prot · G509140 · 1981-12-31 00:00:00 — a. den berördaundersökningen, understrukit att det är angeläget att straffmätningen i denhär typen av mål och i förekommande fall behovet av fullföljd av talan ägnassärskild uppmärksamhet i det löpande åklagararbe-tet. Enligt ett uttalande somriksåklagaren har ställt sig bakom bör vid straffmätningen grundsynen vara denatt tjänstemännen har ett berättigat och av lagsfiftaren beaktat intresse attskyddas mot våld när de fullgör sina tjänsteåligganden. Jag finner detnaturligt och riktigt att man från centralt håll på detta sätt fordöpandebevakar att den praxis som utbildar sig står i överensstämmelse medlagsfiftarens intenfioner. Sammanfattningsvisvill jag framhålla att jag delar den oro som kommit till uttryck i frågan ochatt jag avser att uppmärksamt följa utvecklingen på området för att se efter omnågra ytterligare åtgärder kan vara motiverade. Omåtgärder för att motverka våld mot polismän 21 (): Jag ber att få tacka justitieministern för svaret på frågan. Och jagkan också läsa ut av svaret att vi har en ganska stor värdegemenskap när detgäller synen på de här problemen. Anledningentill att jag har ställt den här frågan är att jag tycker att utvecklingen pådet här området är mycket oroväckande. Justitieministern hade i svaret en delstafistik beträffande det senaste årets utveckling. Jag skulle vilja peka påden statistiska utvecklingen under något längre fid. EnligtRättsstafistisk årsbok 1981 var antalet fall av våld och hot mottjänsteman som rapporterats 2 669. Om vi sedan går till 1980 har den siffranökat till 3 716 fall. Om vi ser på statistik för enbartvåld mot polisman finner vi att antalet sådana fall var 884 och år 1981var 1 261. Detta visar att vi har en markant negafiv utveckling på det härområdet. Mendet är inte enbart de rent stafistiska siffrorna som oroar, även om de i sig ärskrämmande. Vad man måste lägga till är graden av och formerna för våldet ifråga. Råheten har ökat, och det har skett som respekten förpolismannen som samhällets företrädare har minskat. Normlöshetensföljdverkningar har kanske speciellt drabbat pohsmän och tjänstemän som ärutsatta i de här sammanhangen. Knivarnahar kommit in i bilden i betydligt större utsträckning än vad som var fallettidigare. Och detta har skett mycket snabbt . Knivvåldetmot poliser var mycket ovanligt bara , men måstepolismännen vara mycket observanta vid sin tjänsteutövning och vid sinaingripanden. Det gäller inte bara ingripanden gentemot det garvade klientelet,utan även rena barnungar springer omkring med knivar - och de använder ocksåknivarna mot polisen i samband med att de måste omhändertas. Om åtgärder för att motverka våld mot polismän Jag kan peka på ett exempel i för inte så längesedan där en polisman blev svårt knivskuren när han satt i bilen. Det varsåledes en ren repressalieåtgärd. Jag skulle vilja fråga justitieministern, trots depåpekanden som gjorts från riksåklagarens sida, om det ändå inte är dags attöverväga en skärpning av lagstiftningen. Jag har förståelse för attjustitieministern kanske vill avvakta resultatet av riksåklagarens skärpning,men jag tror ändå att det redan nu skulle vara påkallat att övervägalagskärpningar på det här området. Jag vill fråga om inte justitieministerndelar min uppfattning på den punkten. Här pågår ju väldigt mycket arbete för attmotverka våld, både mot polismän och mot andra. Jag vill nämna de åtgärder somvidtas mot alkoholmissbruk. Den försöksverksamhet man hade med stängning avSystembolaget under sisdidna sommar visade ju på en glädjandenedgång i antalet berusade personer och därmed en nedgång av våld mottjänsteman. När det gäller knivfrågan vill jag också säga att vi harett arbete på gång. Vi förbereder i departementet en promemoria som syftar tillatt ge polismän ökade möjhgheter att ingripa mot berusade personer ochnarkotikapåver-kade personer som har kniv men också mot sådana personer som äri risksituationer - kanske just ungdomar av det slag som nämnde. Jag vill vidare, när det gäller straffmätningsfrågan, nämnaatt fängelsestraffkommittén i sitt fortsatta arbete gör en allmän översyn avstraffskalorna och straffvärdet för olika brott. Det arbetet kan naturligtvisockså vara av betydelse när det gäller våld mot tjänsteman. Vi har alltså åtskilhgt arbete pågång för att motverka dessa tendenser, som jag än en gång vill säga är mycketoroande. 23GÖTE (): Jag skulle vilja anknyta tilljustitieministerns svar litet ytterligare. Det gäller synen på domstolarna ochpå straff mätningen. Justitieministern redovisar att man har fått en sänkningnär det gäller straffmätningen vid domstolarna och att detta ligger i linje medden allmänna kriminalpolifiska utvecklingen. Det intressanta är emellertid, omman jämför våld mot tjänsteman kontra misshandel, att straffmätningen när detgäller våld mot tjänsteman har sjunkit snabbare än straffmätningen när detgäller misshandel. Det är detta som är allvarligt. Det uppfattas bl. a. avpolismän och tjänstemän som är utsatta för våldet som att man ser lindrigare påvåld mot tjänsteman . Det här är också en allvarlig utveckling, somjag tycker att departementet måste fitta på mera ingående. skulle jag vilja frågaom justifieministern är beredd att påpeka det här problemet för kommittén, såatt den tar upp det. Det är ju i annat fall inte säkert att kommittén kommeratt vidta den åtgärden. Jag skulle hälsa med tillfredsställelse omjustitieministern tog initiativfill att påtala för fängelsestraffkommittén att det här är ett specielltproblem. Jag vill också med anledning av min fråga speciellt pekapå de kvinnliga polisernas situation. I och med att vi har fått flera kvinnligapoliser har också riskerna ökat. Det är faktiskt inte på det sättet, som man kanske kanföreställa sig, att det klientel som är föremål för polisens ingripanden skullevara humanare gentemot kvinnliga poliser än mot manliga. Erfarenheten har visatatt så inte är fallet. Också det kräver att man noggrant följer den här fråganoch ger poliser och tjänstemän i sådana situåfioner det skydd och stöd somverkligen behövs. Om åtgärder för att motverka våld mot polismän Jag vill börja med att uttala en litenvarning för att alltför mycket hålla sig till statistik på det här området. Allstafistik på brottsområdet är svårtolkad. Jag tycker att det räcker medkonstaterandet att det är en allvarlig utveckling och att vi följer den. När det gäller frågan om fängelsestraffkommitténs arbeteutgår jag från att kommittén följer vad som händer, bl. a. den diskussion viför här , och naturligtvis arbetar utifrån de förutsättningarna. 25 (): Liksom justifieministern hyser jag en mycketdjup oro över utveckhngen. Den är också grundad i det faktum att om våldettrappas upp gentemot tjänstgörande pohsmän och andra som skall upprätthållaallmän ordning och servicefunktioner, innebär det givetvis att samhälletstjänstemän på det här området också måste anpassa sina arbetsmetoder därtill.Det kan föda en kedjereaktion och medföra stora problem. Det är också viktigt att befattningshavarna kännersamhällets stöd i olika sammanhang. Det uppfattas ofta som mindre intressantför pressen om en polisman blir nedstucken med kniv än om en polisman misstänksför att ha begått tjänstefel. Då kopplas ofta hela pressbatteriet in, men om enpolisman blir misshandlad - även om det gäller svåra misshandelsfall -observeras det knappast av pressen och andra massmedier. Det här måste vi tänka på. Vi kan som politiker intepåverka massmedierna, men det är angeläget att departement, riksdag och övrigaansvariga slår vakt om polisen och om de tjänstemän som är utsatta förvåldssituationer av det här slaget. Man måste understryka att våldet under ingaomständigheter kan accepteras. Överläggningen var härmed avslutad. 2 protokoll 1981/82:140-144 Om glesbygdskommunernas behov av extra resurser inomskolans område 8 § Svar på fråga 1981/82:352 om glesbygdskommunernasbehov av extra resurser inom skolans område har frågat mig vilka åtgärderjag är beredd att vidta för att motverka de för glesbygdslänen negativaeffekterna vid fördelning av anslaget till särskilda åtgärder på skolområdet. Anslaget fördelas mellan länsskolnämnderna efter delselevantalet i länet, dels vissa koefficienter, där , samt har fått högre koefficienter än övriga län.Länsskolnämnderna fördelar sedan huvuddelen av medlen mellan kommunerna i länetutifrån vissa generella kriterier, som ger en helhetsbild av situationen förskolväsendet i varje kommun. I årets budgetproposition har jag mot bakgrund av förändringari statsbidragssystemet fill , föranledda av beslut medanledning av syo-propositionen, föreslagit att länsskolnämnderna också skall tahänsyn till behovet av studie- och yrkesorientering (syo) i skolan. Minstnuvarande nivå skall därmed kunna upprätthållas även i små kommuner, som inomramen för nuvarande statsbidrag till syo garanteras en lägsta statsbidragsnivå.Riksdagen har inte haft någon erinran häremot. Konstruktionen av anslaget till särskilda åtgärder påskolområdet innebär att fördelningen mellan länen är hårt schabloniserad. Någonmöjlighet att ta detaljerade hänsyn till skillnader mellan länen finns inte närdet gäller de olika kriterierna för fördelningen. När länsskolnämnderna vid fördelningen av resurser inomlänet nästa läsår också skall ta hänsyn till de små kommunernas särskilda behovav syo-resurser, innebär detta i vissa fall att utrymmet för möjhgheten att tahänsyn fill övriga fördelningskriterier för anslaget kan minska. Det kandessutom vara så att kommunerna i ett län kan ha ett stort behov av resursermed hänsyn till ett kriterium, t: ex. syo-insatser i glesbygd, sombehovet med hänsyn fill ett annat kriterium, t. ex. andelen obehöriga lärare,är lägre. Mot denna bakgrund får man vara beredd att acceptera att införandetav en ny fördelningsgrund kan komma att missgynna vissa kommuner och län settenbart ufifrån denna fördelningsgrund. I det aktuella fallet har anslagetdessutom ökat mer än som normalt skulle ha skett just med hänsyn till behovet avatt upprätthålla syo-insatserna i glesbygd. En preliminär beräkning som gjorts inom regeringskanslietvisar att den av angivna "bristen" i de omnämnda länenavseende resursfill-delningen för syo-verksamheten kan vara betydligtöverdriven. Jag vill påpeka att en rättvisande jämförelse mellan dethittillsvarande syo-bidraget, som är ett specialdesfinerat verksamhetsbidrag,och det starkt schablonise-rade driftbidraget till , som det i dettafall gäller, är mycket svår att göra. Jag vill också erinra om de felkällor somkan uppstå när man gör en jämförelse mellan två olika verksamhetsår. utvärderar f. n. användningen avanslaget till särskilda åtgärder på skolområdet. Denna utvärdering skallredovisas i sådan tid att den kan beaktas i arbetetmed nästa års budgetproposition. Om denna utvärdering skulle komma att utvisaatt glesbygdslän uppenbart missgynnas är jag för min del, trots de principiellasynpunkter som jag nu har redovisat, beredd att överväga ändringar i grundernaför fördelningen av anslaget mellan olika län. Anf.27 (): Jag ber att få tacka för svaret, som var mångordigt och som jag måstesäga oroar mig något, framför allt därför att jag hade hyst vissa förhoppningarom att det utfall av förändringarna som jag redovisade som mofiv för min frågaskulle vara lika överraskande för statsrådet som det är för de berördalänsskolnämnderna. Budgetproposifionen gav oss ju inte någon omedelbaranledning att tro att situationen så allvarligt skulle försämras. Statsrådetsäger i sitt svar att de av mig redovisade effekterna kan vara betydligtöverdrivna. Om det nu hade varit jag som hade gjort de bedömningarna skulle jagnaturligtvis ödmjukt ha böjt mig för detta och sagt att det är möjligt. Men nuär det inte så. Det är alltså länsskolnämnderna i , Västerbottensoch som har gjort bedömningen. Jagutgår ifrån att statsrådet tagit del av det brev från som gåtttill departementet. har i ett material som jag har fått och somjag kan lämna över om det inte är känt, kommun för kommun redovisat utfallet avdet fidigare och det nuvarande anslaget. Jag vill alltså i högsta gradifrågasätta att detta är några överdrifter. Jagtror att statsrådet och jag är ense om att behovet av syo-insatser iglesbygdslänen är mycket stort. Om man tar hänsyn till näringslivets strukturtror jag att man också kan säga att behovet av syo-insatser där ärmycket större än i storstadslänen. Statsrådetnämner i svaret fördelningsprinciperna för anslaget. Det förefaller mig som omdé fidigare relafionerna har förändrats, så fill vida att storstadslänen harfått en större andel på bekostnad av det övriga landet. Någon annan förklaringkan jag inte finna fill att de tre utpräglade glesbygdslänen har fått ett såoerhört negativt utfall. Litethopp ger det att statsrådet är beredd att ompröva de här insatserna. Jag ärhelt övertygad om att vi, när den i svaret omnämnda prelim.inära bedömningenhar övergått i något mera permanent, kommer att vara överens om attförändringarna fått denna negafiva effekt. Låtmig också säga att jag när vi tidigare talade om detta fick uppfattningen attdet inte var meningen att kommunerna skulle behöva ta på sig en extra kostnadför att upprätthålla syo-insatserna på oförändrad nivå, vilket skulle skeenligt budgetproposifionen. Skall man följa de direktiven får det de effektersom jag har nämnt i min fråga. Då uppstår brister i vår förmåga att göra allanödvändiga insatser, någonfing som statsrådet också omnämner. Jag upplever attstatsrådets atfityd nu i princip är att det får bli som det blir med deinsatserna, bara man följer de direktiv som statsrådet lämnat. Omglesbygdskommunernas behov av extra resurser inom skolans område Omglesbygdskommunernas behov av extra resurser inom skolans område Det är säkert bekant för att glesbygdernas intressenligger oss mycket varmt om hjärtat. När vi lägger fram förslag är vi angelägnaom att glesbygdskommunerna inte skall lida avbräck. Som jag redan har sagtkommer vi därför att noga följa utvecklingen. Om det visar sig att fördelningenav anslaget slår felaktigt, kommer vi att rätta till det. Enkonsekvens av vår grundläggande idé om decentralisering av skolväsendet är attvi så långt det är möjligt vill återupprätta och bibehålla ett fungerandeskolsystem också i glesbygderna. Det förutsätter att man behåller desyo-funktioner som skolan skall tillhandahålla. Men det betyder inte att manfår läsa in en konflikt mellan syo och annan viktig verksamhet. Här gäller detatt, kan man säga, "det ena göra och det andra icke låta". Mankan, som sagt, ifrågasätta de siffror som bygger sitt påståendepå. Vi har tittat på siffrorna, och jag kan lugna : Siffrorna ärinte tillräckligt väl grundade för att man skall kunna bygga en argumentationpå dem. Siffror ger lätt ett intryck av vederhäftighet. Men den kan varaskenbar. Experter som har tittat på siffrorna har varit skeptiska till gradenav saklighet. Anf.29 (): Jag skall inte fortsätta att diskutera sifferunderlaget, men jag påstårpå goda grunder och av erfarenhet att länsskolnämnderna sällan görallvarliga felbedömningar. Och det tror jag inte att man har gjort här heller.Jag skall lämna över det papper som jag har från som redovisarsiffrorna kommun för kommun. Då kanske statsrådet lättare får klart för sig vadjag menar. Om jag bygger min argumentation på siffror somkanske inte till alla delar är korrekta, blir jag desto mer betänksam närstatsrådet bygger sin argumentation på något slags uppfattning utan något somhelst siffermaterial. Hon utgår bara från att vad jag har sagt är fel, men honär inte beredd att nu - möjligen - göra något åt situationen. Detbetyder, såvitt jag förstår, att får man finna sig i att vi inte kanvidta åtgärder därför att pengarna inte räcker. Den situationen får viacceptera fram till dess att departementet får möjhghet att pröva frågorna. Manmåste alltså spara, vilket innebär anfingen sämre åtgärder eller ökadekommunala insatser. Vi har faktiskt material som visar att de siffror som sin fråga på antagligen är ytterst osäkra. Som framgått av mitt svarfinns det anledning att sätta ett stort frågetecken i kanten för de siffrorna.Det borde egentligen vara ett lugnande besked åtminstone för sakens skull - hurKarl-Erik Häll tar det personligen får han själv svara på. Jagvill betona vad jag redan har sagt, att om det visar sig att det nyasyo-bidraget jämfört med det gamla bUr till nackdel för glesbygdskommunernafår vi rätta till det. Men det är ingen slutsats som man kan dra av Karl-ErikHälls siffror - de måste i dagens läge betraktas som alltför Nr 140 osäkra. Som jag sade utvärderar användningen avanslaget till särskilda åtgärder på skolans område. Resultatet av denutvärderingen vill vi nu invänta för att se om det finns brister i det systemsom vi diskuterar. I så fall skall vi som sagt åtgärda dem. 31 (): Jag skall inte förlänga diskussionen; jagvill bara säga att jag hade varit oändligt tacksam om jag i stället för demånga orden och de många antagandena i svaret hade fått del av några av desiffror som statsrådet uppenbarligen stöder sin argumentafion på. Då hade vihaft förutsättningar att föra en diskussion som hade grundat sig på någonfingså konkret som siffermässiga bedömningar är. Jag har alltså siffermässiga bedömningar, framtagna avansvariga länsmyndigheter. I den mån de är felaktiga skulle jag som sagt havarit väldigt tacksam om statsrådet i den här diskussionen och i svaret i sakhade kunnat vederlägga dem. Överläggningen var härmed avslutad. 9§ Svar på fråga 1981/82:363 om varuförsörjningsplaner har frågat mig om jag för min delär beredd att ta initiativ för att tillgodose lanthandelsriksdagens önskemål omvaruförsörjningsplaner i alla landets kommuner. Den linje som regeringen och riksdag hitfills har intagitnär det gäller varuförsörjningsplaner är att kommunerna själva skall avgöra omoch på vilket sätt sådana planer skall utarbetas. Bakgrunden är attförhållandena skiftar kraftigt mellan olika kommuner vad gäller bådevaruförsörjningsproblemen och kommunens resurser att ta sig an dem. Det ärdärför enligt min mening inte lämpligt att ålägga alla kommuner att upprättavaruförsörjningsplaner. Sådana planer bör tas fram endast där det behövs.Denna linje slogs fast av såväl 1977 som 1979. Erfarenheterna visar att kommunerna i allmänhet har tagitett ansvar för varuförsörjningsfrågorna. Den nyssnämnda linjen, som bygger påett frivilligt upprättande av planer, har alltså varit framgångsrik. I mittenav hade drygt 30 kommuner varuförsörjningsplaner. Omkring 220kommuner, däribland i stort sett alla glesbygdskommuner, har antagit ellerhåller på med att utarbeta planer. Trots denna posifiva utveckling kan detgivetvis finnas kvar enstaka glesbygdsområden där planering saknas. För att enbutik skall kunna få del av glesbygdsstödet krävs emellertid inte en planeringsom täcker hela kommunen. Planeringen kan begränsas fill de strategiskaområdena. Det är min bedömning att denkampanj för landsbygdshandeln som startats på initiativ av bl. a.handelsdepartementet kan medverka till att den gynnsamma utvecklingenbeträffande varuförsörjningsplaneringen kommer att ytterligare förstärkas. 33 HANS (): Just nu pågår en som jag ser det vikfigkampanj för glesbygdshandelns fordevnad och, förhoppningsvis, utveckling.Kampanjen, liksom den däri ingående lanthandelsriksdagen, genomförs undermottot Bygden behöver butiken. Handelsministern är ordförande i den kommittésom leder kampanjarbetet på riksplanet. Mot den bakgrunden är statsrådetsställningstagande till det spörsmål som jag aktualiserat i min fråga avsärskilt intresse. har jag och andra med mig vid ett flertaldllfällen här i i olika former sökt förmå borgerliga handelsministraratt förstå nödvändigheten av varuförsörjningsplaners upprättande i samtligalandets kommuner. Tyvärr har jag inte haft framgång i dessa mina strävanden,och ingen annan heller, vilket är mycket beklagligt ur konsumenternas ochlanthandelns synpunkt. Det nu aktuella kravet från lanthandelsriksdagens sidahade med andra ord kunnat vara tillgodosett för länge sedan, om viljan funnits. Det kan vara av intresse att höra vad en ddigarehandelsminister - partivän - svarade mig i eninterpellationsdebatt . Han svarade på min fråga omregeringen var beredd att föreslå obligatoriska kommunala varuförsörjningsplaneroch anförde följande: "Sludigen vill jag svara att regeringeninte ämnar föreslå obligatoriska varuförsörjningsplaner i kommunerna.Riksdagsbeslutet har den enligt min mening förnuftiga innebörden att planerskall upprättas bara där de behövs. Beslutet utgår också från att kommunernasjälva är beredda att ta det ansvar för varuförsörjningen som problemenmotiverar. I praktiken har detta inneburit att så gött som samtliga kommuner idet inre stödområdet, 30-31 av 34, har upprättat eller är i färd med attupprätta varuförsörjningsplaner. I de fall särskilda planer inte utarbetasanser jag det naturligt att varuförsörjningens ordnande tas upp som enväsentlig del i den kommunala planeringen i övrigt. Jag är övertygad om att man når bäst resultat omkommunerna själva får avgöra hur planeringsbehovet inom olika områden skalltillgodoses." Ungefär samma resonemang som handelsministern just ,såvitt jag förstår, nickar bifall dll. Det här var . Handelsministern, somföreträdare för kommittén och flera hundra lanthandlare, kunde ändå finnaanledning att resa krav på en bättre ordning på området för bara någon veckasedan. Det låtgåliberala resonemang som jag tycker att både den tidigare ochden nuvarande handelsministern för i det här sammanhanget är inte bra. Att varafolkpartist är tydligen att vara kluven - en åsikt på lanthandels- riksdagenför sedan, en annan i riksdag. Varför kunde intehandelsministern ha sagt ifrån och klargjort sin ovilja på det här området? Detbehövs varuförsörjningsplaner, som jag ser det. Handelsministern säger i sittsvar: "Sådana planer bör tas fram endast där det behövs." Det borde istället ha stått, tycker jag: Sådana planer bör tas fram så att de finns när debehövs. De behövs ofta mycket snarare än vi tror, och då i akuta lägen. Glesbygdsproblemfinns inte bara på landsbygden utan också i städerna. Därför undrar jag: Voredet inte bättre att visa trohet mot lanthandelsriksdagen och konsumenternasbehov än mot gamla kollegers synpunkter? Det uttalande som för landsbygdshandeln gjorde och som HansAlsén hänvisade till kan inte tolkas som ett förespråkande av att man genomlagstiftning skulle ålägga kommunerna att upprätta varuförsörjningsplaner. Vadman sade vid landsbygdshandelns riksdag var ju att man framhöll angelägenhetenav att alla kommuner upprättar varuförsörjningsplaner. Enligt vad jag harerfarit förordar man alltjämt inom den enskilda handeln den frivilliglinje somjag här redovisat och som har varit regeringens och sedan lång tidtillbaka. Jagtror att den snabba ökningen av antalet kommuner som har upprättat sådana härplaner - inte minst sedan och diskuterade saken iriksdagen - visar att lagstiftning är onödig också om man har utgångspunktenatt det är angeläget att det upprättas varuförsörjningsplaner. Tilldet skall vi väl lägga att kampanjen för landsbygdshandeln, som jag tror attbåde och jag tillmäter stor betydelse och som väl redan harredovisat vissa framgångar, har fått en mycket bred förankring och engageratett stort antal kommuner. Jag tror att kampanjen kan stimulera ytterhgare någrakommuner till att upprätta varuförsörjningsplaner. Min slutsats är alltså densamma som riksdag ochregering har intagit tidigare. Man kan ha fullt förtroende för kommunernashandläggning av dessa frågor. Det alldeles övervägande antalet kommuner harupprättat varuförsörjningsplaner, och ytterligare några är på väg. Det krävsinget tvång. 35 HANS ALSEN (s): Från de liberala utgångspunkter som både företrädare ochhan själv har agerat i frågan kan jag förstå de synpunkter han anför, men jagutgår ifrån de problem som alltjämt existerar. Lanthandelsriksdagensuttalande rymmer en rad punkter.