prot · G509125 · 1981-12-31 00:00:00 — Men det är väl ändå inte något argument mot enungdomsbostadsutredning, om man anser att ungdomarna har stora, särskildaproblem som behöver kartläggas och diskuteras för att man skall få fram förslagtill lösningar? Vi mofionärer anser att dagens problem på bostadsmarknaden fårsärskilt allvarliga konsekvenser för ungdomarna. Jag är faktiskt förvånad ochbesviken över att ingen av de borgerliga talarna har sett de ungasbostadssituation som ett problem. Det kommer däremot ofta upp till diskussionnär man pratar med folk ute i kommunerna. Från SSU;s sida har vi länge hävdat att det krävsinitiativ och ansvarstagande från statens sida för att få fram åtgärder somunderlättar för ungdomsgenerationen att skaffa egen bostad. Efter att halyssnat till och representanter i debatten undrar jag:Finns det inga bostadslösa ungdomar i CUF och FPU? Tror ni inte att även deborgerliga ungdomsförbunden skulle vara intresserade av att få delta i endiskussion om åtgärder för att skaffa fler och billigare bostäder tillungdomar, vilket ju är avsikten med den utredning som vi kräver? Det skulle i alla fall vara ett tecken på god vilja, omriksdagen nu biföll motionskravet om en ungdomsbostadsutredning. Med detta yrkar jag bifall till densocialdemokratiska reservationen nr 6, 18MONA S;T (); Nr 125 Det är nu som jag fillsammans med den och väcker en motion med inriktning påökade möjlighetertill generationsboende för de människor i vårt samhälle som så _ önskar,Alla tre gångerna har civilutskottet avstyrkt och därmed j\nslastill bo- avslagit motionerna, stadsförsörjning Den första motionen erinrade helt kort om det främlingskapsom alltmer tilltar i vårt sekulariserade samhälle och som - vilketvarken torde vara obekant eller ointressant för landets politiker ochmyndigheter - skapat ett socialt problemkomplex av avsevärda dimensioner. Då vihistoriskt väl känner till bakgrunden till dagens centraliserade samhälle ochde effekter som nutidens generationer brottas med i form av rotlöshet,otrygghet, neuroser, psykoser, otillfredsställelse och lust att med olika medelfly från allt detta, borde vi stanna upp, analysera och diagnostisera. Vad fickvi betala för välfärden? Har jakten på materiellt välstånd helt dribblat bortoss från det som borde vara naturligt för oss, gemenskap med, närhet till,hänsyn till och omsorg om våra medmänniskor - dribblat bort oss t, o, m, frånvåra allra närmaste? Den första motionen pekade på möjligheten att ibostadsplaneringen ta vara på det som var bra i det gamla samhället, kläda deti modern dräkt och ge människorna förutsättningar för en renässans avflergenerationsboendet, I motionen begärdes en kartiäggning av dagensbostadsstruktur för att man sedan skulle kunna initiera återupplivning av engammal beprövad boendeform. Det har hänt mycket sedan tre fjärdedelar av vårtfolk levde och verkade på landsbygden och fram till , då avbostadsbeståndet koncentrerats till tätorterna. Då civilutskottet inte kunde blidkas till förståelse fördetta sammanhang, skrev jag motion nummer två. Den efterlyste ett samhälleligtaktivt stimulanssystem för att hjälpa fram det sociala generationsboendet.Förutom de rent sociala skälen anförde jag också desamhällsekonomiska, något som vi i budgetunderskottens ochbytesbalansunderskottens förlovade tid borde vara nog så motiverade för. Men såicke civilutskottet! Jag pekade på att det tar tid att sanera den svenskaekonomin men också på att det tar tid att föra ut nya idéer, att få gensvar fördem och att förverkliga ett nygammalt boendemönster. Ett sådant skulleinnebära att man anpassade sig till den ekonomiska verkligheten, somman bidrog till att närma människor och generafioner till varandra och banadeväg för fördjupad värdegemenskap och social trygghet. Flergenerationsfamiljenkan nämligen fylla luckor, som den samhälleliga omsorgen inte förmår.Generationshus och additionslägenheter skulle medverka till att lösa denhotande vårdkrisen i , När insfitutioner, dagmammor och hemsamariterinte längre räcker till, när samhällets resurser blir allt knappare, närtillväxttakten i den svenska ekonomin bromsas, finns det då inget öra hospolitiker och samhällsplanerare för ett trendbrott i svenskt byggande? Nej!Ändå kan ett enda generationsexempel, omfattande en genomsnittsfamilj på Anslag till bostadsförsörjning m. m. fem personer, spara , , och då enbartåt landsting och kommun. Men civilutskottet och sade nej den gångenockså. Ändå ser vi framför oss dubbelt så många människor på 85år och äldre , om vi jämför med 1970. Vi ser framför oss tregånger så många 95-åringar och äldre. är de yngre pensionärernabevisligen kryare och piggare. Enligt uppgifter under läkardagarna i Örebrohäromdagen är av 70-åringarna i princip friska. Först börjarsjukdomarna tränga sig på. Visst har en pensionär ännu mycket att ge. Och visstbehöver vi en utökad och annorlunda barnomsorg. Och visst känner mellangeneratio-nenansvar och oro för sina gamla föräldrar likaväl som omsorg och oro för barnen.Så varför inte generationsbyggande? Därför, herr talman, min tredje infallsvinkel. Medanlandsfingen bygger upp ett nytt omsorgssystem i form av s. k. lasarettsanslutenhemsjukvård, blundar civilutskottet uppenbarligen för de insatser som enbredare front i samhället kan göra för att släppa framgenerationsbyggandet samt avbyråkratisera och ändra lagstiftningen. Civilutskottetsäger: "Gällande låneregler för statligt bostadslån innebär ---- ingenbegränsning, utan bostäder för flergenerationsboende kan byggas med stadigfinansiering," Utskottet tillägger att inte heller byggnormerna tordeförhindra byggandet av sådana bostäder. Att byggandet är kringgärdat av en djungel av lagar,regler och normer vet vi ju alla. Jag kan dem sannerligen inte alla. Meneftersom det finns ett pilotfall, som stått och knackat på dörrentill alla tänkbara inblandade myndigheter utan att få gehör, så måste ju någontingnågonstans vara skevt. På fick de lånesökande uppgiften attdet krävdes tillskapandet av nya lån för att förverkliga planerna på ettgenerationshus. Då måste jag fråga mig; Vem har rätt- somsäger att nya lån måste instiftas eller civilutskottet som säger att lånenredan finns? Jag skulle personligen gärna vilja lära mig detta, då detpraktiska livet givit annorlunda svar än vad utskottet gjort. Det måste ju till"sist finnas en förklaring till att motionärer och utskott talar förbivarandra . Och medan vi gör det, kapsejsar en familj som gav sig i kastmed sina idéer och satsade på familjegemenskap och framtid, därtill vilseleddunder av både statsråd och bostadsstyrelse, av både socialstyrelse ochallehanda delegationer. Kan utskottets talesman ge klart besked om nuvarandelagstiftning måste kompletteras eller ej? Om den redan är tillräcklig eller ej?Och i så fall, varför den inte tillämpats i det fall som jag åberopat och somutskottet torde känna till. Får jag ett nöjaktigt svar skall jag avstå frånmotionerande i den här frågan i fortsättningen, dvs, om verkligheten bevisaratt utskottet har rätt. Om inte och i avvaktan härpå yrkar jag för säkerhetsskull bifall till motion 1981/82:464 av mig själv, och , liksom till motionen 1981/82:2093 i den del som dess intentionersammanfaller med dem i motion 464, I detta anförande instämde i , EwyMöller och (alla m), 19 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag vill göra kammarens ledamöter uppmärksamma på attanslag om kvällsplenum nu har satts upp, 20 () replik: Denna fråga har, som sade,diskuterats i civilutskottet, eftersom vi har haftmotioner från skilda håll. Vi har från fått beskedet att detär möjligt att ha den här typen av tregenerationsboende. Men av praktiskerfarenhet vet vi att projekt ritade på olika sätt har haft svårigheter attkomma in under lånebestämmelserna. Det måste bero på den praxis man utvecklatvid behandling av ärendena. Från utskottets sida har vi sagt att det finns ett behovav att tillgodose möjligheterna till lån även för den här typen av fastigheter.Men självfallet är det så att om det får alltför stora och kostnadskrävandeutformningar så kan det komma att stöta på hinder. Anslag till bostadsförsörjning m. m. 21MONA S:T () replik; De svårigheter som i det här aktuella falletskulle behöva räknas upp tar alltför för att jag skall hinna med det.Däremot kan jag konstatera att det fall jag anfört kanske inte är något typfallmen i alla fall är ett bevis på att detta inte fungerar som man tror och anseri civilutskottet. Jag tycker att det är synd att man inte tar tag i det härmera reellt. Man har inte lyssnat på de sociala motiveringarna. Kanske bordemotionen därför ha behandlats av socialutskottet. Man har heller inte lyssnatpå de ekonomiska motiveringarna, och kanske motionen för den skull borde hagått till finansutskottet. har uppenbarligen inget intresse fördetta och säger att inom ramen för den påverkan som efterfrågan kan ge så ärdetta helt möjligt. Men faktum kvarstår att det fall där man försökt attförverkliga dessa intentioner har kapsejsat. Den senaste skrivelsen frånbostadsministern angående detta fall konstaterar att 42 a § ju inriktas på att man skall inreda dessa hus med tanke på att kunna följa upp ålder,handikapp och sjukdom och att de skall vara tillgängliga t, o, m, förrullstolsanvändare som skall vara oberoende av assistans. Dessa krav gäller dånybyggnad av bostäder. Mot denna bakgrund skall man sedan i den statligalångivningen beakta kostnaderna för sådana här arrangemang. Menbostadsministern slutade med att säga att den form av boende som i det härfallet har eftersträvats inte särbehandlas i bostadslånesammanhang. Och det ärväl detta som civilutskottet är inne på. Bostadsministern hänvisar sedan tillbostadsanpassnings-bidragen och till landstingen som kan ge stöd för attmänniskor vårdas hemma eller för att gamla föräldrar är dagbarnsvårdare åt sinabarnbarn. Men det är inte detta vi vill åstadkomma. Vi vill ha fram tryggheteni tillvaron, där eenerationerna hör nära samman. Det vi vill åstadkomma Anslag till bostadsförsörjning m. m. uppnår man inte genom att bara skicka hem en gammalmänniska till barnen i ett trångt hem. Dessutom blir den här människan dåbetraktad som ett slags inhysing, och det är inte vad vi önskar människorna påderas ålderdom. Jag tycker att man från centrala myndigheter lämnar överden heta potatisen till andra, fill myndigheter av typen kommuner ochlandsting. Men dem påverkar vi ju på hemmaplan - det behöver vi inte pläderaför här. Den här diskussionen gäller rent centralt en inriktning på organ somär lånebeviljande, normgivande och lagstiftande. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar, 22 () replik: I ett speciellt fall kan ju projektet bli såstort och dyrt att det inte går in under de finansieringsbestämmelser somgäller . Innan det här betänkandet blev färdigt hade utskottetöverläggningar med , och vi resonerade då om möjligheten attbygga bostäder för flergenerationsboende. Man menade att det i de flesta fallär möjligt. Men självklart är det här som när man ritar ett bostadshus medbostäder för en generation, att kostnaderna kan bli så höga att lån enUgtbestämmelserna inte kan lämnas. Det är möjligt att det i något speciellt fallhar varit anledningen till att lån inte har beviljats. Om det är omöjUgt att klara flergenerationsbostäderna mednuvarande lånebestämmelser skall de givetvis ses över. Utskottet har en positivinställning till att man skall kunna klara denna typ av bostäder i de fall därman eftersträvar dem. Men självfallet kan det bli svårigheter i något enstakafall. 23 () replik; Vi är ute efter att väcka intresse för dennafråga och göra det möjligt för människor att fullfölja sina intentioner att taansvaret för sina anhöriga på ett vettigt, socialt riktigt och för samhälletekonomiskt fördelaktigt sätt. kommun, som har varitinblandad i karusellen i det fall som jag talade om, är mycket intresserad aven husproduktion som ansluter till ett ökat generationsboende. Men man anserdär att den här formen av bostadsproduktion bör bli föremål för genomgripandestudier, där hustillverkare och allmännyttiga bostadsföretag gemensamt arbetarfram förslag till lösningar. , säger kommunen, boren översyn ske av destatliga bostadslånebestämmelserna. Det är detta vi är ute efter, och jaghoppas att vi kommer därhän. Därför har vi också yrkat bifall till motionerna. 24INGA (vpk): Det är hög tid för en ny bostadspolitik. Dethar gått ett halvt sekel sedan den bostadspolitik som vi har börjadeformas, och har mycket förändrats i människors levnadssätt. människortrångt i kalla, dragiga och dåligt utrustade lägenheter. Under de som har gått har många förbättringar skett.Men många problem är fortfarande olösta. Stora grupper - låginkomsttagare,invandrare, ensamma föräldrar och pensionärer - bor sämre än andra. Den högabostadsstandarden är ojämnt fördelad, och orättvisorna har förstärkts under desenare åren. Under de som har gått har också nya problem växtfram. Det är inte längre bostädernas utrustning och standard som är problemet.Framtidens stora utmaning handlar om hur vi kan leva där vi bor. Hur man bor har en grundläggande betydelse för människorslevnadsförhållanden. Bostadsfrågan handlar inte bara om bostäder utan om helasamhällsmiljöer. Bostadsområdena borde ha ett sådant socialt och kulturelltinnehåll att de berikar vår vardag och vår fritid. Därför måste en socialhelhetssyn gälla i all planering och allt byggande av bostadsområden. Bostadspolitikenmåste vara social och inriktas på att stödja svaga grupper i vårt samhälle. områden som redan finns måste förbättringarna inriktas på både fysiska ochsociala förändringar. Det gäller att ge boendet en ny dimension. Under har den byggda miljönförändrats. Men inte bara miljön. Också människors levnadsvillkor harförändrats och nya levnadsmönster har kommit till. Hushållen har t, ex, blivitallt mindre, bor högst två personer i av alla lägenheter i flerfamiljshusen,och andelen små hushåll fortsätter att öka. Att leva ensam eller i par innebär att en rad mänskligabehov kan tillgodoses i hushållet. Kontakten med andra människor ibostadsområdet och i arbetet blir viktig. Att leva i ett litet hushåll ärdessutom opraktiskt och arbetsamt. Att handla mat, tvätta och städa tar tid,även om man gör det för sig själv. Det är inte roligt att laga mat eller ätaensam, och många ensamstående äter också dåligt. En stor och växande grupp av småhushållen ärpensionärshushåll. är mer än 1,3 miljoner svenskar eller äldre. Avdessa bor hemma. kommer antaletålderspensionärer att öka kraftigt. Trots allt tal om samhällets stora insatser för de äldrebetyder fortfarande kontakten med släktingar och vänner mest. Men hur blir deti framtiden? var det vanligt med många släktingar och flera barn. De somnu blir pensionärer har färre släktingar, och avstånden har dessutom ökat. Denvision som målar upp med flergenerationsboende tror jag därför ären utopi. Det är viktigt, menar vi från vpk, att man i boendet försökeråterskapa något av det sociala nätverk som har gått förlorat i de nyabostadsområdena. Det kapitalistiska produktionssättet har påverkat synen påboendet och vardagslivet, först genom att skilja produktionen frånreproduktionen och sedan genom att osynliggöra allt det arbete som är knutettill hushållet och till att upprätthålla en rad mänskliga och nödvändigainstitutioner - släktband, sociala nätverk, det politiska livet osv. Anslag till bostadsförsörjning m. m. Nr 125 På så sätt har både värdet avmänniskors arbetsinsatser i reproduktionen Onsdagenden och det faktum att reproduktionentar tid blivit bortglömda. 21 april1982 dessa arbetsinsatser i storutsträckning till vår välfärd och till att samhället överhuvud taget fungerar. Och den tid som människor använder till Anslagtill bo- obetalt reproduktionsarbete ärlängre än den totala arbetstiden i arbetslivet i ffj Man räknar med totalt inom den betalda produktivadelen och 7 miljarder arbetstimmar inom den obetalda repro-duktiva delen. Ochsom ni vet är det kvinnorna som har huvudansvaret för det obetalda arbetet försocial förnyelse. Problemen i vardagslivet har betraktats som privataproblem, som var och en skall lösa själv. Det har inte kunnat utvecklas någraformer för att människor gemensamt skall kunna ta ansvar för de uppgifter somligger i reproduktionen. Privatiseringen har också gjort att människor har haftsvårt att se samband mellan problem i privatlivet och i samhällsutvecklingen. Det har heller aldrig formulerats politiska mål för dengemensamma vardagen i boendet. Trots alla yttre förbättringar i bostadsstandarden, harändå den förda bostadspolitiken och samhällsplaneringen gjort det svårare förmänniskor att få vardagslivet att fungera. Det är, som jag inledde med attsäga, hög tid att börja forma en ny syn på boendet, för att en ny livsformskall få chans att växa fram, I stället för att satsa allt på en utveckling avnäringslivet och på en ökad produktivitet, måste satsningen också inriktas påen ökad reproduktivitet. får och kan givetvis inte effektiviteten i produktionenoch reproduktionen mätas med samma mätt. Det kanske t, o, m, behövs nya måttför att värdera vad människors arbete både på jobbet och i boendet ger somresultat, inte bara i form av varor eller tjänster, lagade middagar ochstoppade strumpor, utan också i form av mänsklig självkänsla, omtanke, ett riktkulturliv, en bred politisk aktivitet och mycket mer. Hur skall då förutsättningarna för nya sätt att bo ochleva kunna skapas? Vad det handlar om är nämligen att på ett klokt ochuppfinningsrikt sätt skapa ramar och möjligheter som sedan kan utnyttjas -eller ej utnyttjas, Reproduktiviteten måste tas med när olika åtgärder skallbedömas, vare sig det handlar om nya bostäder eller lokalisering av nyaarbetsplatser, uppsägningar eller investeringar. Man kan inte bara fråga huråtgärderna kommer att löna sig ekonomiskt, utan man måste också fråga vilkakonsekvenser de får för människors vardagsliv. är tiden ojämt fördelad. Många har långa arbetsdagaroch långa arbetsresor. Tiden i vardagslivet blir pressad. Många kvinnor hartvingats att arbeta deltid och minska sin lön och sina möjligheter attutvecklas i arbetet för att hinna med arbetet där hemma. Jag vill för kammarensprotokoll ta med några siffror i mitt anförande. Jag fruktar att de ärrepresentativa för de män som verkar också i detta hus. Man har tittat på hur dåliga svenska män är när det gälleratt ta ansvar för - hemmet och dess skötsel. deundersökning är det av de svenska männen som aldrigstädar, tvättar aldrig sin egen tvätt. handlar aldrig, av desvenska männen lagar aldrig mat, diskar aldrig. Jag tycker att dessasiffror är förfärande - och genanta för de svenska männen. Vpk har och i skilda sammanhang fört framkravet på sex timmars arbetsdag för alla. Kortare daglig arbetstid är enförutsättning för att också boendet skall kunna fungera på ett bättre sätt ochfö.- att män och kvinnor skall ta ett gemensamt ansvar också utanförarbetslivet, så att de siffror som jag alldeles läste upp får ett heltannat utseende. Det behövs nya, alternativa, mer gemensamma boendeformer,som tar hänsyn till människors förändrade levnadsvillkor och som i boendetförenar ett gemensamt ansvarstagande för reproduktionen. Vi vet att behovet av barnomsorg är oerhört stort. Vi vetatt antalet äldre människor kommer att öka kraftigt. Vi talar om att de äldreskall kunna bo kvar i sina gamla hem. Vi talar om ett integrerat samhälle fört, ex, människor med handikapp. Vi talar om att invandrarnas kulfur skall kunnamöta den svenska osv. Vi vet att det finns många utstötta och av missbrukutslagna människor, som det är nödvändigt att trygga en social omvårdnad för,Alla dessa behov och "funktioner" skulle bl. a. kunna förenas iboendet och i bostadsområdena. Men för att detta skall förverkligas måste delssynen på boendet och reproduktionen förändras, dels boendet organiseras om. Det finns just nu ett stort intresse förandra, mer kollektiva boendeformer. Detta måste ses som ett exempel på hurmänniskor söker efter alternativa sätt att leva på. Kollektivhus för 15-75 lägenheter, med gemensam utrustningoch gemensamma lokaler och med samarbete och omvårdnad för varandra som bas,menar vi i vpk att det borde finnas i alla bostadsområden. Varje kommun bordeha skyldighet att inventera behovet av nya boendeformer och upprätta en planför att förverkliga de önskemål som visar sig finnas när det gäller dessa nyaboendeformer. Att bostaden och bostadsmiljön får en allt större socialbetydelse framstår allt tydligare. Därför är det viktigt att stor hänsyn tastill miljön när nya bostadsområden planeras. har bostadspolitiken i huvudsak varit inriktad päatt göra den privata bostaden så bra som möjligt, och där har också mycketåstadkommits, bl, a, när det gäller utformning och standard. Men man har glömt bort den gemensamma miljön utanför denprivata bostaden. Trots en mycket hög förvärvsfrekvens i vårt samhälle finnsdet många människor som vistas i bostadsområdena . Det är barn,tonåringar, hemmavarande föräldrar och pensionärer. Den stora arbetslöshetenökar också de hemmavarandes antal, Alla människor i ett område har rätt till enanvändbar, upplevelserik, trivsam och vacker omgivning - en omgivning som mankan påverka och anpassa efter sina behov. Den gemensamma bostadsmiljön är försummad i nästan alla flerfamiljshusområden,oavsett ålder och byggnadstyp. Bristerna kan variera mellan olika årgångar ochdärmed också möjligheterna att komma till rätta med Anslag till bostadsförsörjning m. m. Nr 125 dem. Men vad som är anmärkningsvärtär att det fortfarande begås samma Onsdaeenden misstag vid nyexploatering. Mångalägenheter som är byggda är i 21 april1982 stort behov av förbättringar.Fortfarande underlåter man att ägna omsorg och uppmärksamhet åt miljöfaktorerna. Anslås till bo- ' ''"" '"g instrument för att mätabristerna i bostadsmiljön utanför stadsförsörjning ''en privata bostaden, fyj Genom miljöförbättringsbidragen harbristerna i den befintliga miljön börjatåtgärdas - men i alldeles för liten omfattning. Statens stöd till boendemiljöåtgärder lämnas i form avbidrag och bostadslån med räntebidrag eller bara i form av lån utanräntebidrag. Den sistnämnda stödformen har utnyttjats mycket litet, på grund avatt kommunerna inte har råd att låna utan räntebidrag. Bostadslån medräntebidrag borde kunna utgå även i de fall där bidrag inte lämnas. Eftersom de sämsta boendemiljöerna ofta finns i kommunermed stora ekonomiska problem är det viktigt att bidrag utgår, så att dessamiljöer verkligen kan förbättras. Vissa kommuner och bostadsföretag saknarresurser att själva skjuta till de medel som inte täcks av bidrag. Där måstereglerna i vissa fall bli generösare. De begränsningar som infördes i bidragsgivningen 1980måste avskaffas. Dessutom borde full kostnadstäckning kunna utgå i många fall. Vpk har föreslagit ökade satsningar på miljöförbättrandeåtgärder i bostadsområdena, och i likhet med vad gjort i sinanslagsframställning föreslår vi att ramen fastställs till 90 milj. /83 och att anslaget skall uppgå till 35 milj, kr. Detta ärenligt vår mening erforderligt, om utrymme skall ges för nödvändigamiljöförbättringar och förbättringar av villkoren för bidrag och lån. Allmän enighet råder om att ett ökat inflytande för deboende i hyreshusen måste åstadkommas. Parterna på hyresmarknaden har vissainstrument för att genomföra detta genom förhandlingar och överenskommelser. Mångagoda erfarenheter finns då det gäller de allmännyttiga bostadsföretagensbostäder, men på den privata hyresmarknaden har erfarenheterna visat att manför att lyckas troligen måste få tvingande bestämmelser av något slag för attbryta fastighetsägarnas motstånd och motvilja. Frågan om ett verkligt inflytande och bestämmanderätt iboendet är en av de viktigaste delarna i en social bostadspolitik. En fördjupadoch långtgående boendedemokrati blir troligen inte möjlig, förrän den privataäganderätten till hyreshus upphävs. Husen måste överföras i ägo ochställas under förvaltning av hyresgästerna kollektivt.