prot · G509114 · 1981-12-31 00:00:00 — Ökning av företagens vinster ger inte på något som helstsätt automatiskt produktiva investeringar för fler jobb. Välviljan till en snabb rationalisering och datoriseringskapar arbetslöshet och utslagning. Vägran att inse att vissa handelshinder behövs för attvärna om sysselsättningen har redan skapat arbetslöshet. Vägran att ingripa mot storbankernas makt ökar också deimproduktiva investeringarna. Den här kritiken faller i nästan lika hög grad påsocialdemokraterna, för SAP:s krisprogram har ungefär samma inriktning. Därstår den ensidiga exportinriktningen högt i kurs. Den gamla liberalavälfärdspolitiken från tror man sig kunna upprepa . Vad som oroar är att de tilltänkta regeringstillträdarnaefter gör eftergifter och är ganska flata mot storfinansen.Främst illustreras det av fonddebatten. En viktig del, ja, kanske helt avgörande för den framtidasysselsättningen är, som jag ser det, hur fackföreningsrörelsen skall kunnaslåss för jobben, med vilken kraft den skall hävda alternativautvecklingsplaner som ger fler jobb. Hur skall den få makt bakom orden när detgäller att stoppa obefogade nedläggningar? Det skulle vara naturligt med ändringari MBL. Den främsta uppgiften för en ny regering borde vara att stärkafackföreningarnas position. Men socialdemokraternas talesman här, ,har i lovat storfinansen att man inte kommer att göra någotnämnvärt på detta område. Ännu mera oroande är att LO, PTK och SAF på detta områdehåller på att sy ihop sig i ett s. k. utvecklingssamtal, som inte ger facketnågra utökade rättigheter. Man erbjuds samarbete, effektivitet, lönsamhet ochkonkurrenskraft, och god sysselsättning är målet. Men hur skallfackföreningsfolket kunna hävda sysselsättningen, när maktmedlen ärobefintliga? Med utvecklingssamtal av den typ som diskuteras kommer ensnara att läggas kring arbetarnas och fackföreningarnas hals. Storfinansenhåller i repet. Kampen om sysselsättningen kommer då att ske på storfinansensvillkor. Arbetslösheten är det största ekonomiska slöseri ochlättsinne som kan tänkas. Det kostar oss väl minst 10 miljarder . Denborgerliga regeringen brukar anklaga den som kritiserar dess nedskärningar ochsvångremspolitik för överbud. Men det är i själva verket regeringen som driveren lättsinnig överbudspolitik när den accepterar och t. o. m. ökar den storaarbetslösheten. använde av industrinsproduktionskapacitet. Många hundra tusen människor tillåts alltså inte bidragatill den gemensamma produktionen av varor och tjänster som vi alla skall levaav. De hålls i stället i arbetslöshet. Detta kan ju inte betecknas som någotannat än ekonomiskt vansinne. Det finns fortfarande stora eftersatta behov i samhället.Det fattas bostäder. De kollektiva kommunikationerna behöver förbättras. Detfinns stor brist på barntillsyn. Hälso- och sjukvården behöver byggas ut.Miljövården behöver förbättras. Produktionen av energi med varaktiga inhemskaenergikällor måste på allvar komma i gång. Dessa eftersatta behov finns alltså på ena sidan. På denandra har vi hundratusentals arbetslösa människor. Går det inte att dra envettig slutsats? Problemet måste lösas genom att de arbetslösa ges tillfälleatt fylla de eftersatta behoven genom sina arbetsinsatser. Det är en sådanpolitik som vpk förordar. Den har presenterats i motioner på andra punkter, somredovisas i utskottsbetänkandet men som inte tas upp till behandling här. Det gäller ett program för hundra tusen nya, samhällsnyttigaarbeten som skall genomföras under högst en treårsperiod. Arbetena bör främstligga inom den offentliga sektorn, men detta kommer att öka beställningar ochsysselsättning i befintlig industri även inom den privata sektorn. Programmet innefattar åtgärder för att ökabostadsbyggandet, barnomsorgen, kollektivtrafiken, satsningen på de inhemskaförnybara energikällorna och på samhällsservice. Ett statligt industriprogram av storleken hundra tusen nyajobb måste påbörjas. Det bör ha sin tyngdpunkt iatt åter skall få en allsidig försörjning av bl. a. maskiner, enfrigörelse av datorindustrin från det multinationella beroendet, en grundligförnyelse av vår delvis hårt nedslitna transportapparat. Det krävs även industripolitiska punktinsatser:Malmprospektering, utveckling av gruvindustrin, samordning av hela stål- ochgruvindustrin, ett metallbolag och försvar för sysselsättningen i krisbranschersom varv och tekoindustri. En arbetsskapande ekonomisk politik som är stram motstorfinansens spekulationer fordrar också en valutakontroll som är mycketrestriktiv i förhållande till investeringar utomlands. Målet förvalutapolitiken måste vara att sätta stopp för industriutflyttningen.Förberedelser för överförande till de stora affärsbankerna, de stora privataförsäkringskoncernerna, de stora investmentbolagen, de stora privatafinansstiftelserna och de största privata industri- och handelsbolagen isamhällets ägo är nödvändiga för att vi i vårt land skall kunna föra en framgångsriknärings- och sysselsättningspolitik som skapar nya arbetstillfällen. En tidsplan för en generell nedtrappning av arbetstidentill med bibehållen lönestandard, så att sextimmarsdagengenomförs , bör verkställas. Dessutom bör arbetstidenändras så, att övertidsarbetet starkt begränsas - alltså tvärtemot det förslagsom regeringen nu har lagt på bord. Detta innebär attarbetstidsförkortningen skulle kunna få viss sysselsättningshöjandeverkan. Det mest utmanande i arbetslösheten är den storaungdomsarbetslösheten. 45 000 ungdomar är nu arbetslösa, och vi skall dessutomkomma ihåg de många tusen som också finns upptagna i arbetsmarknadspolitiskaåtgärder men som efterfrågar ett ordinarie arbete. Dettasker som nya ungdomsskaror anmäler sig till arbetslöshetskön. De s.k. ungdomsplatserna - en uppgörelse mellan SAF och LO - har ungefär drygt 2000 platser besatta. Men det är bara en tillfällig lösning på deras problem;den är inte varaktig. Även för övriga ungdomsgrupper är läget mycketallvarligt. Åtgärder till hjälp för stunden är allt vad man kan åstadkomma.Detta är inte något effektivt sätt att få stopp på ungdomsarbetslösheten.Trots att man är överens i ord kan man inte undvika att ungdomar blirarbetslösa. Beredskapsarbeten, lönebidrag, utbildningsinsatser har prövats.Självfallet har situationen tidigare inte varit allvarligare än vad den är . Det är alltså en deprimerande bild för de ungdomar som serframåt. Vi tvingas ändå konstatera att det som har gjorts naturligtvis till viss del har underlättat dessa ungdomarssituation, men långt ifrån tillräckligt. Det är alltså tusentals ungdomar somhänvisas till arbetslöshet och år, och många har slagits ut undertiden, om de över huvud taget har kommit in på arbetsmarknaden. Kärnan i problemet är att det finns för få arbeten. Detproblemet kan alltså inte lösas genom flera mer tillfälliga beredskapsarbeteneller genom förlängning av utbildningstiden - detta innebär bara att manskjuter svårigheterna framför sig. Den ena årsklassen ungdomar efter den andrafår sina liv präglade av oro för att de mest elementära mänskliga rättigheterna-att få ett arbete och att kunna försörja sig - inte skall bli tillgodosedda. När det ekonomiska systemet i ett samhälle inte längreförmår att garantera den unga generationens rätt till arbete har detbankruttförklarat sig självt - kanske inte i egna ögon, så länge profiternaströmmar in, men definitivt i de ungas ögon: de som blir offer för systemetsbrister och orättvisor. De som har barn får se hur ungdomsarbetslösheten slårmot en hel generation. Det är en process som drabbar flera grupper i samhället. Vpk ställer förslag som verkligen kan göra skäl för ordetgaranti, som kan ge arbete åt alla ungdomar som går arbetslösa. Tidigareåtgärder på området har bara gett jobb åt en del, men många har tvingats attvara kvar i arbetslöshet. Vår utgångspunkt är att på arbetsmarknaden finns delsde som köper arbetskraft, dels de som måste sälja sin arbetskraft för att leva.Vårt parti representerar dem som säljer sin arbetskraft för att kunna leva.Vårt parti representerar i första hand arbetarklassen och det lägre tjänstemannaskiktet.Ägandet, och därmed makten över produktionsmedlen, gör arbetsmarknaden till enköparens marknad- ett förhållande som förstärks av arbetslöshet. Men det ärockså så, att den som har ägandet och makten även är den som har ansvaret. Vårtförslag innebär att vi avkräver arbetsköparna deras ansvar. Vpk föreslår en allmän ungdomsgaranti. Den skall omfattahela arbetsmarknaden och utformas som en lag, som ger arbetsförmedlingen rättatt anvisa en arbetslös ungdom per 50 anställda i såväl privat som offentligverksamhet. Den skall också innebära en skyldighet för företagen ochförvaltningarna att bereda ungdomarna en meningsfull sysselsättning. Enförutsättning för anvisningen är dock att den skall godkännas av de lokalafackliga organisationerna. Garantin skall utlösas när alla andra försök attbereda ungdomarna arbete är uttömda, och den bör gälla upp till ålder.Den skall inte i någon mening ersätta insatser för yrkesutbildning, som ävenfortsättningsvis måste bedrivas i minst samma omfattning som . För att hävda principen att det är hela samhälletsangelägenhet att skaffa ungdomarna arbete skall löner och sociala avgifterbetalas genom en särskild progressiv arbetsgivaravgift, beräknad på företagensförädlingsvärde. De medel som denna avgift ger skall täcka av kostnadernaför löner och sociala avgifter för de ungdomar som anställts i privatverksamhet och av kostnaderna för dem som anställts i offentligverksamhet. Lönerna för ungdomarna skall vara avtalsenliga ocharbetsuppgifternas karaktär så lik de ordinarie arbetsuppgifterna på resp.arbetsplatser som möjligt. naungdomsgarantin skall innefatta alla ungdomar och utesluter således intehandikappade eller invandrarungdom. Vårt förslag innebär naturligtvis en inskränkning iarbetsköparnas rätt att fritt anställa arbetskraft. Det vållar givetvis kritikfrån SAF:s ideologer och borgerliga politiker. Det bör dock enligt våruppfattning inte avhålla från att ta sitt ansvar för att medverkatill att ungdomens rätt till arbete tillgodoses. har avvisat vår motion. Utskottethar f. ö. mycket få förslag för att verkligen lösa problemet medungdomsarbetslösheten. Det är än mindre någon garanti som utskottet erbjuder;man kan kalla det förhoppningar. Vpk:s ungdomsgaranti avvisas av både de borgerliga och desocialdemokratiska ledamöterna i utskottet. Skälet är, som den borgerligadelen av utskottet säger, att man inte kan ställa sig bakom den form som vpkföreslår för att uppnå syftet. Ja, där har vi det. När det gäller att göranågra som helst ingripanden i arbetsmarknaden som berör arbetsgivarnas gamla §32, då slår man till reträtt och låter i stället ungdomarna vara arbetslösa. Såihåligt är utskottets förslag, och så ihålig är även den paroll som ElverJonsson talade varmt för- arbete åt alla. När den på något sätt rubbar dengamla § 32, då är det stopp, då får ungdomarna stå utanför arbetsmarknaden. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till samtligavpk-motioner som behandlas i betänkandet, nämligen 455, 1086, 1118, 1569, 1982och 2127 yrkande 1 b och 2. 46ARNE (): När har att ta ställning tillregeringens förslag till åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken, kan mankonstatera att mittenregeringen fört en sådan ekonomisk politik att detskapats förutsättningar att slå vakt om sysselsättningen, detta trots detbesvärliga ekonomiska läget. Vi har klarat oss avsevärt bättre i än mangjort i de flesta andra länder när det gäller att bekämpa arbetslösheten. Dettaär en realitet, trots att man från socialdemokratiskt håll ständigt vill göragällande att regeringen medvetet skulle driva en politik som leder till ökadarbetslöshet. Den ekonomiska politikens inriktning har haft till syfte attförbättra den svenska industrins konkurrenskraft. Inte minst de devalveringarsom har genomförts och den dämpning av inflationstakten som har åstadkommitshar haft stor betydelse för vår konkurrenskraft och för att öka möjligheternatill sysselsättning inom bl. a. tillverkningsindustrin. Den förda ekonomiska politiken har också inneburitförutsättningar för räntesänkningar, som är positiva, inte minst för attstimulera till ökade investeringar. Bedömningarna för framtiden inger emellertid en viss oro.Det finns dock tecken som tyder på en konjunkturuppgång förtillverkningsindustrin . En sådan konjunkturförbättring skulleinnebära förutsättningar för en ökning av antalet sysselsättningstillfällen.Därför finns det anledning att hålla en hög arbetsmarknadspolitisk beredskap.Detta har också understrukits i budgetpropositionen, ochutskottsmajoriteten delar denna uppfattning. De belopp som regeringenföreslagit för sysselsättningsfrämjande åtgärder skall ses somkonjunkturneutrala, och avsikten är att regeringen i tilläggsbudget eller medutnyttjande av finansfullmakten skall återkomma med ytterligare medel, om såerfordras med hänsyn till situationen. Det är naturligtvis viktigt att beskedom ytterligare insatser kan lämnas för att myndigheternaskall få erforderlig tid att planera, så att disponibla medel kan användas påbästa sätt. sade i sitt anförande att antaletsysselsatta inom industrisektorn nu var färre än 1 000 000. Den uppgiftenstämmer inte riktigt med verkligheten. Antalet sysselsatta vid den senastemätningen uppgick till 1 005 000. När man använder uppgifter,är det viktigt att man använder de som finns i den officiella statistiken. Antalet arbetslösa uppgick till 135 000,och det utgör av arbetskraften. I flertalet länder i och i USAär arbetslösheten två högre. Det är naturligtvis inte med sanningenöverensstämmande att den nuvarande regeringen medvetet skulle driva en politiksom innebär ökad arbetslöshet, vilket socialdemokraterna säger i sinpropaganda. Ett land som , med vårt starka beroende av omvärlden,påverkas givetvis i stor utsträckning av hur utvecklingen är och blir i andraländer. Vi var också beroende av förhållandet i andra länder ibörjan av , när socialdemokraterna satt vid regeringsmakten och då vihade ungefär samma arbetslöshetssiffror som de vi nu har. Då var emellertidsituationen annorlunda. hade en hög arbetslöshet ijämförelse med många andra europeiska länder. Som exempel kan nämnas attarbetslösheten i då låg på och att den i var 2 %.Ytterligare ett land som kan nämnas är , där arbetslösheten då låg på2,. Vad kunde detta bero på? Det skulle vara värdefullt, omsocialdemokraterna lämnade ett svar på den frågan - inteminst med tanke på det sätt på vilket socialdemokraterna nu agerar. En huvuduppgift för regeringen är att föra en sådanpolitik att vi på bästa möjliga sätt skall kunna klara den fullasysselsättningen. Detta har mittenregeringen lyckats med, trots deproblem som har funnits och finns med obalansen i den svenska ekonomin. Den grupp som har det besvärligast på arbetsmarknaden ärungdomen. Trots betydande insatser från regeringens sida finns det fortfarandeungdomar som inte har möjlighet till utbildning eller arbete. Ungdomsarbetslöshetenhar glädjande nog minskat under den senaste månaden i jämförelse med . Detta vittnar om att de åtgärder som regering och riksdag harvidtagit har givit resultat. När det gäller 16-17-åringarna har kommunerna ettdirekt ansvar för att se till att de får möjlighet till utbildning, praktikeller yrkesintroduktion. Dessa åtgärder har slagit väl ut, vilket bekräftas avde sammanställningar som SÖ har gjort. Frånsocialdemokraternas sida har man varit mycket negativ till yrkesintroduktionen, men vi får nu inse att derasinställning har varit felaktig. Yrkesintroduktionen har en stor uppgift attfylla, och det skulle vara fullständigt förödande om socialdemokraternasförslag om avskaffande av yrkesintroduktionen skulle vinna kammarens gehör omnågon vecka. Vart skall då de flera tusen ungdomar som genomgår yrkesintroduktionenta vägen? Den enda möjligheten, som jag kan se, är att de blir arbetslösa. Ärdet så socialdemokraterna vill hantera dessa frågor? Den överenskommelse som arbetsmarknadens parter harträffat om de s. k. ungdomsplatserna är ett nytt värdefullt inslag för attförbättra situationen för 16-17-åringar. Tillsammans med det statsbidrag somutgår blir detta ett värdefullt komplement till utbildning ochyrkesintroduktion. Det är beklagligt att företrädare för går ut ochkritiserar regeringen för dess handläggning av frågan om ungdomsplatserna. Dettycks vara en sport att på alla sätt och vis försöka politisera frågorna. Mendet är viktigare att hålla sig till själva sakfrågan och konstruktivt arbetaför att man på ett smidigt sätt skall kunna lösa de praktiska problem somuppstår när det gäller handläggning av frågan om ungdomsplatserna. Enligt en lägesrapport som AMS införskaffade i vecka 12fanns drygt 4 000 anmälda ungdomsplatser. Ca 2 000 ungdomar hade erhållitplats. Arbetsförmedlingarna hade ca 3 700 ungdomar anmälda som önskade erhållaungdomsplats. Det är viktigt att man finner lämpliga former för att snabbtklara av den praktiska handläggningen, så att ungdomar snabbt blir placerade påde lediganmälda ungdomsplatserna. Jag noterar med tillfredsställelse detinitiativ som arbetsmarknadsministern har tagit, när han sammankallatarbetsmarknadens parter för att klara ut de frågetecken som eventuelltfortfarande finns kvar när det gäller själva handläggningen av frågan om de härplatserna. Jag utgår vidare från att stödet till ungdomsplatserna kommer attlämnas fortsättningsvis, även efter . Det är naturligt att det i ett inledningsskede finns vissainkörningsproblem. Förhoppningarna har varit högt ställda, men jag tycker ändåatt resultatet är tillfredsställande. Arbetslösheten bland ungdomar är enligtlänsarbetsnämndernas bedömning ett växande problem på arbetsmarknaden. En alltstörre andel av de arbetslösa ungdomarna har gymnasial utbildning, och förderas del är därför den nu tillgängliga arbetsmarknadsutbildningen av begränsatvärde. I var ca 20 000 ungdomar arbetslösa . Från regeringens sida har gjorts stora insatser för att på olika sättstödja ungdomarna, men enligt utskottets mening är det nödvändigt attytterligare åtgärder vidtas för att bereda ungdomar i åldern 18-21 arbete ellerutbildning. Utskottet begär därför att regeringen skall återkomma med ettprogram med ytterligare förslag till åtgärder för att förbättra situationen fördessa ungdomar. Detta innebär bl. a. att utskottet har ställt sig bakom encentermotion. fattade för drygt en månad sedan beslut omförändringar i anställningsskyddslagen, som innebär vidgade möjligheter tillprovanställning och visstidsanställning. Det är nu viktigt att arbetsgivarnauppfyller de löften de har givit om att anställa ett stortantal ungdomar, bara det blev en förändring i anställningsskyddslagen.Ändringen är nu verkställd, och det återstår bara att handla frånarbetsgivarnas sida. Det är viktigt att också de tar sitt ansvar för ungdomen. Det är med förvåning man kan konstatera - detta harberörts också tidigare i debatten - att socialdemokraterna inte har ställt uppbakom kravet på ytterligare insatser för ungdomar mellan 18 och 21 år.Utskottsmajoriteten har en högre ambitionsnivå för att komma till rätta medungdomsarbetslösheten än vad socialdemokraterna har, och det finns anledningatt notera detta. sade i sitt anförande att vunnitstora framgångar i utskottet när det gäller de arbetsmarknadspolitiskariktlinjerna. I och för sig är väl framgångarna inte så stora, för vadutskottet har sagt överensstämmer mycket väl med vad regeringen har anfört ibudgetpropositionen, och det är alltså något som vi från mittenpartiernas ochmoderata samlingspartiets sida är överens om. Det är riktigt som sade, att antaletpersoner i arbetsmarknadspolitiska insatser är lägre än vad förhållandetvar . Detta är emellertid inte hela sanningen, eftersomdet har skett en medveten satsning på att öka antalet platser inom detreguljära utbildningsväsendet, vilket också har visat sig ge ett gott resultat.Detta har skett i full överensstämmelse med arbetsmarknadsstyrelsensintentioner. Jag tycker det finns anledning att ta även detta med i bilden, närman gör bedömningar om vilka insatser som har skett inom arbetsmarknadsutbildningensram. Vi vet också att det av olika anledningar har varit svårt att under höstenoch vintern få full besättning på de platser som funnits tillgängliga. Jag har huvudsakligen uppehållit mig vid den allmännainriktningen på arbetsmarknadspolitiken och frågor som berör ungdomenssituation. Andra talare från kommer att beröra övriga frågor somaktualiseras i utskottsbetänkadet. Med det anförda ber jag, herr talman, att få yrka bifalltill reservationerna 5, 8, och 25 och i övrigt till utskottets hemställan. 47ANNA-GRETA () replik: Låt mig först ge rätt. Jag sadebeklagligtvis att sysselsättningen inom industrin var under en miljon. Det ärprecis som säger, nämligen att den senaste statistiken visar attdet är 5 000 personer över den här miljonen. På den punkten har alltså ArneFransson rätt. Däremot tycker jag att det finns mycket i hans övrigaresonemang, som man behöver skärskåda och ifrågasätta. När det gäller devalveringen och dess inverkan påindustrisysselsättningen, förespeglades vi och svenska nationen när regeringen genomförde devalveringen att det här skulle ökaindustrisysselsättningen med 40 000 jobb. Trots denna siffra på 5 000,beträffande vilken jag hade fel, har ju utvecklingen varit precis den motsatta.Vi har haft en kraftig nedgång i industrisysselsättningen sedan devalveringen genomfördes.Det är oroande för framtiden. Därför är det också väldigt oroande att man påborgerligt håll röstar ned de förslag till investeringar som vi lagt iriksdagen och som skulle medverka till att vända den här negativa utvecklingeni industrisektorn. Får jag sedan säga att jag tycker att det är väldigt braatt också tog upp den försämrade anställningsskyddslag som vi fåri dag med den fria provanställningsrätten för arbetsgivarna. säger att det är viktigt att arbetsgivarnauppfyller sina tidigare löften om jobb åt ungdomar. De tidigare löftena varalltså 50 000 ä 60 000 jobb åt ungdomarna. , när man var som mest yvig isina löften, kom man upp i över 150 000, men den siffran kanske vi helt kanbortse ifrån. Jag antar att precis som jag har ställtfrågan till arbetsgivarna hur många nya jobb det blir. Jag skulle gärna viljafråga vad han har fått för svar från arbetsgivarna när han ställtdenna fråga. 48LARS-OVE (vpk) replik: försökte sig på ett allmäntförsvar av regeringspolitiken. Han försökte egentligen förneka att det är enmedveten ekonomisk politik som skapar arbetslösheten. Jag funderar på hur längeman måste blunda i politiken för att inte se vad som händer. Har man en stramfinans- och penningpolitik och en minskning av den offentliga sektorn, såskapas det arbetslöshet, . Minskade inkomster, lägre reallöneroch sociala försämringar skapar mindre efterfrågan och arbetslöshet. Detta sker på område efter område. En ohämmadkapitalexport och utlandsinvesteringar av våra största verkstadsföretag skaparockså färre arbetstillfällen i det här landet. Det är alltså en medvetenpolitik som regeringen godkänner. liksom arbetsmarknadsministern görjämförelser med andra länder och försöker därmed klara sig undan. Men samtidigtförordar och ett ökat exportberoende, sä att detnär det blir svårigheter på arbetsmarknaden inte är den egna politikens fel.Man försöker svära sig fri. Problemet är den svaga hemmamarknaden och det lågakapacitetsutnyttjandet, som man måste sätta fart på. Men det skall man hasvångremmar till i borgerlig tappning. När det gäller ungdomarna har de inga möjligheter tillarbete, och då är det fromma förhoppningar från utskottet, att man skall försökapuffa på arbetsmarknadsminister , som inte har kunnat få ifrånsig någonting positivt, annat än ett enormt hårt tryck. hoppas alltså denborgerliga majoriteten i utskottet att man skall kunna puffa på IngemarEliasson för att han skall lägga fram ett program, så att ungdomar över 18 årskall kunna få arbete. Men varför säger man inte till att här måste vi ha engaranti? har talat om en garanti, men framför allt är det välarbetsmark- nadsminister parti som talat om en ungdomsgaranti.