällengenom mofioner och på andra sätt försökt dra upp riktiinjer för hur vi skullefå en positiv utveckling inom skogsindustrin. Det är två områden som jag vill peka på. Det är ödesfrågorför hela branschen. Vi måste få fram råvara. Det går inte atf stillatigande åsehur industrier förlorar sin lönsamhet på grund av råvarubrist. Det går inte attstillatigande åse hur industrier oplanerat läggs ned på grund av råvarubrist.Samtidigt vet vi genom utredningar och skogsfaxeringar att det finns svenskskog som på grund av privata vinstintressen eller ren försumlighet inte kommerfram. Skogen är vår gemensamma tillgång. Regeringens och de borgerligaspassivitet i denna fråga får dyrt betalas i skogslänen. Vidaremåste samhället tillsammans med indusfri och anställda planera den framtida strukturen, få fram planer som visar vilkavidareförädlingsmöjligheter som finns, få fram planer som gör att de sommister sina arbeten genom ofrånkomliga nedläggningar kan planera sinframtid - en plan som gör att samhället och industrin kan vidta åtgärdersom underlättar omställningarna för de anställda. Men när det gäller synen på strukturförändringar får detinte vara så, att en strukturförändring och en strukturplan i första hand skallbetyda nedläggningar och avveckling med arbetslöshet och personligt lidandesom följd. Enligt vår mycket bestämda uppfattning måste det också - ja, kanskeframför allt - innebära utveckling och en satsning . Hur är då läget inom skogsindustrin i ?Är strukturomvandlingen klar? Svaret är nej! I den kommer ett fungerande skogskombinatatt stå färdigt när SCA har slutfört sitt investeringsprogram. I däremotär osäkerheten fortfarandet stor. Här måste staten som ägare till NCB se tillatt det blir en positiv skogsindustrieli utveckling. Även i Örnsköldsviksområdet måste staten ta sittövergripande ansvar för sysselsättningen men också som ägare tillKöpmanholmsfabriken, som lägger ned sin verksamhet. Sågverksindustrin kännetecknas av ett stort antal små ochmedelstora industrier lokaliserade i inlandet och av ett fåtal storakustsågverk. Inlandssågverken har en mycket stor regionalpolitisk betydelse. Deär ofta dominerande för sysselsättningen på orten. Många av dessa mindresågverk har kommit i kläm i den rådande byggkrisen. Närings- och regionalpolitiken är en samhällets uppgift.På staten faller ansvaret att formulera vilka åtgärder som skall vidtas ochsedan anvisa de medel som behövs. När det gäller att på något längre siktskaffa råvara till skogsindustrin får vi inte glömma den roll skogsvården har. Samhället måste både genom påbud och med stimulanser setill att skogsvården fungerar. Det ger också sysselsättning i våra mestsysselsättningssvaga områden. Skogsbruket måste dessutom få riktlinjer så att det vetvad det skall leva efter. Man måste exempelvis fatta ett definitivtbeslut i besprutningsfrågan. När det gäller åtgärder för att öka produktionen avskogsråvara är introduktionen av den s. k. Canadatallen ett viktigt inslag. En genomgång som och skogsstyrelsennyligen har gjort visar att kunskap och erfarenhet av detta nya snabbväxandeträdslag nu har nått en nivå där en viss lättnad av tidigare restriktioner börvara möjlig. farhågor för att contortatallen skulle visa sigoanvändbar för sågning har visat sig överdrivna. Med rätt beståndsvård bör ävendet problemet kunna lösas. Klart är, att knappast någon annan skoglig insatskan öka tillgången på råvara . ett ökat inslag av pinus contorta i våranorrländska skogar. Tillsist,herr talman: Som jag sade i min inledning har en sysselsättningssituation som äroacceptabel. Därtill kommer den oroande framtidsbedömningen för flera av länetsbranscher. Slår de värsta profetiorna in - och mycket talar för det - kommerdet att få katastrofala följder för industrin och för sysselsättningen. Samhället, genom staten, måste ta sitt ansvar. Medel måsteställas till länets förfogande. får inte ytterligare utarmas. Det industrialiseringsprogram som presenteras i densocialdemokratiska länsmotionen borde få vara första steget mot att värnalänets industri och sysselsättning. 2BERTIL (); I den allmänpolitiska debatten har denallmänna inriktningen av politiken diskuterats. Jag skall inte vid dennatidpunkt ge mig in i den diskussionen. Jagskall bara konstatera attlågkonjunkturer, kriser, inflation m. m. i världen är faktorer som ett enskiltland får underkasta sig och som är mycket svåra att påverka eller komma bortifrån i någon större omfattning. Vilken regering- den må komma från höger,mitten eller vänster - som än sitter vid makten i en svår världssituation harunder sådana betingelser en svår och föga tacksam uppgift. Oppositionspartier från olika riktningar utnyttjar gärnasituationen i politisk-taktiska syften för att i kommande val vinna röster. Vadjag nu sagt gäller inte minst vårt land. Tyvärr når vi därför inte detsamförstånd som bäst skulle gagna vårt land och dess utsatta bygder. Ur allmänsynpunkt och för att bättre kunna klara svårigheterna skulle resultatet oftakunna bli bättre för land och folk, om denna enligt min uppfattning självklarautgångspunkt erkändes även av oppositionen och om arbetet även från det hålletinriktades därefter. Vår regering har vidtagit åtgärder, som har gjort attSverige har en i förhållande till andra jämförbara länder relativt lågarbetslöshet - därmed inte sagt att man kan vara nöjd. Specielltsysselsättningssituafionen för ungdomen är mycket svår, och den måste liksomannan arbetslöshet bemästras. Även regionalt är skillnaderna stora, och jag har, herrtalman, begärt ordet för att fästa och regeringens uppmärksamhetspeciellt på förhåHanden. har varit det län somnäst har haft den största arbetslösheten och de svårasteförhållandena att kämpa emot. Orsakerna kan vara många, men strukturförändringarna istål- och träbranscherna har särskilt hårt drabbat vårt län. Vi har hafttyngdpunkten av vårt näringsliv baserad på just de branscher som under de häråren utsatts för stora påfrestningar på grund av strukturförändringarna.Värmlands näringsliv har varit baserat på storföretag som exempelvis UddeholmsAB, som har tvingats friställa mycket folk. drabbades Vänerskog av ettallvarligt konkurshot, som dock i det läget kunde avvärjas. Efterett år-ellerstrax före julen 1981-gick det inte längre för Vänerskog. Företaget begärde dåsig självt i konkurs. vilket kom som en överraskning för de flesta, som ioförlåtlig brist på information från Vänerskog blev tagna på sängen. Det gällerskogsägare, åkare och många typer av mindre företagare, som f. n. saknarmöjligheter att få någon ekonomisk hjälp i denna kritiska situation. För dessaär det såväl ur personlig synpunkt som ur samhällssynpunkt viktigt att regeringoch riksdag är beredda att rycka in på lämpligt sätt. Det här är en humanitärfråga, men åtgärder för att lösa den kan vara viktiga också ursamhällsekonomisk och företagsmässig synpunkt. Livet måste ju gå vidare. Menhär är det viktigt att näringslivet hålls i gång. Det är nödvändigt i dennasituation och den bästa hjälpen för de anställda. För de anställda är konkursen givetvis också ett svårt hotmot deras framtida sysselsättning. På grund av den sociallagstiftning vi harklaras de dock från omedelbar förlust av sitt arbete. Jag vill dock i detta sammanhang på förekommen anledninghävda att statens m.fl. medverkan till undanröjande av konkursvid det här tillfället ändå innebar en riktig lösning både för Vänerskogsanställda och för övriga intressenter - och för samhället-staten. Flera avVänerskogs industrier har genom och framför allt regeringens medverkankunnat omplaceras på nya ägare, och de anställda har i stort sett fått fortsattarbete. De personer som är satta att klara ut Vänerskogskonkurs har enligt min mening en svår uppgift när de om möjligt skall klaraåterstoden på samma sätt. Det måste vara svårare att klara dettasamhällsekonomiskt i nuvarande konkurssituation än i ett normalt läge. Tackvare att alla inte kom på en gång så att säga kan vi nu hoppas på att dekvarvarande industrierna i Vänerskog skall kunna omplaceras i ny ägo och undersådana betingelser att fortsatt och varaktig drift och sysselsättning skall blimöjlig. Men - och det är viktigt - i detta läge kan det bli högstangeläget att regering och riksdag stöttar upp på olika sätt. Det kannaturligtvis ske genom de möjligheter till lån och stöd i övrigt som står tillbuds men också genom den extra offensiva satsning på 20 milj. kr. som vi - deborgerliga partiernas representanter för - begärt i en särskildmotion. Vi värmlänningar har varit och är i en svår situation. Jagvill ändå säga att regering och riksdag har givit oss ett med hänsyn tilllandets ekonomiska läge gott stöd. Möjligheterna skulle ha varit ännu bättre ominte varvsstödet tagit så mycket av landets resurser i anspråk. Men det kaninte industriministern och det parti - - som jag företräder lastas för.Det var grundat på ett riksdagsbeslut med en knapp majoritet. Men, herr talman, det är viktigt att riksdag och regeringnu inser vår situation i och ger det stöd vi kan komma aft behöva i ettansträngt läge. Det kan också ske, när besluten om det framtida försvaret skalltas. Vi vill bl. a. behålla kontor i ; Det är försvarligt ursåväl militärstrategisk-försvarsmässig synpunkt som också ur ekonomiska ochregionalpolitiska synpunkter. Skulle inte detta vara möjligt är det minförhoppning, och ett centerkrav, att länet på något sätt kompenseras. Vi harfått pengar, men behöver ytterligare pengar, fill flera vägbyggnads- projekt, och det kommer vi att hävda framöver. I samarbetemed bör vi i med och regeringens hjälp kunna skaffanya arbetstillfäUen. Flera möjligheter finns och kan uppkomma inte minst vidlokalisering av StatHga verk. Det är detta som jag i mitt anförande velat slåett slag för. De diskussionerna får vi fortsätta med. är en viktig del av vårt Sverige.Dess natur och miljö är av sådan beskaffenhet att människor vill leva och bodär, men för detta krävs förutsättningar. De finns i form av naturtillgångar,en arbetsam befolkning och mycket annat. Olika omständigheter har skapat en svårsituation i . Denna måste vi klara, och kommer också att klara den, om visjälva på alla sätt plockar fram idéer, och om vi kan räkna medförståelse och stöd från och regeringens sida. 3 BOFORSLUND (s): När socialdemokratin sedandrog upp riktiinjerna för lokaliserings- och regionalpolitiken var syftet attlindra verkningarna av strukturomvandlingen i . Många nya jobb skapadesockså därmed. Förutsättningarna för regionalpolitiken var då - jämförtmed - på en avgörande punkt annorlunda, nämligen den att näringsHvetfungerade bättre och tillväxten i ekonomin var större. Men kan vikonstatera aft utan näringspolitik blir regionalpolitiken kraftlös. Det räckerinte bara med att regeringen hänvisar till att man sätter inarbetsmarknadspolitiska åtgärder, som man övervältrar statligauppgifter på kommunerna. Vad vi behöver är en ny industrisatsning och enutvecklingspolitik som i sig skulle innebära en optimism och framtidstro. är ett av de mest drabbade länen ochhar kännetecknats av stora och svåra strukturproblem inte minst på skogsindustrinsområde. redovisas den högsta arbetslösheten . Alh flerblir utförsäkrade från arbetslöshetskassan, och många har bara att hoppas påsociala bidrag. Men även det sociala trygghetssystemet, av socialdemokratiskmodell, blir urholkat av dagens borgerliga riksdagsmajo-ritef. Byggkrisen harslagit väldigt hårt. Dessutom är krisen av en annan karaktär än tidigare.Den drabbar också tjänstemän och tekniker på ett betydligt mer markant sätt.Tidigare gjorda investeringar i byggmaterialindustrin utnyttjas knappt med halvkapacitet. Som en följd av detta har permitteringarna haglat varjemånad från tidigare stabila och framfidsinriktade industrier som Gullfiber,spikfabrik och Ådals-Hus. berördes inte mindre än ca 4 000personer i länet av varsel. Året innan var siffran lägre än 1 000. Men infe nogmed detta; hotbild efter hotbild radar upp sig. Till de drastiskt försämrade sysselsätfningsutsikternafinns två huvudorsaker. Vid flera av länets större industrienheter råder storasvårigheter på grund av strukturomvandlingar, och sker en utplåningav den offentliga sektorns fillväxt. Det nya inslaget äranhopningen av problem till . Bland problemen på industrisidan märks specielltbranscherna inom kemi och aluminium. Det gäller närmast Kerna Nords fabriker iSundsvall och Ange samt Berol Kemi i . Den kemiska industrinkännetecknas över lag av stora svårigheter. För ochSundsvallsregionen kan det få oanade konsekvenser om man flyttar öververksamheten till landets petrokemiska centrum, - som man nu är påväg att göra. I vad gäller Aluminium i så har även detförts ut i osäkerhet sedan beslutat att förlägga sina vidareinvesteringar på aluminiumsidan fill annan ort. Det har förekommit enmassmediapresentation som gått ut på att av olika miljöskälsagt nej till nyinvesteringar. Det har således framställts som om kommuninte var intresserad av att ta till vara industrietableringar. Detta skallkraftigt dementeras. Saken är den att miljödiskussionen om anläggningarhar gällt delar som redan finns. De nya anläggningarna skulle byggas medmodern, miljövänlig teknik, och de har därför inte varit omstridda. Orsakentill diskussionen har varit att aluminiumsmältverket släpper ut stora mängdertjära som innehåller s. k. polyaromatiska kolväten. Många av dessa ämnen ärkända för aft framkalla cancer. De uppmärksammades mycket i de storaenergiutredningarna . Man kan därför säga att dessautredningar låg till grund för diskussionen i . Det visade signämligen att smältverket i släppte ut mer sådana kolväten än allbiltrafik och alla industrier i landet sammantaget. Därmed inte sagt attutsläppen skulle vara lika farliga som summan av alla dessa utsläpp. Vidprövning av en industri enligt byggnadslagen är kommunens yttrande det som största betydelsen. 1 fallet Aluminiums utbyggnad tillstyrkteSundsvalls kommun företagets ansökan. Alla partier var överens om detta.Kommunfullmäktige ställde dock vissa villkor. Kommunfullmäktige beslutadedärför att kräva att det gamla smältverket skulle moderniseras under 1980-taletmed s. k. förbakade anoder eller i jämförelse därmed, ur miljösynpunkt,motsvarande bättre teknik. Med hänvisning till kommunens krav återkalladeGränges Aluminium sin ansökan om utbyggnad av smältverket. Så här i efterhand visar det sig att utsläppen kan minskasmycket kraffigt, ja, lika långt som om modernare teknik installerats genom ettpaket av åtgärder i det gamla smältverket. Detta innebär i sin tur att devillkor som kommunen ställde för utbyggnaden i kan uppfyllas. Jag har velat redovisa sakförhållandena närdet gäller denna utbyggnad, men man kan på goda grunder anta att andra orsakerän kommunens miljökrav har varit avgörande för Aluminium att söka andrainvesteringsorter. Det viktigaste skälet torde vara att tomten i ärför liten. Ett annat skäl är energikostnaderna, som är betydligt lägre iNorrbotten. Till detta kan komma möjligheten att erhålla någon form avinvesteringsbidrag. Fortsätter denna negativautveckling för och framtoningen av den hotbild som allttydligare framstår, måste det även från samhällets synpunkt framstå somangeläget att till varje pris förhindra att tappar sinindustriella nivå pä det sätt som nuvarande framtidsbild ger tecken på. Införett sådant hot finns det anledning att även från nationens synpunkt ställafrågan om vår ansträngda ekonomi klarar bördan av ytterligare ett krislän idenna storleksordning. Även om situationen ser dyster ut finns detändock en framtidsförhoppning och en optimism i länet att kunna vända dennamörka situation. Men då måste det till starka krafter och insatser frånsamhällets sida för att genomföra ett industrialiseringsprogram som tar tillvara alla de resurser som länet kan erbjuda. Det återstår att se om den viljanfinns. 4GUNNAR (); En av kammarens ledamöter, påVästerbottensbänken, har i ett par debattartiklar i A-pressen de senastedagarna speglat utvecklingen i skogslänen; den utveckling som enligt företrädareför de borgerliga partierna skulle bli betydligt gynnsammare bara vi fick bortsossarna från kanslihuset. Utvecklingen har, som i siffror hardokumenterat, blivit någonting helt annat. Regionalpolitiken har kraftigtförsvagats, och detta återspeglas nu i de arbetslöshetssiffror som förVärmlands del uppgår till 8 000 direkt arbetslösa, varav nära 3 000 ungdomarmellan 16 och . En fortsatt negativ befolkningsutveckling gör inte bildenljusare. Folkmängden i minskade med ca 900 personer. Ochjag har frågat mig; Hur skulle det egentligen ha sett ut i ett länsom om inte den offentliga sektorn, främst genom sin offensivasjukvårdspolitik, förmått suga upp en del av den arbetskraft som hänsynslöst ochoförskyllt drabbas av en serie av kriser inom det privata näringslivet och nusenast i samband med Vänerskogskonkursen - bondekooperationens störstafiasko i . Jag skall senare i mitt anförande återkomma till krislägetinom skogsnäringen men först kommentera det skall på den offentliga sektornsom man ofta och obefogat hör från kringresande politiker, främst från moderatasamlingspartiet. Jag vill gärna berätta för kammarens ledamöter och för devärmlänningar som eventuellt följer den här allmänpolitiska debatten, att viinom värt landsting har ökat antalet anställda från 11 600personer till 16 000. Antalet inrättade tjänster har ökat från att 1977 ha uppgått till 7 440 till att nu uppgå till 9 270. Den negativa utvecklingen i skogslänen, somjag inledningsvis berörde, är ingenting som vi från vart och ett av de berördalänen står och hittar på. 1 debatten hörde vi vittnesbörd frånNorrbotten och . Detta är ingenting som vihittar på för aft svärta ner de politiker som står och har stått för ledningenav landet , utan vi hämtar vårt material direkt urverkligheten. Vi får dessutom stöd i vår uppfattning från organ där också deborgerliga partierna är företrädda. Tag t. ex. glesbygdsdelegationen, som i en skrivelse tillindustriministern pekade på hur besparingar som sker utanhänsyn till glesbygdernas speciella förhållanden kan få allvarliga konsekvenserjust för glesbygden. Och man fortsätter: Det finns skäl som talar för attglesbygden kan komma att drabbas hårdare av besparingarna än andra delar avsamhället. När vi nu börjar se facit, så vet vi att de farhågor somglesbygdsdelegationen uttalade är på väg aft besannas; Jag skall så gå över till det som hänt och fortfarandehänder inom skogsnäringen och något kommentera den tragedi som på etthänsynslöst sätt drabbar tusentals värmlänningar, nämligen Vänerskogskonkursen,som också var inne på. Jag anser det inte nödvändigt att rekapitulera det somhänt sedan beskedet om befalningsinställelsen kom. Jag måste ändå få begagnatillfället att framföra en, som jag tycker, välmotiverad kritik mot det sättvarpå Vänerskogs ledning låtit pengarna rinna ut ur företaget, somman hållit god min och vägrat erkänna hur illa det egentligen stod till. Tyvärr måste jag säga att ett sådant handlande från enledning för ett stort kooperativt företag inte stärker förtroendet förföreningstanken. Ändå finns det behov av en skogsägarrörelse, och jag tyckerdet är bra att skogsägarna, trots den hårda smäll de fått, har ambitioner kvaratt på nytt slå sig samman. Om det sedan skall ske via en för hela länetheltäckande sammanslutning eller i form av två eller tre mindre föreningar börde själva få avgöra. Vad vi har lärt oss av den här läxan är väl ändå det, attvi f. n. haren orimlig skogspolitik och att det saknas en samlad polifik förskogsnäringen. Detta framhöll vi från vårt parti i den rapport. Politikför skogsnäringen, som behandlades och antogs av parfikongress. Visade då att samhället måste få möjligheter att styra utvecklingen, så att målenför sysselsättnings- och regionalpolitiken tillgodoses. Vi har fåtttala för döva öron. Ingen har lyssnat på oss. Men det som inträffat nu måsteväl få tjäna som en väckarklocka. Det som drabbat enskilda skogsägare, anställda i de avVänerskog ägda industrienheterna, skogsarbetare, transportfirmor och andra somoförskyllt drabbats av ekonomiska förluster vittnar om en häpnadsväckandebekym-merslöshet inför den finansiella situation som rådde, och det gäller nuatt på allt sätt söka mildra effekterna så långt som det över huvud taget ärmöjligt. Detta stryker vi också kraftigt under i vår motion från Värmlandss-ledamöter. Vi konstaterar att genom Vänerskogskonkursen har över 3000 människors jobb kommit i farozonen.