prot · G50948 · 1981-12-31 00:00:00 — De många problemföretagen i , därsåväl skogsföretag som läkemedelsindustri i fråga om resultat på ett markantsätt avviker från resp. bransch i övrigt, föranleder endast en slutsats: statenbör inte driva företag annat än i yttersta undantagsfall, t. ex. närregionalpolitiska och sysselsättningspolitiska skäl så kräver. Det tycks varaoerhört svårt för de statliga företagen att nå den effektivitet och denaffärsmässighet som präglar enskilt ägda företag. Vi kan också se av1970-talets erfarenheter att statligt ägande av företag inte bidrar till denindustriella förnyelse som vårt land så väl behöver. I stället har vi år frånår fått bevittna hur statlig företagsamhet kostar statskassan stora pengar ochdrar resurser från den utvecklingskraftiga delen av industrin. Det är hög tid för statsmakterna att ange nya och meraverklighetsanpas-sade riktlinjer för Statsföretagsgruppens verksamhet. Denutredning om de statliga företagens organisation och framtida ägarförhållandensom tillsattes under den borgerliga trepartiregeringen avlämnade sittbetänkande . har ingenting hänt. Frågorna befinnersig fortfarande under beredning, har det hetat i industridepartementet. Jagförstår att det heter så också här i kammaren. Senfärdigheten med attgripa sin an med Statsföretagsgruppens problem kostar skattebetalarna drygapengar. Från moderat håll har vi länge förordat en rörligareföretagsstrategi inom . Det skulle bli en väsentlig lättnadför statskassan, om delar avStatsföretagsgruppen kunde försäljas och/eller börsintroduceras. Inför de nyabevisen på Statsföretagsgruppens svårigheter att fungera är det nödvändigt attregeringen skyndsamt utarbetar nya riktlinjer för Statsföretags verksamhet. Vimenar att de bör syfta till en sanering och utförsäljning av de företag somingår i den s. k. verksamheten under normala affärsbetingelser. Vad beträffar Statsföretags uppgifter gentemot de företagdär regionalpolitiska eller sysselsättningspolitiska skäl talar för ettstatligt engagemang bör en särskild kommitté med kvalificeradeföretagsekonomiska experter och med parlamentarisk insyn ges i uppdrag attöverväga huruvida Statsföretag är en lämplig organisation för att fullgöradessa uppgifter. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillreservationerna 2 och 3 i näringsutskottets betänkande. konstaterar, i enlighetmed moderata samlingspartiets allmänna filosofi, att satsningarna påproblemföretag och problembranscher när svensk industri befannsig i en allvarlig kris innebar att man undandrog resurser från expansiva ochutvecklingsbara företag. Det låter bestickande, men det överensstämmer inte medde verkliga förhållandena. Det var inte då någon brist på kapital inäringslivet, och det var heller ingen brist på arbetskraft. Det var inte avden anledningen, att det var brist på resurser, som man från statens sida i såfall skulle ha avhållit sig från att göra vad man kunde för att i socialtacceptabla former medverka till strukturanpassningen. Det var helt enkelt så -och det kunde också i regeringen nr 1 konstatera -att man inte hade så mycket annat att välja på, om man ville försöka klarakrisens påfrestningar så långt det över huvud taget var möjHgt. SNS konjukturgrupp publicerade ju sin rapport ,och vi kan , liksom man gör i rapporten, konstatera att insatserna av den härkaraktären räddade mer än 100 000 jobb. Den utslagning som annars hade kommitskulle ha blivit mycket dyrbar. skall det till heder sägas att honi sitt anförande konstaterade att moderata samlingspartiet är medansvarigt fördenna politik - för det industristöd som utvecklades under de svåra åren, förden politik som industristödsutredningen analyserat. Det är bra att det sägshär, därför att det uttalande av den nye partiledaren som jag tidigareåberopade har missförståtts och har givit intrycket att moderatasamlingspartiet så att säga skulle ta avstånd från den politik som man iregeringsställning var med om att utforma, något som jag självfallet noteratmed undran. Sedan säger för säkerhets skull attmoderata samlingspartiet arbetade för andra lösningar. Ja, det går ju till sä ien regering, att meningarna bryts. Förvisso har exempelvis också jag arbetatför andra lösningar i många sammanhang. Men sitter man i regeringen, så har kollektivt ansvar, om man inte reserverar sig till statsrådsprotokollet.Moderata samlingspartiet har medverkat i den industripolitik vi har utformat Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. utan någrasom helst reservationer. Moderata samlingspartiet är lika ansvarigt för denindustripolitik som har utvecklats som något av de andra regeringspartierna.Det är inte fair play av ett parti att försöka ge intryck av någonting annat.Jag hoppas att man från moderata samlingspartiet med den här debatten slutarmed försöken att ta avstånd från en politik som man själv bär ansvaret för. Beträffande diskussionen om konkurs som ett medel iomstruktureringen av svensk industri vill jag säga att det hände någonting imitten som i ganska avgörande mån förändrade konkursens"användbarhet" som ett strukturinstrument. Konkurs är naturligtvisalltid vad som står till buds, när ett företag inte kan fullgöra sinaåtaganden. Men i och med att man införde en lönegaranti blev konkurserna oftaväldigt dyrbara för samhället. Lönekostnaden är visserligen i och för sig enprioriterad fordran i ett konkursbo, men den ligger så högt upp på skalan attden nästan undantagslöst belastar samhället, som alltså betalar sex månaderslönekostnader i ett konkursbo. Detta innebär också att man under konkurstideni en fortsatt drift kan arbeta upp den substans som finns i företaget och somövriga fordringsägare sedan skall dela på. I konkursen är alltså staten dengivna förloraren. En industriminister måste, som vi sade tidigare, faktisktockså se affärsmässigt på sin uppgift och tillvarata skattebetalarnasintressen. Därför kan man inte på det något vårdslösa sätt som man gör i denallmänna debatten tala om konkursen som det bästa instrumentet. Den är detibland, men sett ur samhällets synpunkt är detta långt ifrån så självklart somman gör gällande. tycker att jag skulle ha uppehållitmig mera vid och dess problem. Men jag har hela tidenaviserat att vi återkommer när det gäller Statsföretagsgruppen och dess arbete.Jag är självfallet inte nöjd med utvecklingen inom gruppen. Men jag villsamtidigt, för att tillbakavisa en missuppfattning, säga att statligt ägdaföretag sköts generellt sett inte sämre än privata. Vad som har varitStatsföretags problem är att det har belastats av ett antal företag i tunga branscher,som har drabbats av betydande kriser. Ingen sade ju attStatsföretag var ett lysande föredöme den tid när hade en god lönsamhet.Då kan man rimligen inte heller, när företag haft stora problem som är beroendeav andra omständigheter, döma ut de statligt ägda företagen, som afUgglas gör, och säga att de är sämre skötta. Det är de inte. Företagsledningarnai de statliga företagen svarar väl emot genomsnittet för andra, privatägdagrupper av företag när det gäller kompetens och duglighet. Det är inget somhelst tvivel om detta. Men Statsföretagsgruppens "mix" av företag görju att gruppen mer än andra och på ett annat sätt tyngs av förpliktelser. Vi kommer tillbaka med en genomlysning av Statsföretag ochmed förslag till hur Statsföretags framtid skall se ut. Att den Söderska utredningen ännu inte har föranlett någragenomgripande förslag kan möjligen också bero på den omständigheten att denlades fram . Vi hade en regeringskris , och vi hade ett val 1979. taget harde här frågorna inte kunnat drivas i den takt som önskvärt vore. Det äregentligen bara en sak som har realiserats av förslag, och det ärflyttningen av kontor till , vilket i och för sig är bra. Men i denproposition som kommer att läggas fram återkommer vi till de förslagsom presenterade i sin utredning. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Kapitahillskott till vissa statliga företag, m. m. 48 () replik: Jag är inte säker på att SNS-ekonomerna skullehålla med industriministern om att ca i stödpengar tillförlustföretag inte kostar samhället någonting. När industriministern skildrarsituationen inom svensk samhällsekonomi, får man en känsla av att det har variten ständig lågkonjunktur i det här landet som industriministernhar varit industriminister, alldeles som om det skulle ha vimlat av ledigaresurser överallt. Så illa har det väl ändå inte varit. Ett och annat år harväl varit litet bättre. Då har det kanske varit en viss brist på resurser ochen viss möjlighet för anställda att flytta över från förlustföretag tillföretag som har en riktig framtid. Ja, industriministern, koalitionsregerandet kräver offer.Jag tycker mig dock ha hört industriministern själv uttrycka missbelåtenhet medt. Industriministern är naturligtvis medansvarig även i detsammanhanget. Om jag skall nämna ett konkret exempel på avvikandeståndpunktstaganden från moderat sida, kan väl NCB nämnas. Jag tror mig ocksåha förstått att när det gäller tillkomsten av hade såväl sommoderaterna en något annan inställning än industriministern. Beträffande Statsföretagsgruppentycker jag faktiskt att det inte är mer än riktigt att den frågan tas upp i dettasammanhang. Får jag påminna industriministern om att redogörelse förde statliga företagen ju också har lämnats till den här kammaren. I detsammanhanget valde vi emellertid att ta debatten om Statsföretagsgruppen nu . Jag tycker att vi gott kan göra oss till tolk för oroliga skattebetalare.Hur dryg blir notan som kommer , herr industriminister? Har Statsföretagså kolossalt kompetenta företagsledningar - det vore väldigt bra omindustriministern hade rätt på den punkten -, måste det ju vara det statligaföretagets strukturella miljö som gör det så mycket svårare att uppnålönsamhet. Se på delårsrapporten. Jag undrar om inte AB Kabi är nästan det endaläkemedelsföretag i världen som går med förlust. Säker är jag inte, men mångafinns det inte, herr industriminister. Jag menar självfallet inte att de noga räknat25 miljarder kronor som satsades på industristöd intemärktes. Men vad kostade alternativen? Vad kostar utslagningen påarbetsmarknaden av kanske 100 000 män och kvinnor? Det vet vi - utslagningenkostade bara 1980 Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. 20miljarder kronor, de sociala och industristrukturella problemen att förtiga.Jag menar att det besvärande med den moderata agitationen - i varje fallutanför denna kammare - är att man inte på något sätt försöker ge enrättvisande bild av det industristöd som man varit med och beslutat om. Jagsyftar på den atmosfär i vilken besluten fattades, vilka alternativ som fanns,vilka sociala konsekvenser det haft och vilka konsekvenser det haft förmöjligheterna att nu när konjunkturen har vänt återkomma med kraft påexportmarknaden. Låt oss få en något mera nyanserad debatt. Gå inommoderata samlingspartiet inte er väg ut i öknen, som ni nu håller på att göranär det gäller näringspolitiken. Det kommer ju också ett liv efter detta. Beträffande varvsstödet sade att jaghar uttryckt mitt missnöje, och visst har jag det. Jag har absolut inte sagtatt jag inte är beredd att ta mitt ansvar. I och för sig har jag inte hellerredovisat de förhandlingar som fördes inför t. ex. den stora varvspropositionen1978, som till följd av regeringskrisen aldrig kom att framläggas. Därvidlaghade jag ju problem med vissa partier när det gällde accepterandet avnedläggningen av ett par storvarv. Om NCB är det förvisso mycket att säga. 1979 förespråkadejag ju beträffande de skogskooperativa företagen en annan lösning, som inteinnebar ett förstatligande. Men när staten hade fått sitt ägarengagemang i NCB,var vi ju tvungna att behandla NCB som andra statliga företag, där man inte kanvältra över ansvaret på andra intressenter. Staten måste ju ta sitt ägaransvar.När man från moderatledningens sida fronderade, fanns det ju inga sakliga skälutan det var betingat av ganska anmärkningsvärda partitaktiska spekulationer.Men detta tillhör nu historien, varför jag inte skall fördjupa mig i det. Beträffande Statsföretagsgruppen vill jag säga att jag inte kan precisera vilka anspråk som gruppen kan komma att ställa. En sakkan jag emellertid försäkra , nämligen att vi kommer attställa mycket hårda krav när det gäller åtgärder, bl. a. beträffande denföretagsekonomiska styrningen inom gruppen, som inte har fungerattillfredsställande. Vi kommer att med största noggrannhet granska de förslagtill ekonomisk rekonstruktion som vi har beställt av gruppens ledning. Dendagen förslagen föreligger, och då vi har en proposition för behandling här ikammaren, kan vi kanske återkomma och föra en mera meningsfull debatt än . 50MARGARETHA AF () replik: Det är den sociala verkligheten som även vimoderater talar om. Vi menar att en trygg social verklighet endast kan baseraspå ett lönsamt och produktivt näringsliv. Jag tycker att den här debatten ärviktig att föra också av den anledningen att man ju kan lära sig någonting bådeav begångna fel och av framgångar. Är det ändå inte så. herr industriminister,att den här industristödsutredningen är värdefull, därför att den diskuterar demedel som har använts i syfte att nå ett i och för sig mycket viktigt mål,nämligen att trygga sysselsättningen. Men man tryggar i längden aldrigsysselsättningen genomsubventioner till branscher som har en mycket osäker framtid. Det är det somjag tycker det är väldigt viktigt att diskutera. Hur länge räcker pengarna?Per sade inför utskottet att de kanske räcker till halvårsskiftetjuni-juli 1982, om inte utvecklingen i några av våra tunga dotterbolag blirmycket mer ogynnsam. Jag skulle nog här i kammaren våga säga att utvecklingen it. ex. blir föga gynnsam . Får jag avslutningsvis säga att vi juåterkommer till den här debatten om Statsföretags rörelseresultat ochutveckling. På grund av insyn i de statliga företagen är det jumöjligt för ledamöter att fortlöpande följa verksamheten. Men närdet gäller att precisera gruppens eventuella anspråk, de organisatoriskaförändringar som kan komma i fråga osv., kan det rimligen inte varameningsfullt att föra en debatt förrän det föreligger ett förslag. Så hanterarman ju rimligen inte heller andra företag. Man får väl ändå anse att man skallbehandla statligt ägda företag utifrån samma premisser som dem som gäller förandra företag. Jag förmodar att har en viss förståelse fördetta. Får jag sedan beträffande industristödsutredningen sägaatt den på många sätt är förtjänstfull. Men den utgår, på samma sätt som enakademisk avhandling, från en modell som vilar på vissa givna förutsättningar.Vad utredningen bl. a. har glömt är det politiska handlingsmönstret. Den har t.ex. glömt vad den politiska majoriteten här i kammaren krävde av staten i formav insatser inom varvsindustrin, vilka ju har tagit av våraindustristödsresurser i anspråk. a. krävde partivänner till afUgglas en större insats från statens sida i det här avseendet. Stödinsatsen påvarvsområdet har varit en begränsande faktor. är intressant, eftersom den gersynpunkter pä hur det borde vara i det ideala tillstånd när man inte behöver tahänsyn till de politiska realiteterna. Vad man kan hoppas på - och det är intebara en from förhoppning- är att ärade ledamöter läser utredningenoch drar lärdom av den. Det är också viktigt för framtiden att man när detgäller det politiska agerandet inom industripolitiken kan frigöra sig frånlokala och regionala bindningar och se problemen i deras större sammanhang. Jag tycker att inlägg tidigare i debattenvittnade om vilja till samförstånd. Jag tycker att också hon talar om att inte undandrar sig sitt ansvar förindustripolitiken visar att det finns en vilja till samförstånd. Då borde manockså kunna dra de lärdomar som vi med all rätt måste dra avindustristödsutredningen och av erfarenheterna från industripolitiken under desvåra . Det är ju effekterna av de åren som vi alltjämt arbetarmed och har problem med. Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. och det ärutvecklingen som har haft de stora finansiella konsekvenserna. Förste vice talmannen meddelade attMargaretha anhållit att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik. 52 (vpk): Storfinansens skugga faller överkapitaltillskotten till de statliga företagen. Det är som med sinaaffärer med och till stor del styr utvecklingen. Som rentbarock framstår affär med - trots industriministernsinvändningar här - om övertagande av vattenkraften för en dryg miljardkronor - ett rejält överpris. Att denna felaktiga affär kombineras medytterligare en felaktig insats, nämligen när det gäller , gör intehelhetsintrycket bättre. Men med en handhngsförlamad regering, en regering somomhuldar storfinansen och som inte har några maktmedel i sin hand, kan det barasluta på ett sätt: katastrof för det arbetande folket i de regioner som berörs. Hela frågan om kapitaltillskott till de statliga företagenställs i propositionen inte i relation till vad dessa företag egentligen skallgöra. Statens uppgift i denna krissituation har egentligen blivit att skötavärdeminskningen av det överskottskapital och utslagningen av de verksamhetersom storfinansen försökt avhända sig. Kapitaltillskotten blir därför i huvudsak moment i ennedskärnings- och avvecklingspolitik. Det gäller såväl som . De ägnasinte åt uppbyggandet av nya industrier eller kvalitativt nya sidor avexisterande verksamheter - något som skulle ha kunnat fylla den lucka somskapats av privatkapitalets oförmåga att ge svensk industri en framsyntsammansättning. I sin nuvarande roll är staten inte utvecklingens spets utandess svans. Varken de borgerliga regeringarna eller den tidigaresocialdemokratiska regeringen har haft någon annan vision av den statligaindustrin än just -svansens. När det gäller , som är en viktig del i det som behandlasi propositionen, är företagsledningens mål och inriktning att rekonstruera ochrationalisera verksamhet som bygger på järnmalmen. De andra mineralen lämnasdärhän. Man kan inte komma ifrån att denna inriktning på nedskärning av LKABger plats för storfinansens, kanske i första hand , möjligheter attagera. Man håller på skilda sätt tillbaka statsföretagsamheten och har ocksåpå skattebetalarnas konto givit den privata storfinansen omfattande fördelar isamband med övertagandet av verksamheter. Exempel på detta är ochGränges. Av 1982 framgår med stor tydlighetatt man skall minska stålproduktionen. Man skall inte göra några nyainvesteringar, och man skall genomföra kapacitetsreduktioner. mål är atthöja produktiviteten från 160 till 200 årston per anställd. Personalstyrkanskall minskas till 10 000 anställda. Inom metallurgin minskas produktionen. varvidLuleå, Domnarvet och berörs. Inom valsverksenheterna kommer detfrämst att beröra . Kravet på fortsatt drift i gruvor syftar tillett positivt kassaflöde . Det kan bli nog så svårt att genomföradetta. I ställs motsvarande krav avseende , som juinfaller om . Vad får de föreslagna åtgärderna för konsekvenser? Jo,framför allt innebär de att man skall minska arbetsstyrkan från 14 488anställda vid årets halvårsskifte till 11 000. Man skall alltså avveckla 3 500arbetstillfällen. Det är denna uppgörelse som industriministern kallar enengångslösning. Vad betyder då detta? Jo, för Domnarvet som hade 5 151anställda skall man minska arbetsstyrkan med ca 1 200 personer. Vilka probleminnebär det för kommunen då man skall minska sysselsättningen med ytterligareså många arbetstillfällen? Antalet arbetslösa är 700, därav 296 ungdomar. 414personer är i arbetsmarknadsutbildning. Utöver de 1 200 skall alltså alla dessaha arbete. I , där man har 4 435 anställda, skall man minska medungefär 900 personer. Hur ser deras situation ut? Man har 1 645 arbetslösa, iberedskapsarbete 432 och i arbetsmarknadsutbildning 797. Det blir inte lättatt svälja detta. I med 3 596 anställda skall man minskaarbetsstyrkan med 600-700 personer. I denna lilla kommun finns det 281arbetslösa, 56 i beredskapsarbete och 70 i arbetsmarknadsutbildning. Det kommer att ställas oändligt stora krav på de berördaregionerna, och det kommer att skapas enorma problem när SSAB:sHandlingsprogram 1982 skall genomföras. Industriministern sade nyss- han har nulämnat kammaren och debatten - att insatserna i detta sammanhang uppgår tillstora belopp. Men vad kostar det för samhället med den gigantiska utslagningsom sker inom - socialt, regionalpolitiskt och inte minst mänskligt? Det finns vidare en direkt koppling mellanindustriministern och handlingsprogrammet, även om denna till viss del harförnekats av socialdemokraterna. Industriministern säger i propositionen attutgångspunkten för beräkningarna av det nödvändiga kapitaltillskottet i SSABhar varit att tillämpliga delar av Plan 81 och Handlingsprogram 1982 skallfullföljas. Han säger sig vara positiv till de åtgärder som ledningen vidtar.Vad innebär det? Jo, det innebär att 3 500 arbetstillfällen skall bort. Dåhjälper det inte hur mycket man än trollar med ord. Här lider faktiskt denborgerliga politiken ett fantastiskt nederlag. Och som jag ser det är dennainriktning av Handlingsprogram 1982 ett beställningsarbete från storfinansen,dvs. Det framgår också av hela uppgörelsens karaktär. Men värre än att industriminister gynnarstorfinansen är att socialdemokraterna, som genom diverse manövrer under helaSSAB-tiden sagt sig hävda löntagarintresset, nu står helt tomhänta. De accepterarregeringens proposition och godkänner därmed att 3 500 jobb skall bort. Dettaär också ett uttryck för hur socialdemokraternas politik kommer att se ut, omde skulle hamna i regeringsställning efter valet . Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. Kapitahillskott till vissa statliga företag, m. m. inte någonstansde 3 500 jobben. Vad hjälper det att får en rapport , när jobbenförsvinner . Socialdemokraterna försöker i motion 103 att svära sigfria genom att påstå att de inte godkänner Handlingsprogram 1982 men välpengarna. Men handlingsprogrammet och dessa pengar har ett samband. Det ärdetta samband som socialdemokraterna nu inte vill kännas vid. Det gäller dock 3500 jobb, och det är en omfattande omstrukturering som sker vid . Och dennaengångslösning är en katastrof. Industriministern sade att det här finns en stor majoritetför denna inriktning. Det skulle då vara de borgerliga partierna ochsocialdemokratin. Men utanför huset är inte enigheten lika stor. Närfackföreningarna fick denna plan, ställde de kravet att inga skulle avskedas.Fackföreningarna sade nej till SSAB-ledningens minimibemanning, enligt vilkenman skulle gå ned ända till 11 000 anställda. Facket krävde också attinvesteringar skulle göras för de redan tidigare övertaliga så att de kunde fåett ordinarie arbete, att anställningsgarantin skulle förlängas till dess attdessa arbetstillfällen ger ordinarie jobb åt alla samt att ägarna skulletillskjuta ytterligare kapital för att man skulle kunna klara vissförlusttäckning och en del investeringar. De anställda, liksom jag och vpk,tror mer på SSAB-arbetarnas förmåga än på den bedömning som regeringen gör. I takt med utvecklingen och SSAB-ledningens hårdnackademotstånd tvingas fackföreningarna in i skenlösningar. En av dessa ärförtidspensioneringen. Det går till på så sätt att man avskedar arbetarna närde har nätt en ålder och 3 månader. De måste sedan gå arbetslösa i 450dagar. , då de har stått till arbetsmarknadens förfogande, blirde förtidspensionerade. Det är klart att det är bra för dem som är utslitna,men även de som vill fortsätta att arbeta blir pensionerade av"frivillighet" - det är ju inte mycket med denna frivillighet. Facket tvingas in i denna skenlösning för att ungdomarnaskall få ett arbete i detta läge. Men kom ihåg, att ingen inom denna grenkommer att pensioneras . Ingen naturlig generationsväxling mellangammal och ung kommer att ske, vilket kommer att medföra enorma problem pådessa orter.