prot · G50972 · 1981-12-31 00:00:00 — Med tanke på den inlevelse och känsla somledande regeringsföreträdare talat med när det gällt mindre företags storabetydelse, behov av riskvilligt kapital, problem vid generationsskiften etc.bör man med rätta kunna ha klart uttalade förväntningar på rejäla ochkonstruktiva förslag i propositionen. Över huvud taget har man anledning att förvänta sig attutbildningsfrågorna i småföretagen ägnas litet mer av genomtänkt helhetssyn änden som redovisas i årets budgetproposition. I denna drar exempelvisindustriministern in anslaget för utbildningsverksamheten vid de regionalautbildningsenheterna, trots atf dessa pengar till stor del har använts för attmed kraft stimulera kursverksamheten kring ämnet -kurser som varit mycket välbesökta och avsatt resultat i form av nya företag.Vidare har pengar gått till utbildning som rör produktutveckling ochmarknadsföring, inte minst export. Varför denna njugghet? Jo, utlokaliseringenav SIFU till Borås-detta märkliga och föga genomtänkta beslut-kostar 10 milj.kr. mer i hyres- och administrationskostnad jämfört med vad som ärfallet på nuvarande lokaliseringsort. Vidare kan det finnas anledning att fundera över hur längedet skall dröja innan statsmakternas intresse för småföretagen och dessaföretags stora betydelse för sysselsättning och regional utveckling skallavsätta några rejäla spår i vårt utbildningssystem på högskolenivå. Än så länge domineras den företagsekonomiska utbildningenvid våra högskolor av exempel från de stora företagens värld. Trots ett klart uttalat intresse från de mindre företagensorganisationers sida satsar regeringen via utbildningsväsendet otroligt litetpå högre småföretagsutbildning och forskning vid högskolorna. Trots denna relativa njugghet har vid högskolautvecklats en omfattande småföretagsutbildning och därtill hörande forskning.Utan tvivel betraktas som centrum för den växandesmåföretagsforskningen och utbildningen - en naturlig utveckling mot bakgrundav småföretagens dominerande ställning i . har flera motioner väckts som uttrycker enönskan om aft från statsmakternas sida markera småföretagsamhetens storabetydelse genom ökade utbildnings- och forskningsresurser. Till årets riksmötehar i en småländsk flerparfimotion framförts förslaget om att inrätta ettinsfitut för småföretagsutveckling i . Det vore onekligen till gagn försmåföretag-samheten och därmed för svenskt näringsliv om ett sådantforskningsinstitut kunde tillskapas - det borde inom budgetramen försmåföretagspropositionen vara av intresse att göra en sådan produktivframtidssatsning i småföretagsforskning, som en spjutspets mot framtiden. I det här landet har vi inte råd att idagsläget spilla bort de kreativa, ofta litet udda människorna, som utan tvivelkänner olust och ovilja mot byråkratins ständiga triumfer. Dessa människorresignerar i stället för att utveckla nytt och ge jobb, och dessa människorfinns förvisso inte bara i utan överallt i vårt avlånga land. I dessa småföretagsbygder hälsar man medtillfredsställelse flera av de moderata krav pä arbetsmarknadspolitikens områdesom vi för fram i vår partimotion, som bl. att arbetsmarknadspolitiken främst skall inriktas pååtgärder som underlättar en nödvändig industriell expansion, att löneutvecklingen och lönebildningen skall anpassas påett sådant sätt att återvinner konkurrenskraft och nödvändigakostnadsfördelar gentemot omvärlden, att arbetsmarknadsverket skall effektiviseras ochomorganiseras så att förmedlingsverksamheten än mer skjuter i förgrunden, att arbetsrätts- och ledighetslagstiftningen skall sesöver i syfte att underlätta relationerna och funktionerna på arbetsmarknaden, att arbetsrättsliga hinder för ungdomens inträde påarbetsmarknaden undanröjes, att obegränsad rätt till sex månaders provanställning ochkorttidsanställning vid arbetstoppar skall införas, att turordningen inom ramen för lagen om anställningsskyddsnarast skall ses över, att åtgärder skall sättas in för att undanröja sådanaföreteelser som hämmar den yrkesmässiga och geografiska rörligheten påarbetsmarknaden, att systemen med avgångsvederlag och rörlighetsstimulanserskall utvecklas, att utbildning och yrkesvägledning skall inriktas på attstimulera yrkesval som ger förutsättningar för sysselsättning inom den enskildasektorn, att de unga kvinnornas situation på arbetsmarknadensärskilt skall uppmärksammas, att stödet till lärlingsutbildning, varvad utbildning ochövrig företagsutbildning förbättras, att arbetsmarknadsutbildningen skall effektiviseras ochatt resurserna i större utsträckning skall inriktas på "köp" avutbildningskapacitet i företagen samt att resurserna för beredskapsarbeten skall inriktas påsysselsättning inom den enskilda sektorn. Flera av dessa förslag innebär ett rejält nytänkande inomnärings- och arbetsmarknadspolitiken, vilket enligt vår uppfattning ärnödvändigt för att klara 1980-falets problem, som vi själva måste lösa. Det vore en smula överdrivet att påstå attalla smålänningar är 6 protokoU 1981/82:72-74 moderater, men i typiska småföretagstrakter har man alltidvarit öppen för nya okonventionella förslag och lösningar, om man övertygats omatt de gamla inte visat sig tillräckligt effektiva. Kanske är det ett utslag avsmåländskt förnuft och vilja att överleva och förkovra sig - men ack, sålärorikt för beslutsfattare som kört fast i sina hjulspår och som ivalrörelsen med fång av röda rosor skall övertyga menigheten om fondekonominsförträfflighet som stimulansmedicin för ett som verkligen både vill ochkan arbeta sig ur dagens bekymmersamma situation. Men då måste politikernaverkligen skapa de rätta förutsättningarna genom att avbyråkratisera, förenklai norm- och regelsystem, göra det lönsamt att arbeta samt frigöra alla dekreativa, nyskapande krafter som finns i det här landet. För dessa människorligger en möjlighet och en utmaning - men i ett fondsocialistisktSverige ser de ett hot mot vårt framtida välstånd. 69 (): Fru talman!Socialdemokratin hävdar att arbetet är grunden för all välfärd och att folkefsvilja fill arbete är nationens viktigaste tillgång. Men i det borgerliga har vi blivit så fattiga attvi inte längre har råd att arbeta. Arbetsmarknaden är på väg att klappa ihop. Regeringen stårpå åskådarplats, helt förlamad. Regeringen förmår inte längre försvara sinadumheter, det har gårdagens och dagens debatt visat. Dagens arbetsmarknad, men framför allt framtidensarbetsmarknad, inger för LO-kollektivet stor oro. Bristen på offensivasatsningar från regeringens sida har gjort att LO-medlemmarna och derasfamiljer har stora bekymmer. Framtidens arbetsmarknad är som att höra en dålig rapportfrån börsen. Börsnoteringarna kunde låta ungefär som följer: Metallarbetarna inom verkstadsindustrin beräknas minska.Orsak: regeringens minskade exportsatsningar. Metallarbetarna inom järnbruken minskar. Orsak: uteblivnainvesteringar. Metallarbetarna inom bilverkstäderna slås ut. Orsak: regeringen stöttar inte branschens krav om inrättande av ettbranschregister. Medlemsantalet inom beräknas minska genom korttidsveckor, permitteringar och avskedanden. Orsak;den låga nivån på byggandet inom och uteblivna exportsatsningar. Medlemmarna inom upplever f. n. en mycket storarbetslöshet. Orsak: regeringen saknar bostadspolifik. Medlemsantalet inom Fabriks verksamhetsområde minskar.Orsak: för lågt bostadsbyggande och låga industriinvesteringar. Medlemsantalet inom Kommunalminskar. Orsak: regeringens minskade statsbidrag till kommunerna vilket fåreffekter på bl. a. skolområdet, barnomsorgen och åldringsvården. Medlemsantalet inom Livsmedel minskar. Orsak: minskadelivsmedelssubventioner, utebliven jordbruksutredning och problem inombondekooperationen. Medlemsantalet inom Beklädnads minskar. Orsak; regeringenhar gett upp kravet på en 30-procentig fillverkning inom landet ochursprungsmärkning samt kronpåslag inom detaljhandeln. Denna arbetsmarknadsbörs kunde göras längre,men någon uppgång syns inte till. Inte ens ett litet ljus i den långa tunneln. Regeringen har i sin budgetproposition som lades fram ijanuari ingen framtidstro. Men, fru talman, det finns partimotioner frånsocialdemokraterna på område efter område. Dessa tar sikte på att tryggaframtidens arbete och välstånd. Enligt socialdemokratisk uppfattning har näringspolitikenen dubbel uppgift. Den skall å ena sidan stimulera ett effektivt utnyttjande avresurserna och utveckling av ny konkurrenskraftig industriproduktion. Den skallå andra sidan säkerställa att den nödvändiga omvandlingsprocessen genomförs iformer som är godtagbara från sociala och regionala synpunkter. För att undvika att denna dubbla uppgift leder tillsvårlösta målkonflikter inför de industripolitiska besluten krävs en godhandlingsberedskap. Utan en betydande framförhållning hamnar man lätt isituationer där handlingsfriheten är snävt begränsad och där man vid beslutetendast har att välja på att tillgodose antingen effektivitetsmål eller socialamål. Med en industripoHtisk planering, inriktad på flexibilitet ochhandlingsberedskap, har man helt andra möjligheter att fatta beslut somuppfyller både ekonomiska och sociala krav. Men den näringspolitiska planeringen har inte enbart tilluppgift att stärka handlingsberedskapen. Den skall också vara ett medel för enökad Samverkan mellan samhället, de anställda och företagen i arbetet för attutveckla det svenska näringslivet. Planeringsprocessen skall utgöra enfortlöpande diskussion där olika parters önskemål och förslag förs fram ochprövas. Ur den processen skall samhällets näringspolitiska insatser växa fram. Vår politik innebär en förstärkt efterfrågan påhemmamarknaden som en direkt följd av den investeringsoffensiven. Satsningarnapå energiområdet, transportområdet, i byggandet osv. innebär ökade leveranserför den svenska industrin. ger satsningen på investeringar en ökadeffektivitet inom industrin och också på andra områden, exempelvis inomtransportsektorn. Det leder också till ökad internationell konkurrenskraft. En annan grundsyn i vår politik för att stimuleraindustrins förnyelse är olika åtgärder för att säkerställa attstrukturomvandlingen genomförs i socialt godtagbara former. Insatserna har också till syfteatt underlätta rekryteringen av arbetskraft till industrin och att undvika atfstrukturomvandlingsprocessen leder till en utslagning av arbetskraft. Vi har ifrån socialdemokratisk sida i samförstånd medLandsorganisationen vid upprepade tillfällen krävt att en särskild struktur-och utvecklingsfond skall inrättas. Fondens uppgift skall vara att förbättraföretagens försörjning med riskkapital. Den skall också kunna spela en vikfigroll i samband med strukturförändringar inom näringslivet, bl. a. som ettinstrument för att åstadkomma den expansion på områden med utvecklingsmöjlighetersom är nödvändig för att strukturförändringarna skall kunna genomföras på ettsocialt rimligt sätt. Den statliga företagssektorn har under de olika borgerligaregeringarna tilldelats en defensiv uppgift i industripolitiken, och destafliga företagen har sackat efter i utvecklingen. harframkommit uppgifter som tyder på atf en utbrytning och privatisering av devinstgivande företagen inom är förestående. En sådanåtgärd skulle innebära aft samhället förlorade ett av de viktigaste vapnen iden industripolitiska satsningen från socialdemokratisk sida. Förändringenskulle försvåra för Statsföretag att rekrytera kvalificerad personal. Förutsättningarnaför att utveckla Statsföretagsgruppen till en slagkraftig koncern skulle dåryckas undan. Vi socialdemokrater menar att de statliga företagen måstevara ett aktivt medel i industripolitiken, ett instrument som statsmakterna kanutnyttja för att påverka strukturutvecklingen som helhet i enskilda branscher,ett instrument för att föra ut sfimulanser till den svenska industrin -exempelvis på upphandlings- och utrustningsområdet. I budgetpropositionen föreslår nu regeringen ett anslag på20 milj. kr. till statligt stöd för kredit vid försäljning inom landet, s. k.hemmamatchning. Sådant stöd kan utgå då konkurrerande utländska företag pågrund av utländskt kreditstöd erbjuder särskilt förmånliga kreditvillkor.Anslaget tas emellertid endast upp för att täcka kostnader som uppstått pågrund av tidigare åtaganden. Regeringen föreslår att systemet medhemmamatchning upphör . Industriministern säger att motiven för detta förslag ärtvå. Dels anses ingångna och förväntade internationella överenskommelser ombegränsning av kreditkonkurrensen ta bort behovet av ifrågavarande stöd för detsvenska näringslivet, dels menar man sig uppnå besparingseffekter genom attstödformen upphör. Det är inte svårt aft inse att dessa motiv är motstridiga.Antingen behövs stödformen. Den drar då kostnader i form av budgetmedel. Dessamedel kan inbesparas, om man inte vill tillgodose föreliggande behov. Ellerockså behövs stödet inte. Då drar det heller inga kostnader och aktualiserardärmed inga besparingar. Från socialdemokratisk sida välkomnar vi att riskerna försnedvridande kreditkonkurrens minskas genom nya internationellaöverenskommelser. Dessa risker har emellertid inte en gång för alla undanröjts.En viktig roll spelar här den svåröverblickbara internationellaränteutvecklingen. Det skulle därför vara möjligt att ha kvar stödet tills manhar fått ett klarläggande av huruvida det finns behov av ett sådant eller inte. Vi begär därför i en mofion till årets atfriksdagen uttalar att systemet med hemmamatchning skall finnas kvar. Det finnssamtidigt anledning att se över dessa regler. Som har påtalats hardessa förorsakat problem. Regeringen bör få i uppdrag att skyndsamt utarbetaförslag till ändringar, som också undanröjer begränsningarna i det nuvarandestödet. Med detta, fru talman, har jag endast hunnit med att pånågra få punkter redovisa vår politik för framtiden. Inför kommandeutskottsbehandlingar är det naturligtvis vår förhoppning att motionernasinnehåll kommer att diskuteras och noggrant prövas och inte bara voteras bort.När det gäller hemmamatchningsstödet - jag ser att befinner sig ikammaren - vore det värdefullt att få en förklaring till regeringens handlandei denna för metallindustrin och hela verkstadsindustrin så vikfiga fråga. Idetta anförande instämde (). 70JOHAN (): och jag sitter båda inäringsutskottet. Det är därför naturligt att vi behandlar näringspolitiskafrågor och företagsamheten - då i hög grad med den målsättningen att vi skalltrygga sysselsättningen och ge så många som möjligt det jobb som de efterfrågar. Beträffande den fråga som ställde allrasist angående hemmamatchningen kan jag inte ange något annat motiv än det honsjälv angav, nämligen att stödet haft vissa brister. a.samhällsekonomiska besparingsskäl har man tagit bort det. Jag vill glädja med att säga att ävenvi anser det bekymmersamt att ta bort detta stöd. Vi har därför tagit upp dennafråga i en motion. Det kan alltså bli tillfälle fill överläggningar om dennasak. Det har bl. a. sagts att en anledning är att man har sänkträntan för det exportstöd som i övrigt utgår. Det har även sagts att man har pågång överläggningar mellan de nordiska länderna, som skulle undanröja ojämnheteni handelsutbytet mellan dessa länder. Dessa saker får vi säkert anledning attdiskutera. Vi från har sagt att man bör hjälpa de mindre företagen, omman skall fortsätta med det nuvarande systemet. Frågan orn sysselsättningen, tryggheten i jobbet och denhöga arbetslösheten är en fråga som ofta har återkommit i denna remissdebatt.Från sida anser vi att detta är en av de viktigaste frågor som vi haratt arbeta med. Vi måste utnyttja alla fillgängliga resurser för att så mångasom möjligt skall beredas jobb. Ungdomen måste beredas antingen utbildningeller praktik om den inte får vanligt arbete. Vi menar också aft regionalpolitiken och industripolitikenär två grenar av vårt arbete som hör väldigt nära samman. Denna politik måstedrivas så atf sysselsättningen upprätthålls också i landets alla olikadelar - det är en viktig fråga - för att möjliggöra livskraft, bebyggelse ochservice ute i de många orterna i vårt avlånga land. Den målsättning som jag här har angivit har självfalletmånga sidor. Jag vill uppehålla mig vid en av de faktorer som i hög gradpåverkar sysselsättningen, nämligen näringslivet och företagsamheten. Jag vill slå fast att den helt avgörande förutsättningenför att vi på såväl kort som lång sikt skall kunna upprätthållasysselsättningen i detta land är att vårt näringsliv och våra företag på olikaområden - allra främst industriföretagen - kan arbeta med lönsamhet ochexpansion. räknade upp en rad problem, som i ochför sig finns. Hon förklarade också orsaken fill varje problem. Där har jag enhelt annan uppfattning. Jag tror att det skulle bli svårt för BirgittaJohansson att försöka bevisa riktigheten i de orsaker hon här nämnde. Jag skallsenare i mitt anförande indirekt något kommentera det hon sade. Vi kan inte upprätthålla sysselsättningen i det härlandet, om inte den konkurrensutsatta delen av vårt näringsliv, dvs. de företagsom arbetar med varor för export och med varor som skall konkurrera medimporten, kan öka sin konkurrenskraft och återvinna förlorade marknadsandelar.Problemet är ju - vilket vi också har kunnat redovisa - att svenskt näringslivhar förlorat åtminstone , kanske , av sin utlandsmarknad sedan början av1970-talet. Det är klart att detta inverkar på lönsamheten, på effektivitetenoch på investeringsviljan inom denna sektor. Det inverkar också på våraförutsättningar att bygga upp den ekonomi som behövs för att den offentligasektorn skall kunna utvecklas och för att servicen skall kunna upprätthållas.Det i grunden avgörande för om vi skall kunna lösa detta är alltså hurkonkurrenskraften i vårt näringsliv utvecklas. Det är en annan syn på de härfrågorna än den som föregående talare redovisade. Jag vill tillägga att det är av alldeles särskilt storbetydelse att de mindre företagen kan utvecklas. För många orter här i landetkan de sägas vara helt avgörande för hur sysselsättningen kan upprätthållas inomområdet. Företagen har stor betydelse också för människor som bor långt ute iglesbygden och som pendlar in till de orter där företagen finns. Det är såledesviktigt att vi verkligen kan öka den konkurrenskraft som dessa företag måste haför att överleva, för att kunna utvecklas och för att kunna ge fler människorarbete. I budgetpropositionen har den inriktning av politiken somjag nu har försökt beskriva angivits, och där anges också att vi måste bådespara och arbeta oss ur den ekonomiska krisen. Många anser - och till dem hörkanske också - att vi inte kan spara, för då ökararbetslösheten. Det är klart att detta är en mycket svår avvägning, ochregeringens kanske allra svåraste uppgift är att hålla balansen mellan å enasidan det stora budgetunderskott vi har och behovet av upplåning och å denandra angelägenheten av att använda resurserna så progressivt och produktivtsom möjligt. Men vi kaninte utan vidare för sysselsättningens skull upprätthålla konsumtion med skattemedel eller med pengar som vi lånarutomlands, för det är så mycket i den hanteringen som förspills. Många menaratt om vi har en stor konsumtion, så får vi också arbete i våra företag. Menatt upprätthålla konsumtionen på det sätt jag nu berört snedvrider strukturen iföretagen, och det minskar den konkurrensutsatta sektorns möjligheter attöverleva i det långa loppet. Det stora budgetunderskottet innebär dessutomgivetvis risker även för vår handlingsfrihet på . Det innebär direktockså en påspädning av inflationen. Vi ökar ju köpkraften genom att pumpa inpengar i näringslivet och i samhället. Det tenderar att öka prisstegringarna,och detta är i sin tur till nackdel för näringslivet. Det tenderar också aftöka ränteläget, vilket också får en direkt motverkande effekt på vårkonkurrenskraft och lönsamhet. Vi måste försöka att successivt spara, att minska på dendel som kan kallas konsumtion, och efter hand överflytta resurserna främst påden konkurrensutsatta sektorn, så aft vi får fler människor sysselsatta inäringslivet på olika sätt. Men givetvis är det viktigt att vi också ser tillatt de statliga insatser som görs på sådant som beredskapsarbeten, utbildningeller andra stora aktiviteter som vi har i gång blir produktiva, så att de gerjobb nu och framöver och så att vi utvecklar vårt näringsliv inom områden därvi kan anses ha möjligheter att konkurrera och i företag som bedömsha förmåga att överleva. Att vi skall arbeta oss ur krisen innebär kanske i främstarummet att man pålägger alla dem som arbetar i näringslivet och i företagen enextra uppgift -det är de som skall göra det. Vi poHtiker kan inte göragrovjobbet. Vi har inte förmåga atf genomföra det i detalj, utan det ärnäringslivet självt som skall göra det. Vår uppgift är givetvis att skapasådana förutsättningar för näringslivet att det får den nödvändigautvecklingsförmågan och konkurrenskraften. Inte minst måste vi inge dem somarbetar inom näringslivet tro . Vi måste skapa den tillförsikt somsjälvfallet också ger underlag för nya investeringar, innovationer - kanskechansartade - eller produktsatsningar, som kan leda utvecklingen framåt. Idetta sammanhang måste jag säga att löntagarfondsdebatten har varit negativ.Det må vara att det kan finnas inslag i den som är väl motiverade, men det helahar ju framställts så, att löntagarfonderna är av avgörande betydelse för skall kunna få makten över näringslivet. Detta har ju avskräckt företagen.Den debatt som pågår är ju tillräckligt bevis på att det skapats handlingsförlamninginom näringslivet, något som jag anser vara mycket olyckligt. Jag tycker attdenna fråga borde föras ut ur diskussionen, åtminstone . Enligt min mening måste man också i hög grad satsa påungdomarna, så att de får intresse av att ta industriarbete. Om industriföretaginte ser aft de i fortsättningen har en kader av ungdomar som vill ställa upp,vågar de infe heller satsa intensivt. Här måste man medverka till att ungdomarnasutbildning och kontakterna mellan ungdomarna och industriföretagen förbättrasväsentligt. Detta är på är en av de viktiga frågorna. Vad som harpåbörjats på detta område bör utvecklas, så att det blir ännu fler kontakter mellan ungdomarna ochnäringslivet. Därigenom kan det skapas förtroende mellan båda parterna, ochdetta är oerhört viktigt med tanke . Vi måste ha en skattepolitik som möjliggör konsolideringoch som skapar trygghet. Det går infe att beskatta varje insats sommöjligen ger vinst eller extra inkomst. Här måste man i stället ge möjlighetertill konsolidering och tillåta atf riskvilligt kapital satsas på nyproduktion. Man skulle kunna räkna upp många åtgärder. Jag kan nämnamarknadsföring och produktutveckling, som är någonting mycket viktigt med tankepå framtiden. Politikerna kan också medverka till att stimulera exportansträngningarna.Vi kan också stimulera den industri som har att arbeta med importen. Densvenska exportandelen måste också ökas. Jag tror också att det är viktigt atfvi utvecklar glesbygdsnäringarna. Här kommer småföretagen in i bilden. Inteminst utvecklingsfonderna har en stor uppgift att fylla på det här området.Över huvud taget måste vi rusta upp de statliga instrumenten. Det har kommit inlitet slentrian i dessa institutioner. Det skulle inte skada med en översyn ochen effektivisering av hela den statliga instrumentarsenalen. Därigenom skullenäringslivet kunna stödjas och stimuleras. Om vi skall kunna skapa den framtidstro som är nödvändiginom näringslivet, är det vikfigt att vi kan ange på vilka villkor företagenhar att arbeta. anser att näringslivet måste få arbeta i enmarknadsekonomi men med socialt ansvar. Marknadsekonomin är den effektivasteformen för att man snabbt skall kunna styra produktionen med hänsyn tagen tillkonsumenternas efterfrågan. Genom den spontana konkurrensen uppnår man deneffektivaste produktionen och de lägsta priserna. Men marknadsekonomin måstefinna sig i vissa begränsningar med hänsyn till de anställda, hälsorisker,bevarande av god miljö, resurshushållning och också för att vi skall få enrimlig regionalpolitisk balans.