prot · G509105 · 1981-12-31 00:00:00 — Det förvånar mig att inte är litet mer flexibelinför denna diskussion, som dock är mycket intressant, eftersom två heltmotsatta synsätt bryter sig mot varandra. Har han aldrig ställt sig frågan omdet kan ligga något i det andra synsättet, det som jag pläderar för - nämligenatt en stark hemmamarknad, uppburen av en hygglig konsumtionsnivå för den storaallmänheten, faktiskt är en hjälp för industrin att utnyttja sin kapacitet ochdärmed också göra sig gällande på exportmarknaden? Sedan efterlyser jag fortfarande ett klart besked beträffandedevalveringen. Som jag ser det finns det två möjligheter när det gäller vadsom faktiskt har inträffat vid den hearing som lär ha utspelat sig iriksdagshuset. Antingen har handelsminister berört frågan om behovet aven devalvering som en kommentar till en hypotetisk diskussion, en sortsseminariediskussion, där man diskuterade alternativ. Och går han fri, detkan jag medge. Men om det var uttryck för hans verkliga mening, och om herrPalmes reaktion speglade detta, är det något helt annat. Då är det ett mycketdrastiskt yttrande. Varför kan jag inte fä besked om vad som verkligen förevar? AnL 25 HÄDAR () replik: En stark hemmamarknad, en hög inhemskefterfrågan, är en fördel för producenterna, men förutsättningen för att ensådan efterfrågan långvarigt skall kunna hålla i sig är, att den bygger på eninhemsk produktion. Konsumera på lån kan man göra , men intelångsiktigt Jag tycker att borde vara beredd att acceptera attgrunden för att man skall kunna upprätthålla konsumtion och sysselsättning inomlandet är en sund svensk ekonomi. Det är just det som den f.n. försöker åstadkomma. Det innebär bl. a. att vi får avstå från viss konsumtiontill förmån för ökande investeringar. Jag tycker att det är en sund och riktigpolitik. Till vill jag säga att jag inte någongång har försökt att tolka vad sade i den utrikespolitiska debatten.Jag har nöjt mig med att citera honom. har upprörts av attjag citerade hans partiledare. Jag trodde att han skulle vara glad över atthans parfiledares ord gäng pä gång upprepades från den här talarstolen. Så äruppenbarligen inte fallet. Eftersom han inte är nöjd med mina citat, har hanbörjat försöka uttolka vad kan ha menat. Jag kan inte gå i svaromålpå det området, utan jag utgår från att herrarna bäst gör upp om tolkningen avoppositionsledarens anförande sinsemellan. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. AnL 26HANS (); Utrikeshandeln spelar en avgörande roll förden svenska ekonomins utveckling, och är en integrerad del avvärldsekonomin. Vid sidan om en snabb inflation har betydande strukturellaförändringar därtill ägt rum i världsekonomin. En rad har börjatkonkurrera med de etablerade i-länderna i viktiga branscher. Inflationen harinte bara blivit snabbare, utan även mer varierande olika länder emellan. Dettahar lett till starka fluktuationer i växelkurser och allmän osäkerhet i detinternationella finansiella systemet. Regeringarna i de tongivande länderna har svarat påinflationen, den ökade osäkerheten och kravet på strukturell anpassning med engenomgående mycket stram politik. Resultatet av dessa förändringar och denförda politiken har blivit en lägre tillväxt, otillräckliga investeringar ochen arbetslöshet som i flera länder börjar närma sig 1930-talets nivå. Allttyder på att sysselsättningsläget riskerar att försämrasytterligare. Inbromsningen i den internationellaekonomins tillväxt har varit särskilt märkbar . Denuppgång i konjunkturen som olika internationella organ förutsagt har gång efterannan fått skjutas ytterligare ett kvartal, , ,alltmedan arbetslösheten stigit. En alldeles speciell roll när det gäller attmotverka en konjunkturåterhämtning har den politik spelat som byggt påmonetaristiska recept, som då och då hörs marknadsföras även här hemma. Genomatt man ensidigt koncentrerat sig pä en stram penningpolitik, somfinanspolitiken inriktats på att sänka skatten för de högre inkomsttagarna, harde internationella räntenivåerna pressats upp till rekordnivåer och stryptsåväl nödvändiga industriinvesteringar som bostadsbyggande och efterfrågan påkapitalvaror. Sammanfattningsvis kännetecknas det internationella ekonomiskaläget av låg produktion, klart otillräckliga investeringar och högarbetslöshet. Den ljusning som många vill se i de för tillfället sjunkandeoljepriserna är i högsta grad osäker. Mot denna mörka bakgrund är det mycket tillfredsställandeatt det internationella frihandelssystemet, trots betydande påfrestningar,fortfarande upprätthålls i sina huvuddrag. Av särskild betydelse för är givetvis attfrihandeln med våra handelspartner inom EFTA och EG fungerar väl. När det gäller samarbetet med EG har vi frånsocialdemokratiskt håll vid ett flertal tillfällen konstaterat att vi på dethela taget kan vara nöjda med värt frihandelsavtal och den faktiskautvecklingen av samarbetet, även utanför avtalets ram. Erfarenheterna harbekräftat riktigheten i den bedömning som låg till grund för förhandlingarnasom ledde till frihandelsavtalet, nämligen att det på grund av detutrikespolitiska samarbetet inom EG var omöjligt för som alliansfristat att söka medlemskap. Under de gångna tio åren är det ju framför allt pådet utrikespolitiska området som samordningen inom EG gjort framsteg. Vidare kan vi konstatera att frihandelsavtalet som sådantfungerat bra och att vi inte har någon anledning att se framtiden an med orovad gäller det fortsatta samarbetet med EG. Vi har också uttalat att Sverigebör tillvarata alla möjligheter som finns att med bevarad neutralitetspolitikutvidga och fördjupa samarbetet med EG och dess medlemsländer, somman aktivt tar till vara svenska intressen. Frihandeln inom EFTA har varit och är av stor betydelse,inte minst som två av våra nordiska grannar ingår i EFTA. Jag delar vidarehandelsministerns bedömning av EFTA som ett värdefullt forum förmedlemsstaterna, som över lag är mindre länder med stor utrikeshandel, attsamråda och stämma av sina positioner i de viktigaste handelspolitiskafrågorna. Detta samarbete får sin särskilda betydelse när, som f. n., en klartendens kan skönjas till förhandlingar och överenskommelser på bi- ellertrilateral bas mellan världshandelns stormakter, , och . Den svenska utrikeshandeln är emellertid inte enbartbestämd av värt samarbete och våra avtal med andra länder. I hög grad är denlikaså ett resultat av den ekonomiska politik vi i själva har fört ochför. borgerliga regeringsperioden kan därvidlag kännetecknas avkontinuerligt ökande obalanser i vårt utbyte med utlandet. Den marginellaförbättring av bytesbalansen som registreras och som många representanterför regeringspartierna i välförståeligt behov av goda nyheter har söktframställa som något positivt, är i själva verket enbart en följd av denonormalt låga ekonomiska aktiviteten i vär ekonomi. Denna drar ned importentill ohållbart låga nivåer. Men utvecklingen måste givetvis granskas i ett längreperspektiv. 1977 devalverade den dåvarande borgerliga regeringen kronan i syfteatt höja vår konkurrenskraft såväl på exportmarknaderna som på hemmamarknaden.Genom en felaktig stabiliseringspolitik, som ledde till en snabbare inflation,urholkades emellertid konkurrenskraften . I stället för att återvinna marknadsandelar har vi underde förlorat ytterligare terräng, med en fortsatt krympning avindustrin och industrisysselsättningen som följd. Denna utveckling gjorde i sintur ännu en devalvering nödvändig. Denna, som framställs som en del i enförment offensiv strategi, var därför i själva verket något regeringentvingades till av omständigheterna. stärks konkurrenskraften , främst tack varedet återhållsamma löneavtal som löntagarorganisationerna tecknade . Det är deras samhällsekonomiska ansvarskänsla ochinte någon "offensiv" från regeringens sida som skaparförutsättningar för en förbättring av vår konkurrenskraft, för återtagande avmarknadsandelar och för en minskning av bytesbalansunderskottet . Avgörande för om vi skall kunna komma in på denna positivaväg blir emellertid även andra gruppers agerande. Jag tänker då i detomedelbara, kortfristiga perspektivet på företagens prispolitik. Kommer de attutnyttja konkurrenskraftsförbättringen till att öka sina marknadsandelar ochdärmed försäljningsvolymen och sysselsättningen, eller kommer de att utnyttjadet genom löneavtalet och devalveringen skapade utrymmet till att kortsiktigthöja sina vinster? Jag har noterat att även framstående representanter förnäringslivets organisationer har framhållit betydelsen av att vi satsar pä envolymexpansion i nuvarande läge. kan man emellertid konstatera attden senaste informationen om företagens prissättning på exportmarknaderna ingerbetydande oro. Enbart höjdes således exportpriserna med inte mindreän för en enda månad. Fortsätter denna utveckling kommer även 1981års devalvering att misslyckas. Det skulle i sin tur innebära en ytterligarefördjupning av vår ekonomiska kris. Den andra gruppen, som har ett avgörande ansvar för om viskall lyckas styra in utvecklingen i positiva banor, är regeringen. Det är densom har att göra förutsättningarna års avtalsrörelse så gynnsammasom möjligt. Och här måste man med beklagande konstatera att regeringen intebara står tomhänt, utan dessutom aktivt vidtar åtgärder, exempelvisåterinförandet av karensdagarna och försämringen av arbetslöshetsersättningen,som direkt försvårar en samhällsekonomiskt önskvärd utgång av Därmed har regeringen även satt vårkonkurrenskraft och vår långsiktiga sysselsättningstrygghet på spel. Vi socialdemokrater har i krisprogrammet och senast iden ekonomiskpolitiska motionen utformat en politik för att försöka föraSverige ur krisen. Vi föreslär där en socialt rättfärdig fördelningspolitik,som förbättrar möjligheterna att få ned inflationen och stärka vårkonkurrenskraft. Vi föreslår ett oinfattande investeringsprogram med tonvikt påinfrastrukturinvesteringar, som både ökar vär produktionspotential ochmotverkar den nuvarande katastrofala nedgången i inhemsk efterfrågan. Vårtinvesteringsprogram har vunnit anslutning långt in i borgerliga led och inäringslivet, men i dogmatiskt sparnit avvisats av de borgerliga partierna. För folkpartisterna borde det vara en tankeställare attderas liberala kolleger i tillsammans med vårapartikamrater där genomför en politik med samma inriktning som den viföreslagit. Därutöver föreslår vi att man inom landet på ett bättresätt skall ta till vara den inhemska efterfrågan som ändå finns. Hit höråtgärder för att förbättra informationen om vilka varor och tjänster som ståratt köpa inom landet. En viktig roll bör också en aktiv upphandlingspolitikkunna spela. Vad det här handlar om är inte-som stundominsinueras-någon förtäckt form av protektionism. I stället är vårt syfte attutnyttja den samlade offentliga sektorns upphandling, som uppgår tillbetydande belopp, för att genom en bättre samordning främja det svenskanäringslivet. Denna form av teknikupphandling har spelat en betydande roll itidigare skeden av vär industriella utveckling och har skapat ett inte minstför exporten fruktbärande samarbete mellan staten och näringslivet. Att, såsomnu sker, avhända sig denna möjlighet till industripolitiskt värdefull samverkanmellan staten och näringslivet, som fuller väl ryms inom GATT-stadgan och andrafrihandelsurkunder, är endast ett uttryck för den allmänna passivitet somtyvärr har blivit ett utmärkande drag för regeringens ekonomiska politik ochsärskilt dess näringspolitik. Jag noterar med tillfredsställelse att handelsministerngör sig till försvarare av ekonomisk tillväxt och fortsatt teknisk utveckling.Det är förträffligt, i synnerhet med tanke på de stämningar som grasserat inomdet andra av de två regeringspartierna. Det är förträffligt, men det är intetillräckligt. Det gäller också att föra en sådan politik att våra resurseranvänds, att tillväxten verkligen främjas och att vår utrikeshandel stärks. Det borgerliga alternativet har prövats i fem och etthalvt år. Det har inte löst ett enda av våra balansproblem. Dessa har i ställetfördjupats. Mot detta står vårt konkreta program för att ta ur krisen. Under detta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Jag lyssnade med tillfredsställelse till denförsta delen av anförande, där han i stort sett utanreservationer anslöt sig till den traditionella svenska frihandelspolitiken. Jag tyckerockså att den bild som han tecknade av de ekonomiska påfrestningar som dettafrihandelssystem nu utsätts för är riktig. Som jag förut har sagt värdesattejag också den deklaration som har gjort försocialdemokraternas del. Jag kan också rent allmänt instämma i vad Hans Gustafssonsade i slutet av sitt anförande om betydelsen av teknikupphandling och teknikutveckling. Däremot vill jag genmäla mot när han sägeratt vi har haft en kontinuerligt ökande obalans i förhållande tillutlandet. Det uttalandet är felaktigt av två skäl. Först och främst har det inte varit någon kontinuerligutveckling. Låt mig påminna om att vi hade ett underskott ihandelsbalansen på , vilket vändes till ett överskottpå samma belopp , Det illustrerar naturligtvis inte någon kontinuerligkurva, eftersom vi kom tillbaka i ett underskott, 1978 var det balans ivåra totala utlandsaffärer, , Med hänsyn till förutsättningarnaute i världen får detta anses vara ganska remarkabelt. Kurvan är såledesförvisso icke kontinuerlig. Min andra invändning är att det alldeles klart har sketten förändring . Den ekonomiska politik som regeringen för i daghåller ju på att på ett avgörande sätt föra oss in i balans i vårautlandsaffärer, Hans' , Låt mig, fru talman, i det här sammanhangetkortfattat få redovisa några siffror. hade vi ett underskott i handelsbalansen på 10,8miljarder kronor. Motsvarande siffra , 1981, visade ett underskott påbara . Det skedde alltså en förbättring av handelsbalansenmed 10 miljarder , Ser man på utvecklingen ,finner man att prognosen visar på ett överskott. Den senaste uppgift vi har pådet här området är snabbstatistiken för februari , då vi hade ett överskottpå 600 miljoner mot ett underskott 1981 på 130 miljoner. Sanningen är alltså att regeringens ekonomiska politik harunderlättat en successiv förbättring av handelsbalansen från ett mycket stortunderskott 1980 till ett obetydligt underskott 1981, Dessutom tyder allt på attvi kommer att få ett överskott i handeln under det här året. Det harsjälvfallet avgörande betydelse för den samlade balansen i våra utrikesaffärer. Det är definitivt inte något kontinuerligt ökande underskott i vårutrikesaffär. AnL 28IVAR () replik: Jag begärde ordet för att på ett par punkterjustera den historieskrivning som gjorde. Precis somhandelsministern sade var vi 1978 på rätt väg. Frågan är vilken orsaken vartill den negativa utvecklingen , Vi får då komma ihåg - jag tror attdet är viktigt -att det endast var som ville rejälthålla igen en ökning av konsumtionsutrymmet. Det är helt klart att den påspädning som gjordes då bidrogtill en ökad inflation. Men det var inte den verkliga orsaken, utan vi hadeockså 4 protokoll 1981/82:105-106 oljekrisen och 1980 med de mer än fördubbladeoljepriserna. Vi hade den ur stabiliseringssynpunkt mycket olyckligaavtalsrörelsen, en avtalsrörelse som vi egentligen inte hade råd med. Vi fickdå mer eller mindre en upprepning av den kostnadsexplosion som vi upplevde 1974och 1975. Detta är alltså den verklighet som ligger bakom den utvecklingsom gjorde att den första devalveringen inte kunde fullföljas till ett i allaavseenden gott resultat. Det är i mångt och mycket saker som enregeringspolitik tyvärr inte kan råda över. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi tillsammansförsöker beskriva verkligheten så riktigt som möjligt. Det ärgrundförutsättningen för att vi alla skall kunna tala för det förnuft som ärnödvändigt, så att inte de olyckshändelser upprepas som inträffade , 1975och 1980 med nya kostnadsexplosioner, som omöjliggör en varaktig och för svenskekonomi nödvändig balans. AnL 29 FÖRSTE VICE TALMANNEN; Jag fårmeddela att anslag om kvällsplenum nu uppsatts. AnL 30JÖRN (vpk) replik; Jag begärde ordet därför att jag menar att detligger en viss fara i om man från arbetarrörelsehåll argumenterar så hårt efterden linje som gör. Han började med att på samma sätt som deborgerliga propagandisterna måla upp i väldigt svarta färger hela frågan ommarknadsandelar, exportutveckling, skuldsättning osv., som egentligen inte ärsärskilt stora problem men som pä sin tid började använda delsgenom medvetna felräkningar, dels genom demagogiska utfall mot arbetarrörelsensom argument för att trycka tillbaka de sociala rättigheterna, den socialastandarden och löneutvecklingen. Då är det litet farligt när en socialdemokrat gör sig tilltolk för ungefär samma resonemang i det i och för sig vällovliga syftet attkomma åt regeringen. Det är ju snarare hemmamarknadens och den inhemskaförbrukningens dåliga utveckling som har fördjupat den kapitalistiska krisen änutvecklingen på exportmarknaden. Den har inte varit extremt dålig, inte sämreän vad som under nuvarande förhållanden varit att vänta i en kapitalistiskvärldsekonomi. Den liknar också i stort sett andra kapitalistiska länders. Sedan stämmer det inte heller enligt min mening när mansäger att problemen i ekonomin beror på regeringens passivitet. Regeringen harinte alls varit passiv. Regeringen har varit synnerligen aktiv. Den har varitaktiv därhän att den kunnat använda en delvis falsk och uppblåstskrämselpropaganda för att tvinga tillbaka folkets levnadsstandard och viktigasociala rättigheter. Den har åstadkommit en social omfördelning till dearbetandes nackdel och till rentierkapitalets och storföretagarnas förmån. Denhar varit synnerligen aktiv och synnerligen effektiv, för den har uppnåttbetydande resultat i det avseendet. Det är litet farligt att resonerasä som gör, för det innebär Nr 105 så att säga ett halvt erkännande av att de borgerligas och den skräckpropaganda är riktig, AnL 31HANS () replik: Jag skall börja med att ge handelsministernrätt, i varje fall på en punkt. Om man vill använda ordet"kontinuerlig" strikt är det klart att man måste erkänna att detfinns taggar och dalar i kurvan över utvecklingen av bytesbalansen. Men jagavsåg att om man jämför situationen 1977 med situationen nu har det blivit enkontinuerlig försämring. Handelsministern säger att man nu är på väg att återvinnabalansen och att regeringens politik är på väg att lyckas. Men om man för ettsådant resonemang och hänvisar till en mer positiv utveckling avhandelsbalansen måste man inse att utvecklingen sker till priset av en ständigtökad arbetslöshet. Det är klart att om man trycker ner efterfrågan tillräckligtmycket och därmed minskar importen tillräckligt kraftfullt så kommer man atthamna i en sådan situation. Och jag förmodar att det går att räkna ut hurmycket man måste pressa ner konsumtionen och utvecklingen och hur storarbetslösheten måste vara för att man skall nå full balans. Att handelsbalansen tillfälligtvis är bättre är inte ettuttryck för att politiken har lyckats, utan det är ett uttryck för att det försen politik i landet som leder till arbetslöshet. Dessutom kan jag hänvisa till att långtidsutredningen isin avstämning har visat att utvecklingen beträffande vår handelsbalans och vårutrikeshandel inte alls har blivit sådan som man trodde . Man kan också konstatera att då det i ochför sig har varit dålig efterfrågan världen över, har utvecklingen hela tidenvarit sämre i . Vi har förlorat marknadsandelar. Ochjag tror inte att man med hänvisning till det som handelsministern sade kan draslutsatsen att faran nu är över. Dessutom vore det intressant om handelsministerni sitt nästa inlägg - om det blir något sådant - ville visa på importensutveckling . Sedan får jag säga till att jag egentligenär överens med honom om det mesta, och det är kanske mot den bakgrunden onödigtatt vi för en debatt. Han säger att det är farligt att beskriva situationen såsom jag gör, därför att det frän borgerligt håll tas som underlag för dennedrustningspolitik som man håller på med. Men jag menar att utvecklingen måstebeskrivas sådan den är. Om beskrivningen är fel finns det anledning tillanmärkning. Men att göra en korrekt beskrivning - även om den så att säga urtaktisk synvinkel kanske inte är så fördelaktig - tycker jag ändå är riktigt. Varken eller jag instämmer i de slutsatsersom de borgerliga partierna har kommit fram till när det gäller att möta desvårigheter som jag har pekat på. Vi menar att de skall mötas genom att vi tarvåra produktiva resurser i anspråk. Vi hararbetskraft i landet. Vi har kapital. Och vi har en kanske 60-procentig produktionskapacitet inom svensk industri.Det åren regerings uppgift att se till att dessa krafter kan samverka och attvi därigenom kan skapa det underlag som behövs för att återvinna ekonomiskbalans och därmed trygga välfärden. AnL 32 Handelsministern : Jag tycker att det var litet synd att HansGustafsson, i en i övrigt väl balanserad framställning, gav sig in påhandelsstatistiksiffrorna och talade om en kontinuerligt ökad obalans medutlandet. Han tog nu tillbaka innebörden av ordet kontinuerlig, om jag förstodhonom rätt. men låt mig ända påminna om hur handelsbalansen har varit alltsedan1977. 1977 hade vi ett stort underskott, 1978 ett stortöverskon, 1979 ett litet underskott, 1980 ett stort underskott, 1981 ett litetunderskott, nära noll, och vi förutser ett visst överskott . Jag troratt jag vågar sticka ut hakan och säga att vi kan räkna med ett överskott ihandeln . Det är klart att denna variation har ettsamband med oljeprishöjningarna. Den mycket kraftiga försämringen ihandelbalansen och 1980 betingades av de snabbt stigande oljeprisernaunder den perioden. De här siffrorna speglar naturligtvis också resultatet avde båda devalveringar som har vidtagits, 1977 och 1981. Det har lett till enpositiv volymförändring av vår export. Man kan i varje fall våga säga att detråder en bred enighet om att förra årets devalvering har varitframgångsrik. Slutbedömningen får väl dröja ytterligare någon tid. Jag delar i detsammanhanget den mening framförde i sitt huvudanförande, mäste ställa vissa krav på exportföretagens prispolitik, frågade hur det ligger till med importen.Vi kan dä konstatera att det i förbättringen av handelsbalansen ingår envolymmässig nedgång av importen - en värdemässig ökning men en volymmässignedgång, det är helt klart. Men nog därom, fru talman, jag tror att den viktigaslutsatsen av detta är att vi med gemensamma krafter bör försöka underlätta förexportindustrin att få en ökad avsättning, att återvinna marknadsandelar och pådet viset bidra till en höjd produktion och sysselsättning i vårt land, medalla de positiva effekter det kan få på välståndet. Då är det också viktigt satsar resurser på exportfrämjande åtgärder. Och det har vi frånregeringens sida gjort, exportråds verksamhet och övrigaexportfrämjande åtgärder hör till de få avsnitt där det har varit möjligt attge en real medelsökning. Vi kommer från regeringens sida att fullfölja denpolitiken med all kraft, och jag hoppas att vi i det avseendet kan räkna påsocialdemokraternas stöd. AnL 33HANS () replik; Jag lyssnade med intresse till handelsministern.Om jag fattade honom rätt, menade han att under den borgerligaregeringsperioden har handelsbalansutvecklingen varit gynnsam. Det rimmar litetdåligt med det allmänna talet om att vi har haft ett kostnadsläge i landet somhar inneburit att svensk industri kontinuerligt har tappatmarknadsandelar. När jag lyssnar på handelsministern får jag närmast ettintryck av att det skulle ha varit en kontinuerlig ökning av marknadsandelar.Utvecklingen har i realiteten varit ogynnsam, men saldot i handelsbalansen harförbättrats genom en kraftig nedgång av importen. Jag tycker också att det i det här sammanhanget inte ärrimligt att bara anknyta till handelsbalansen. Jag anknöt i mitt anförande tillbytesbalansunderskottet.