prot · G509140 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag är medveten om att det kan innebära problem förarbetsplatserna, men jag tror att det har så stort värde även kvalitetsmässigtför barnomsorgen att vi allvarligt skall sträva efter det. När det gäller regeringens initiativ med anledning av detbeslut som fattade vill jag påpeka att ett grundläggandekrav från var att en ny behovsundersökning skulle göras. Såvitt jagvet förbereds en sådan. Överläggningar med måste naturligtvisockså komma i gång. Vi är ense om att vi måste spara i den offentligaverksamheten. Men enligt utskottsmajoritetens uppfattning skall debesparingarna inte drabba hem- De barn som är på daghem där man inte talar det språk somtalas i barnets hem hör till de mest utsatta i vårt land. Det är ingenfillfredsställande lösning att de får hemspråksträning. Vad man skalleftersträva är naturligtvis en annan språkmiljö. Och det finns en utredning somarbetar med detta. Jag kan inte se med någon sympati på tanken att man innanden utredningen är klar skall bestämma att här går det att spara pengar. Om detär något vi måste satsa ytterligare resurser på, är det på just dessa barn, mendet skall ske när utredningen har kommit och man har tagit ställning till dessförslag. är ett gammalt ämne för diskussion här iriksdagen. Det är en av de delar av den statliga förvaltningen som arbetar förett mänskligare samhälle och gör det på ett skapande och obyråkratiskt sätt.Det bör få finnas kvar. Självklart vore det värdefullt om vi hade råd att ha kvarallt annat som vi har byggt upp, t. ex. bosättningslånen som behandlas i dettabetänkande. De har varit till nytta. Men om vi skall spara tror jag attbosättningslånen hör fill det som kan undvaras. Det betyder att ungdomar somsätter bo får starta mera anspråkslöst. De får inte . på ett bräde attköpa nya möbler för. De hade säkert kunnat använda de pengarna på ett bra sätt,men om vi skall gradera olika önskemål tror jag att detta är en av de saker somvi kan undvara. Påståendet att detta skulle vara en reform som ingenfing kostarär inte särskilt trovärdigt. Kostnaderna för bosättningslånen är inte baraförluster som man gör på att lån inte betalas tillbaka, det är också kostnaderför förvaltning av lånen och för de fördelaktiga villkor som gäller för lån. En princip som vi har varit eniga om är attfamiljepolitiken skall främja jämställdhet mellan kvinnor och män. Därför harbarnomsorgens utbyggnad satts i främsta rummet. Om man inte får fillgång tilldaghem för de barn vars föräldrar yrkesarbetar eller studerar, har man ingenjämställdhet. Då har man heller ingen valfrihet. har det också framståttsom viktigt att öka möjligheterna för föräldrarna - jag menar då bådaföräldrarna - att tillbringa tid med sina barn. Därför har vi fått ledighetslagen,rätt till förkortad arbetstid, och föräldraförsäkringen har byggts ut. Jagtycker också att det vore önskvärt om man kunde bygga ut det ekonomiska stödettill barnfamiljer, framför allt sådana med småbarn. Det finns ett starkt krav på en bättre rättvisa. Den gruppsom framför allt är missgynnad är naturligtvis de föräldrar som yrkesarbetarmen inte får plats i den kommunala barnomsorgen. Men det förslag som vi iblandmöter från en del moderata debattörer, att man skall lägga hela summan av stödfill barnomsorgen i en pott och dela ut den fill alla barn, hoppas jag intekommer upp till en allvarlig behandling igen. Det skulle ju innebära en mycketdrastisk försämring för de familjer som har barnomsorgsplats. Man skulle kanskeriskera att föräldrarna av ekonomiska skäl i stället valde en sämre omsorgsformför sina barn. Det är inte en utveckling som någon kan önska. Låt mig sluta med ett litet mera allmänt formulerat önskemål Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. Ekonomiskt stöd tih barnfamiljer, m. m. Visst är det lätt att hitta förslag till nyoffentlig verksamhet och nya samhällsinsatser på det sociala området. Sådanakommer att framföras, och en del av dem kommer också att kunna genomföras. Menjag tror att ännu viktigare är att vi får en ökad solidaritet i vardagen, somockså tar sig personliga uttryck, inte bara uttryck i att man på skattsedeln betalarför gemensamma insatser. Jag är rädd för att det slaget av medmänskligsolidaritet har tunnats ut i takt med folkomflyttningen och uppbyggandet av denya stora bostadsområdena. Det är en icke önskad konsekvens av motiveradeåtgärder. Det stora miljonprogrammet behövdes för att motverka bostadsbristen.Men i dess spår följde också försämrade kontakter mellan människorna. Vi vetatt människor kan bo i samma hus utan att tala med varandra och bohelt ensamma utan kontakter i sina bostadsområden. Vi måste helt enkelt få ett nytt sätt att tänka ochhandla, vid sidan av den kommunala och övriga offentliga verksamheten..Det ärinte någonting som kan fatta beslut om. Det måste varje människasjälv fatta beslut om. Det måste diskuteras och genomföras ute ibostadsområdena. Vi kan skapa förutsättningar genom regler förbostadsförvaltningen, genom skatteregler, bidrag osv. Vi kan skapaförutsättningar för att göra förskolan, som jag nämnde , till en levandecentralpunkt i bostadsområdet. Föräldrar som har barn i samma daghem kandärigenom få kontakt med varandra och bli vänner, så att de kanske ocksåutanför daghemmet kan hjälpa varandra. Hem och Skola-verksamheten är ett exempel på hur vi kanersätta de gamla sociala nätverken med nya, genom vilka vi kan utnyttja dentillgång som föräldrarnas engagemang för sina barn är, på ett sätt som kommerhela barngruppen och hela samhället till godo. Jag hoppas på en sådanutveckling, där vi politiker utöver att skapa de formella förutsättningarnaockså kan göra en annan insats, nämligen i opinionsbildningen. Jag hoppas attvi kan enas om den inriktningen och att den kan finnas kvar även närstridsdammet efter valdebatten har lagt sig. Jag yrkar bifall till utskottets förslag på alla punkter. Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 47GÖRAN () replik: Eftersom det här var det sista störreanförande som höll i kammaren, vill jag passa på tillfället atttacka honom för att han har varit en fin debattör och gentlemannamässig i sittuppträdande. Jag skall inte polemisera mot honom - han var ju så otroligtvänlig så här på slutet. talade om solidariteten, och den är mycketviktig. Den är nödvändig om vårt samhälle skall kunna utvecklas på ett hyggligtoch rätt sätt. Man kan ha ohka uppfattningar om barnomsorgen och om det övrigasom utskottet har behandlat, men kvar står att det finns mycket att göra och attdet finns meningsmotsättningar. Det är klart att man kan säga att bosättningslånen går detatt dra in på för att på det sättet spara pengar. Men vi skall komma ihåg då inte bereder dagens ungdom samma möjligheter som har funnitsatt få lån, och det i ett läge då det är sämre än förut på arbetsmarknaden ochsämre över huvud taget för ungdomen. Detta fårräcka som en sista replik till . 48 () replik: borgerligt regerande vet vi attdet ekonomiska läget inte medger utrymme för reformer, men för den skullbehöver vi inte försämra de genomförda reformerna. säger att statsbidraget har ökat, ochvisst har det gjort det, dels på grund av den höga inflation vi har haft, delsdärför att det finns ett riksdagsbeslut om att statsbidragetsuccessivt skulle öka. Men ökningen har inte skett så att det motsvarar deprocenttal som man då räknade med. 1977 var statsbidraget till daghemmen . Den andelenhar sjunkit, så att den uppgick dll , enligt Kommunförbundetsberäkningar. Om man vill ha en fortsatt utbyggnad av daghemmen, skall man juinte försämra statsbidraget till denna verksamhet, där det verkligen finns ettstort behov av utbyggnad. Kommunerna orkar inte med att bygga daghem, om manskär ner statsbidraget dll . med nedskärningen prioriteras statsbidrag tilldelddsförskolor. Deltidsförskolan är ju en verksamhet som kommunerna planeraratt krympa, dels på grund av att sexåringarna blir färre, dels beroende på attdaghemsbyggandet medför att behovet av deltidsförskolor minskar. Jag anser alltså att vårt krav på ett nytt förslag omstatsbidrag, som inte tar med deltidsförskolorna i den här omgången, är väldigtviktigt, framför allt för alla de kommuner som drabbas så kraftigt.Kommunerna i kommer att förlora närmare 300 miljoner. Blandkommunerna i mitt eget län förlorar ca 5 miljoner. Jag kan räkna uppfler kommuner som kommer att förlora massor av pengar. Risken finns att kommunerna inte vill fortsätta att byggaut barnomsorg med daghem och fritidshem, och det är något som angeläget berörsamtliga barn i . Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. 49ANN-CATHRINE () replik: Jag sade att barnomsorgen är ensidigtsubventionerad. Vad vi önskar är att subventionerna fördelas mera rättvist, såatt föräldrarna kan välja den typ av barnomsorg de vill ha. Men självfalletkommer en väldigt stor andel föräldrar att önska daghemsplats. Vi är ju överens om att man måste finna besparingar. Allaområden måste bli föremål för besparingar. Självfallet är hemspråksträningen iförskolan oerhört viktig, men visst finns det utrymme för besparingar därockså, t. ex. genom att bestämmelserna tillämpas mer strikt. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. kommittésom ser över hemspråksundervisningen för förskolan påpekas också att rättentill undervisningen bör klarläggas. Man har alltså uppmärksammat detta. Andravägar kan vara att se till att det finns tvåspråkig personal. Vi anser attkommittén snabbt bör kunna komma fram till hur besparingen skall ske. När det gäller barnmiljörådet, så inrättades det den 1juli 1980 som en central myndighet. Såsom ofta är fallet har verksamheten ochadministrationen svällt ut, och det har medfört ökade kostnader förstatskassan. Det råder ingen tvekan om att det är viktigt att arbeta för en godmiljö för barnen och för barns säkerhet samt att arbeta för ett mänskligtsamhälle. Men vi anser att de uppgifter som barnmiljörådet har lika väl kanombesörjas av inom ramen för de resurser som redan hartillförts myndigheten. 50INGA (vpk) repUk: Jag tyckte också att det var väldigt vackraverser som levererade här på slutet. Men han sade ju en mängddåliga saker i början, och det kan inte tas bort genom att man använder ord sommedmänsklighet och solidaritet mellan människor, som man stryper enviktig verksamhet genom de förslag man lägger fram och de beslut man fattar.Det blir väldigt motsägelsefullt. tyckte att det var bra att man skulleanvända befintliga resurser bättre och gärna få in mera barn på daghemmen inomramen för de resurser som finns - alltså utan att bygga ut daghemmen. Detgäller bara att organisera arbetet bättre! Fler barn på samma antal platsertyckte inte var speciellt dåligt. Men vad som kommer att händaute i kommunerna, när nu slagorden flexibilitet och bättre utnyttjande avresurserna används, är att man planerar större barngrupper. Vi fåröverinskrivningar igen. 20-grupper, som det bara var svårt attfå igenom, får man nu igenom. Det bhr dubbelinskrivningar mellan olika barn sombörjar och slutar. Vi har en låg personaltäthet. Det är direktakvalitetsförsämringar som sker mot bakgrund av de här honnörsorden. sade att föräldrarna skall in mera ibarnomsorgen. Ja, det tycker jag också. Men det kan ju inte vara så attföräldrarna skall gå in och arbeta inom barnomsorgen - ta över personalensuppgifter. Jag skulle vilja fråga: Vilka föräldrar är det som skallgå in i barnomsorgen? Vilka föräldrar har ekonomiska och sociala resurser attgöra det? Vilka föräldrar har fid fill det här, och hur skall det organiseras? Jag är med på detta - jag tycker det är en rikfig tanke -men då får det ske inom föräldraförsäkringens ram, st att man får ersättningför att delta i verksamheten. Annars kommer det inte att kunna ordnas, utan detgår precis lika illa som inom Hem och Skola-arbetet, när man där skall engageraföräldrar i skolkonferenser. Jag konstaterar att inte vill habarnomsorg för barnens egen skull. Det här är ju ingen nyhet, för alla partierutom vpk är överens om att den skall vara konjunkturanpassad, styrd avarbetsmarknadens behov av Men vi tyckeralltså att man skall ha barnomsorg för barnens skull. Följandegäller: Vi har en väldigt lång kö av barn fill barnomsorgen. Det finns 800 000som skulle behöva barnomsorg, och vi har bara en täckning på avförskolebarnen och av skolbarnen. Barnomsorgen är lönsam. Arbetslösheten ärstor och kommer att bh ännu större, om inte resurserna byggs ut på ett heltannat sätt. Ärdet någon rim och reson i det här? Borde man inte stimulera kommunerna till attsatsa på en utbyggnad av barnomsorgen, både den kvantitafiva och denkvalitativa, i stället för att göra som och stoppa både den kvalitadva ochden kvandtativa utbyggnaden? Ekonomisktstöd till barnfamiljer, m. m. 51 () replik: Det är ändå viktigt, även när vi är i debatt, att man håller sig dllverkligheten. Och verkligheten är ju att inom den begränsade ram för utbyggnadav verksamhet, som över huvud taget är samhällsekonomiskt möjlig, kommerbarnomsorgen främst. Det gör att barnomsorgen fakdskt ökar även liksomockså , trots den mycket kärva budgetbehandhngen i kommunerna. Detta ärett uttryck för hur viktig vi anser att barnomsorgen är. När jag talar om bör utnyttja resurserna bättre är det ju därför att utbyggnaden inte ärdllräcklig för att tillgodose alla behov, och därför att vi vill vinnaförståelse för att det måste satsas ökade resurser. Då menar jag inte att manskall ha större barngrupper eller någon schablonmässig överinskrivning. Jagförsökte så tydligt som möjligt beskriva hur jag menar att man skall gå tillväga, nämligen att personalen dllsammans med de berörda föräldrarna,förvaltningarna och politikerna skall gå igenom hur verksamheten är organiseradoch på det sättet försöka åstadkomma ett bättre utnyttjande med bevarande avgod kvalitet. Detta har i praktiken också gjorts, och jag tror att kunskap omdet bör spridas dll andra kommuner. Jagnoterade att , även om hon lämnade sitt förord med tusenreservationer, var för att man skall försöka få in föräldrarna i barnomsorgsverksamheten.Jag har ingen färdig lösning hur det skall gå till men tycker att det ärviktigt att försöka få barnomsorgen att fungera på detta sätt, så att det bliren hjälp i uppbyggandet av ett fungerande socialt nätverk. Det finnsföräldrakooperativa daghem. Jag tror inte att vi kan kopiera dem i denkommunala verksamheten, men vi kan lära oss mycket av dem. Jagtycker att den utveckling av statsbidragen som beskrev -dvs. attden andel av kostnaderna som staten står för har minskat ,därför att vi har haft konstruktionen med ett bidrag per plats - är det bästaargumentet från synpunkt för det nya statsbidragssystemet med ett fastprocenttal. Det är också därför som kommunerna har stött den här uppläggningen.Jag skulle bara än en gång vilja säga-att jag tar fasta på vad , nämligen att man i den här omgången inte vill ha med deltidsgrupperna.Jag tar detta som ett tecken på att hon inser att man i längden omöjligen kanhålla delfidsgrupperna utanför, då man har gått in för Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. Jag hoppas att detta synsätt så snartsom möjligt kommer att slå igenom också i socialdemokratiskt tänkande. De vänliga ord som sade berjag att få återkomma till, om någon ger mig tillfälle till ytterligare enreplik. 52 () replik: Vi är ju inte heller, , emotett procenttal, utan anser att det är mycket bra, om man kan införa ett sådant.Det är också administrativt enkelt. Men man skall inte välja ett så lågt procenttalatt kommunerna förlorar stora summor på det. Det är detta som vi vänder ossemot och därför vill vi att det skall införas ett nytt statsbidragssystem. Deltidsförskolan bör vi ju inte prioritera , då vi intehar så stora resurser. Får vi en gång en mycket bra samhällsekonomi, är detmöjligt att deltidsförskolorna kan tas med. Jag är mycket orolig med anledningav det nya statsbidraget. Det har inte slagit igenom . Vissa kommunerfortsätter att bygga ut daghemmen, men de kommuner som har satt i gång medden ekonomiska långtidsplaneringen har tagit hänsyn till det beslut somriksdagen har fattat. Detta innebär att man skär ned på daghemsutbyggnaden ochsatsar på enbart familjedaghem. Det här är mycket tragiskt för alla barn somstår i kö, eftersom vi vet - och det har ju också sagt tidigare- att daghem är tryggt och pedagogiskt bra för barnen. 53INGA (vpk) replik: säger att vi har en begränsadram. Många utredningar har framhållit att det är lönsamt att bygga bortdaghemsbristen, och det säger ju också den senaste utredningen,, som kom för . Vad säger om det? Då kan man inte användaargumentet att det inte finns pengar fill det här. Dessutom tycker jag attverksamheten är bra, för barnens egen skull. Egenthgen skulle man inte behövata fill sådana här siffror för att bevisa att det faktiskt går att ordna saken. Vi har en kö pä hundratusentals barn. Vi har ett stortdolt behov. Man har räknat ut - jag är inte säker på om det var i den storabarnomsorgsundersökningen eller om uppgifterna kommit fram genom socialforskning - att vi 1985 kommer att ha ett behov av 400 000 platser förförskolebarnen och av lika många platser för skolbarnen. Det finns runt150 000 daghemsplatser och mycket färre frifidshemsplatser. Det är väl ingennyhet för att nedskärningar görs. Dels görs nedskärningar ifråga om de planer som man håller på att göra upp ute i kommunerna, dels är detklart bevisat i en utredning att av det man planerade kommer barahälften att byggas. Det är klart att det är fråga om nedskärningar, och dessa ärdirekta effekter av de beslut som fattats här i , på regeringensinrådan - nämligen att 200-300 milj. kr. skall dras undan ute i kommunerna förbarnomsorgen. Självfallet ger det effekter, tillsammans med de övriganedskärningar som kommunerna tvingas göra. Man är redan nu på en sådan nivå attdet inte tillåts några svackor därunder. Det är inte fråga om en utökning, det är fråga omatt i bästa fall hålla ställningarna. Dethär är en väldigt dålig utveckling för barnomsorgen, för barnen, för personalenoch för föräldrarna. Jag tycker inte att det finns någon rim och reson iresonemanget - man har långa köer, man har utbildad personal och man skullekunna stimulera byggnadsverksamheten. Arbetslösheten kostar ju enorma summor.Om SFL:s beräkningar i fråga om arbetslösheten är riktiga, kommer det här attkosta staten oerhört mycket. En arbetslös kostar staten lika mycket som den lönsom han eller hon skulle ha uppburit. Det finns alltså ingen rim och reson iresonemanget, förutom att ungarna mår dåligt av den här politiken. Ekonomisktstöd tih barnfamiljer, m. m. Anf.54 () replik: Som nämnde övergår jag till annan verksamhet i och medden här debattens slut. Jag skall därför nu försöka ta fasta pådet som vi är ense om. och jag tycks vara ense om att delddsförskolan är en bra verksamhet ochatt det därför, i varje fall på lång sikt, är viktigt att den också får stöd.Dessutom tror jag att man kommer att finna - om man skulle försöka återinföradet gamla statsbidragssystemet, där nu deltidsgrupperna skiljs ut - att detblir väldigt svårt. Ann-CathrineHaglund och jag är ense om att barnmiljörådets uppgifter är vikfiga och att detär av värde att de utförs. Jag skulle här bara vilja fillägga att jag inte troratt det blir billigare att lägga över uppgifterna på . IngaLantz och jag är ense om att daghem är bra för barnen, att de skall vara tillför barnens skull, att daghem dessutom inte är någon ekonomisk belastning utanatt de är lönsamma - om man nu vill använda det ordet. Det jag också skullevilja säga är att förhållandena ekonomiskt sett naturligtvis inte bhr sämre avatt man med bevarad kvalitet, med samma personal och lokaler, kan få in flerbarn. Därmed blir den s. k. lönsamheten ännu bättre. Men jag vill understrykaatt det skall ske med bevarad god kvalitet. Låtmig sedan, herr talman, få tacka inte bara dem som har deltagit i den härdebatten utan också dem som har deltagit i andra familjepolitiska debatter somjag har haft nöjet att vara med om här i kammaren. De har varit mycketsdmulerande. Ett särskilt tack vill jag rikta till socialutskottets ordförandeGöran för ett mycket gott och nära samarbete, som det har varit ettnöje och mycket utvecklande för mig att delta i. Talmannenanmälde att och anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt dll ytterligare repliker. 55 (): De som hitdlls har deltagit i denna debatt har på litet olika sättbeskrivit dagens situadon när det gäller familjepolitiken. Som en kortsammanfattning vill jag påstå att det aldrig någonsin i har utgått ett Ekonomiskt stöd tiU barnfamiljer, m. m. sådantekonomiskt stöd dll barnfamiljerna som det gör. Tanken äratt stöd skall utgå också fortsättningsvis. Familjepolidkens mål är att åstadkomma godaförutsättningar för människor att skapa en familjesituadon där allafamiljemedlemmar får möjlighet att utvecklas efter sina förutsättningar.Familjens situation har förändrats under de senaste årdondena.Flergenerationsboendet under det gamla bondesamhällets tid erbjöd mångafördelar. Den äldsta generationens kunskaper kom till nytta förmellangenerationens arbetsuppgifter. Barntillsynen löstes också ofta genom denäldre generationens medverkan. Barnen kunde i denna samhällstyp leva nära denerfarenhet de äldre delade med sig av och det arbete föräldrarna deltog i.Naturligtvis innebar denna boendeform även problem. Reladoner människoremellan löper inte frikdons-fritt. Familjen bestod ofta av far,mor och två eller tre barn. Boendet var skilt från arbetsplatserna. Kontakternamed far- och morföräldrar skedde sporadiskt. Bostadsområdena växte upp irasande takt. Närhet till natur och anhöriga fanns ej. Isolering var oftafallet. Inte minst folkomflyftningen bidrog dll den rodösheten. Kvinnorsinträde i arbetslivet blev allt tydligare. Barnomsorgen fungerade inte bra. Hur ser då situadonen för dagens familj ut? Kvinnorförvärvsarbetar i allt större utsträckning. Utbildning fill ett yrkemedför helt naturligt att man ser det som väsentligt att man också får arbetainom yrket. Familjebildandet består i allt högre grad av samboende.Kvinnans ålder när det första barnet föds är relativt hög, eller mer.Samboendet bryts allt oftare. Likaså upplöses äktenskapen allt oftare. Få barnföds i vårt land. SCB har i en stor undersökning frågat 5 000 kvinnor omskälet till att de väljer att föda barn eller avstår från att föda barn. Hela95 % av kvinnorna instämde i påståendet att barn är en av meningarna i livet.Hela 97 % av de yngsta kvinnorna, de i åldern , hade barn eller svaradeatt de troligen kommer att skaffa sig barn. Kvinnor planerar för tvåbarn. Kvinnor med ett barn är betydligt mer positiva till att skaffaytterligare barn än kvinnor som har två eller tre barn. Det är "meralagom" med två barn, ansåg många. Att skaffa barn är trots allt inte baraen angelägenhet för kvinnor. Därför följer SCB också upp dennaintervjuundersökning med en hknande riktad till männen. I centermotion 1981/82:1587 framförs krav på en analys avorsakerna till de låga födelsetalen samt förslag på åtgärderför att vi skall komma fill rätta med situafionen. håller SCB på attsammanställa sitt undersökningsmaterial och drar då även slutsatser grundade påde uppgifter som man samlat in. Detta material kommer att tillställasregeringen, så att den kan vidta nödvändiga åtgärder. Med detta anser vi attvåra krav i motionen har fillgodosetts. Barnens miljö - vår samhällsmiljö - är ibland barnfiendig.Moderata riksdagsmän kräver i en motion att barnmiljörådet skall läggas ner.Man ser det som en besparingsåtgärd. Att skulle ta över barnmiljörå- dets uppgifter innebär välatt det även där krävs personal som sköter dessa uppgifter. Det medför på siktingen besparing. Vi anser att det enda organ som detaljerat ser till barnensmiljö och förebygger olycksfall m. m. har en stor uppgift att fylla. Det kaninte vara en besparing att ta bort det organ som har till uppgift att försvaraoch bevaka barnens miljö. Vuxnas miljö bevakas ju noggrant. Barnmiljörådetverkar för en samordning av samhällets förebyggande insatser inombarnsäkerhetsområdet.