prot · G50970 · 1981-12-31 00:00:00 — Det värsta är aft detta är en medveten politik frånregeringen, och den är ett resultat av den högervridning som har ägt rum.Centern och är ideologiskt avväpnade, helt överkörda avmoderaterna. Man kan säga att ni har er själva att skylla, eftersom ni varitalltför flata mot högeridéerna. Det är en sak. En annan och allvarligare frågaär att ni därigenom har medverkat till att möjliggöra högerkrafternas offensiv. är det största borgerliga partiet,vilket ocksp är ett resultat av uppbackningen från . Tillför bara tog samma parti emot direkta ekonomiska bidrag frånnäringslivet. Man avstod från det i samband med att man inträdde i regeringsställning-infe av ideologiska skäl utan för att det skulle se litet bättre ut. försöker framställa sig som enallmänborgerlig folkhöger. Men ränderna går aldrig ur. är ochförblir ett högerparti. Det är, som skrev i en bok om högernför : "Högern har alltid betraktat som ett bolag,där de som satsar mest pengar också bör ha mest inflytande." Det är enganska bra beskrivning. , eller högern, ansåg förr att parlamentarismenvar främmande för svensk tradition. Och om demokratin sade den gamlehögerledaren attden "undergräver helhetens intressen och hotar det allmänna bästa".Vad var därför mer naturligt än att högern förhindradeinförandet av allmän och lika rösträtt? Högern tvingades att gå med på införandet avallmän rösträtt. Man har motvilligt tvingats acceptera demokratiseringen avSverige, och man har tvingats vara med om att genomföra olika sociala reformer.Men man har aldrig övergivit sin konservativa ideologi. Så sentso?n 1977 skrev högern i ett programförslag att "historien visar, hur massan av egendomslösa alltid hotat demokratin". -Det sades alltså ! 1980 skrev en annan framträdande moderatdebattör att "man bör behålla så många icke-demokratiska beslutsformer sommöjligt, som maktbalans mot demokratin". - Det låter otroligt, men detfinns belagt. och utgör regering, ochmoderaterna är det största borgerliga partiet - men det är ändåArbetsgivareföreningen som är borgerlighetens och högerkrafternas maktcentrum.Arbetsgivareföreningen spelar ju rollen som ett borgerligt överpartieller en borgerlig överregering. Det är därifrån den borgerliga propagandanstyrs och där högerpolitiken utformas i detalj. Det är därifrån attackernakommer mot den gemensamma sektorn, mot kommunerna, mot de socialarättigheterna, mot barnbidragen, bostadsbidragen och pensionerna, motarbetsrättslagstiftningen, mot arbetslöshets- och sjukersättningen. Allt dettaär förslag som kommer från här i landet - liksom kravetatt skatterna skall sänkas för de högst avlönade. De marginalskattesänkningar som har sitt upphov iArbetsgivareföreningens krav medför att 55 000 högavlönade utan avdrag fårdela på . Det tycker jag säger det mesta om skatteuppgörelsen. De ekonomiska orättvisorna skärps, och den kommandeavtalsrörelsen blir minst sagt komplicerad. LQ:s avtalssekreterare har sagt attdet är omöjligt att i en avtalsrörelse korrigera en felaktigmarginalskattesänkning. Han har naturligtvis alldeles rätt. Men varför stödjerdå LO skatteuppgörelsen med de stora skattelättnaderna för höginkomsttagarna? Visst måste skatterna ändras. Men inte på det här viset.Skatterna måste ändras så att de som bäst behöver det får skattelättnader. Detär fel och utmanande att de högst avlönade, de redan gynnade och välbärgade,får stora skattelättnader. Det är fel, och det är orättvist. Många människor känner en stor oro för framtiden. Dekänner oro för arbetslösheten och för den ständigt förvärrade krisen. De skrämsöver det stora budgetunderskottet, över de dåliga utsikterna för den svenskaekonomin, över att arbetslösheten fortsätter att öka och över att allting blirdyrare och dyrare. De undrar om det finns någon väg ut ur krisen. Det finns många som påstår sig ha en väg ut ur krisen. Deborgerliga påstår att de har en väg, socialdemokraterna en annan. För någradagar sedan kunde vi i tidningarna läsa om att några ekonomer ochföretagsledare trädde fram som räddande . Där hette det att det är"duvorna" som sätter sig upp mot "hökarna" iArbetsgivareföreningen, att de vill att arbete och kapital skall samarbetalandet ut ur krisen. Men är inte sanningen den, att det är de smarta iArbetsgivareföreningen som inser att hatkampanjerna mot arbetarrörelsen interäcker för en borgerlig valseger och därför på det här sättet försöker räddavad som räddas kan? Vad innehöll de här människornas program? Jo, huvudpunktenvar i det närmaste ett treårigt lönestopp. Man ville också ha ett prisstopp -men bara för 6 av de 36 månaderna. Det säger det mesta om det förslaget. Detta är ingen väg ur krisen; det är bara en reservlinjesom har, utifall de borgerliga inte vinner höstens val.Det är en mjukare och försiktigare linje än den mullrande ochvulgära , men den är precis lika dålig för landets löntagare. Nej, kampen mot krisen måste vara en kamp mothögeroffensiven. Ute i , i bl. a. och , bröts ettmångårigt borgerligt maktmonopol. Högerkrafterna trängdes tillbaka. Det gjordesinte med taktiska finter eller genom samarbete med företrädare för storfinansenutan med en vänsterpolitik, en politik riktad mot högern och storfinansen. Det står därför klart att varken den borgerliga eller dentidigare socialdemokratiska regeringspolitiken räcker för att bemästra krisen.Det behövs en helt ny politik, som inte bara angriper krisen utan också de bakomliggandeorsakerna. Vi är överens i långa stycken med socialdemokraterna i analyser ochbeskrivningar av krisen och de olika problemen. Vi är överens om en mängd olikaförslag i vad gäller kampen mot arbetslösheten, inflationen, skattefusket osv.Men vi menar att det inte räcker att bara angripa yttringarna av krisen, manmåste också angripa de bakomliggande orsakerna. Därför, säger vi, behövs det ensocialistiskt inriktad politik, som angriper storfinansens makt, som sätterstopp för den planlösa profitjakten -och som i stället bygger på endemokratiskt planerad ekonomi och produktion för social nytta. Vad handlar det egentligen om? Jo, vi menar att dethandlar om maktfrågor, om vem som i verkligheten skall ha makten översamhället. Det är som sade 1975; - Ger vi oss inte på ägandet, måste vi för all framtiddras med upprörande orättvisor när det gäller makten över produktionen ochmänniskorna. Meidner hade - och har än - alldeles rätt! Vi sägerdärför: Vi döljer inte att vårt parti vill medverka till att brytastorfinansens makt här i landet, vi döljer inte att vi vill använda fonder föratt stärka löntagarnas makt och för att ge dem ökad makt över investeringarna. Det är därför vi säger att vi vill inrätta fonder:samhällsfonder och fackliga investeringsfonder. Men i stället för att ta pengarav lönerna vill vi införa skatt på produktionen och skärpa skatten på arv ochstora förmögenheter. 5 miljarder vill vi tillföra fonderna. De pengarnamenar vi skall användas för att rädda nedläggningshotade branscher ochregioner, kooperativa och löntagarägda företag - men framför allt för att somett första mål skapa 100 000 nya industrijobb . är ett rikt land med goda förutsättningar för attskapa en bra framtid. Industrins kapacitet utnyttjas inte till mer än75-80%; egentligen går industrin bara på halvfart. Hundratusentals människorgår arbetslösa. Vi har tillgång till yrkesskickliga arbetare ochtjänstemän. Om de arbetslösa får börja arbeta som de vill, om vibörjar planera ekonomin och producera för våra behov, om löntagarna får ökadmakt över sina arbetsplatser och över investeringarna, om vi börjar brytastorfinansens makt - då kan vi börja göra någonting åt krisen, åt våra många,olika problem, och då kan vi börja bygga ett bättre samhälle. Utvecklingen i vår omvärld är i hög gradstyrande för den ekonomiska utvecklingen också i vårt eget land. Det är ettperspektiv som alltför ofta glöms bort i den inhemska debatten, och så har detvarit också här . Den ekonomiska utvecklingen i västvärlden har under 1981präglats av stora problem. Arbetslösheten har ökat kraftigt ute i . Miljoneroch åter miljoner människor går arbetslösa. Problemen är av en omfattning somvi har mycket svårt att göra oss en föreställning om här i . Jag tyckerverkligen att med sitt stora internationella intresse - ettengagemang som jag verkligen respekterar - borde påminna sig detta samband ochinte argumentera som om problem vore helt oberoende av situationen ivår omvärld. Den senaste prognosen från pekar på möjligheten av eninternationell konjunkturuppgång . Det kommer i såfall att ge värdefull draghjälp åt den svenska ekonomin. Men uppgångenförutsätts bli relativt långsam, och av allt att döma har vi att räkna med enfortsatt ökning av arbetslösheten i även . Det finns möjHgheter till internationell draghjälp förSverige längre fram , om de positiva inslagen i prognoserna skulleslå in: en internationell konjunkturuppgång, viss dämpning av inflationsnivånoch förhoppningsvis en sjunkande internationell räntenivå. Men det befriar ossinte från att här hemma se om vårt eget hus. Helt avgörande i detta sammanhang är att vi kan hålla ettkostnadsläge som inte är högre än våra viktigaste konkurrentländers och att vikan frigöra resurser för offensiva satsningar inom den konkurrensutsatta delenav vårt näringsliv. Detta är själva utgångspunkten för regeringens ekonomiskapolitik. Och det är vår bestämda övertygelse att denna ekonomiska politikkonsekvent måste drivas vidare. Det är på den vägen vi kan komma ur den ekonomiskakrisen och skapa en stabil bas för sysselsättning och fortsattvälfärdsutveckling. Även om vi är väl medvetna om problemens allvar, får viinte låta pessimismen ta överhanden. Olyckskorparnas kraxande, de feta,överdrivna rubrikerna med,ord som brukats så ofta att de mist sin valör, kan fåoss att förlora perspektivet. Då är det lätt att resignera och drabbas avhandlingsförlamning. Vi måste våga vara optimister. har godamöjligheter att lösa sina problem. I förhållande till många andra länder stårSverige väl rustat. måste vi vara medvetna om att den ekonomiskasituationen ställer krav på oss alla som politiker och som företrädare förolika samhällsintressen: krav på initiativ och konsekventa åtgärder, krav pågemensamma tag och samarbete över traditionella intressegränser. Utvecklingen visar också att det med rättinsatta åtgärder och en tillräckHgt konsekvent politik gör att påverkautvecklingen. Det tänker jag vidhålla, även om tycks bli irriteradav att jag påminner om dessa fakta. I eninternationell jämförelse har klarat sig bra i några viktiga tillhör de tre ä fyra industriländersom har den absolut lägsta arbetslösheten - långt under genomsnittet förOECD-området. tillhör de fem ä sex länder i som har denlägsta inflationstakten och är ett av de länder i världen som har den högstalevnadsstandarden. Vi har alltså i i många avseenden ett förmånligtutgångsläge. I flera avseenden har den svenska ekonomins utvecklingblivit positiv . Inflationstakten har kraftigt kunnat dämpas. Förförsta gången har inflationen gått ned . Det har varit enföljd av aktiva åtgärder från regeringens sida. En nyckelroll spelade höstensmomssänkning, som förhindrade att devalveringen fick slå igenom i form av höjdapriser. Devalveringen och höstens ekonomiska stimulanspaket harmedfört ett förmånligare kostnads- och konkurrensläge för den svenskaindustrin. kommer detta att ge resultat också i form av ökadsysselsättning och ökade investeringar. Men en absolut förutsättning för detta är attdevalveringens positiva effekter inte äts upp av en oförmånligkostnadsutveckling. Kampen mot inflationen måste därför ges en mycket högprioritet också . Därför är det så allvarligt att socialdemokraternai sitt budgetalternativ för fram förslag som kommer att sätta ny fart påinflationsbrasan. Handelsbalansen har kraftigt förbättrats . Dethandlar om en förbättring på ca 8 miljarder jämfört med året innan. Lånebehovet har minskat. pekade det svenskalånebehovet utomlands på 22-25 miljarder. Den verkliga siffran blev 9,3 miljarder. Arbetslösheten har hållits nere. Låt mig påminna om att LOi sin vårrapport hävdade att antalet arbetslösa vid årsskiftetskulle uppgå till 180 000. Den verkliga siffran blev 125 000. Det visar attregeringens insatser gett resultat. Men självklart är även den siffran för hög,och kampen mot arbetslösheten kommer att vara lika angelägen för regeringenunder . Den kampen får föras på två plan: kortsiktiga insatser och insatsersom ger en stabil grund för vår sysselsättning. Dessa olika positiva faktorer innebär inte att Sverigekommit ur den ekonomiska krisen. Det fordras fortsatt tålmodigt arbete. MenSverige är på rätt väg. Det finns kvarstående allvarliga problem i den svenskaekonomin, problem som måste redovisas. Statens och kommunernas utgifter ärfortfarande alltför höga i förhållande till våra resurser. Industriproduktionenoch industriinvesteringarna ligger på en oacceptabelt låg nivå. Denna utveckling måste brytas. Det kan bara ske genom enkombination av stram budgetpolitik och offensiva satsningar för denkonkurrensutsatta delen av vårt näringsliv. Det sparprogram som mittenregeringen presenterat i åretsbudgetförslag är det mest omfattande som någon svensk regering presterat. Detär infe någon populär och insmickrande budget som lagts fram inför valet.Budgeten är uttryck för en nödvändig politik i en kärv ekonomisksituation. Människor kräver med rätta av oss polifiker modet att vågata också impopulära beslut i en besvärlig situation. skall vi kommaihåg att åtstramningen sätts in i ett land som ligger i toppen på världensstandardliga och med ett socialt trygghetssystem som hör till de mest utbyggdai världen Och att den nödvändiga åtstramningen sker under hänsynstagande tillde svagaste grupperna i samhället. Även i årets budget har vi skapat ett utrymme förförbättringar för särskilt angelägna ändamål. De sämst ställda pensionärerna,med låg eller ingen ATP, kommer att få ytterligare ett pensionstillskott. Vigör särskilda satsningar för att stödja handikappade och för att underlätta förarbetslös ungdom att få arbete. Vi sätter in nya resurser för att bekämpa skatteflyktoch ekonomisk brottslighet. Åtstramningen på den kommunala sidan kombineras meden förstärkt skatteutjämning för att hjälpa de fattigaste kommunerna. Oppositionen framträder som två direkta motpoler -ståndpunkterna är lika oförenliga nu som när man skulle ta ställningtill regeringens ekonomiska stimulanspaket. Jämfört med regeringens budget villsocialdemokraterna öka statsutgifterna med ungefär 6,5 miljarder, medan moderaternatvärtom vill spara nästan lika mycket. Det understryker vad jag tidigare haft anledning attframhålla: När socialdemokraterna och tvingas fram med sinapolitiska alternativ, framstår regeringens politik som väl avvägd. Socialdemokraterna har tidigare i ett väsentiigt avseendevisat att de varit beredda att ta ansvar för en stabilare samhällsekonomi. Jagtänker på den socialdemokratiska medverkan i marginalskatteuppgörelsen medcentern och . kommer att ge ett aktivtbidrag till kampen mot inflationen. Skattereformen kommer också att stimuleramänniskor till arbete, personliga satsningar och sparande. Desto mer förvånande är det att socialdemokraterna nu iandra avseenden är beredda att släppa ambitionerna på att hållaprisutvecklingen nere. Det verkar som om socialdemokraterna inte haruppmärksammat LO:s stora annonskampanj mot inflationen. Innebörden av detsocialdemokratiska budgetalternativet är ju att det bHr ny fart påinflationsbrasan. Jag tror inte det är det LO avser med sin kampanj. För att budgetekvationen skall gå någorlunda ihop, medtanke på alla utgiftsökningar som socialdemokraterna föreslår, tvingas man attkomma med krav på skattehöjningar och avgiftshöjningar. Momsen vill man höjamed . Det får ett direkt genomslag på priserna. Det kommer att drabba barnfamiljerna.Den höjning av barnbidragen ni socialdemokrater föreslår räcker därför inte tiHför att kompensera barnfamiljerna för den momshöjning som ni vill genomföra. Det finns skäl att påminna om att socialdemokraterna iandra sammanhang gått emot angelägna reformer för barnfamiljerna. Ni försökte ihöstas stoppa den föreslagna ökningen av barnbidraget för familjer med treeller fler barn. Ni försökte också stoppa förslaget om att föräldrar, som villägna åt 3 protokoU 1981/82:70-71 sina barn i hemmet, skulle få tillgodoräkna sig ATP-poäng.Sådan är verkligheten bakom socialdemokraternas politik när det gällerbarnfamiljerna. Regeringen och oppositionen är överens på en viktig punkt:investeringarnas betydelse när det gäller att lösa de ekonomiska problemen. Enökad produktion och export av industriprodukter förutsätter ökade investeringari näringslivet. Men det behövs också samhällsinvesteringar. Därför har regeringen i budgeten prioriterat områden somvägar, järnvägar, forskning och teknisk utveckling. gäller det attvälja konkreta investeringsobjekt, som är ekonomiskt rimliga och som geravkastning . När det gäller SJ vill socialdemokraterna lägga ner storaresurser på en exklusiv järnväg , som man vet aldrig kommeratt löna sig. Regeringens uppfattning är att vi måste satsa resurserna på attta igen allt det som försummades av socialdemokratiska trafikansvariga under1960-talet och och satsa på en kollektivtrafik i såväl tätort somglesbygd för 1980-talet och . Jag vågar mig på påståendet att den socialdemokratiskasatsningen inte mer än marginellt träffar den del av den svenska ekonomin som iförsta hand måste aktiveras, nämligen den konkurrensutsatta delen avnäringslivet. Dessutom betyder era krav på skattehöjningar och höjningarav arbetsgivaravgifterna kostnadsökningar för företagen. Det blir svårare attsälja utomlands, svårare att här hemma konkurrera med importen. Vidare betyder era förslag att budgetunderskottet kommeratt växa. Det leder till växande problem och prisökningar. Ni försöker framställa ert budgetunderskott som lägre änregeringens genom att bl. a. nu tillgodoräkna er ett belopp i storleksordningen2,8 miljarder för en åtgärd som regeringen har aviserat i budgetpropositionen.Får jag säga: Det är bra om vi är överens om att lägga om rutinerna förmomsuppbörd vid import. Men då sjunker ju underskottet lika mycket iregeringens budget som i er. Man kan då fråga sig vad det är för mening med attpå detta sätt försöka vilseleda väljarna. När regeringen väl lagt fram sittpreciserade förslag om importmomsen, kommer det socialdemokratiskabudgetunderskottet att vara större än regeringens - trots era skattehöjning- Socialdemokraterna har ramlat just i den fälla som de sexekonomerna varnade för i den uppmärksammade artikeln i : att tro att man kan köpa sig fri från en internationell ekonomisk krisutan att genomföra helt nödvändiga åtstramnings- och besparingsåtgärder. Det socialdemokratiska budgetförslaget innebär alltsåökade statsutgifter och ökat skattetryck men likväl ökat budgetunderskott. å sin sida saknar inte ambitioner när detgäller att strama åt. Jag vill gärna säga att i det moderata budgetalternativethar sparandet gjorts till ett självändamål. Man kräver fortsatt nedskärning avlivsmedelssubventionerna. Konsekvensen av detta blir höjda matpriser och ökadinflation. De besparingar som moderaternaföreslår på bostadssidan kommer att få ett direkt genomslag i form av ökadehyror. Det blir hyreshöjningar som då kommer ovanpå de hyreshöjningar som ändåmåste ske. Och ni moderater kommer inte ifrån att era sparförslagvänder sin tunga del emot dem som har låga inkomster. Detta ärfördelningspolitiskt icke godtagbart. Dessutom innebär ert sparande medytterligare sex miljarder ett kraftigt bortfall av inhemsk efterfrågan, som isin tur leder till ökad arbetslöshet, om man inte vidtar åtgärder somökar efterfrågan från vår omvärld. Jag tror inte att någon kan bestrida att detfinns sådana samband. Men några sådana förslag, som skulle kompensera debortfall i efterfrågan som deras ytterligare sparande innebär, har moderaternainte lagt fram. Det finns ingen automatik i det förhållandet att en ökadarbetslöshet i ett land driver fram ökad efterfrågan i det landet från andranationers sida. I de fall där man har gått denna medvetna väg hararbetslösheten visat sig bli bestående. säger ja till en sänkning av marginalskatterna.Men de vill inte medverka till övriga kompletterande åtgärder för att skapastörre rättvisa i skatte- och avdragssystemet. Det leder till ohållbarakonsekvenser. Det är en illusion att tro att det är möjligt att enbartdela ut stora skattelättnader till höginkomsttagare utan att detta utlöserkompensationskrav från övriga inkomstgrupper i nästa avtalsrörelse. Därmed ärpris- och lönekarusellen åter i full gång. Detta är en situation som måsteundvikas. Marginalskattesänkningarna måste kombineras med en reform på avdragssidan.Den uppfattningen delade ju ni moderater när ni hade regeringsansvaret. - iopposition - har ni en annan ståndpunkt. Det är tillfredsställande att en så bred majoritet avSveriges riksdag står bakom uppfattningen att sänkningen av marginalskatternamåste mötas med en löneanpassning från de högre inkomstgruppernas sida i nästaavtalsrörelse. Det är desto mer beklagligt, men också avslöjande, attmoderaterna ställt sig vid sidan av denna stora och viktiga skattereform. För att grundläggande problem skallkunna.lösas , är en positiv utveckling för näringslivet heltavgörande. Det innebär inte att den materiella och ekonomiska tillväxten skallpremieras till vilket pris som helst. Vi måste ställa anspråk på kvaliteten iden ekonomiska tillväxten. Näringspolitiken måste underordnas övergripande kravsom en god miljö, ekologisk balans och en ansvarsfull hushållning med ändliganaturresurser. En avgörande förutsättning för att en tillväxt i dessaformer skall kunna komma till stånd är att vi har ett klimat i samhället somuppmuntrar människor, enskilt och i samverkan, att ta initiativ och våga satsapå framtiden. Ett sådant positivt klimat kan inte förenas medsocialdemokraternas krav på kollektiva löntagarfonder. Fondsocialismen leder till att ni tar ifrån människornamöjligheten att personligen få äga andelar av produktionskapitalet. på ett land där man genomfört socialism och där manlyckats lösa sina ekonomiska problem bättre än i eller där denekonomiska standarden är i närheten av den standard som vi har i . Fondsocialism leder till att en maktkoncentration kommeratt ersättas med en ännu värre, utan att inflytandet för den enskildelöntagaren ökar. Som refererade har förre landshövdingen,socialdemokraten mycket väl utvecklat detta tema i en artikel iDagens Nyheter. Han går så långt att han framför sig ser en "byråkratisktstyrd låtsasdemo-krati för löntagarna", om ert system genomförs. Kollektiva löntagarfonder innebär att risktagande ochvilja fill personliga satsningar kommer att motverkas. För är det en självklarhet att säganej till dessa socialistiska experiment. Vi slår vakt om en socialt ochmiljömässigt reglerad marknadsekonomi, som tar vara på människors vilja tillinitiativ. Med den decentralistiska grundsyn står för är detnaturligt att vi anser att de grundläggande näringspolitiska problemen måste fåen helt annan lösiung. Det är nödvändigt att en förnyelse av svenskt näringslivkan ske underifrån, genom att människor i ökad utsträckning är beredda attsatsa på att starta nya företag. Nyföretagandet i har alltför längelegat på en otillfredsställande låg nivå. Regeringen har aktivtsatsat på att förbättra villkoren för de mindre och medelstora företagen. Undervåren kommer vi att presentera en ny småföretagsproposition. Det blir en nyviktig i en aktiv decentralistisk näringspolitik.Marginalskattereformen kommer att underlätta för egenföretagare att genereraeget kapital. Näringslivets resurser måste spridas över hela landet. Detställer krav på en aktiv regionalpolitik. Om sysselsättningen långsiktigt skallkunna tryggas, måste det finnas många företag i olika branscher i varje region. Regeringen kommer att lägga fram en nyregionalpolitisk proposition, för att följa upp tidigare satsningar.