prot · G50952 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:52 1 § Justerades protokollet för den 7innevarande månad. 2 § Talmannen meddelade att EvertSvensson (s) denna dag återtagit sin plats i kammaren, varigenom som ersättare upphört. 3 § Föredrogs och hänvisadesPropositionerna 1981/82:82 fill kulturutskottet /82:84 tillnäringsutskottet 4 § Föredrogs men bordlades återFinansutskottets betänkanden /82:13 och 14 betänkande1981/82:21 betänkanden /82:26 och 27 Utbildningsutskottetsbetänkande /82:7 betänkanden /82:10 och 15-17 Arbetsmarknadsutskottetsbetänkande /82:10 5 § Föredrogs Lagutskottetsbetänkanden 1981/82:15om ändring i utsökningsbalken m. m. 1981/82:49) 1981/82:16 om ändring ilagen om vård av omyndigs värdehandlingar, m. m. 1981/82:66) 1981/82:17 om publicus (prop.1981/82:63) 1981/82:18 om medgivande att avstå viss egendom som tillfallitallmänna arvsfonden(prop. 1981/82:67) Vad utskottet hemställt bifölls. Nr 52 6 § Lag om vård av missbrukare ivissa fall, m. m. 15december 1981 ' socialutskottets betänkanden , , 1981/82:22 om lag om vård av missbrukare i vissa fall(prop. 1981/82:8), Lag omvärd av \f t- j I , 1981/82:23 om statsbidrag vidändrat huvudmannaskap för ungdomsvårds- ,, skolor och nykterhetsvårdsanstalterm. 1980/81:196) och 1981/82:24 om tilläggsbudget I,såvitt avser vissa anläggnings- och husbyggnadsarbeten för ungdomsvårdsskoloroch nykterhetsvårdsanstalter (prop. 1981/82:25 delvis) samt 1981/82:5 omsocialförsäkringsförmåner för missbrukare, m. m. 1981/82:8 och prop.1981/82:72) betänkanden 22, 23 och 24 samtsocialförsäkringsutskottets betänkande 5 debatteras i ett sammanhang, ochyrkanden beträffande samtliga dessa betänkanden får framställas under dengemensamma överläggningen. Vårt samhälle kan aldrig acceptera attmänniskor går under på grund av alkohol- och drogmissbruk. Samhället har ettansvar för alla människor. Den lagstiftning som nu skall ta ställningtill är ett uttryck för detta synsätt. Lagen om vård utan samtycke är den sista byggstenen i detomfattande byggnadsverk som den nya socialtjänstlagen utgör - den lag somriksdagen antog 1980 och som träder i kraft . Socialtjänstlagen är en målinriktad ramlag, som slår fasthelhetssynen på människan och familjen. Genom att det nu i lag finns stadgatatt socialnämnden skall medverka i samhällsplaneringen har det förebyggandearbetet på ett helt nytt sätt satts i centrum. Socialtjänstlagen stadgar en uttrycklig skyldighet förkommunerna att genom socialnämndernas arbete förebygga och motverka missbruk avalkohol och andra beroendeframkallande medel. skall genom information till myndigheter,grupper och enskilda och genom uppsökande verksamhet sprida kunskap omskadeverkningar av missbruk och om de hjälpmöjligheter som finns. Nämndenskall också stödja den enskilde missbrukaren och se till att han får den hjälpeller vård som behövs för att komma ifrån missbruket. Genom denlagstiftning nu skall ta ställning till får samhället också ettinstrument för att hjälpa människor som inte av egen kraft förmår eller villsöka hjälp, trots att de oundgängligen behöver det. Med dagens beslut avslutas ettlångvarigt och genomgripande reformar-94 bete, ochden praktiska tillämpningen av en ny lagstiftning kan ta sin början. Jag vill därför nu ta tillfället i akt att något erinra omdet som har varit under de år som arbetet med socialtjänstreformen har pågått. återfinns istatsrådsprotokollet över socialärenden den 8 december 1967.1 dag, den 15december 1981, skall besluta i den sista av de stora frågor somåterstår, innan den sociala reform som alltså påbörjades för nästan kan träda i funktion vid det förestående . innebar i korthet ett uppdragatt belysa följande frågor: Hur skulle den förebyggande vården kunna görasbättre? Hur skulle socialvården kunna utvecklas till en mer serviceinriktad delav samhället? Hur skulle den sociala sidans kunskaper och erfarenheter kunnaanvändas bättre i samhällets övriga planering? Och slutligen: Var det möjligtatt sammanföra de tre sociala vårdlagarna i en enda lag? 1971 kom på socialutredningens förslag möjligheten attinrätta sociala centralnämnder, dvs. en gemensam tre traditionellasociala vårdområdena i stället för som dittills en , ensocialnämnd och en nykterhetsnämnd. Såvitt jag erfarit finns det intenågon kommun som inte har gått över till centralnämnd. 1974 presenterade utredningen sitt principbetänkandeSocialvården. Mål och medel. Tankarna i detta kom, bl. a. genom en ovanligtbred remiss, att redan då starkt påverka arbetsformer och tänkesätt inomsocialvården. avlämnades utredningens slutbetänkande.Propositionen om avgavs till och blevföremål för beslut . Beslutet innebar att denuvarande centrala vårdlagarna - socialhjälpslagen, barnavårdslagen,nyk-terhetsvårdslagen och lagen om barnomsorg - skulle ersättas av en centrallag. Socialtjänstlagen präglas av en helhetssyn, av respekt för den enskildamänniskans självbestämmanderätt och integritet, av en inriktning motförebyggande insatser framför punktvisa hjälputryckningar i redan inträffadekrisfall och med en uttrycklig uppgift för att medverka isamhällsplaneringen. Det var kort sagt en lagstiftning som nära anslöt till deintentioner som uttrycktes i socialutredningens direktiv . Ikraftträdandetbestämdes alltså fill . Många är de som har tagit aktiv del i arbetet med den härreformen. Dåvarande socialministern skrev direkfiven och följdeutredningsarbetet nära . Hans efterträdare fick ta emot utredningsförslaget och inledde propositionsarbetet iregeringskansliet. Min företrädare svarade för propositionenom . Själv har jag kommit att arbeta med slutfasen avlagstiftningsarbetet men också med förberedelserna inför ikraftträdandet. Mångaandra har arbetat med frågornas lösning på olika plan . Inte minsthar stora utbildningsinsatser gjorts av många och engagerade utbildare under desenaste två åren. Jag tror att man kan säga att man här ser exempel på endemokratisk process när den är som bäst, ett lagarbete där alla Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. meningsriktningaraktivt har fått komma till tals. En fråga har emellertid, under hela den tid som arbetetmed socialtjänstreformen har pågått, splittrat den enighet som i övrigt i alltväsentligt har präglat arbetet, nämligen frågan om vård oberoende av samtyckenär det gäller vuxna missbrukare. Det är symtomatiskt att den frågan kan få sinlösning först genom dagens riksdagsbeslut, innan helasocialtjänstreformen skall träda i tillämpning. Då antog socialtjänstlagen 1980 avvisades det dåföreliggande förslaget om lösning av frågan om vård utan samtycke för vuxnamissbrukare. Regeringen fick i uppdrag att tillsätta en parlamentariskutredning för att arbeta fram en lösning i enighet. - efter ett berömvärt snabbt arbete -lyckades beredningen avlämna ett enhälligt förslag till lag. Också remissbehandlingen och regeringenspropositionsarbete skedde unikt skyndsamt. Trots detta har tiden mellanriksdagsbeslut och ikraftträdande blivit knapp. Det ställer betydande krav påde tillämpande instanserna. Jag skall strax återkomma till detta. Jag vill, herr talman, starkt understryka betydelsen avatt det beslut som fattas ser ut att kunna bli nära nog enhälligt.Alltför länge har frågan om vård utan samtycke av vuxna missbrukare varitomstridd. Alltför länge har diskussionen om teorierna pågått medan den hårdaverkligheten varit att människor har gått under utan vård. Den lagsfiftning nu skall ta ställning tillutgår, som jag sade inledningsvis, ifrån principen att samhället aldrig kanacceptera att människor går under på grund av alkohol- och drogmissbruk. Ilagförslaget understryks att missbruksvården genom 11 § socialtjänstlagen harfastslagits vara en uppgift för i första hand . En vård utan samtycke är i vissa fall nödvändig för attbryta en destruktiv utveckling och ge den enskilde viljan och förmågan attfortsätta vården i frivilliga former. Detta får dock inte innebära attsamhället övertar den enskildes ansvar för sitt eget liv. I lagförslaget förordas att både missbrukare av alkoholoch missbrukare av narkotika skall kunna beredas vård oberoende av samtycke.Förutsättningar för att lagen skall kunna tillämpas är att missbrukaren är iträngande behov av vård fill följd av ett fortgående missbruk och att vårdenligt annan vårdlagstiftning skall ha bedömts vara otillräcklig. Vidarefordras det att missbrukaren antingen utsätter sin fysiska eller psykiska hälsaför allvarlig fara eller befaras komma att allvarligt skada sig själv ellernågon närstående. Vården skall primärt ges på en ellerlandstingskommunal institution under en vårdtid av . Om vissa givnaförutsättningar föreligger får institutionens styrelse, som skall varasammansatt av politiskt valda lekmän, besluta om förlängning av vårdtiden medhögst . Vården skall som regel inledas med en sjukhusperiod. Ocksåunder senare del av vårdtiden kan missbrukaren få vård på sjukhus, men också påprivat institution, i ett familjehem eller i det egna hemmet. Tvång bör inte få komma i fråga annat än när det äroundgängligen nödvändigt. Inte heller bör mer långtgående tvångsåtgärderanvändas än som är absolut nödvändigt för att genomföra vården i varje enskiltfall. I socialtjänstlagens 11 § understryks vikten av deförebyggande åtgärderna. Jag vill starkt poängtera att det är på detta områdede största möjligheterna finns att framgångsrikt bekämpa alkohol- ochdrogmissbruket. Särskilt vikfigt blir också att samarbetemed andra samhällsorgan intensifieras och utvecklas. Jag tänker här främst påpoHsen och sjukvården. Jag har varit noga med att slå vakt om den enighet somsocialberedningen har uppnått. Regeringens förslag överensstämmer därför i alltväsentligt med socialberedningens. Förslaget skiljer sig dock från beredningens på främst enpunkt. Beredningen föreslog att utredning om behovet av och ansökan om vårdskulle göras av . Denna del av förslaget möttes av en del krifikunder remissbehandlingen. Regeringen föreslår därför att dessa uppgifter,liksom enligt nuvarande lagstiftning, t. v. skall ankomma på socialnämnden. Jagframhöll i propositionen att detta ställningstagande skulle ses som enövergångslösning. Det förklaras främst av den korta fid som kommer att stå tillförfogande mellan beslut och ikraftträdandet. En annan orsak ärresursöverväganden. Länsstyrelserna får från nya uppgifterför den sociala planeringen enligt socialtjänstlagen. Länsstyrelserna hardärför f. n. inte de resurser som skulle behövas för att klara deutredningsuppgifter som beredningen tänkt sig för dem. Jag har framhållit attett slufligt ställningstagande i denna del därför bör uppskjutas något. Utskottets förslag avviker på denna punkt från propositionens.Utskottet föreslår att den nya lagen redan nu skall slå fast länsstyrelsernasskyldigheter i dessa avseenden, men att denna del av lagen skall träda i kraftförst , dvs. I avvaktan på det och på ytterligare utredningskall socialnämnden, som propositionen föreslår, ha ansvaret. Tillutskottsbetänkandet har fogats en reservation som formellt överensstämmer medpropositionen. Jag vill gärna betona, herr talman, att det inte heller iden här frågan egentligen råder olika uppfattningar i sak mellanregeringsförslaget och utskottets förslag. Det är olika tekniska lösningar somhar förordats. Jag anser naturligtvis att de bästa skälen talar för den lösningsom propositionen innehåller. Det viktiga nu är emellertid att med så bred uppslutningsom möjligt besluta i de frågor som återstår innan socialtjänstreformen skallträda i kraft. Låt oss hoppas att den anda av gemensamt ansvar som harvarit utmärkande för den här sista fasen av reformarbetet också förs över tillden inledande fasen av det viktiga arbete som äntligen kan komma i gång,dvs. genomförandet av mål med nya medel. Detta för mig över till den fråga som kommer att krävaalldeles särskild uppmärksamhet från de instanser som främst har ansvaretför att den nya 7 protokoll 1981/82:51-52 Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. lagstiftningengenomförs i enlighet med intentionerna. Den nya lagen om vård av missbrukare ivissa fall, LVM, öppnar möjlighet att i vissa särskilt beskrivna och avgränsaderisksituationer bereda vård åt missbrukare utan deras samtycke. En sådanmöjlighet har funnits när det gälleralkoholmissbrukare. Allmänna vårdanstalter för alkoholmissbrukare finns ocksåöver hela landet med plats för sammanlagt ca 1 600 patienter. Den nya lagen gernu motsvarande möjlighet till vård utan samtycke även avvuxna missbrukare av narkotika. Få av de 20-talet behandlingsinstitutioner förnarkotikamissbrukare som finns med i runt tal 400 platser har erfarenhet avvård utan samtycke. Som all ny lagstiftning ställer den här lagen krav på detillämpande och verkställande instanserna att genomföra lagstiftarens önskemål.Därvid krävs alltid en förmåga till nytänkande och omställning. Särskilt storakrav men också stora förhoppningar ställs på de kommunala vårdhuvudmännen som ensamma förfogar över institutionsresurser särskilt avpassade förnarkomanvård och på den behandlingspersonal som finns vid dessa institutioner.Jag vill också i detta sammanhang understryka att institufionell vård ochbehandling är en uppgift för landstingskommuner och kommuner gemensamt enligtden socialtjänstlag som träder i kraft med LVM. Det är viktigt att vården utan samtycke ingår som ett ledi en sammanhållen vårdkedja. Förutsättningar för detta för framtiden harskapats genom det beslut som fidigare tagit om förändrathuvudmannaskap för de sociala vårdinsfitutionerna fr. o. m. . Att huvudmannaskapsreformen träder i kraft först 1983befriar inte kommuner och landsting från deras grundläggande ansvar enligtsocialtjänstlagen. vill jag dock också understryka att statensjälvfallet som återstår fram till övergången av huvudmannaskapettar sin del av institutionsansvaret på samma sätt som fidigare genom vården påde allmänna vårdanstalterna för alkoholmissbrukare. Jag vill också säga att även om förberedelsetiden fördenna lag varit kort, så har dess intentioner varit välkända. presenterade socialberedningen sittförslag. Genom att samtliga riksdagsledamöter i beredningen ställde sig bakomförslaget och genom att jag aviserade att propositionen ihuvudsak skulle följa beredningsförslaget gavs möjligheter för berörda huvudmänatt inleda ett arbete för att vara beredda att ta itu med den uppgift LVM nukräver. En fråga som har diskuterats är om behovet av vårdplatserkommer att öka med anledning av den nya lagstiftningen. Jag tror inte att manbehöver befara någon drastisk ökning av antalet ansökningar med stöd av den nyalagen, jämfört med antalet ansökningar enligtnykterhetsvårdslag-sfiftningen. En viss ökning måste naturligtvis ändåförutsättas. För vårdarbetarna kommer den nya lagen att innebära nyaoch i många fall krävande uppgifter. Jag är övertygad om att alla som har varit och ärengagerade i denna lagstiftningsfråga har förståelse för dessa svårigheter menockså att det råder enighet om att det här gäller att med förenade krafter försökalösa de problem som vi alla är överens om måste lösas. Jag vill också erinra om att socialberedningen redan fråninledningen kommer att följa och utvärdera hela socialtjänstreformen. Särskildvikt kommer att läggas vid att följa fillämpningen av LVM. Jag är glad att beredningsarbetet för lagenom vård av missbrukare nu avslutas med ett riksdagsbeslut, som ser ut att kunnabli så gott som enhälligt. Det betyder bättre förutsättningar för samhället atthjälpa människor som inte av egen kraft förmår eller vill söka hjälp. Detta ären lag som ger oss förutsättningar att rädda liv. Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. 3BLENDA LITTMARCK (m): Jag önskar att jag kunde delasocialministerns optiitiism beträffande den här lagen. Debatten har varit långoch hård, och jag misstänker att den kommer att fortsätta även efter dagensbeslut. I socialutredningens första betänkande, 1974, kom man framfill att en sådan här lag var nödvändig och att den skulle tillämpas avsocialvårderi när alla andra möjligheter var uttömda. I socialutredningensslutbetänkande däremot ansåg man att vården skulle kunna tillgodoses genomlagen om sluten psykiatrisk vård i vissa fall. Mot det reserverade jag oss. I socialtjänstpropositionen kom man med en nyintagningsgrund, som gällde just missbrukarna. Sedan kom man rried ytterligareförslag till ändringar i LSPV och döpte om lagen till LPV. Egentligen blev detdå en liten folkstorm. Utskottet fick flera motioner, och utskottet förkastadeockså förslaget och framhöll att det var nödvändigt att frågan om vården blevföremål för en ny utredning. Utskottet framhöll vikten av en bredpolitisk enighet som skulle kunna samla alla intresserade kring förslaget,eftersom det rörde sig om långtgående ingrepp i enskilda medborgares frihet ochintegritet, som vi sade i utskottet. Utskottet föreslog också att man skulle skjuta uppikraftträdandet för socialtjänstlagen från , som man hadetänkt sig från början, till , för att ge beredningen tid ochför att bägge lagarna skulle kunna träda i kraft . Beredningen slutförde sitt arbete inom den uppgjordatiden, vilket är en berömvärd prestation i sig, i synnerhet som departementetförsenade det hela genom att inte utse beredningen. Men står vi här och har äntligen fått ett konkretlagförslag som - vilka brister i övrigt det än kan ha - klart och tydligtskriver fast att ansvaret för missbrukarvården skall ligga hos socialtjänsten.Detta är något att vara tacksam för. Socialtjänstlagen träder i kraft om 14dagar, och det är klart att otåligheten är stor ute i landet bland de socialtverksamma och ansvariga. Det harväl redan nu framgått att jag inte delar socialberedningens. Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. propositionensoch utskottets uppfattning på många punkter. Däremot är jag helt medveten omatt en kompromiss var nödvändig för att arbetet skall komma i gång. Det äranledningen till att jag i detta sammanhang inte framlägger nya förslag, t. ex.om vårdtidens längd, behovet av längre verkställighetstid och möjlighet försocialnämnden att anordna övervakning eller medge villkorligt anstånd medintagning som beslutats av länsrätt. Jag anser också att det hade varit störreutsikter till resultat i vården med en mera vårdbetonad lag i närmareanslutning tiU den s. k. alternativutredningens riktlinjer, som har utvecklatsi en motion av och . Vi hade också kunnat bifallamotionerna från , och om attanvända de enskilda anstalterna, vilka har gjort ett fint arbete mennu kanske inte kan komma i fråga. Jag vill dock, innan jag går över till reservationerna,kort kommentera vårdtidens längd. De två månadernas vård som anges i lagen kan varatillräcklig för en person med alkoholberoende, förutsatt att han under tidenoch efteråt har kontakt med för honom kända personer inomsocialvården. Detta gäller främst de äldre missbrukarna. Men de yngre, som kan behandlas med hjälp avlagen om vård av unga, är ofta i en mycket svårare belägenhet. De harmissbrukat , försummat sin skolgång, har ingen yrkesutbildningoch ingen fast punkt i tillvaron. Det är här vi ser följderna av mellanölskonsumtionen.Behandlingen av dem måste omfatta utbildning och träning till ett arbetsliv,förutom att de måste kunna lära sig att hantera sitt beroende. För dem ärvårdtiden alldeles för kort. Det förutsätts nu att behandHngen inte skall upphöra efterden fastställda vårdtidens slut, utan att skall ta vid medfrivilliga erbjudanden. Erfarenheterna från bl. a. Hasselakollektiven ochstudier som jag gjort i visar att en fullständig avgränsning frånmissbruksmiljön upp till kan vara nödvändig,särskilt för den unga kategorin missbrukare. Men jag får återkomma till det iannat sammanhang. Socialberedningen skall ju fortsätta sin uppföljning avlagen. övergår jag till reservationerna. Den första reservationen gäller vem eller vilken myndighetsom skall göra ansökan om vård utan samtycke. Enighet torde råda om två saker:För det första skall alla försök på frivillig väg vara uttömda innan man tartill tvångsvården. För det andra är tvångsvård enligt LVM av sådan art att denav rättssäkerhetsskäl bör prövas av länsrätten. Men meningarna har gått starktisär om vilket organ, socialnämnd eller länsstyrelse, som skall bära ansvaretför utredning och ansökan om åtgärderna hos länsrätten. Den frågan kräveringående överväganden. Socialberedningen föreslog, med åberopande av det synsättsom enligt socialtjänstlagens målsättningsparagraf skall prägla ,nämligen människors självbestämmanderätt och integritet, att ansvaret skulleläggas över på ett statligt organ, , och inte bäras avsocialnämnden. Om nämnden skulle föra talan hos länsrätten skulle det försvagaden avsedda ställningen somserviceorgan, och människor med missbruksproblem skulle inte med förtroendekunna vända sig till nämnden utan de skulle i stället dölja sina problem.Beredningen tillägger att det även skulle vara en fördel att en myndighet sominte tidigare sysslat med ett ärende som socialnämnden handlagt får göra enbedömning av vårdfrågan innan den föreläggs länsrätten. kanlänsstyrelsen då bevaka att sådana ärenden handläggs på ett enhetligt sätt utei kommunerna. Närdetta förslag var ute på remiss gick en stor majoritet bland myndigheterna emottanken att överflytta ansvaret att föra talan till länsstyrelserna. Ochregeringspropositionen innebär att detta ansvar, åtminstone t. v., skall åvilasocialnämnden. Departementschefentar sin utgångspunkt i att socialnämnden enligt 11 § socialtjänstlagen uttrycklingenålagts att se till att den enskilde missbrukaren får den hjälp eller den vårdsom behövs för att komma ifrån missbruket. Något undantag för den mestingripande vårdinsatsen - vård oberoende av samtycke - görs inte. Socialnämndenhar alltså detta ansvar, så länge det inte uttryckligen lyfts bort genom lag.Mot bakgrund av detta socialnämndens övergipande ansvar för nödvändigavårdåtgärder har socialministern velat se beredningens förslag närmast som entanke att skulle som ett, om än mycket självständigt, allmäntombud föra socialnämndens talan inför länsrätten. Men ute i kommunerna finnsredan kvalificerad och erfaren personal med vana vid ärenden av detta slag.Socialministern har därför stannat vid att i LVM föreslå att socialnämndernaskall föra talan hos länsrätten. Men hon har ändå velat redovisa den härpunkten som en övergångslösning. Närman principiellt diskuterar frågan om socialnämnd eller länsstyrelse bör föratalan hos länsrätten i LVM-mål, är det rimligt att, så som departementschefengjort, ta utgångspunkten i socialnämndens övergripande ansvar för att denenskilde får den hjälp och vård han behöver, även vården utan samtycke.Situationen är då som regel den, att nämnden i det enskilda fallet haft attpröva olika frivilliga vårdmöjligheter enligt skilda lagar - socialtjänstlagen,sjukvårdslagen, LSPV - men till slut för att rädda missbrukaren funnit vårdenligt LVM oundgänglig och det . När domstol då avrättssäkerhetsskäl skall pröva om förutsättningar för sådan tvångsvårdföreligger, framstår det såsom en naturlig och närmast självklar arbetsuppgiftför socialnämnden att framlägga utredningen och göra ansökan hos länsrätten.Att socialnämnden fråntas den uppgiften verkar närmast som en deklassering avden sociala myndigheten. Mycket starka skäl bör krävas för att vidta en sådanåtgärd och så att säga lägga in en extra prövning av talan hos en utomståendeadministrativ statlig myndighet, vilket i sin tur gör hela förfarandet mertungrott och opraktiskt. Nugår utskottet emot propositionen och departementschefen och uttalar attlänsstyrelsen och inte socialnämnden skall göra ansökan. Närman funderar över de verkliga skälen till inkopplingen av blirman mer och mer tveksam. Det gäller detta med "synsättet påsocialtjänsten". Man vill hos missbrukarklientelet skapa förtroende för Lagom vård av missbrukare i vissa fall, m. m. Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m., m. socialvårdensom ett rent serviceorgan, som arbetar endast med frivillighet och respekt försjälvbestämmande.