prot · G50992 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är den mestslösaktiga regering haft pä mycket . Det är nämligen ingenbesparing när man driver en politik som håller uppe eller t. o. m. ökararbetslösheten. Del innebär ökade kostnader för samhället. För samhällel är arbetslösheten en jätteförlust. Enligl dekalkyler som gjorts kan man beräkna atl arbetslösheten kosiar Sverigesammanlagt . Då har man ändå inte räknai med delproduklionstillskotl som alla i arbete skulle kunna ge. Del är viktigt atlförstå atl arbetslösheten är en belastning inle bara för de arbetslösa ulanockså för övriga medborgare, som måsle betala högre skatter än de annars skullebehöva göra. Regeringens s. k. sparsamhel gör detta ännu värre. Det finns också beräkningar som visar hur regeringensbudgetförslag, som vi skall rösta om här eller , direkt kommeralt öka arbetslösheten. Om regeringen får igenom sin budgel, kommer del enliglberäkningar utförda enligt en ekonomelrisk modell alt minska sysselsättningenmed ytterligare 15 000 jobb. Moderalernas linje innebär en ännu större ökning avarbetslösheten. Socialdemokraternas budgetförslag innebär ungefär plus minusnoll vad gäller sysselsättningen. Vpk:s bugelförslag innebär en ökning av antalet jobb med45 000. Då ökar visserligen underskottet i statsbudgeten med några miljarderkronor mera än i regeringens och socialdemokraternas förslag, men delta är juen satsning för atl komma ur krislägel. De satsade pengarna ger mångdubbeltlillbaka i form av arbetstillfällen, vilket i sin lur i nästa led förbättrarslalens budgel. Regeringens polilik leder alltså lill ökad arbetslöshet.Den leder till en försämring av ekonomi. Den mäste bekämpas. Hurresonerar regeringen när den vill genomföra sin ålslramningspoliiik? Jo, så häratt döma av tillgängliga dokument och av inläggen i debatten ;Produktionen mäste ökas genom alt resurserna flyttas från konsumtion lillinvesteringar. Reallönerna måste pressas ner ännu mera, vilket är budskapetockså frän långstidsutredningen. En sådan omfördelning från konsumtion till investeringarkan ge resultat, om resurserna redan utnyttjas för fullt, men så är ju intefallet . Vi har många hundra tusen arbetslösa. Industrinsproduktionskapacitet utnyttjades bara till . I den situationen kan man inte höja produktionen genom altflytta över resurser från konsumtion lill investeringar. Vad som fattas är jutillräcklig efterfrågan. Det är den som betingar produktionsnedgången ocharbetslösheten. Och efterfrågan i samhället ökar inte genom regeringensnedskärningspolitik. Den minskar i stället ännu mera. Därför kommerregeringens ekonomiska polilik alt ännu mera öka arbetslösheten. I del här lägel har den slatliga politiken en nyckelroll.En ökning av de statliga invesieringarna pä det sätt vpk föreslagit är etlmedel all fä i gång ekonomin. Regeringens attacker mol den offentliga sektornskapar i stället nya problem inom ekonomin. Del är inte ens en Döbelnsmedicin.Det är rena rävgiftel, som regeringen försöker pracka på det svenska samhälletoch dess näringsliv. Man förstår att statsminister måste låtsasindignerad när han skall försvara den politiken. Så till det Einförande som jag hade avsett att hålla här idebatten. Jag börjar det med ett citat. "Den ekonomiska krisen började när den borgerligaregeringen kom till makten . Den nya regeringen satsade på expansion ochdet var felaktigt." Ja, man kunde ju tro att eller någonannan socialdemokrat sagt det. Omdömet avgavs emellertid av den nyvaldeledamoten i styrelse, direktören . hade fel i alla fall. Nedgången i densvenska industriproduktionen började . Och det första fel denborgerliga regeringen gjorde efter makttillträdet 1976 var faktiskt inte atlden satsade på expansion, utan atl den tvärtom förde en myckel restriktivekonomisk politik som fördjupade den kris som redan börjat. Räntan höjdes med2%. Ökningen i den offentliga konsumtionen avtog. Den privata konsumtionenpressades ned. Del tycks vara nödvändigt alt påminna om den politikregeringarna bedrivit . Alla har tydligen inle delta klart för sig.Sammanfattningsvis kan man väl säga att de borgerliga regeringarna alltidlyckats föra fel politik vid fel lidpunkt. Efter den restriktiva politiken, somfördjupade krisen, kom åren av väldiga subventioner till näringslivet. Grundenlades för det för varje är snabbt växande underskottet i statsbudgeten. Och nuär vi inne i den stora nedskärningens period, när krisen och arbetslöshetenförvärras genom sänkningen av reallönerna och genom nedskärningarna av denoffentliga sektorn. De borgerliga regeringarnas period har varit år avekonomisk kris i . Efter den nedgång som började och var somdjupast 1977-1978 kom en tidav uppgång i ekonomin. Men kom nästa nedgång, den som fortfarandepräglar ulvecklingen. Det är mig fjärran att påstå alt de borgerligaregeringarna skapat dessa kriser. De är en produkt av de utvecklingslagar somgäller för det kapitalistiska systemet, som de borgerliga partierna slår vaktom. Det är i första hand genom sitt försvar för della orättfärdiga ochoförnuftiga system som regeringen är medskyldig lill krisen ocharbetslösheten. Men regeringens syndaregister är större än så. Deborgerliga regeringarna har fört en ekonomisk polilik som direkt förvärratkrisen. Den nedskärningspolitik som man nu vill få atl godkännakommer att leda lill att tiotusentals flera människor blir arbetslösa. Klyftan har blivil allt större mellan de målman i ord ställer upp för den ekonomiska politiken och verkningarna avregeringens politik. Målsättningarna låter alltjämt vackra: låg inflationstakt,god tillväxt, full sysselsättning, rättvis inkomstfördelning och regionalbalans. Men verkligheten är en annan: kraftigthöjda livsmedelspriser och bostadskostnader, minskad produktion, ökad arbetslöshet,en alll ojämnare fördelning av inkomsler och förmögenheter, allt svårare lägeför skogslänens folk. Är det att undra pä att också de politiska kriserna blivilvardagsmat under de borgerliga regeringarnas period? Man har diskuterat införriksdagens omröstning om finansutskottets belänkande, om regeringenFälldin-Ullsten borde gä eller stanna om den lider nederlag i någon avvoteringarna. Vår ståndpunkt är att regeringen bör avgå oavsettvoteringsresultaten. En regering som försummar att ta kraftlag motarbetslösheten och t. o. m. med sin politik medvetet driver frarri en ökadarbetslöshet bör inle sitta kvar längre. Den är en olycka' för landet.Vi vädjar än en gäng till den socialdemokratiska riksdagsgruppen att förena sigmed oss i ett misstroendevotum mot regeringen . Motsättningen mellan de borgerliga partiernas ord ochderas handlingar är skärande inle bara när det gäller sysselsättning ochfördelning i samhället. Den finns också pä andra områden. vill juframställa sig som anhängare av decentralisering och av lokalsamhällen.Folkpartiet talar om att motverka maktkoncentration och monopol. T. o. m.moderaterna förklarar sig vara anhängare av en social liberalism. Vad är det då som hänl på den ekonomiska maktens områdeunder de år nu haft borgerliga regeringar? Har den borgerhga politikenlett till en ökad decentralisering och en minskad ekonomisk maktkoncentration?Nej, tvärtom. Centraliseringen av produktion och kapital har fortgått i ökattempo, den privata ekonomiska maktkoncentrationen har ytterligare tilltagit- Några exempel: Under de fyra åren 1977-1980, alllsä underde borgerliga regeringarna - förekom sammanlagt över 2 400 fusioner, dvs.sammanslagningar av företag. Antalet anställda i de berörda företagen uppgicktill 195 000. ligger två av de största fusioner somnågonsin förekommit i det svenska näringslivet. 8 protokoll 1981/82:92-93 nensuppköp av och Volvos uppköp av Beijerinvest. I båda fallen skapadeskoncerner med vardera inemoi 100 000 anslällda. som koncentrationeninom bankväsendel fortsatt har nya former utvecklats för de storaaffärsbankernas kontroll över näringslivet - olika typer av finansieringsföretagosv. Samlidigt som de mäktigaste av de gamla finansfamiljerna -,elc. - yllerligare förstärkt sitt inflytande har nya finansfamiljerkunnat skaffa sig miljardförmögenheter genom spekulation i mark, fastigheteroch aktier. Enbart uppgången på Stockholmsbörsen med ca 60 %har tillfört ägarna av börsnoterade aktier en förmögen helsökning med 40miljarder kronor. En enda procent av hushällen äger tre fjärdedelar av deaktier som finns hos hushållen. De har fält en förmögenhetsökning med uppemot10 miljarder kronor på ett enda år! Sådan är kapitalismen! Sådant är det ekonomiska system somde borgerliga partierna försvarar med näbbar och klor! Jag måste slälla frågantill , som här representerar : Hur förenar folkpartiettalet i sina programskrifter om kamp mol maktkoncentration och monopol medförsvaret för den politik som lett till en fortsatt stark ekonomiskmaktkoncentration under de år ni suttit i regeringen? Ett typiskt drag i den fortsatta centralisering som skettär ökningen av de transnationella förelagens inflytande. En allt större del avden svenskägda industrin ligger numera uianför gränser. Under fjolåretslog investeringarna i svenskägda bolag utomlands nytt rekord med ca 20miljarder kronor. Enbart de av godkända kapitaltillskotten frän desvenska moderbolagen uppgick lill , en fördubbling från denärmast föregående åren. Men även de utländska uppköpen av företag i äromfattande. Här finns etl alldeles färskt exempel som upprört m.ånga människor,nämligen försäljningen av Wasabröd i Filipslad till den stora multinationellatrusten . Jag vill rikta en direkl fräga lill statsminister ellernägon annan representant för , om det fortfarande existerar; Hurrimmar det med tal om decentralisering och lokal produktionaltman från regeringens sida sagt ja till denna utförsäljning av en viktig delav svensk livsmedelsproduktion lill en slor utländsk trust? De borgerliga regeringarna har många politiskaförsyndelser på sitt minuskonlo. De har genom flera olika åtgärder försämratläget för pensionärerna. De har genom sin politik skurit ned bostadsbyggandetoch byggandet av daghem. De har inom fördelningspolitiken tagit frän de faltigaoch gett till de rika. Regeringen vill nu försämra arbetslöshetsförsäkringenoch sänka bidragen till arbetslöshetskassorna. Regeringen vill försämravillkoren för de sjuka och återinföra gamla klassgränser. Del är en cynisk ochreaktionär politik som med kraft måste bekämpas. Vi hoppas alt LO gör allvar avtalet om en politisk strejk för att därmed understryka hur allvarligt man serpå; de sociala försämringarna. Tyngst i regeringens skuldbörda väger dock den växandearbetslösheten. - om vi skall repetera siffrorna - uppgick den öppnaarbetslösheten till 153 000 människor. Av dessa var 61000 ungdomar. motsvarar3,av arbetskraften. Del är den högsta siffra som uppmätts sedan dennuvarande statistiken började . Regeringen kan alltså inte längre, som denförsökt göra i flera debatter, söka skyla sig med det genomskinliga argumentetall det var ännu sämre före de borgerliga regeringarnas tid. Men dessa siffror ger ändå inle hela sanningen. Förutom de153 000 öppet arbetslösa - en ökning med 45 000 från samma månad - fanns123 000 partiellt arbetslösa, dvs. de arbetade deltid men ville ha . 65000 var latent arbetslösa, dvs. de skulle ha sökt jobb bara del funniis några.Andra uppgifter anger etl ännu slörre antal latent arbetslösa. En undersökningför nägra är sedan visade all över 300 000 kvinnor hörde till denna grupp. Överhuvud taget är kvinnorna hårt drabbade av det dåliga sysselsättningsläget. Avde öppet arbetslösa är nu 80 000 kvinnor, dvs. fler än hälften. Till de nämnda grupperna kommer de mänga somförtidspensionerats. Vi mäste också räkna med de många som med ett felaktigtord kallas handikappade - felaktigt därför att vi alla är handikappade i detena eller andra avseendet - och som ställts utanför arbetslivet, men somingenting hellre vill än att fä göra en insats, om de bereds tillfälle tilldel. 140 000 människor fanns i AMS-ätgärder av olikaslag. Det är bättre än öppen arbetslöshet, men de saknar ändå fotfäste i detordinarie produktionslivet. människor som ställs uianför detordinarie produktionslivet uppgår alltså till mellan 800 000 och 1 000 000. Detär en förfärande siffra. kom i sitt anförande dragande med detgamla argumentet atl arbetslösheten trots allt är lägre i än i mångaandra länder. Elt sådant uttalande är cyniskt och förbättrar inte ett dugg dearbetslösas situation. Arbetslösheten är ell fruktansvärt gissel för de människorsom drabbas av den. Del finns undersökningar som visar de förödande psykiskaoch övriga medicinska skadeverkningarna av arbetslöshet. Särskilt svårt är detaU vara ung och arbetslös, alt just när man skall ut i arbetslivet få kännasamhällets likgiltighet. De människor är beundransvärda som klarar detta. Mendet krav som måste ställas är all arbetslösheten skall bort. Det är socialtorättfärdigt alt tillåta arbetslöshet. Vi har inte rätt att pä några hundratusen medborgare lägga en börda som vi alla borde dela. Arbetslösheten är det största ekonomiska slöseri, detstörsta ekonomiska lättsinne som kan tänkas. Den borgerliga regeringen brukaranklaga dem som kritiserar dess nedskärnings- och svängremspolilik för överbud.Men det är ju i själva verket regeringen som driver en lättsinnigöverbudspolilik, när den accepterar och t. o. m. ökar denna stora arbetslöshet.Sverige använde av industrins produktionskapacitet.Många hundra tusen människor tillåts icke att ge bidrag till den gemensammaproduktion av varor och tjänster av vilken vi alla skall leva. De hälls istället kvar i arbetslöshet. Detta kan inte betecknas på annat säll än somekonomiskt vansinne. Det finns fortfarande stora eftersatta behov i det svenskasamhället. I en rad kommuner fattas det bostäder, t. ex. i . kollektivakommunikationerna behöver förbättras - det har med stortydlighet visat. Det finns fortfarande en stor brist på barnlillsynsplaiser.Hälso- och sjukvården behöver byggas ut. Miljövården måste förbättras.Produktionen av energi ur varaktiga inhemska energikällor måste på allvar kommai gång. Dessa eftersatta behov finns alltså på den ena sidan. Påden andra sidan finns hundratusentals arbetslösa människor. Går det alt dra merän en vettig slutsats av denna motsättning? Den mäste lösas genom att dearbetslösa ges tillfälle att fylla dessa eftersatta behov genom sinaarbetsinsatser. Det är också den politik som vpk förordar. Några av våraviktigaste, direkt arbetsskapande förslag är följande: Etl program för 100 000 nya samhällsnytliga arbeten börgenomföras av högst . Dessa arbeten bör främsl ligga inomden offentliga <;eklorn, men vissa kommer att öka beställningar ochsysselsättning i befintlig industri även i den privata sekiorn. Programmetinnefattar åtgärder för att öka bostadsbyggandet, för en kraftigare utbyggnadav barnomsorgen, för ökade satsningar på kollektiv trafik, inhemska förnybaraenergikällor och en utbyggd samhällsservice. En allmän ungdomsgaranti bör införas. Del bör åliggaarbetsgivarna på varje störte arbetsplats att inrälla ell särskiltungdomsarbete per varje femtiotal anställda. Ett stadigt industriprogram av storleksordningen 100 000nya industrijobb bör genast påbörjas. Delta bör ha sintyngdpunkt i att åter får en allsidig försörjning med maskiner, enfrigörelse av datorindustrin från det multinationella beroendet, en grundligförnyelse av vår delvis hårt nedslitna transportapparat. Härutöver krävs induslripolitiska punktinsatser:malmprospeklering, utveckling av gruvindustrin, samordning av hela stål- ochgruvindustrin, försvar för sysselsättningen inom krisbranscher som varvs- ochtekoindustrin. AMS och bör också få begärda medel förarbetsmarknadsutbildning. AMS-chefen säger i en kommentar tillde senaste arbetslöshetssiffrorna: "Hade vi fått större resurser avregeringen så hade arbetslösheten inte behövt vara fullt sä stor somidag." Det aren hård men rättvis anklagelse. Om man får döma av det svar som arbetsmarknadsministerEliasson gav på vpk-gruppens interpellationer är regeringensinställning alt mera inte skall göras för att minska arbetslösheten. Argumentetär atl det ändå blir en konjunkluruppgång och atl en ytterligare satsningav statliga pengar skulle öka budgetunderskotlet, äventyra den samhällsekonomiskabalansen och ännu mera öka arbetslösheten. Ekonomi- och budgelministern harargumenterat på samma sätt. Den fråga jag vill ställa lill statsministerFälldin som ansvarig för hela regeringen är: Står hela regeringen bakom dennaför samhällsekonomin liksom för de arbetslösa ödesdigra ståndpunkt att kampenmot arbetslösheten inte skall föras med större energi och med större insatser? Vpk har en rakl motsatt inställning. Enda möjligheten altkomma ur del nuvarande krisläget är all bereda människorna en chans att arbeta.Då ökar vi produktionen, då minskar vi budgetunderskottet, då motverkar vibristen på s. k. balans i samhällsekonomin. Det är en väg som i motsats tillden regeringen gär är ekonomiskt förnuftig och socialt rättfärdig.Arbetslösheten förstör landets ekonomi och drabbar hårt och orättfärdigt dearbetslösa. Arbetslösheten måsle avskaffas. Inflationen är jämte arbetslösheten den ekonomiska sjukdomsom hårdast drabbar såväl de enskilda människorna som samhället. Del avgörandebotemedlet mot inflationen, mot pris- och hyresstegringen, heter också ökadproduktion genom att fler människor får möjlighet alt arbeta. Det finns i vårtsamhälle en alllför slor tolerans mot inflalionen, mot försämringen avpenningvärdet. har vi vant oss vid att priserna skallstiga kraftigt . Inflationen får emellertid inle accepteras, den måste hårtbekämpas. Förstöringen av penningvärdet är en epidemisk sjukdom som sprider sigpä en rad olika områden. Den leder till skatteflykt och skattefusk, tillsvartjobberi och spekulation, till svindleri och parasitism. Den berövarsmåspararnas mödosamt hopslitna sparslantar deras värde och skapar storarikedomar hos etl litet skikt av spekulanter och ränlekapitalister. Deborgerliga regeringarna måste hårt kritiseras för sin släpphänthel molinflationen och för att de genom sin politik drivit pä prisstegringen. Av denökning av konsumentprisindex med , som ägt rum under desenasle sex åren, svarar politiska beslut för eller entredjedel. På tid gavs finansministrar som fördärvadepenningvärdet en mycket hårdhänt behandling. Jag vill inte rekommendera enåtergång till så kärva seder, men nog borde regeringar ocksä fä taett ansvar, när de kraftigt försämrar kronans värde. Det avgörande äremellertid alt inflationen hejdas. Ökad produktion är där del avgörande medlet.Men man måsle också återinföra det allmänna prisslopp som denborgerliga regeringen slopat . Inflationen är en av orsakerna lill den mygel- ochspekulationsekonomi som gör sig alll bredare i det svenska samhället.Allmänt sett handlar det emellertid om förfallssymtom, som sammanhänger med altkapitalismen gått in i sitt monopolistiska stadium, atl den ärprogressiv, inte längre utvecklar produktivkrafterna: Den har i stället blivitett hinder för en verklig utveckling. Särskilt under de ekonomiska kriserna tillspetsas nukampen mellan de olika kapiialistgrupperna. Allsköns profilmakeri och svindelfrodas. Kapitalet sätts inte in i produktiv verksamhet, utan investeringarnasjunker kraftigt. I stället tilltar spekulationen i mark och fastigheter, iaktier, i ädla stenar, i konst och anlikviteter. Utlåning av kapital i olikaformer blir lukrativare än produktion. Börskupper och s. k. snabba klipp blirdominerande i del kapitalistiska umgängeslivet. Nya finanskometer dyker upp på profilenshimmel, spekulanter haussas i lio-i-topp-listorna över de största privataförmögenheterna. Det här är andra sidan av samma system som skaparmassarbetslösheten. Det är ett slösaktigt system, som utarmar såväl människornaoch samhällel som naturen. Mygel- och spekulationsekonomin måste bekämpas ochersättas med ett system där del produkliva arbelet är grunden och man har enrättvis fördelning av produktionens resultat. Till någon sådan ökad rättvisa i fördelningen bidrar dockinte den uppreklamerade skatteuppgörelsen mellan socialdemokraterna,och . Den ger i stället de största skattesänkningarnatill höginkomstgrupperna. Enligl beräkningar fär denhögst avlönade tiondelen av de heltidsanställda i genomsnitt . iskalleminskning, medan de lägst avlönade bara får . Skillnaderna i effekter för olika inkomstgrupper är alltsåmycket slora, även om SCB inte jämfört de lägsta lönerna ochdirektörsinkomsterna. En jämförelse mellan en manlig arbetare och chefen i ettstort textilföretag visar att textilarbetaren får en skatteminskning med 1 200kr., direktören med . Då har ändå inte tagits hänsyn lill hur skalleomläggningenskall finansieras. Den lösning de samverkande skattepartierna kommit fram lillär ju en höjning av arbetsgivaravgiften . Sedan vet maninte. Socialdemokraterna har alltså t. v. gett avkall pä kravet på övergångtill s. k. proms. En viktig punkt är att höjningen av arbetsgivaravgiftenskall avräknas från det s. k. löneutrymmet. Hur detta påverkar olikainkomslskikl beror ju på avtalsuppgörelsens innehåll. Skulle det bli enlikformig fördelning är det lätt att se att av . utgör 1 400 kr.eller lika myckel som skattesänkningen skall ge i genomsnitt per person. Sedan kan man då jämföra med de utlovadeskatteminskningarna. Det har då sagts att de högavlönade skall hålla igen påsina krav i avtalsförhandlingarna. Om delta verkligen kommer atl ske äremellertid skrivet i vatten. Man får också komma ihåg atl de allra högstainkomsterna inte fastställs i kollektiva avtalsförhandlingar, ulanindividuellt. Kommer direktörerna att sänka sina löner? Fan lro't. Den exakta samlade effekten för olika grupper avskatteomläggningen är alltså en smula osäker. Den avgörs definitivt försl genomde kommande årens avtalsuppgörelser. Men däremoi går det redan nu atl medrelativt stor säkerhet se i vilken riktning verkningarna kommer all gå.Skatteuppgörelsen mellan socialdemokraterna, och centerpartietkommer att gynna de högre inkomsttagarna. För lönarbetarna blir effektentroligen plus minus noll - om del inle blir en ren förlusl, en risk som framförallt låglönegrupperna och de deltidsarbetande löper. Är det de människornastatsminister tror- skall arbeta och spara mer? Att kalla denna skatteomläggning för en allmänskattesänkning är, för att uttrycka sig milt, en smula överdrivet. Det är en skattereform för höginkomstlagarna.Nägra måste därvid betala, och del mesta kommer atl betalas av de sloragrupperna med lägre inkomster. Som allmän skattereform påminner de tresamverkande partiernas förslag i hög grad om kejsarens nya kläder. Men är då inle detta gynnande av höginkomstgrupperna någolsom man måsle betala för att fä någonling gjorl mol avdragsskojel? Att manäntligen åtminstone något begränsar underskottsavdragen, som ju växt hastigtför varje är, är naturligtvis välkommet. Men socialdemokraterna har här såltbort låglönegruppernas intressen för en grynvälling. Effekterna av denföreslagna begränsningen av underskollsavdragen har i hög grad överdrivits. behöver en rejäl skallereform. Dess avgörande ledmåste vara övergång lill produktionsbeskattning. Inkomstskallen bör dä heltslopas för vanliga löntagare med inkomsler . Men della måstekompletteras med en verklig progressiv beskattning för högre inkomsler. Vad som behövs är en rättvisare, en jämnare fördelning avinkomsler och förmögenheter, inle en ännu mer orättvis fördelning som blirföljden av miltenpartiernas skatteförslag. Talet om skallesänkning framstår ju som del verkligaskrymleri det är när man dessutom betänker verkningarna av aU regeringen nuvill stjäla från kommunerna. Det försvårar läget förmånga kommuner och kan innebära ännu mera av arbetslöshet och socialnedskärning. Det kommer all pressa upp kommunalskatterna. Den borgeriigaregeringen måste bort. Och socialdemokraterna mäste upphöra med sill kompromissandemed den borgerliga politiken, annars får vi kanske dras med samma katastrofalaregeringar ännu en valperiod. Del har, fru talman, inte råd med. Kammarenbeslöl att förhandlingarna skulle fortsättas . 5 §Anmäldes och bordlades 1981/82:113Program för regional utveckling och resurshushållning