prot · G50950 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag vill också peka på möjligheten tillgeografisk spridning av utbildningsplatserna och på att intagning kan ske vidolika tidpunkter . Jag vill också till slut anmäla att jag erfarit attskolöverstyrelsen förbereder en skrivelse med olika förslag som syftar till bl.a. en effektivare yrkesutbildning. Förslagen kommer att beredas inomregeringskansliet. 85STEN (); Jag ber att få tacka statsrådet försvaret på min interpellation. Det är otvivelaktigt på det sättet att genomförandet avungdomspropositionens förslag har försvårats av bl. a. politiska skäl. Det ärju ingen hemlighet att man från socialdemokratiskt håll och visst fackligt hållhar ställt sig skeptisk till förslaget som sådant. Jag har i interpellationen påpekat vilka problem somuppstått beträffande introduktionsutbildningen. De är främst hänförliga tillhantverksbetonade yrken, men kan också gälla inom industrin. Från skilda hållhar, sedan beslutet fattades av , rapporterats fall därfackorganisationer har satt sig på tvären. Även när det gäller att åstadkommaolika former av provanställningar har facket satt käppar i hjulet. Men bakomfackens agerande kan man skymta socialdemokratiska politiker som försökermotarbeta den borgerliga riksdagsmajoritetens beslut. Inom exempelvis frisöryrket finns en särskildlärlingsutbildning som omfattar . Med hänvisning till detta harFrisöranställdas förbund motsatt sig att det ordnas med yrkesintroduktion påvissa arbetsplatser. I ett fall, och det gäller min egen valkrets, har enfrisörmästare - som i god tro antagit sökande som anvisats av myndigheterna -krävts på skadestånd på . Exemplet gäller två kvinnliga elever sombörjade sin utbildning . lämnade arbetsgivarenmeddelande till fackorganisationen om det nya anställningsförhållandet. Förstden meddelade man att man ville återkomma med förhandlingar frånfackets sida i frågan, men det dröjde hela , innan man tog denkontakten och angav sina skadeståndskrav. har frisörmästaren lyckatsförhandla ned skadeståndet till . Och det håller han nu på att betalaav, med . ; annars går företaget omkull. Sedermera harkommunen tagit upp frågan om att svara för skadeståndskostnaderna. eftersom man ansåg attdetta var ren gymnasieutbildning - och inte något anställningsförhållande.Under behandlingen i skolstyrelsen uppstod politisk strid. Och naturligtvis vardet socialdemokraterna som protesterade. Liknande exempel rapporteras frånandra kommuner. Även där har kommunerna förklarat sig beredda att bestridakostnaderna sedan resp. företagare har förlorat tvisten medfackorganisafionerna. Iett annat fall har ett företag tvingats - också efter ett utslag iarbetsdomstolen - betala ut full lön åt en skolpliktig elev som hade s. k.anpassad studiegång. Somjag påpekar i min interpellation har allt det här skapat en negativ publicitetkring en utbildningsform som från många synpunkter är värd all uppmuntran.Företagarna blir naturligtvis återhållsamma med att ställa utbildningsplatserfill förfogande. Företagarna väljer det säkra före det osäkra, och i det härfallet blir det att avstå från att ta emot elever. Frisörmästaren som jagtidigare berättat om säger så här i en kommentar: "Aldrigmer vågar jag ta en risk som denna. Och jag lär nog inte vara ensam blandsmåföretagarna om den inställningen, när facket agerar så här." Alltså;En god sak skadas - och det går ut över en grupp ungdomar som så väl behöverintroduktion och praktik i arbetslivet. Detär både felaktigt och orimligt att företag och kommuner skall tvingas betaladryga skadestånd därför att fackorganisationerna - förmodligen av politiskaskäl - satt sig på tvären. , som ju uppmärksammat det här förhållandet genom att förbundetföljt utvecklingen sedan riksdagsbeslutet, har skrivit till regeringen.Förbundet anför i brevet, daterat , bl. a. följande: "Detär uppenbart att detta påtagligt försämrar möjligheterna att på arbetsplatserplacera elever som skall fullgöra anpassad studiegång i grundskola. Sammagäller yrkesintroduktion på det gymnasiala stadiet. Även beträffandepraktikinslag i vissa linjer inom gymnasieskolan kan problem uppkomma. Oklarhetbeträffande ansvarsfördelningen, såväl arbetsrättsligt somska-deståndsrättsligt, mellan skola och arbetsplats är särskilt besvärande i ensituation där ungdomsarbetslösheten utgör ett mycket allvarligt problem.Fattade riksdagsbeslut innebär att stora krav riktas mot kommunerna i egenskapav huvudmän för skolan beträffande medverkan i lösandet av ungdomenssysselsättningsproblem. Kommunförbundetvill därför fästa regeringens uppmärksamhet på behovet av att sådana åtgärdervidtas som ger faktiska möjligheter att placera skolelever på arbetsplatser iden utsträckning och under de förutsättningar som följer av de skolpolitiskabesluten." Dethar krävts från allt fler håll att regeringen skall ta konkreta initiativ tillatt underlätta att utbildningen kan ordnas enligt intentioner. Detfinns, som sagt, ett riksdagsbeslut som man kan luta sig emot. regeringen som skall regera - inte facket! Om regeringenfortsätter att tveka, blir det synd om många ungdomar - i synnerhet undervinterhalvåret. Det är naturligtvis positivt att - som framhålls iinterpellationssvaret -arbetsmarknadsministern har för avsikt att ta initiativtill överläggningar i frågan med arbetsmarknadens parter. Jag tycker emellertidatt det är angeläget att skolministern, som ansvarigt statsråd förungdomspropositionens genomförande, själv bör uttrycka en klar och entydiguppfattning i frågan. Jag vill erinra om att moderata samlingspartiet i sittför sedan presenterade handlingsprogram mot ungdomsarbetslöshetenefterlyste initiativ från främst skolministern. Vad som händer beträffande yrkesintroduktionen bör göradet än mer angeläget för just skolministern att sätta sig ned medberörda parter för att undanröja de hinder som föreligger för ungdomenatt få chansen till yrkesintroduktion. Får jag därför fråga skolministern, om statsrådet kantänka sig den möjligheten att förvissa sig om att det går att genomöverenskommelser med berörda parter undanröja de hinder som ligger i vägen föryrkesintroduktionen. Om det visar sig att denna väg inte inom rimlig tid ärframkomlig, är statsrådet då villig att initiera lämpligalagstiftningsåtgärder? Jag har i min interpellation även tagit uppfrågan om åtgärder i ett längre perspektiv för en effektivare yrkesutbildning.Jag har också begärt skolministerns syn på de förslag om en förbättradlärlingsutbildning som SHIO - hantverks- och industriorganisation -och industriverket har fört fram. Skolministern nöjer sig med att hänvisa tillgymnasieutredningen och till att kan väntas komma med vissaförslag. I övrigt är det ett mycket allmänt hållet och opreciserat svar. Inom flera sektorer av näringslivet har 1970-taletkännetecknats av en begränsad tillgång på utbildad arbetskraft. Inte minstgäller detta livsmedelsindustrin, där bristen på yrkesutbildad arbetskraftvarit mycket påtaglig och av många företag angetts som det väsentligastehindret för en ökning av produktionsvolymen, liksom för en angelägen breddningav förädlingsverksamheten. En svag och otillräcklig ungdomsrekrytering haraccentuerat bristen på yrkesutbildad arbetskraft och en ogynnsamåldersfördelning inom vissa arbetstagarkategorier. Den ogynnsammaåldersstrukturen är också vanlig i många hantverksyrken. Även påarbetsledarsidan gör sig detta förhållande gällande. Tillgänglig åldersstafistik visar t. ex. att avproduktionspersonalen i bageri- och konditoribranschen, kvarnindustrin ochfiskkonservindustrin är eller äldre. Att utbilda lärlingar i företagen är förvisso ingen nyföreteelse. Tvärtom har det systemet att bereda ungdomar arbete och samtidigtklara rekryteringen till vissa yrken och branscher mycket gamla tradifioner,inte minst inom hantverksyrkena. Men efter hand har lärlingssystemet ändratkaraktär 16 protokoll 1981/82:48-50 -och detav olika skäl. Gamla genuina hantverksyrken har trängts tillbaka avmassproducerande enheter. Yrkesutbildningen i samhällets regi har utvecklatsoch differentierats. Och har nya lagar inom arbetsrätten, bl. a.den s. k. trygghetslagstiftningen, de facto utgjort en viss broms när detgäller nyrekrytering och internutbildning av ungdomar. Visst är det en del yrken som har det direktalärlingssystemet kvar. Och industrin har i många fall egen ungdomsutbildning iform av verkstadsskolor, företagsskolor etc. Men totalt sett har förekomsten avlärlingsutbildning inom företagen och enskilda småföretagares och hantverkaresram minskat, som ungdomsarbetslösheten utgör ett mycket svårbemästratproblem. Vad jag åsyftar med mina frågor till statsrådet, det äratt vi måste återuppliva det gamla lärlingssystemet i modern form, anpassattill nutidens förutsättningar. I takt med att slit- och slängmentaliteten är påtillbakagång, borde det finnas förutsättningar för en renässans för typiskahantverksyrken som skomakare och möbelrenoverare. Konsumenternaskvalitetsmedvetande har ökat. Man renoverar hellre än köper sämrenytillverkat, i det fallet ofta importerat, I den stafliga hantverksutredningen har begärtskraftfulla åtgärder för att de hotade traditionella hantverksyrkena skall kunnaräddas. anser att den gymnasiala lärlingsutbildningen skall fåsamma ställning som inbyggd utbildning, dvs, betraktas som ett elevförhållande, SHIO har föreslagit - som jag också påpekar i mininterpellation - en särskild hantverkslinje i gymnasieskolan, öppen för deyrken som är för små för att ge underlag till en egen linje eller specialkursens i de stora kommunerna. Skolan skulle då enligt SHIQ;s mening få ett klarthuvudansvar för utbildningen. Den praktiska/arbetstekniska utbildningen kan iså fall förläggas till verkstäder hos olika hantverksmästare och andra företag.Jag anser för min del att SHIO:s förslag verkligen skall prövas i praktiken.Vad anser skolministern? I exempelvis har man ett välutvecklatlärlingssystem. Detta har i sin tur inneburit att man har lyckats bemästraungdomsarbetslöshetsproblemen bättre än här. Har skolministern studerat detta?I så fall, vilka slutsatser drar statsrådet för del? Det är i vårt land utomordentligt angeläget att grund- ochvidareutbildningen för hantverksyrkena förbättras. Enligt Industriverketsutredning bör målet vara att utbildningen i hantverksyrken blir minst treårig,med förlagt till företag genom s. k. inbyggd utbildning. Lärlingsutbildningen internt hos de etableradeyrkesutövarna - vilket inte minst har stor regionalpolitisk betydelse isysselsättningssvaga kommuner -förutsätter emellertid stöd från samhället,framhåller de berörda branschorganisationerna, t. ex. på samma nivå som tillde studerande i gymnasieskolan. Det kravet förefaller rimligt.Det blir ju säkert inte dyrare för samhället, om man tar hänsyn till de problemungdomsarbetslösheten som sådan medför. Ett nytänkande inom området lärlingsutbildning äralltså i hög grad på sin plats . De exempel som finns på andra håll -1,ex. i , som jag nämnde - manar till efterföljd. Medandra ord måste vi nu i vårt land ta krafttag på det här området, för att säkraframfiden för många hantverksyrken och återge framfidstron hos dem som valt attsatsa på en sådan yrkesverksamhet. Jagvill därför , herr talman, fråga statsrådet, om regeringen delarIndustriverkets bedömning i den nyssnämnda utredningen. I så fall, är regeringenberedd att snabbt redovisa förslag av den innebörden som SHIO har fört fram,dvs. att införa en hantverkslinje i gymnasieskolan? Detär uppenbart att, som SHIO också har påpekat i en särskild skrivelse tillregeringen i denna fråga, de behövliga arbetstillfällena måste skapas på denordinarie arbetsmarknaden, om effektena skall bli bestående. Egentligen för inte fram några nyheter. Det som StenSvensson tar upp är sådant som vi har diskuterat i många sammanhang när vi harsett på gymnasieskolans utformning. Och den här problematiken fanns med redan iungdomspropositonen. Annarskan man säga att uppfattning ligger i linje med den somregeringen företräder. Den grundläggande intenfionen i regeringensställningstagande är att arbetslivet och näringslivet kan betraktas som en storutbildningsresurs, som måste utnyttjas och tillvaratas. Målet är alltså ganskaklart utsagt, nämligen att få till stånd en samverkan mellan skolan och alla debranscher och företag som förhoppningsvis förr eller senare skall börja ropaefter välutbildad arbetskraft. Vad ligger då närmare fill hands än att i dettinäringsliv utbilda den arbetskraft som företagen och samhället behöver? Härföreligger en naturlig återknytning, en god cirkel, i vilken ingår såvälsamhället som den enskilde och företaget genom skolan, eleven-arbetstagarenresp. Alla har vinster att hämta hem, och de kan därför kanskeockså förväntas vara villiga att i motsvarande grad investera i samarbetsviljaoch beredvillighet och att gå de andra parterna till mötes i kunnande ocherfarenhet. Det är inte alltid man i samhället träffar på en så finpoäng, där samverkan ger ömsesidigt utbyte. Denhär tanken bör förhoppningsvis kunna utvecklas och bli av grundläggande värdenär det gäller att leva upp till det biandekonomiska ideal som flertalet i vårtland förespråkar. Insikten om vad det samhällsidealet fordrar och insikten omvad egenintresset kräver från alla håll bör vara ganska goda drivkrafter föratt man skall komma överens. Och omvänt: den som sätter käppar i hjulet ochförsvårar förverkligandet av denna i bästa mening biandekonomiska tillämpning,den skadar inte bara sig själv utan också samhällsformen som sådan, varskonsekvenser man i så fall desavouerar. Närmålsättningen i princip är så klar som regeringens ståndpunkt i det här falletger vid handen, har man råd att vara generös i andra, mindre väsentliga,avseenden. Det gäller vägen till det mål som man försöker uppnå och den konkretautformningen av det. Eftersom målsättningen är samförstånd, anser vi att endoktrinär och stelbent inställning är förkastlig. Vi tycker att samtal, därallmänintresset är det gemensamma grundvärdet, är den mest framkomliga vägenoch ger det mest hållbara resultatet. Detta allmänintresse är i verkligheten såvärdefullt, att den rörliga och flexibla inställning som det kräver är ettbilligt pris, som parterna måste betala. De här frågorna har jag tagit upp i den syoproposition somnu har behandlats i , och i proposition 71 har också arbetsmarknadsministerntagit upp denna problematik. Han föreslår där att en arbetsgrupp skalltillsättas och att SAF och LO skall inbjudas att delta i överläggningarna. Igruppen skall också ingå företrädare för , arbetsmarknadstyrelsenoch naturligtvis också för utbildnings- och arbetsmarknadsdepartementen. Ipropositionen sägs vidare att om överläggningarna inte skulle leda till någotresultat, återstår inte någon annan lösning än att genom lagstiftning läggagrunden för statsmakternas utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska strävandeni fråga om dessa ungdomsgrupper. Självfallet hoppas man att överläggningarna kommer attleda till resultat. Den som till äventyrs söker konfrontation och profileringhar naturligtvis en möjlighet här, men jag tror att man i så fall gör en vinstsom är lätt fången, men också lätt förgången. Om emellertid någon part möjligeninte skulle inse värdet av ett samförstånd, som rent samhällsekonomiskt ochsamhällspsy-kologiskt ger stor avkastning, kan man enligt min mening i sistahand tänka sig lagstiftning, eftersom värdet av det som det här är fråga om ärså pass stort att man, som jag redan har framhållit, måste nå målet. 87STEN (); Jag tackar skolministern för dessakompletterande synpunkter, även om anförandet i sig inte innehöll någrakonkreta och rejäla besked pä de preciserade frågor jag ställde. Statsrådet säger att jag inte har kommit mednågra nyheter. Jag vill då peka på att jag har ställt ett antal frågor för attklara ut hur man på bästa sätt skall förverkliga de beslut som redan ärfattade. Från moderata samlingspartiets sida kommer vi självfallet att väckanya förslag. Vi kommer att väcka förslag på det här området . Därför är det inte rätta tillfället att diskutera detta,utan avsikten var att klara ut vad man skall göra för att rätta till det somuppenbarligen har gått snett i fråga om att förverkliga förslagen iungdomspropositionen, och då i första hand det som gäller yrkesintroduktionen. Det är bra i sig att statsrådet betonar samförstånd, mendet har varit klent med samförstånd från dem som motarbetat den härpropositionen. Jag tar emellertid fasta på att statsrådet säger attdet kan bli lagstiftning. Men min fråga är; Hur länge skall man vänta påöverläggningar. Statsrådet företrädare, skolministern ,tog också initiativ fill nya överläggningar med parterna längre tillbaka. Nuskall det bli nya överläggningar, och tiden rinner undan. Hur länge skall vivänta innan man inseratt man kanske inte kan komma fram på den vägen och då Nr 50 överväga lagstiftning? sägerockså att arbetsmarknadsministern tagit upp detta i 11december 1981 den nyapropositionen nr 71 om ny anställningsskyddslag. Jag har noga läst --- igenom detförslaget, men jag tycker att arbetsmarknadsministern har missat Qmyrkesintro-ett väsentligt tillfälle att i denna nya lag precisera att elever iutbildning inte duktionsutbild-skall betraktas som anställda. Det hade varitmöjligt att begagna sig av detta ningen tillfälle att klara upp den saken. Nuhar vi från moderata samlingspartiets sida i en partimotion väckt förslag avden här innebörden, varför det blir tillfälle för att klara uppdetta. Men det kan även i andra arbetsrättsliga sammanhang uppståkomplikationer med elever, vilka som ett led i utbildningen under en tidvistas på en arbetsplats. I princip bör sådana elever enligt vår uppfattninginte betraktas som arbetstagare. Därför har vi i samma motion föreslagit attregeringen skall föranstalta om en allmän genomgång av elevers arbetsrättsligaställning och därefter lägga fram generella förslag i enlighet med deriktlinjer som vi angivit i den här motionen. Vi får naturligtvis anledning attåterkomma fill detta i , när detta lagförslag skall behandlas. Men jagskulle redan nu vilja fråga statsrådet om hon skulle kunna tänka sigatt medverka till att det blev en sådan översyn om man inte har någon framgångi överläggningarna med parterna på arbetsmarknaden. Sedan vill jag också efterlysa svarpå den konkreta fråga jag ställde om det förslag som SHIO har redovisat iskrivelse till regeringen. Är regeringen beredd att säga ja eller nej tillSHIO:s förslag? Hur ser regeringen på de bedömningar som industriverket gjort isin utredning om behovet av att ta krafttag på detta område för att säkraframtiden för många hantverksyrken? 88LENA (): Ett par korta noteringar! Vi måste först och främst göra klart för oss attyrkesintroduktion inte är någon utbildningsform. Den är ett slags inskolning iarbetslivet. Naturligtvis kan en sådan inskolning också behövas. Men visocialdemokrater var liksom alla fackliga organisationer- lärarorganisationernaoch elevorganisationerna -mycket kritiska mot den form som den borgerligariksdagsmajoriteten drev igenom för sådan här inskolning för ett och ett halvtår sedan. talar skolministern om samförstånd i dessa frågor.Det var inte mycket fill samförstånd den gången. Vad det handlade om då var körde över arbetsmarknadsorganisationerna. Man tog ingen notis om vad dessasade. På varenda punkt där vi från den socialdemokratiska sidan opponerade iriksdagen, så lyssnade man heller över huvud taget inte. Det var bara att medsin enda rösts majoritet köra över oss. Erfarenheterna av yrkesintrodukfionen har visat att vårkritik var berättigad, och för ungdomarnas del säger jag tyvärr. Det finnsnämligen ingen illvilja hos oss när det gäller att på ungdomarnas bekostnaduppnå Jag hade varit glad om jag hade sluppit att säga att vår kritikbesannats. tycks även regeringen ha insett detta. I svaret sägsdet: "Frågor om elevernas arbetsrättsliga ställning och de fackligaorganisationernas och kollektivavtalens roll har i prakfiken visat sig varasvårare att hantera än vad ungdomspropositionen utgick från." Vi tackar för det erkännandet av vår kritik, äveii om detkommer . Vad vi ville när beslutet togs var just att de härförhållandena skulle upp innan verksamheten sattes i gång. Vi socialdemokrater är mycket starkt engagerade i defrågor som gäller ungdomarnas yrkesutbildning, inskolning på arbetsplatsernaoch övergång till arbetslivet över huvud taget. Vi vill slå vakt om enyrkesutbildning som har ordentlig kvalitet. Den yrkesutbildningen får gärnavara förlagd till arbetsplatserna - det är positivt på många sätt. Men även dåär det helt avgörande att kvaliteten kan garanteras. Också frågorna om inskolning på arbetsplatsen måste man tatag i. Vi socialdemokrater har tillsammans med SSU och LO utarbetat ett förslagtill en vetfigare inskolning på arbetsplatsen än den som yrkesintroduktionenutgör. Regeringen har varit väldigt passiv i de här frågorna omungdomarnas övergång till arbetslivet. I det läget har många kommuner fått lovatt ta sitt ansvar och i sina mycket hårt åtstramade budgetar ändå satsa pengarpå detta. Det har inte minst våra parfivänner medverkat till. Men dessa mångakommunala satsningar på att göra yrkesintroduktionen bättre innebär också enmycket stark krifik av regeringen. Arbetslösheten för ungdomar och alla problem som är förknippademed den är så stora att vi nog behöver det samförstånd som talarom. Men det skall inte bara vara sådant samförstånd att skall harätt att kritisera fackliga organisationer när de försöker värna om ungdomarnasrätt till en kvalitativt vettig verksamhet på arbetsplatserna, utan regeringenfår också vara så god och lyssna på dem som kritiserar. SHIO;s framställning är faktiskt underberedning. Den har överlämnats till , och vi kommer såsmåningom att få ett förslag därifrån, som sedan behandlas i vanlig ordning. Lärlingsutbildningen är naturligtvis någonting somverkligen är värt att satsa på. Tyvärr är det en utbildning som glömdes bortunder , omkring . inser man återigen värdet av denutbildningen. Men utbildningen i sin nya form har ju inte varit i gångmer än , och försöksverksamheten är tänkt att vara treårig.Ännu har ingen hunnit att gå igenom den tvååriga utbildningen. De härfrågorna kommer vi att ta upp i budgetpropositionen. Det finns glädjande nog ett intresse förlärlingsutbildningen. Vissa kommuner har ansökt om fler platser. Och detrelativt svaga intresset för lärlingsutbildning rent generellt kan delvisförklaras med att yrkesintroduk- tionen,som startades , fakfiskt har fåttdubbelt så många elever som man hade beräknat. De förbättrade ekonomiska villkoren för att anordna t. ex.inbyggd utbildning har säkert haft sin betydelse för den ökning avyrkesinriktad utbildning över huvud taget som vi har kunnat notera. Och minstlika stor roll har naturligtvis också den större lokala frihet till anpassningav utbildningen haft som garanteras i den s. k. ungdomspropositionen. Som jag sade redan i svaret till är vimedvetna om att det på sina håll har uppstått svårigheter på grund av alltförlångtgående fackliga krav. Jag vill därför klart slå fast att avsikten med deolika utbildningsvägarna ute på företagen och dem som vi nu diskuterar är attde unga skall betraktas som anställda. De är elever, och det måste respekteras av alla parter.Detta innebär att ekonomiska och andra villkor för deras del bör vara i principdesamma som för andra gymnasieelever. Det innebär också att det inte är derasproduktionsinsats som är det viktiga i deras verksamhet, utan det viktiga ärvad de lär sig. Arbetsgivaren måste således utforma elevens verksamhet så, attden ger bästa möjliga utbildningseffekt, och arbetsgivaren måste ge denhandledning som behövs. Utbildning är ju också det bästa botemedlet motungdomsarbetslöshet, och det är därför som vi har satsat så mycket påutbildning. Arbetsmarknaden har blivit sådan att det är mycket svårt förungdomar att gå direkt frän till ett arbete. Av nästan alla krävsnågon form av ytterligare utbildning. Det är ett faktum som vi alla måsteacceptera och anpassa oss till.