prot · G50992 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:92 1 §Föredrogs och hänvisades Propositionerna 1981/82:99 till näringsutskottet /82:102 till försvarsutskottet /82:111 till kulturutskottet /82:115 och 117 till näringsutskottet 1981/82:118 Bil. 3 mom. 1 och 3 i hemställan tillarbetsmarknadsutskottet mom. 2 i hemställan till socialutskottet iövrigt till näringsutskotlet /82:122 till jordbruksutskottet /82:145Bil. iövrigt till socialutskottet /82:148 Bil. 2 §Föredrogs och hänvisades Förslag 1981/82:16 tillkuhurutskottet 3 §Föredrogs men bordlades åter betänkande 1981/82:22 betänkanden /82:14 och 15 CivilutskoUets betänkanden /82:14 och 15 Föredrogs finansutskottels betänkande 1981/82:20 omriktlinjer för den ekonomiska politiken och för budgetregleringen samt om denkommunala ekonomin m. m. 1981/82:100). Ifråga om detta betänkande hålles gemensam överläggning för samtliga punkter.Under den gemensamma överläggningen fär yrkanden framställas beträffandesamtliga punkter i betänkandet. 2 (): I denallmänpolitiska debatten beklagade sig över vadhan kallade blockpolitiken. "Detär en orimlighet att styra i strid med halva folket", sade han. Det är orimligt. Men vilka partier är det som vill försöka sigpå detta tvivelaktiga konststycke? Denfrågan kan enklast besvaras med ett par citat. I det socialdemokratiska s. k.krisprogrammet påstås det att socialdemokraterna har "det enda genomtänktaprogram som finns för hur kan föras ur den ekonomiska krisen". Imoderaternas partimotion kan man läsa att det är mellan "två vägar valetstår", dvs. Bådadessa storståtliga uttalanden innebär i praktisk politik att den ena halvan avsvenska folket skall försöka sätta sig på den andra halvan. Man skall intelyssna - i vart fall inte på andra än den "egna rörelsen". Genomatt elda den ena intressegruppen mot den andra vill man vinna den femtioförstaprocenten av väljarkåren - och helst litet mer. Sedan behöver man intediskutera. Då räcker det med att votera. Ensådan konfrontationspolitik och missnöjespolitik kan aldrig, vare sig den ärblå eller röd till färgen, hjälpa oss ur våra ekonomiska svårigheler. En nypåminnelse om denna ofta ganska bortglömda sanning är den nya version avlångtidsutredningen som publicerades sa sent som i gär. Den kommer attdebatteras i samband med behandlingen av kompletteringspropositionen, ochvarken jag eller någon annan här i kammaren har haft tillfälle alt i detaljstudera den. Men en sak är säker: Den svåra väg till ekonomisk balans som vibåde kan och måste följa kräver ett stort mått av samspel och samarbetsförmåga.Parter och partier måste tillsammans försöka lösa problemen på ett konstruktivtsätt. Dethjälper inte att socialdemokraterna på etl allmänt plan är ganska ense med ossandra om nödvändigheten av en industriell lillväxt, så länge de inte lyckasbefria sig från den socialistiska frestelsen att framlägga mycket långtgåendeförslag när det gäller löntagarfonder. Och det hjälper inte hur många miljarderi besparingar som än bjuder över regeringen, om dessa besparingarinnebär en sådan allmän konfrontationspohlik som vi har sett etl stort antalexempel på sedan bytte kurs och bröt upp från trepartiregeringen. Dendebatt vi nu skall ha kommer med nödvändighet alt handla om frågor där skarpameningsmotsättningar redan har uppstått. Dessa skilda meningar redovisas iutskottsbetänkandet, och på dessa punkter kommer det att bli votering. M[en närvi har debatterat och voterat färdigt skall vi komma ihåg attden allmänna strävan måste vara att försöka lösa upp motsättningarna ochåsiadkomma det samförstånd som är helt nödvändigt för atl vi skall kunna kommatill rälta med våra ekonomiska problem. Det betänkande frän finansutskottet som vi nu behandlartycker jag visar att regeringspartierna vill ha samförstånd hellre änkonfrontation. När det gäller riktlinjerna för den ekonomiska politikenutom marginalskattereformen har , och moderaternasföreträdare i utskottet bildat majoritet. I fråga om budgelregleringen och kommunernas ekonomi kundeen sådan enighet dock inte uppnås. På dessa två avsnitt svarar alltsåsocialdemokraterna för utskottets majoritetstext. Mittenpartierna har i bådafallen reserverat sig för bifall lill propositionen, och moderalerna påmotsvarande säll för bifall till sin partimolion. Bakom utskottets yrkande om avslag pä förslagtill rikllinjer för skattepolitiken står utskottets socialdemokrater,centerpartister och folkpartister. Den gemensamma motiveringen bygger pä de trepartiernas skafteuppgörelse . Vad socialdemokraterna därutöver anfört om skattepolitikeni övrigt har miltenpartiernas företrädare tagit avstånd ifrån i reservation 3. Vad gäller den kommunala ekonomin kunde vi vid dediskussioner som fördes under utskottsbehandlingen konstatera att samstämmighetförelåg mellan regeringspartierna och moderata samlingspartiet i eltbetydelsefullt avseende. Vi vill begränsa kommunernas finansiella utrymme genomen definitiv överföring till statskassan, enligt regeringsförslaget med drygt 3miljarder och enligl förslag med ca 3,7 miljarder. Socialdemokraterna däremot vill endast tillfälligtbegränsa kommunernas resurser genom atl avsätta ca 3,3 miljarder iskatteregleringskonton i . Regeringen skall senare bestämma närkommunerna skall få tillbaka pengarna. Det förslaget innebär alltså atlbudgetunderskottet för staten ökar med 3 miljarder räknat på helt år iförhållande till regeringens förslag. Tyvärr kunde vi från mittenpartiernas sida i utskoltelinte nä en uppgörelse med om en gemensam modell för indragning tillstatskassan av pengarna från kommuner och landsting. Men sedan utskottetjusterat sitt betänkande har fortsatta diskussioner ägt rummellan mittenpartierna och moderata samlingspartiet. Dessa överläggningar harlett fram till en överenskommelse, som i korthet innebär följande: De tre partierna föreslår att ett belopp om ca 3,5miljarder är 1983 skall dras in från kommuner och landsting. Detta skall skegenom att skatteunderlaget från juridiska personer minskar till förkommuner och O % för landsting samt genom att återstående skatteunderlag försåväl kommuner som landsting minskas . Särskild kompensation om 300milj. kommer att utgå till de kommuner och landsting som drabbas särskilthårt av åtgärderna. Med anledning av denna överenskommelse föreslårcenterpartiet, och moderata samlingspartiet att punkten B 2 ifinansutskottets betänkande, vilken gällerden kommunala sektorn, återremitteras till finansutskottet för förnyadbehandling. Regeringens ekonomiska politik innebär en kombination av offensivaåtgärder för att stärka den utlandskonkurrerande sektorn samt stimulera tillåterhållsamhet med offentliga utgifter och privat konsumtion. Vi måste bådearbeta och spara oss ur krisen, står det i regeringens finansplan. Jaghar noterat att ungefär samma formuleringar finns i socialdemokra ternas krisprogram: " vi skall arbeta oss ur krisen", men för altdetta "skall kunnagenomföras måste vi spara". Därsägs också att det är olyckligt att frågan "om vi ska spara oss ur kriseneller arbeta oss ur den" kommit att slagordsmässigt ställas mot varandra.Detta vill jag gärna instämma i. Samtligademokratiska partier i det här landet torde ha klart för sig att vi måsteanvända båda dessa metoder - arbeta och spara - för att la oss ur krisen. Ochdå kan man fråga sig vad det är för mening med den hårt polariserade debatt somnu förs från oppositionspartiernas sida. Socialdemokraternatalar om en för.hård åtstramning och om social nedrustning och beskyllerregeringspartierna för svångsremspolilik. De påstår att vi sparar för mycket,men klagar de över etl för stort budgetunderskott, utan att tala omhur detta skall kunna sänkas. Socialdemokraternavill pä helår spara 2,5 miljarder mindre än regeringen. De vill öka utgifternamed 3,9 miljarder. Beträffande den kommunala ekonomin försämrar deras förslag,som jag sade, budgeten med 3 miljarder, räknat på helt år. Trotsalt ni socialdemokrater, - jag vänder mig till Kjell-OlofFeldt, eftersom han är socialdemokraternas främste företrädare i utskottet -ökar inkomsterna med 4,7 miljarder, huvudsakligen genom alt höja momsen, gerera förslag en sammanlagd försämring av budgeten på 4,5 miljarder, räknat pähelt är. För nästa budgetär blir försämringen omkring 1,8 miljarder. Sammanlagetinnebär socialdemokraternas förslag att de låter den offentliga sektornfortsätta att svälla, som de genom höjda skatter drar in köpkraftfrån svenska folket. Socialdemokraternatycks ha för sig att varje regering som socialdemokraterna inte ingår i måstevara en orättvis regering som försöker vidga inkomstklyftorna. Det märks även idet betänkande som vi nu har framför oss. Där påstås att de socialdemokratiskaförslagen skulle ha "en helt annan" fördelningspolitisk profil. Mendet är ju fel att påstå att t. ex. sjukförsäkringsreformen "slår mot desjuka", som det ibland heter i den mest vildsinta propagandan. Verkhghetenär ju att de som drabbas av långvarig och svär sjukdom får del av etthögkostnadsskydd. Vad det i själva verket handlar om är att det stora flertaletmänniskor, som är sjuka några fä dagar under etl är, får ett något minskatkonsumtionsutrymme. Del socialdemokratiska alternativet innebär attåtstramningen i stället skall åstadkommas genom en höjning av mervärdeskatten.Men ingen kan väl gärna påstå att en höjning av mervärdeskatten skulleinnebära någon högre grad av social rättvisa. Vi har hört många upphetsadestridstjut om karensdagarna, f. ö. en reform som jag ändå tror har en ganskagod förankring ute bland flertalet svenska medborgare. Nulycks det på vissa håll pågå något slags debatt om en politisk strejk för attsioppa sjukpenningsförslaget. Det blir i så fall en strejk mot vårtdemokratiska system, mot den representativa demokratin, en protest mot ettsystem som innebär att landets politik skall bestämmas genom allmänna val ochinte på fackliga möten. Delfinns också anledning att fråga om strejkivrarna upplyser folk om attalternativet till karensdagarna är en momshöjning, som kostar de svenskahushållen dubbelt så mycket som karensdagarna. ,å andra sidan, anser att vi sparar för Ulet, och i sin partimotion vill de habesparingar på ytterligare 5,5 miljarder. Men de har varit försiktiga nog attinte tala om vilken modell som skall användas, t. ex. för alt spara 1,5miljarder mer än regeringen på ökad självrisk i sjukförsäkringen. Jag tyckernog, , att ni bör tala om detta sä snart som möjligt. Skall detbli , eller skall ersättningen dras ned från ellerännu mer? Inteheller vill tala om vad de verkliga effekterna blir av ytterligarebesparingar på 2 miljarder inom bostadssektorn. Om förslagen genomförs kommerboendekostnaden - detta innebär inte i och för sig att hyrorna kommer att stigaomedelbart, men blir det så - att öka rhed . för envanlig trerumslägenhet, om huset är byggt . Detta är bara ettexempel. Villorna går däremot på den här punkten helt fria från konsekvensernaav de moderata besparingsförslagen. Vadslufligen gäller tredje relativt stora besparingspost, 800miljoner när det gäller biståndet till fattiga länder, tycker jag att den visarhur mycket trist missnöjespolitik som finns i besparingspaket.Sverige skulle som en av världens rikaste nationer inte ha råd att lämna avvär totala produktion till svältande och lidande människor. Jag tycker att detär höjden av cynism alt hänvisa till genomsnittssiffran för de rika länderna,0,. Varför nämner inte ;s siffra, som är , ellerSovjets vägran att över huvud taget redovisa några siffror för sitt bistånd -siffror som är oerhört låga? Då skulle ju vår generositet framträda som ännumer lysande. Detär ingen större konst att gå ut som egoismens härolder och påstå att vårautlandslån går till u-hjälp, om man verkligen tycker att biståndet är minstangeläget. Men varför nämner man inte t. ex. att svenska folket har råd attspendera 10,5 miljarder på alkoholdrycker och 5,8 miljarder pä tobaksvaror? Sammanfattningsvis vill jag säga om besparingsförslag attkänslan för rättvisa i allmänhet är svagt utvecklad. När det gäller u-hjälpenfinns den inte alls. Del är pä fyra områden somvi har allvarlig obalans i vår ekonomi. första gäller våra affärermed utlandet. Vi måste köpa mindre och sälja mer. Vår konkurrensförmåga bådehär hemma och i utlandet måste stärkas i förhållande till det som produceras iandra länder. Devalveringen och skatterefoimen är åtgärder i detta syfte. Marginalskattesänkningenstimulerar arbetsviljan och företagsamhet. Mittenpartiernas uppgörelse medsocialdemokraterna ger garanlier för att den verkligen blir genomförd. Energipolitiken,där i stort sett enighet nu råder mellan regeringspartierna ochsocialdemokratin, minskar vårt oljeberoende och innebär investeringar i nyaenergikällor. blir detta av stor betydelse för vår bytesbalans. Detökar ocksä den produktiva sysselsättningen. Föratt få en bättre fungerande kapitalmarknad har vi stimulerat aktiesparandet ochdärmed ökat tillgången på riskvilligt kapital. Dessa åtgärder harsocialdemokraterna ganska envist motsatt sig. Desocialdemokratiska förslagen för att få fart på industriproduktionen ärtämligen kortfattat och diffust beskrivna. Enuppgång av industriproduktionen måste få leda till en förbättring av industrinsvinstläge, säger man i den socialdemokratiska partimotionen. Det är bra attsocialdemokraterna äntligen kommit fram till den insikten. måste dettotala sparandet i landet öka genom att konsumtionen hålls tillbaka, säger manvidare. Det kan jag också instämma i. Det är ju en av huvudteserna iregeringens strategi för den ekonomiska politiken. Mensedan blir argumenteringen mer svårbegriplig. Jag citerar; "Skall dennainrikting av politiken kunna få ett tillräckUgt brett stöd, måste samhälletsfördelningspolitik utformas så, att vinstökningen inte ytterligare förstärkerkoncentrationen av privat makt och förmögenhet och att uppoffringarna för ökatsparande fördelas efter medborgarnas förmåga att bära dem." Detta ärönskemål som inte alls står i strid med den ekonomiska politik som regeringenstår för. Debattengäller alltså inte hur målet skall formuleras. Den gäller de metoder vi skall använda för att nå de mål som vi i stort sett är ense om. Detär här som de socialdemokratiska rekommendationerna på en väsentlig punkt blir helt obegripliga. I direkt anslutning till det jag citerade skriver socialdemokraternas följande; "En viktig förutsättning för återhämtnings politiken är därför att löntagarfonder införs ". Härfinns märkliga luckor i tankegången. Först säger man att industrins vinstlägeskall förbättras och att konsumtionen skall dämpas. De uppoffringar som krävs,för detta och som vi alla är medvetna om kommer att accepteras endast underförutsättning att den sista - eller senaste - modellen av socialdemokratiskalöntagarfonder införs. Mendessa fonder kommer ju antingen att försämra industrins vinstläge ochkonkurrensförmåga eller också att suga upp de möjligheter som finns förlöneökningar. Den enskilde löntagarens ekonomiska situation förbättras inte meden enda krona. Socialdemokraternas starkafixering till löntagarfonder som något slags huvudmodellför framtida kapitalbildning ser jag som ell allvarligt hot mot vår ekonomiskatillväxt. Atl ägande och makt över medelstora och slörreföretag pä nägra år skulle överföras till 24 i huvudsak politiskt valdafondstyrelser hör enligt min mening till de mest säregna ekonomiska hugskottsom dykt upp i delta land jag kan överblicka. Invesieringarna skulle alltså i framliden bestämmasgeografiskt och inte affärsmässigt. Risken skulle öka alt ständigt nya pengarpumpas in i nedläggningshotade förelag, även i lägen dä lönsamhet inle kanuppnås inom rimlig tid. Atl kalla denna anordning för löniagarfonder är nog detrhärkligaste av allt. Löntagarens ekonomiska utrymme minskar i stället för attöka. Några raka rör till deras plånböcker blir det sannerligen inte fråga om.Inte heller ökas inflytandet på den egna arbetsplatsen. Den allvarligaste bland alla obesvarade frågor kringlöntagarfonderna gäller, tycker jag, löntagarnas möjligheter atl som hittillsförhandla om sina villkor på arbetsplatserna. Att förhandla med pamparna i detegna facket torde bli en ganska otacksam uppgift. Det socialdemokratiska fondförslagets utformning får viinte vela särskilt mycket om före valet. Men vi vet tillräckligt omhuvudprinciperna för att inse att systemet inte tillgodoser kraven på en välfungerande kapitalmarknad. Det enda som är riktigt angeläget medlöntagarfonderna är atl de inte införs. En viktig mätare på hur den svenska indusirinskonkurrensförmåga utvecklas är handelsbalansen. Enligt beräkningarna ifinansplanen skulle del kraftiga underskottet på 11 miljarder motsvarasav ett underskott på endast 0,5 miljarder . blev dock importenunder betydligt större än beräknat, beroende bl. a. pä denstränga vintern och ökad oljeimport. har därför beräknat attunderskottet i handelsbalansen kan bli 1,5 miljarder större än vad som anges ifinansplanen. Men trots detta kan vi, om vi jämför de tvä ,räkna med atl vår handelsbalans förbättrades med ca 9 miljarder. Vi måste ändå komma ihåg att denna förbättring inteinnebär att våra bekymmer för bristande balans i våra utrikesaffärer är borta.Del totala underskottet inberäknat tjänster beräknas bli 15,5miljarder, och det är en alarmerande siffra, även om den är lägre än under denärmast föregående åren. Finansplanens prognos är attbytesbalansunderskottet kommer att bli omkring 13,5 miljarder. Av största vikt för utvecklingen av vår bytesbalans påsikt är att inte proteklionismen ytterligare får breda ut sig. Att somett litet exportberoende land skulle kunna ersätta bristande konkurrenskraftmed handelshinder är en farlig föreställning. Vi måste komma ihåg att flertaletländer som vi handlar med dras dels med underskott i bytesbalansen, dels med enmyckel högre arbetslöshet än den vi har i . Vi måste räkna med atlhandelshinder från svensk sida får ett mycket hårdhänt bemötande från de ländervi handlar med. Därför måste vi värna om frihandeln som huvudprincip i vårtinternationella umgänge. Det är beklagligt atl socialdemokraterna i sina motionerlåter tankar på prolektionism fä ett allt större uirymme. Det gar inte altexportera arbetslösheten lill andra länder. Flertalet av våra handelspartnerhar redan en flerdubbel arbetslöshet jämförd med . Och mänga av dem haren betydligt lägre standard och dåliga eller i en del fall t. o. m. ingasociala välfärdsanordningar. Därför är det nästan fråga om attsocialdemokraterna försöker sig pä samma sak som i sina attackermot biståndet. I stället för alt tala om för svenska folket vad som behövergöras förespeglar man medborgarna att svårigheterna skulle kunna skjutas överpå dem som har det ojämförligt sämre. Den andra svåra obalansen i vår ekonomi har vi i statensbudget. För det här budgetåret beräknas underskottet bli 78 miljarder och förnästa budgetår 82,5 miljarder. Regeringens besparingsförslag ger för helår enutgiftsminskning på drygt 13 miljarder, inkl. vad som beslutades . Förnästa budgetår blir effekten ca 9,5 miljarder. Här för socialdemokraterna ett konjunkturpolitisktresonemang vid fel tillfälle. Man motsätter sig besparingarna inom denoffentliga sektorn med hänvisning till den lågkonjunktur vi befinner oss i. Manväntar på den ekonomiska tillväxt som följer av en konjunkturuppgång. Det är naturligtvis riktigt all tillväxten i den svenskaekonomin är avgörande för vår standard och för vår sociala trygghet.Men om själva förutsättningen för tillväxten är att vär utlandskonkurrerandesektor stärks, då kan vi inte vänta med alt tillföra denna sektor de resursersom behövs, och det gäller för både kapital och arbetskraft. Detta förutsätterovillkorhgen att den offentliga konsumtionen hålls tillbaka. I annat fall ökarbudgetunderskottet yllerligare. Därför måste vi spara . Annars ökar statensskulder, utlandsupplåning och räntebörda. Underskottets allvarliga konsekvenserblir då ännu allvarligare; ökad inflationsrisk, trängsel pä lånemarknaden ochhögt ränteläge. Därför är det socialdemokratiska förslaget till budgetregleringganska misslyckat. Det skulle öka budgetunderskottet med 4,5 miljarder, räknatpä helt år, och med närmare 2 miljarder för nästa budgetår. Eftersom jag i början av mitt anförande föreslogåterremiss till utskottet vad gäller punkien B 2, om kommunernas ekonomi, harjag ingen anledning atl närmare gä in på det avsnittet i vårt betänkande. RolfRämgård kommer senare i debatten att föra regeringspartiernas talan vad gällerden kommunala ekonomin. Vpk har i yrkandet i sin partimotion föreslagit en ökningav statsutgifterna med drygt 14 miljarder och en inkomstförstärkning med 9,7miljarder. Deras förslag innebär alltså en ökning av budgetunderskottet medomkring 4,5 miljarder. Ett enhälligt utskott har avstyrkt de rikllinjer för denekonomiska pohtiken som föreslås i vpk:s partimotion. Jag vill sluta mitt anförande med att tillmoderala samlingspartiiet ställa de direkta frågor som har varit föremål för sämycket spekulerande under de som har gått sedan finansutskottetjusterade sitt betänkande. Även om vi nu har kommit överens om en återremiss vad gällerkommunernas ekonomi, så är de här frågorna fortfarande aktuella vad gällerriktlinjerna för budgetpolitiken i stort. Erthuvudintresse, , är ju ulgiflsnedskärhingar. Kommer ni här ikammaren, liksom ni gjorde i utskottet, atl hjälpa fram en socialdemokratiskbudgetpolitik? Den innebär ju ett nej till 1,5 miljarder av regeringensbesparingsförslag, och den innebär utgiftsökningar med 3 miljarder. Skillnadengentemot regeringsförslaget är nära 4,5 miljarder. Ni själva, ,vill spara 5,5 miljarder mer än regeringen. Skillnaden mellan er ochsocialdemokraterna är - om vi håller oss lill statens utgifter -10-11 miljarderför nästa budgetår. Tar vi hänsyn också till övriga faktorer är skillnaden ibudgetutfall 7 miljarder. Hur motiverar ni, , att moderalerna -vilkel har sagts - lägger ned sina röster i huvudvoteringen och därmed hjälperfram en sådan budgelpolitik hellre än att stödja regeringens förslag, somligger betydligt närmare ert eget? Ert agerande ter sig ännu konstigare därföratt ni i er partimotion har lovat att stödja samlliga regeringensbesparingsförslag utom en post pä 300 miljoner lill försvaret. Fårvi inte som vi vill, skall vi nog se till att det blir sä tokigt som möjligt.Det tycks ha blivit en ledande princip för moderata samlingspartiet när detgäller att hantera den här frågan. Det är en helt ny och dess bättre tidigareokänd princip i vårt parlamentariska liv. Den är ny, men jag hoppas attmoderaternas nye partiledare inte tillåter den atl bli gammal. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan på samtliga punkter underavsnitt A. Beträffandemotiveringen för hemställan under punkten 2 vad gäller riktlinjerna förskattepolitiken i detta avsnitt yrkar jag bifall till reservation nr 3. Underavsnitt B 1. Budgetförslaget, punkten 1, yrkar jag bifall till reservation nr6. Vadgäller avsnitt B 2. Den kommunala sektorn, punkten 2, yrkar jag som tidigarenämnts återremiss till utskottet. Underavsnitt B 3. Särskilda frågor, punkten 3, yrkar jag bifall till utskottetshemslällan. 3 (); ordförande inledde sitt anförande med en vädjan omsamförstånd. Han vädjade om ett uppbrott från blockpolitiken. Ja, det är sådags, , att stå i talarstol och göra dessa vädjanden! diskussioner har och sökt en endasamtalspartner - . Man har inte gjort ett enda försök till kontaktmed socialdemokraterna. Man klev alltså in, hell frivilligt, i högerburen, ochdå slår dörren raskt igen. Det borde och hans kamrater i mitten halärt sig vid det här laget. Ett råd: Sluta upp med talet om samförstånd! När nii praktiken sluter upp bakom konfrontationspolitik blir det baratom retorik. Detekonomiska tillståndet i är eländigt. Budgetpropositionen reste fleraproblem än den löste. Den redovisade en ulomordentiigt dyster framtidmed fortsatt induslriell försvagning, stora underskott och hög arbetslöshet.Den skapade dessutom nya hol genom en hård konfrontations-politik mot landetslöntagare parad med fortsatt släpphänthel gentemot spekulations- ochmygelekonomi. som gått har lägetförvärrats.