prot · G50950 · 1981-12-31 00:00:00 — skall det också sägas att skolstyrelsernas situationunder senare år har försvårats, särskilt när det gäller fördelningen av förstärkningsresursen.Jag tänker då på de stora indragningar av statsbidrag till skolverksamheten somskett. Helt naturligt kan det vara så, att många kommuner har tagit avförstärkningsresursen för att exempelvis klara klassanordningar på mellanstadietsom har hotats till följd av att regeringen drivit upp klassmedeltalen. Mot denbakgrunden bär naturligtvis inte enbart de lokala skolstyrelserna ett stortansvar, utan framför allt den borgerliga riksdagsmajoriteten, som åstadkommitden här situationen. Detta återfaller naturligtvis på statsrådet och det partisom hon företräder. Man kan också säga att förstärkningsresursen delvis harförändrats sedan den infördes. Dels har den del som fördelas avlänsskolnämnderna ökats i samband med de kraftiga neddragningarna avstatsbidragen till lärarlönerna, dels skall man nu i den kommunala delen läggain statsbidragsgivningen fill Detta skapar naturligtvis inte ökad klarhet. Låtmig få avsluta det här inlägget med att ställa fyra konkreta frågor, utöver denfråga som jag förut ställde om SÖ:s utvärdering. Denförsta frågan ställer jag mot bakgrund av resonemanget i interpellationssvaret om de s. k. partsintressena. I interpellationssvaret för statsrådet ett resonemang om personalorganisationernas roll vid fördelning en av förstärkningsresursen. Man kan av det resonemanget få intrycket att hon menar att personalorganisationerna skulle ha bidragit till att förstärk ningsresursens fördelning inte skulle ha kommit att stå i överensstämmelse med de mål som lagt fast. Det vore bra om statsrådet på den punkten ville förtydliga sitt svar. Alltså: Upplever statsrådet de fackliga organisationerna i detta sammanhang som ett hinder, eJler ser hon dem som en resurs? Statsrådetsäger för det andra i sitt svar att hon skall klargöra för alla skolstyrelser och skolledningar att resursfördelningen skall ske behovsinrik- tat. Jag tycker att det är ett bra svar. Min fråga blir då: Hur har hon tänktsig att detta skall gå till rent prakfiskt? Dentredje frågan lyder: Av gjorda undersökningar framgår att specialundervisningen minskar. Hur ser statsrådet på detta? Denfjärde och sista frågan rör den svåra situationen på lågstadiet. Den inträffar samfidigt som vi har en förskjutning av resurser från lågstadiet till högstadiet. Hur ser statsrådet på detta? Som svar på frågor vill jag säga - det kanske kan låtasom en truism - att det ju är så att förordningar och regler som inte hävdasmed eftertryck och ihärdighet knappast kan bli antikverade, eftersom deförlorar sin karaktär av gällande regler. Därför kan man säga att svaren påfrågorna är att upprepa, att upprätthålla och att hävda sin uppfattning på dethär området. Det är inte konstigare än att repetition är all pedagogikskungsväg. Enav skolans bärande idéer är ju att fungera som kompensation för många eleversom upplever svårigheter av det ena eller det andra slaget. Sådana svårighetereller handikapp kan ju vara av olika slag, och naturligtvis är de kanske ocksåolika på olika stadier. Det är väsentligt att skolan tar hänsyn till detta ochmed de resurser som står fill buds medvetet arbetar med inriktningen att heltenkelt jämna vägen för dem som har det knaggligt. Att den här målsättningenhålls levande är desto viktigare som det skulle vara olidligt om den försvann.En väsentlig del av skolans anda ligger förborgad i dess strävan att hjälpa demsom har det svårt. Föratt undvika missförstånd kan det kanske i det här sammanhanget vara skäl attunderstryka att det inte är fråga om en utjämning eller en utslätning i vadgäller prestafioner. Vi vill inte hugga av toppar. Det är tvärtom viktigt attskolan är sådan att alla i största möjliga utsträckning får utvecklas och kommafill sin rätt. Det är å andra sidan ingennyindividualismens höga visa, för grunden i vilar på den insiktenatt ingen lever för sig själv, utan den bästa individuella utvecklingen är densom innebär en mognad, en insikt om att jag är beroende av andra och att andraär beroende av mig. Den ekologiska insikten tillämpad på gemenskapen i en klasseller på en arbetsplats, i samhället, i världen, i hela naturen, utplånar inteden enskilda människan utan ger henne tvärtom sitt rätta värde, betingat av atthon är ett unikt inslag i den stora väven, som är vävd i ett stycke. Därför fårinte skolans resurser brukas så att skolan förlorar sin själ. Som lärare kan jag försäkra attdet är en utbredd inställning bland lärare att en av skolans viktigasteuppgifter är att föra till rätta elever som har det risigt och jobbigt och somkommer i kläm, som far illa och inte klarar av högstadiets - kanske nu ocksålågstadiets - krävande skolform. Särskilt tänker man kanske ändå fortfarande påhögstadiet med ständiga byten av lärare, ämnen och lärosalar. För flertaletelever är detta naturligtvis inget problem, men det finns de som inte klarar avdet. Vad jag nu har sagt får naturligtvis inte tolkas så attden enskilda skolan inte längre skulle ha möjligheter att fördela resurserna pådet sätt som man finner lämpligt. Tvärtom har vi i den senaste tidensskolutveckling betonat att det decentraliserade beslutsfattandet är enväsentlig vinst, som gör det möjligt att anpassa besluten efter de svårighetersom kanske är speciella för varje enskild skola och för varje stadium. Isammanhanget kan påpekas att de saker som vi här har diskuterat är premissersom måste vägas in när besluten fattas. Det nya statsbidragssystemet infördes ju /79,och de utvärderingar som gjorts av SÖ och av pedagogiska institutionen vidUppsala universitet bygger på förhållanden /80. Det har såledesförflutit ganska . Det är beklagligt att anpassningen fillde nya fördelningsprinciperna gått långsammare än man hade anledning atthoppas. Jag är alltså medveten om att fördelningen av resurserna inte alltidgörs efter behov. Man måste dock ha i minnet att en stor del avförstärkningsresursen i förväg är intecknad till att fördelas till vissabestämda ändamål. Som exempel kan nämnas undervisning i mindre grupper ilaborativa ämnen, där klassrummen ofta inte medger undervisning i helklass.Samma sak gäller undervisningen på lågstadiet, där en stor del av t. ex. dengrundläggande läs-och skrivträningen knappast kan ske i helklass. Resurser tillsådana "nödvändiga" klassdelningar måste tas frånförstärkningsresursen och kommer därigenom alla elever till del. I snäv meningär de därigenom inte behovsorienterande. Visserligen förekommer s. k.20-grupper i mycket stor utsträckning på högstadiet, men det är framför allt iNo-ämnen. I mycket få fall har man genomfört 20-grupper generellt. Eftersom det nya statsbidragssystemet endast funnits enkort fid vid mätningen i de båda undersökningarna och att därigenomskolstyrelser och skolledare ännu inte hunnit sätta sig in i och vänja sig viddet, finner jag det intealltför oroande att inte mer än av kommunerna använt behovskriteriervid resursfördelningen. Mingenerella erfarenhet är att tankegångarna om en behovsorienteradresursfördelning trots allt får en allt större förankring i kommunerna. Ommotsvarande mätning skulle göras , är jag övertygad om att en betydligtstörre andel av kommunerna skulle svara att resurserna fördelas efter behov.Det finns alltså anledning att inte nu dra några förha,stade slutsatser, utanman bör avvakta den ytterligare utvärdering av statsbidragssystemet som SÖutför. En utvärdering som bygger på uppgifter kan man väntaunder hösten . Det understryker att man inte bör förhasta sig utanvänta med definitiva slutsatser. 77 (): Jag ställde fyra konkreta frågor fill statsrådet, men hennes svarbestod av ett långt anförande med många vackra formuleringar och tankar, somockså jag kan ansluta mig till - men de var ju inte svar på mina frågor. Minafrågor gällde alldeles påtagliga åtgärder, som dessutom statsrådet annonserar isitt interpellationssvar. Jag tvingas därför upprepa mina frågor och be om svarpå dem. Uppleverför det första de fackliga organisationerna i detta sammanhangsom ett hinder eller som en resurs? I interpellationssvaret står nämligen bl.a. följande: "Samverkansförhandlingar med personalorganisa-fionerna fårinte leda fill att arbetsgivaren gör avsteg från de mål riksdag och regeringangett för resursernas fördelning." Det vore bra om jag kunde få ett svarpå denna min första fråga, för det skulle vara välgörande för debatten. Minandra fråga berörs också i interpellafionssvaret. Det står att det är vikfigtatt klargöra för alla skolstyrelser och skolledare att resursernas fördelningskall ske efter elevernas behov. Jag frågade hur det skall gå fill rentprakfiskt. Jagställde vidare två mycket brännande frågor, som är så oerhört centrala i dagensskolpedagogiska debatt. Av dem handlade den ena om specialundervisningen. Omspecialundervisningen minskar, kan man på goda grunder misstänka att det är deelever som har det svårast i skolan som kommer mest i kläm. Utvecklingen desenaste åren har också varit den att specialundervisningen minskat. Vilkaslutsatser drar statsrådet av det, frågade jag. Jag tror att fler än jag skullevara glada över att få ett svar på den frågan. Minfjärde fråga gällde lågstadiets situation mot bakgrund av denresursförskjutning som sker från lågstadiet till högstadiet. Är det interimligt att begära att statsrådet har en uppfattning i den frågan? Även denfrågan diskuteras ju i nästan alla sammanhang där skolfolk träffas. Det vorekanske bra för dem att få veta vad den högsta ansvariga har för uppfattning ifrågan. Detvar alltså mina fyra frågor, och statsrådet svarade med ett långt,färdigskrivet inlägg om målsättningarna för skolans verksamhet. Det må ju vara henneobetaget att göra det. Men i detta inlägg sade hon att det vore olidligtom dessa mål för skolans verksamhet försvann. Den uppfattningen delar jag heltoch fullt, och den är också anledningen till min interpellation. Utvecklingen , om den får fortsätta, går uppenbarligen i riktning mot att de svagastekommer mest i kläm. Det står ju fullständigt i strid mot alla målsättningar somgällde för exempelvis SIA-propositionen och de beslut som har tagits ianledning av den. Jagvore tacksam om statsrådet ville ge mig svar på de fyra konkreta frågor som jaghar ställt. Hon har ju själv gett anledning till dem i sitt interpellationssvar. Det är ganska naturligt att personalorganisafionerna slår vakt om dereurser de redan har fått till det egna rektorsområdet eller det egna stadiet.Att fördela resurserna efter behov innebär ju oftast att man måste göraomprioriteringar. Därmed måste någon eller några avstå från vad de redan har. och jag är nog överens om att det är skolstyrelserna som måste taansvar. Jag anser att jag har besvarat hans fråga om lågstadiets situation.Beträffande hans fråga om specialundervisningen vill jag understryka att detegentligen finns ganska gott om resurser i skolan. Jag har sett en uppgift frånett län - och den stämmer nog med förhållandena även i andra län - att det igrundskolan i genomsnitt finns en lärare på elva elever. Låtmig tillägga att det naturligtvis är vikfigt att fortlöpande följautvecklingen. Den omorganisation av den statliga skoladministrationen som träderi kraft innebär ju att länskolnämndernas ansvar förutvecklingen, samordningen och planeringen av skolväsendet i resp, länytterligare betonas, Länsskolnämnderna skall stimulera, stödja och ge råd tillkommunerna i deras arbete med skolans utveckling samt verka för attskolväsendet i länet arbetar efter de mål, strategier och planer som dragitsupp på den politiska nivån och av SÖ, Länsskolnämndernasinformationsansvar innefattar inte bara skolledningen utan även deförtroendevalda i skolstyrelserna, som på lokal nivå fattar avgörande beslut omresursfördelningen inom skolområdet, Länsskolnämndernahar, förutom att vidta de åtgärder som jag nu har nämnt, att fördela det s, k,SÅS-anslaget, dvs, anslaget till särskilda åtgärder på skolområdet. Ävenfördelningen av detta anslag skall göras behovsrela-terat mellan kommuner ilänet. Sammantagetinnebär de åtgärder som jag har nämnt - dvs. fortlöpande utvärdering,länsskolnämndernas stödjande och informerande verksamhet samt den avresursknappheten framtvingande nödvändigheten av att resurserna riktas dit, därbehovet är störst- att jag har anledning att se med tillförsikt på användningenav förstärkningsresurserna i både och gymnasieskolan. Det är ganskakraftiga resurser man har att fördela. 79 (): När jag ställer mina frågor fill statsrådet,så glider hon i debatten. Hon sade i sitt interpellationssvar att hon "ärmedveten om att anpassningen av resursfördelningssystemet i iriktning mot det av angivna målet gått långsammare än manhoppades". avslutar hon det senaste inlägget med att säga att hon sermed tillförsikt på utvecklingen. Frågan är vilket ben hon skall stå på - om manöver huvud taget skall dra några slutsatser av det hon säger här . Vad sade om personalorganisationerna ärganska intressant. Den faktiska situafionen är ju den, för oss som ärverksamma ute i kommunerna, att vi arbetar oerhört intimt tillsammans medpersonalorganisationerna. De organiserar ju ofta människor på mer än ettstadium, och de har då att se fill att deras medlemsgrupper får en så vettigundervisningssituation som möjligt. Jag upplever detta samarbete somkonstruktivt och givande. Det vore bra om statsrådet här kunde förtydliga sittinterpellationssvar och inte bara glida undan genom att säga attpersonalorganisationerna slår vakt om sina egna intressen - det drabbar i såfall kolleger på andra stadier. Här talar man om partsintresset, och det måstejag uppfatta så att man avser den fackhga organisationen. Är de fackligaorganisafionerna i detta sammanhang ett stöd, eller är de ett hinder? Det vorebra om statsrådet kunde svara på den enkla frågan. Hur statsrådet sedan skall klargöra detta förskolstyrelserna säger hon inte heller i sitt svar. Det vore bra om hon kundelämna de färdigskrivna replikerna och svara på den konkreta frågan. Hur skallalltså detta klargöras för "alla skolstyrelser", som det står iinterpellationssvaret? Jag delar statsrådets uppfattning att det skallklargöras för skolstyrelserna - det har vi inga skilda meningar om. Men detvore alltså bra om jag kunde få ett svar på frågan hur det skall gå fill rent praktiskt. Statsrådet hade också en ganska underlig formulering. Honhade tagit del av någon undersökning, där det framgick att vi hade en lärareper elva elever. Ja, det har vi säkert - det är det ingen som har ifrågasatt,och det rör över huvud taget inte den här debatten. Att vi i vårt land harvarit så kloka att vi har byggt upp en stor resurs för att undervisavåra barn och ungdomar, det skall vi vara stolta över. Men när man nu börjarnagga på den resursen, dra ner den, så skall inte det tas fill intäkt för kan fortsätta att göra tokigheter på andra områden. Vi har naturligtvisfortfarande en bra skola i vårt land, och vi kommer att ha det också ifortsättningen, utgår jag ifrån. Men vi får inte låta dagens stora resurser,som har tillskapats för vårt skolväsende, motivera en tokig eller snedresursfördelning. Det vore oerhört olyckligt om man fick den utvecklingen idebatten. Jag tvingas upprepa mina frågor till statsrådet; om defackliga organisationerna och om hur hon skall klargöra detta ute i kommunerna- för hon skriver i interpellationssvaret att man skall göra det. Jag voretacksam för ett konkret och praktiskt svar - det borde ju finnas ett sådant. Den här utvecklingen har visserligen gått långsamt,men jag vill understryka att den har gått åt rätt håll - och då kan man kännaen viss tillförsikt . De fackliga organisationerna är naturligtvis inget hinder,men det viktiga är att understryka att de i detta arbete måste vara ett stöd. Sedan skulle jag vilja fråga om han är uteefter att vi från centralt håll skall detaljreglera skolstyrelsernas uppgifteroch arbete helt och hållet. 81 (): Statsrådet säger att utvecklingen går åt rätthåll. Då är det som jag misstänkte i mitt första inlägg - att statsrådet intehar tagit del av de utvärderingar som har gjorts. De pekar faktiskt i den andrariktningen. Vi har en förskjutning från lågstadiet till högstadiet när detgäller resurser, vi har minskad användning av personalundervisning, och vi harett alltmer ökande antal 20-grupper på högstadiet. Detta står icke iöverensstämmelse med de mål som har fastställts av riksdagen.Påståendet att utvecklingen skulle gå åt rätt håll saknar verkligen grund. Jagkan alltså bara dra den slutsatsen att statsrådet inte har tagit del av deutvärderingar som har gjorts. När det gäller centralstyrning och detaljreglering sadejag inledningsvis var jag stod i den här frågan, och jag upplever nog att därhar och jag samma grundläggande uppfattning. Det ärskolstyrelsernas sak att sköta detta. Men det betyder ju inte att vi skall slåoss till ro om vi märker att deras hanterande står i strid med de av antagnamålen. Såvitt jag förstår avinterpellationssvaret säger statsrådet att hon skall klargöra för allaskolstyrelser och skolledningar hur den behovsinriktade fördelningen skall gåtill. Det var ju därför jag frågade, inte därför att jag skulle vara anhängareav centralstyrning och detaljreglering. Jag frågade statsrådet mot bakgrund avhennes formulering i interpellationssvaret. Den frågan svarade hon tydligeninte på, vilket jag tycker är märkligt. Jag tycker att drar heltförhastade slutsatser av en mycket kort tids erfarenhet. Det går säkert atthitta exempel på att kommunerna har fördelat sin förstärkningsresurs på ettsätt som varken eller jag skulle ha förordat. Men jag vill ändåinte ta det till intäkt för att vi skall införa - eller återinföra - någotslags statligt förmynderi på det här området. Vi får inte glömma att kommunernaär demokratiska organ i lika hög grad som regering och riksdag. Kommunalpolitikernaär ansvariga för sin politik inför väljarna lika väl som vi är ansvariga förvår politik. Det är också lokalt - ute i varje kommun - som man är bästskickad att bedöma om kommunernas resurser används på riktigt sätt eller inte.I den måndet brister på det område som vi nu dikuterar, så är den naturligaste vägentill rättelse att frågan tas upp i den kommunalpolifiska debatten. Det ärenligt min uppfattning fel att tillerkänna kommunalpolitikerna ett mindresocialt ansvar än vad vi tillerkänner oss själva. Vadvi kan göra från centralt håll är att stödja kommunerna och dem som ärverksamma i skolorna, bl. a genom rådgivning och fortbildning. vara övertygad om att vi kommer att göra allt som står i vår förmåga föratt med sådana medel skapa bästa möjliga förutsättningar för att våraintentioner skall förverkligas på detta område. 83 (): Vi kommer tydligen inte mycket längre i den här debatten, eftersom vitalar förbi varandra - förmodligen av den anledningen att statsrådet sånoggrant har förberett debatten att hon föredrar att hålla sig till de i förvägformulerade replikerna. Därför blir det inte meningsfullt att ställa frågoröver huvud taget. Detvar ytterligare en bit i den här interpellationen som rörde gymnasieskolan.Den biten har kommit till mot bakgrund av att vi nu står inför enförstärkningsresurs också i gymnasieskolan. Det vore då värdefullt, tyckte jag,om vi hade kunnat få en klar deklaration från statsrådets sida om hur hon sågpå utvecklingen i . Det finns nämUgen utan tvivel i den utvecklingenen del inslag som gör att man kan vara orolig för hur den härförstärkningsresursen kommer att hanteras i gymnasieskolan. Nuhar vi inte fått något svar över huvud taget på den punkten från statsrådetTilländer, utan vi får gå hem härifrån tomhänta. Men jag utgår ifrån att vi idenna kammare får återkomma till diskussioner kring förstärkningsresursen,framför allt i gymnasieskolan men också i . Jaghar, som jag sade inledningsvis, den bestämda uppfattningen att skolstyrelsernalokalt har ansvar för detta. Men vi får inte från de centrala organens sidalåta utvecklingen löpa helt fritt, om vi ser att den står i strid medriksdagsbesluten. Det synsättet, , har verkligen förankring i deproposifioner som har framlagts och de riksdagsuttalanden som har gjortstidigare. Jag tycker att det är skada att inte orkar leva uppfill de formuleringar som hon själv har satt på pränt i interpellafionssvaret.Där fanns det en del antydningar till ett agerande i rätt riktning. Jagbeklagar att hon inte här i debatten har kunnat bekräfta den saken. Överläggningenvar Jiärmed avslutad. 15Riksdagens protokoll 1981/82:48-50 17 §Svar på interpellation 1981/82:81 om yrkesintroduktionsutbildningen har frågat mig om jag är bereddatt genom överläggningar med berörda eller i sista hand lagstiftning medverkatill att de hinder som uppställs mot anordnande av yrkesintroduktion undanröjs.Sten har också frågat mig vilka åtgärder som övervägs i ett längreperspektiv för att skapa en effektiv yrkesutbildning inom industrin och ihantverksyrken i nära anslutning till det praktiska arbetslivet. Försöksverksamhet med yrkesintroduktion om högst 40 veckorinfördes efter beslut av med anledning av den s. k.ungdomspropositionen (1979/80:145). Yrkesintroduktionen är avsedd för ungdomarunder som efter avslutad grundskola inte har arbete och inte har antagitstill eller inte vill ha utbildning på gymnasieskolans linjer och specialkursereller inom gymnasial lärlingsutbildning. Yrkesintroduktionen förläggs till företag ellerinstitufioner utanför skolan. Den anordnas efter överenskommelse mellan skolanoch det företag eller den institution som tar emot eleven och skall svara förelevens handledning. Försöksverksamheten med yrkesintroduktion har pågått inärmare . Såsom brukar vara fallet med en ny verksamhet hardet beträffande yrkesintroduktionen i den praktiska tillämpningen uppkommitvissa problem. De problem som avser är inte begränsade tillyrkesintroduktionen utan förekommer även i andra fall där skolelever under entid vistas på ett företag inom ramen för skolutbildningen. Frågor om elevernasarbetsrättsliga ställning och de fackliga organisationernas ochkollektivavtalens roll har i praktiken visat sig vara svårare att hantera änvad ungdomspropositionen utgick från. 1 den proposition (1981/82:71) om ny anställningsskyddslagsom har lämnats till har chefen förarbetsmarknadsdepartementet berört frågor av detta slag och anmält sin avsiktatt ta initiativ till överläggningar med berörda parter. Jag utgår från attdessa överläggningar kommer att leda fram till en tillfredsställandelösning. Vad gäller andra fråga - om åtgärder i ettlängre perspektiv för en effektiv yrkesutbildning - får jag i första handhänvisa till de förslag som lagts fram av gymnasieutredningen ibetänkandet En reformerad gymnasieskola (SOU 1981:96). Betänkandet kommer nuatt beredas i vanlig ordning. Kopplingen mellan skola och arbetsliv har variten av huvudfrågorna för utredningens arbete och förslag. Jag vill dock här passa på tillfället att erinra om vadsom redan gjorts för att skapa en effektivare yrkesutbildning inom industri ochhantverk i samverkan med det praktiska arbetslivet. har flertaletelever fått sin yrkesutbildning i skolinstitutioner. beslöt 1980 ombättre ekonomiska villkorför inbyggd utbildning inom bl. a. industri ochhantverk. Avsikten var att ge fler elever en viss del av utbildningen ute på företag.De kan härigenom få enbredare utbildning och en ökad arbetslivserfarenhet. Genom att ha sinutbildning förlagd till ett eller flera företag eller institutioner får elevenen inblick i förhållanden inom arbetslivet och får också ökade möjligheter attmeritera sig för en anställning efter genomgången utbildning. Gymnasieskolankan då - utöver att den ger yrkesutbildning - också underlätta övergångenmellan skola och arbetsliv. Ett annat exempel på en yrkesutbildning i kontakt med detpraktiska arbetslivet är den nya gymnasiala lärlingsutbildningen. Dennastartade som försöksverksamhet /81. Lärlingsutbildningensindividuella utformning gör att den bör kunna bli ett värdefullt komplement tillandra utbildningar i gymnasieskolan.