prot · G50972 · 1981-12-31 00:00:00 — någon mån återställa situationen till vad den var innan deborgerliga regeringarna började sin nedrustningspolitik. Vi har också talat omatt vi inte kommer att medverka i de ytterligare försämringar som regeringenhar sagt skall komma, t. ex. återinförande av karensdagarna inomsjukförsäkringssystemet. Vi är övertygade om att väljarna kommer attsätta stopp för den utsvältningspolitik som de borgerliga partierna bedriver. Jag hade tänkt göra några kommentarer tillfru förste vice talmannens anförande, men jag ser att hon är kvar ikammaren. Jag vill då i alla fall säga följande med anledning av vad fru vicetalmannen anförde. När det gäller t. ex. vårdnadsersättningen är jag gladöver det intresse som man nu från moderat håll har börjat visa för den frågan,en fråga som har drivit och länge fått driva alldelesensamma. I perioder har vi ju tillsammans suttit i regeringen och haftmöjHgheter att göra vissa förändringar i föräldraförsäkringen, så att vi i daghar ett system enligt vilket man kan få vad man skulle kunnakalla för vårdnadsersättning. Jag är glad för detta, men jag hade varit ännugladare, om vi i ett tidigare skede hade haft ett bättre stöd för dessa frågorän vad vi uppenbarligen har . Jag ser emellertid framtiden an, att viskall kunna driva den viktiga valfrihetsfråga som den om vårdnadsersättningenfaktiskt är när det gäller att öka möjligheterna för barnfamiljer atttillsammans forma sin tillvaro. Jag vill också säga att det är viktigt att vifortsätter att bygga ut barnomsorgen, därför att utan en utbyggnad avbarnomsorgen finns det ingen verklig valfrihet. Det är ju valmöjligheten förvar och en att själv kunna forma sin egen tillvaro som är så väsentHg för skall kunna ge barnen den trygghet som de behöver. Jag hoppas att vi i detavseendet har samma mening. När det gäller att belysa hur barnfamiljerna och dåframför allt flerbarnsfamiljerna har det ser jag fram emot den utredning ombarnfamiljernas ekonomiska situation som kommer att bli färdig under sommaren.Den kommer att ge oss ett bra underlag för en fortsatt familjepolitik, där vikanhända på ett bättre sätt än kan se till att vi stöder dem som bästbehöver stöd. I den politiken ingår alla de komponenter som vi har i denfamiljepolitiska arsenalen, och vi måste naturligtvis i det här avseendet som ialla andra vara beredda att göra både generella och selektiva insatser. Det ärvikfigt att vi ger barnen och deras föräldrar ett så gott stöd att de kan formaen trygg framtid tillsammans. Påfrestningarna i vårt moderna samhälle ärförvisso så många att familjen behöver ett aktivt stöd. Sedan några ord till kommer senare här att fa upp de arbetsmarknadspolitiskafrågorna. sade också själv att hon förväntar att få svar på eninterpellation inom . EivorMarklund nämnde den sociala utvecklingsplaneringen i , och den har jag studerat med mycket stort intresse. Det ärett fantastiskt fint grepp som man där har tagit på många väsentliga frågor.Jag tror att denna sociala utvecklingsplanering och det arbete som lagts nerdär i många avseenden kan tjäna som vägledning för landet i övrigt - det villjag gärna understryka. Också många väsentliga synpunkter på vad människorprioriterar i livets olika skeden kommer där till mycket bestämt uttryck. Detär sådant som vi kanske inte varit tillräckligt medvetna om . Jaghåller med om att arbetslöshet i sig är destruktivt och att detär en stor påfrestning, inte minst för ungdomar, att inte känna att de hörhemma någonstans i tillvaron. Det är självklart att den här modlösheten tar sigspeciella uttryck i ett område som - det finns också andra områdenmed liknande problem, även om de inte där har så stor omfattning. Menarbetsmarknadsministern kommer alltså senare att ta upp de frågorna utifrån sinspeciella utgångspunkt. När jag hör räkna upp allt som vpk tänkerföreslå eller har föreslagit, då frågar jag mig om det i deras medvetande överhuvud taget finns något som heter budgetunderskott och om de har några tankarpå att man faktiskt måste betala ränta på de pengar man vill låna upp och måste betala tillbaka pengarna. Om man ökar på utgifterna på det sätt somvpk föreslår betyder det att man vältrar över ett stort ansvar för ekonominjust på våra barn och efterkommande. Det fanns också en annan sak i den uppräkning som EivorMarklund gjorde som var mycket slående, nämligen att hon försökte förneka vadsom har hänt under de icke-socialistiska regeringarna. Det är bara att läsa ochjämföra budget efter budget och se vilka insatser som har gjorts på olikaområden. Då finner man att de står sig väl i konkurrensen med vad som har häntunder . tog exempelvis upp kommunerna. Jag saderedan i mitt inledningsanförande att de belopp som förmedlas via den kommunalaskatteutjämningen har fyrdubblats . Detta är fakta sominte går att förneka! När blev socialminister var t. ex.statsbidraget till barnomsorgen 800 milj. kr., och det är uppe i över 5miljarder. Kom då inte och påstå att ingenting har hänt !Ökningstakten när det gäller barnomsorgen har blivit långsammare än viegentligen skulle ha önskat, men det har skett en ökning. Det står dockfortfarande barn i kö, och därför måste vi bygga vidare. Låt mig nämna handikappområdet. Där har det skett en snabbutveckling av insatserna från samhällets sida. I årets budget har detta områdeblivit prioriterat, och vi kommer att lägga fram ytterligare förslag. När det gäller pensionernas utveckling talar siffrornasitt tydliga språk. De finns att läsa i budgetpropositionen. Det harvisserligen blivit fler pensionärer, men faktum är att 1974/75 var kostnadenför folkpensioner drygt 12 miljarder och i årets budgetförslag är den uppe i 37miljarder. Därfill skall läggas ATP-pensionerna, där vi harhaft en ökning från 4,5 miljarder till nästan 24 miljarder . Deförändringar som vi har vidtagit när det gäller pensionerna har varit mycket marginella iförhållande till tidigare system. Att det sedan, när den senaste höjningenskedde, har blivit ett sådant utslag som det pekade på, berorbl. a. på aft en del kommuner höjt kommunalskatten. Det beror också på aft dethar gjorts förändringar i det mer generösa skattesystem som har gällt förpensionärer -och vi har haft socialdemokraternas stöd för de förändringarna.Men faktum är att själva grunden - inkomsten - har ökat på det sätt som jag härhar beskrivit. Det är också så, , aft vi under den härperioden har infört högkostnadsskydd när det gäller kostnader för läkemedel ochläkarvård - för att gardera dem som har stora behov av vård och medicin. Vi harockså utvecklat bidragen för t. ex. social hemhjälp, och när det gäller åretsbudget har vi föreslagit ytterligare 235 miljoner för att hjälpa och stödjamänniskorna. Exemplen på att utvecklingen har gått vidare när det gäller attstödja människor som har behov av stöd i det här samhället är många. Men vi ärockså tvingade, för att inte vältra bördor , att vidta åtgärder isyfte att minska ökningstakten i våra utgifter. Det kommer var och en som sermed allvar på vårt lands ekonomiska läge att tvingas till i olika sammanhangför att bevara tryggheten för framtiden. Det är detta det är fråga om. 34EIVOR (vpk) replik: Först ett tack för socialminsterns uttaladeintresse för den sociala utvecklingsplaneringen i . Jag delaruppfattningen att det är ett mycket väl utarbetat projekt, som man ambitiösthar jobbat med. är bara förhoppningen att inte stannar vid attnotera det som en möjlig vägledning för hela landet utan tar det först ochfrämst som en vägledning för regeringens arbete - att man verkligen nu kommermed konkreta förslag i linje med planeringsmålen i det här projektet. Sedan säger att vi inom vpk inte är medvetnaom budgetunderskottet. Jo då, det är vi visst. Vi ser nerdragningen avbyggandet, vi ser den sociala nedrustningen i kommunerna, vi ser avskedan-denavid försäkringskassorna, de ekonomiska åtstramningar som minskar efterfråganinom industrin osv. Detta betraktar vi som åtgärder som ökar arbetslösheten ochdärmed budgetunderskottet. Vi vill satsa på åtgärder mot arbetslösheten ochdärmed mot budgetunderskottet. Vi vill satsa på ökat byggande, utbyggnad avbarnomsorg, äldrevård, sjuk- och hälsovård. Vi vill satsa på investeringar inya industrijobb, i kommunikationer, inom energisektorn och påmiljöförbättringar. Detta ger jobb för de arbetslösa och sätter fart på ekonomioch produktion. Det innebär att vi använder det ökade budgetunderskottet förproduktiva investeringar som gör det möjligt att minska underskottet i det långaloppet. Det är någoting helt annat än det regeringen talar om. Vi vill alltså satsa offensivt för att öka sysselsättningoch minska underskott. Sedan skall det väl också sägas att det faktiskt är deborgerliga regeringarna som har pressat upp budgetunderskottet till derekordnoteringar som vi har. gör gällande att jaghar försökt förneka att någonting har hänt och att jag inte har jämförtpropositioner, budgetplaner o. d. . Jo då, jag har visst gjort sådanajämförelser - och inte bara jag. Man har gjort jämförelser ute i kommunerna ochi handikapporganisationerna. Man finner att bl. a. inflationen har haft eninverkan när det gäller de höga belopp som, enligt vad säger,satsats på allt detta. Vi upplever situationen på det sätt som vi redovisar ivåra motioner, och vi står för de kostnader som våra förslag medför, därför attvi företräder en rättvis fördelningspolitik i det här landet. beskrev - jag vet inte omKarin Söder hade tillfälle att lyssna på hans inlägg - hur arbetslösheten ärett grundskott mot allt regeringens tal om att man bedriver en rättvisfördelningspolitik. 35RUNE (): De beslut inom olika samhällsområden som vifattar, såväl här i som på det regionala och kommunala planet,påverkar i hög grad barnens situation. Det gäller hur vi planerar för boendetoch för miljön, det gäller den familjepolitik som samhället utformar - för attta ett par exempel. Barnens situation och deras upplevelser grundlägger i höggrad deras inställning till samhället och deras närmaste omgivning. Barnen ärvårt samhälles framtid. Det är våra barn som skall ta vid och föra vidare vårtsamhällsarbete, välfärdsinsatser och kultursyn. Alla insatser för barn ochungdom - både de som samhället gör och dem som vi gör som föräldrar ochmedmänniskor - är därför investeringar för framtiden. Hemmet och familjen är av central betydelse för barn ochvuxna och också för samhället i stort. Därför är det nödvändigt med ettsolidariskt och aktivt stöd från samhället till hem och familj. Genom dettalägger vi en god grund för en positiv samhällsutveckling. Därför har vi allaett gemensamt ansvar för att alla barn får goda och trygga uppväxtviHkor ochinte upplever otrygghet och orättvisor, som skapar agg och hat mot derasomgivning och samhället. Uppväxtvillkoren lägger grunden för barnsförutsättningar att utvecklas till trygga och harmoniska människor. Samhällets familjepolitik måste sätta barnen och derasbästa i centrum. Ansvaret för barnen och deras uppväxt, fostran och utvecklingvilar i första hand på föräldrarna. Men föräldrarna behöver stöd i form av enoffensiv familjepolitik, där barns behov och rättigheter sätts i centrum.Samhällets familjepolitiska uppgift och ansvar är att skapa förutsättningar förbarn och föräldrar att tillsammans och utifrån egna förutsättningar formatillvaron så att den bäst passar den egna familjen. Samhällets familjepolitikmåste också ha som grund att ge alla barnfamiljer en ekonomisk grundtrygghet,så utformad att den ger föräldrar stöd i deras omsorgs- och fostrargärning. Vidare måste samhällets familjepolitiska insatser utformasså att de ger valfrihet för föräldrarna att förvärvsarbeta eller att stannahemma och själva vårda barnen då de är små. Denna valfrihet är en bärande tankei den familjepolitik som arbetar för. De hinder för valfriheten som 3 protokoU 1981/82:72-74 fortfarande finns måste därför avlägsnas och åtgärdervidtas som underlättar ett fritt val för föräldrarna. En annan utgångspunkt förfamiljepolitiken är att barn behöver nära kontakt med sina föräldrar. Med i regeringsställning har också viktiga delmåli vår familjepolitik kunnat förverkligas. Jag tänker då på föräldrapenningensutbyggnad från 9 fill 12 månader enligt vårdnadsersättningens princip ochATP-rätt när det gäller vård av små barn i hemmet. Jag tänker också påbarnomsorgsbeslutet och de utvidgade och likställdastatsbidragen fill daghem, familjedaghem och öppen förskola. Också de vidgademöjligheterna för kommunerna att själva och utifrån de egna förutsättningarnaplanera sin barnomsorg är positivt ur valfrihetssynpunkt och när det gällerökad rättvisa mellan olika kommuner. Samhällsstruktur, boende och arbetsliv har på olika sättförändrat familjens situation. Det finns ingen anledning att idealisera bildenav det gamla bondesamhället. Här fanns både sociala och ekonomiska orättvisor.Men barn, föräldrar och den äldre generafionen levde i nära gemenskap som ocksåerbjöd samhörighet mellan generationerna och var ett stöd för de ungaföräldrarna i deras fostrarroll. Genom samhällsförändringar slogs flergenerationerna sönder- familjen blev mindre och mer sårbar. Den ökade geografiska rörligheten medstark befolkningskoncentration i tätortsregionerna och glesbygdens successivaavfolkning har lett fill en splittring av flergenerafionsfamiljen. De socialabanden tenderar att lösas upp. Omflyttningen har lett till uppbrott frånhembygden, från släkt och vänner. Det har också visat sig svårt för mångafamiljer att återskapa hembygdskänsla och känna sig trygga i den nya miljön.För många har detta lett till ensamhet och isolering både i avfolkningsbygdernaoch i storstädernas tätortsområden, och det har i vissa fall också visat sigsvårt att skapa levande miljöer och samhällen. Det går inte att se familjepolitiken isolerad frånsamhällets utformning och stödinsatserna i övrigt. Åtgärder som inte hör tillfamiljepolitiken i vanlig bemärkelse har ändå en direkt inverkan påbarnfamiljernas situation. Det krävs nu insatser på en rad områden för attavhjälpa de brister som centraliseringen lett till och som ofta förmärks -oftast på ett mycket hårdhänt sätt - i barns och ungdomars uppväxt- ochlivsmiljöer. Också hemmet som uppväxtmiljö för barn är något helt annatän det var bara under föregående generation. De allra flesta barn växer upp ismå familjer med inget eller endast ett syskon. Bland familjer med barn under16 år har ett barn, två barn och tre eller flera barn. Mångabarn växer upp i familjer med bara en vuxen. En av fyra vårdnadshavare ärensamstående. Många barn växer också upp i familjer med en biologisk förälderoch med en vuxen som inte är biologisk förälder. Många barn växer upp utanrelationer till eller med mycket begränsade kontakter med äldre människor. En god livsmiljö, inte minst för barnen, hör därför intimtsamman med hur vi planerar i vårt samhälle. Ett samhälle som ger ökad mänskliggemenskap är ett decentraliserat samhälle- inte ett koncentrationssamhälle.Centerns arbete mot ett centraliserat samhälle och för ettdecentraliserat samhälle har börjat ge resultat. Men det är ett arbete på långsikt. Det blir alltmer uppenbart att de varningar som reste under 1960-och 1970-talen för centraliseringspolitikens konsekvenser, inte minst ur socialsynpunkt, nu besannas. Inte minst olyckligt är detta med tanke på attkonsekvenserna i många fall är svåra att råda bot för i det korta perspektivet.Det krävs stora insatser och insatser på lång sikt för att komma till rätta medutvecklingen. Målet för är att bygga ett decentraliserat samhälle som ibåde skilda ortstyper och bebyggelseformer ger möjlighet till ökad mänskliggemenskap. Därför är en samhällsplanering för ett decentraliserat samhälle enviktig del i den totala familjepolitik som för. Det är ocksågrundläggande i arbetet att komma till rätta med ungdomsproblemen, narkotika-och alkoholmissbruk och den ökade brottsligheten. Som jag sagt har en rad åtgärder vidtagits undersenare år för att ge barnfamiljerna grundtrygghet, valfrihet och stöd iföräldrarollen. Barnbidraget - som är det grundläggande ekonomiska stödet tillbarnfamiljerna -har successivt kunnat höjas. För att särskilt stödjaflerbarnsfamiljerna har, som tidigare nämnts, ett flerbarnsstöd införts. Det ärenligt mening angeläget att utbyggnaden kan fortsätta. Särskiltviktigt är det att vi stöder flerbarnsfamiljerna i deras situation, som för deallra flesta är ansträngd ekonomiskt. Landets ekonomiska läge gör att stark återhållsamhet måstegälla för nya reformer. Situationen ställer krav på att man i görligaste månomfördelar resurser inom tillgängligt ekonomiskt utrymme. Därför är det än merangeläget att tillgängliga resurser fördelas rättvist inom det familjeekonomiskastödsystemet. Insatserna inom det familjeekonomiska stödsystemet medbarnbidrag, barnomsorg, vårdnadsersättning, föräldraförsäkring ochbostadsstödet, är enligt vår mening en övergripande samhällelig uppgift, varskostnader skall fördelas solidariskt. Vårdnadsersättningen är en välkänd del i centernsfamiljepoHtik. har vi - dess värre ensamma - arbetatför en beskattad och trygghetsgrundande vårdnadsersättning. tog upp frågan här, och den också. Jag vill liksom säga att vi välkomnar om man nufrån moderat håll ställer upp helhjärtat pä en vårdnadsersättning. Trots att ute i landet ofta talar omvårdnadsersättningen har de inte ställt upp i när det gällt att islutvoteringar ta ställning i den här frågan - med ett undantag, och det varnär och i förra valrörelsen kom överens om skulle införa tre månaders vårdnadsersättning inom familjepenningens ram.Då kom detta in i regeringsdeklarationen. Jag hoppas att vi nu får étt sådantstöd att vi kan föra denna viktiga fråga vidare. Som sagt; Ett första steg på vägen har tagits genom att detre sista månaderna inom föräldraförsäkringens ram byggts ut enligtvårdnadsersättningens princip. Men vi måste gå vidare. Vi föreslår återigen,trots att vi fick avslag , att föräldraförsäkringen byggs utenligt vårdnadsersättningens princip till att omfatta barnets första 18månader. Föräldrapenningen i form av vårdnadsersättning lika för alla ger enviss ersättning till den förälder som valt att på heltid eller deltid vårdaegna barn i hemmet. Utbyggnaden tiH 18 månader är enligt vår mening ettetappmål i arbetet att bygga ut vårdnadsersättningen till att omfatta barnetstre första levnadsår. Valfriheten är en av hörnstenarna i denfamiljepolitik som företräder. Valfrihetstanken och samhälletsvärdesättande av vård och omsorg väger tungt när det gäller mångårigakrav på vårdnadsersättning. Denna skall vara trygghetsgrundande. I valfrihetenligger också att insatserna för den som efterfrågar arbete och behöversamhällets ekonomiska stöd bör vara bättre avvägda för att åstadkomma ökad rättvisaoch valfrihet för barnfamiljerna. 36ANN-CATHRINE (); Förste vice talmannen harredan berört vår familjepolitik, men jag vill utveckla den ytterligare.Familjepolitiken är vikfig. Olika rapporter säger oss att många barn och ungdomar farilla. Det tar sig olika uttryck men visar klart att den familjepolitik sombyggts upp och efter målsättningen förvärvsarbeteåt alla vuxna och kollektiv barnomsorg åt alla barn, oavsett vad familjernasjälva önskade, inte har lett till harmoniska uppväxtförhållanden. Dessutom, ivår vällovliga strävan att nå materielt välstånd, tappade vi sådant somgemenskap och känslan av att behövas. Inte heller nådde vi rättvisa, valfrihetoch sann jämställdhet. har barnen blivit satta på undantag isamhällsplaneringen. Reformerna har mest varit till för de vuxna. Allvarligt ärockså den nedvärderande inställning man haft till familjens och föräldrarnasfostrarroll och till föräldraansvaret. Det är glädjande att atfityderna nu harförändrats. Föräldraansvaret betonas alltmer, liksom betydelsen av fostran. Barn behöver fostran i betydelsen kärlek, stöd, ledningoch trygghet. De behöver vuxna som är goda förebilder, som säger ifrån ochsätter gränser. Om vuxna inte reagerar på barns beteende, tar barnen det somett tecken på att de vuxna är likgiltiga och inte bryr sig om. Och likgiltighetär nog bland det värsta barn kan möta. Barn behöver vuxna som har kraft och orkatt engagera sig och bry sig om. Familjepolitiken måste därför stödja barn ochföräldrar. Rättvisa och valfrihet måste prägla familjepolitiken, förvem vet bättre än familjen själv hur man vill ordna sitt liv, hur man vill fördelaoch kombinera ansvaret för barn och hem med försvärvsarbete och samhällsarbete?Dessutom vill man kanske leva på ett sätt när barnen är små och ändra på detallteftersom barnen växer upp. Vårdarbete i hemmet och förvärvsarbete är oftaolika perioder i samma människas liv. Skatter, service och bidrag måste gevalfrihet och rättvisa. Det måste också vara möjligt att ändra arbetsför- delningen i familjen utan att drabbas av orimligamarginaleffekter. En allsidig utvärdering av familjebeskattningen bör göras,och förslag bör läggas fram i syfte att anpassa skatten efter bärkraft och attminska marginaleffekterna. måste skattesystemet läggas om så att dettar hänsyn till hur många som skall leva på familjeinkomsten. Avdragsrätt förnödvändiga och styrkta barntillsynskostnader måste medges. Detta skulle ocksåmotverka en s. k. svart barntillsynssektor. I avvaktan på detta måste stödet till barnomsorgen läggasom så att det blir mer rättvist fördelat. Den kommunala barnomsorgen arensidigt subvenfio-nerad, och detta innebär att den som får en plats får enmycket stor samhällssubvention. Stödet fill den kommunala barnomsorgen kanberäknas uppgå till ca 13 miljarder för /83. Om man slår utstödet fill barnomsorgen på alla barn i åldern blir det ca 20 000kr. Visserligen blir det större neutralitet mellan olika former avkommunal barnomsorg i och med riksdagsbeslutet om förändradestatsbidragsregler, men en rättvis fördelning blir det inte. fårmängder av familjer som inte kan, får eller vill ha en omsorgsplats,via skattsedeln betala för andras barnomsorg. Införandet av en vårdnadsersättning eller vårdnadsbidragför barn och inom ramen för stödet till barnomsorgen skulle ökavalfriheten och rättvisan. En vårdnadsersättning är ett mycket gammalt moderatkrav, som framförts åtskilliga gånger av oss i . Dennavårdnadsersättning kan användas antingen som förstärkning av familjens ekonomieller till att betala för valfri barnomsorg. Vilken form av barnomsorg som ärbäst för barnet. Det måste föräldrarna få avgöra. Det är mycket angeläget att familjeekonomiska kommitténsnarast lägger fram förslag till hur en vårdnadsersättning eller ettvårdnadsbidrag kan utformas. Detta har också uttalat. Kommittén börockså få i uppdrag att utreda möjligheterna att införa kommunalvårdnadsersättning, något som inte är tillåtet enligt nuvarande lagstiftning,men som har önskats av ett antal kommuner, som velat åstadkomma en rättvisarefördelning av sitt stöd till barnfamiljerna. Med ökad valfrihet kan barnfamiljerna forma sitt liv såatt de själva känner att de kan ta god vård om sina barn och fostra dem. Mankan utforma och fördela sina arbetsinsatser så att man orkar vara förälder ochorkar engagera sig i sina barn. Men för att valfriheten skall vara reell måste delsvårdarbete i hemmet ges en betydligt högre status, så att inte arbetei hemmet ses som förlorade år, dels måste barnomsorgen vara av så god kvalitetatt den är det stöd och det komplement som den är avsedd att vara. Vårdarbete är ett samhällsnyttigt och nödvändigt arbeteoavsett var det utförs. Tyvärr är dock det vårdarbete som utförs inom familjeni hemmet mycket lågt värderat och ger inte samma ekonomiska trygghet som annatvårdarbete. Familjens vårdinsatser är nödvändiga livet igenom.Familjevård och institutionsvård kompletterar varandra och kan inte sättas imotsatsförhål- lande till varandra. Det vårdarbete som utförs i hemmet ärlika nödvändigt och värdefullt som det vårdarbete som sker på institution. Förmånga som 'Utför vårdarbete i hemmet får dock detta en livslång, negativ ocheftersläpande effekt. Trots brist på uppskattning i form av ekonomisk trygghet,åtar sig männniskor att utföra vårdarbete i hemmet.