prot · G509103 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag vet attden inte föreligger i tryck, men jag har faktiskt en stencilerad upplaga av denhär. Där bevisar man, krasst ekonomiskt, att det är en ren samhällsekonomiskvinst. Man visar på att vinsten är . , om man räknar på de nioår under vilka barnet får barnomsorg. Och även om man räknar på deltid och mandå använder halvtids förvärvsarbete, så är det samhällsekonomiskt mer lönsamtatt bygga ut barnomsorgen med småbarnsplatser än att bygga ut den så, att denomfattar barn som är . Hur man än vänder och vrider på den här frågankommer man ändå fram till att barnomsorgen är lönsam. Varförbyggs det då inte fler daghem? När vi är överens om att det här är viktigt förbarnen, viktigt för kvinnorna och viktigt ur ekonomisk synpunkt, varför byggsbarnomsorgen då inte ut? Jag tycker det är märkligt att regeringen inte kaninse detta och ta sitt ansvar. Sedantill frågan om kvaliteten. säger att vi skall lita på att deanställda och de kommunala politikerna tar ansvar för kvaliteten. Det har viockså sagt i många omgångar, men det har visat sig att kvaliteten är dålig. Somanställd har man ju ingen möjlighet att utöka kvaliteten, och poUtikerna ute ikommunerna drar in på medlen. skall man omorganisera barnomsorgen, så attden blir mera flexibel och så att man utnyttjar resurserna bättre. Det innebärflera barn och mindre personal på samma ytor. Detta är en kvalitetsförsämring. Manskall inte sätta sig till doms över andra - självfallet inte. Men man måste gede kommunala politikerna möjligheter att höja kvaliteten. Det har man integjort med beslutet om det statsbidragssystem som kommer eller genomatt inte införa åtminstone miniminormer. Sådana normer var ett av regeringensstora slagnummer 1976. Och i en reservation från vpk, och folkpartietvar vi faktiskt överens om att man skulle ha sådana normer när det gällerbarngrupperna och personaltätheten. och har gjort enhelomvändning i den här frågan. Det slår igenom ute i kommunerna. Omfortsatt utbyggnad av barnomsorgen AnL 50 SocialministernKARIN SÖDER: Jag skaU fatta mig kort, eftersom jag vet att ochInga Lantz inte har fler repliker. Närdet gäller talet om att alla får vara med och betala viU jag deklarera att jagsjälvfallet ställer mig bakom det solidariska fördelningssystem som vi hargenom skatter och avgifter. Men tar vi ut en barnomsorgsavgift för att kunnage omsorg i daghem, familjedaghem och fritidshem. Jag menar att denna avgiftockså skall komma deltidsbarnen till godo. Också inom deltidsförskolan och den öppnaförskolan är det fråga om barnomsorg, även om det i allmänhet bara är en avföräldrarna som är yrkesarbetande. Det var detta som jag menade, när jag taladeom en solidarisk fördelning. Jagär inte någon anhängare av lönsamhetsresonemanget, och jag vill inte särskiltgärna föra det. Men det är viktigt att ta fram de kommuner som under årenbevisligen har byggt ut barnomsorgen och som fått en stor andel avstatsbidragen. De har därigenom fått ett ekonomiskt tUlskott, även om denaturligtvis själva också har bidragit till utvecklingen. Dessa kommuner skallinte framstå som oerhört missgynnade, medan andra kommuner som av olika skäl,t. ex, lägre sysselsättningsgrad, inte har byggt ut sina daghem ställs vid -omjag får uttrycka mig så - en annan skampåle. Det är angeläget att vi med dettanya statsbidragssystem får en sådan fördelning att vi skapar stimulans också ide områden där man har haft en för låg utbyggnadstakt. Visstär det för barnens skull och för deras välbefinnande som vi skall ha allbarnomsorg. Kvaliteten skall i det avseendet naturUgtvis vara det överskuggande- inte lönsamhetsdiskussionen. Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen AnL 51 Förstevice talmannen (); Jag har begärt ordet för att något kommenteraGertrud fråga till regeringen om den anser att utbyggnaden av barnomsorgenär det område som bör prioriteras inom familjepolitikens ram. Den frågan har nuåtföljts av påståendet att en fortsatt utbyggnad av barnomsorgen är denviktigaste familjepolitiska uppgiften. Det utan jämförelse största familjepolitiska stödet gårredan i dag till den kommunala barnomsorgen. Räknar man av föräldraavgifter ochkostnader för deltidsförskolorna, kostar stödet mer än . Detär mer än dubbelt så mycket som barnbidragen för alla barn upp till 16 årkostar. Jag är den första att vilja stryka under att den kommunalabarnomsorgen ger en mycket bra vård och omvårdnad. Men det är likaviktigt att stryka under att den inte passar alla. Trots detta stöds denensidigt av både stat och kommun. Den förälder som avstår från sin lön för attsjälv ta hand om barnen får inget motsvarande stöd. Den som vill eller måsteanlita privat dagmamma eller barnflicka får inte ens dra av kostnaderna förnödvändiga barntillsynsutgifter. Trots ensidigheten i stödet, är det ingalunda säkert attstödet i första hand kommer dem till godo som har det största ekonomiskabehovet av stöd. LO:s bearbetning av statistiska centralbyrånslevnadsnivåundersökning visar att förhållandevis lågavlönade hushåll- LO-grupper -använder den kommunala barnomsorgen i bara hälften så storomfattning som SACO-hushållen. Det ofta förekommande påståendet att det främstskulle vara välavlönade hushåll som har råd att ha mamma eller pappa hemmahåller inte. Denna undersökning visar att mer än dubbelt så stor andel iLO-hushållen som i SACO-hushållen har en förälder hemma. Ändå missgynnas vidbeskattningen de familjer som är hänvisade till att leva på en enda inkomst. När det gäller flerbarnshushållen harjämställdhetskommittén visat att föräldrarna själva stod för vården av barnen i62 % av hushållen, och i enbarnshushållen . Detta visar ännu en gånghur orättfärdigt familjebeskattningen slår - den slår hårdast mot dem som harstörst försörjningsbörda och lägsta ekonomiska bärkraft. Det är naturligtvis riktigt att vi i många kommunerfortfarande har stora köer till barnomsorgen. Men ingen kan säga hur stor delav dessa köer som beror på ensidigheten i stödets utformning. Däremot är detmycket som talar för att många föräldrar, som i och för sig gärna skulle tahand om barnen själva under dessa få år, inte har ekonomisk möjlighet att göradet. Det är också så att bristen på platser är störst för barn . Manberäknar att en nytillkommande daghemsplats kostar . om åretför dessa små barn. har räknat ut, att om man under 1980-taletskall kunna bygga i kapp bristen på barnomsorg, med hänsyn till den förväntadeökningen av förvärvsfrekvensen hos småbarnsföräldrar, skulle det ensamt krävaen årlig volymökning på . Det är drygt så mycket somriksdagen har fastställt som samhällsekonomiskt försvarbart, och det är ungefärsju gånger så hög volymökning som den reviderade långtidsutredningen har kommitfram till. Och har gymnasieutbildning, äldre- och handikappomsorger ellerinsatser för missbrukarna inte fått någon del. En sådan här kraftig utbyggnad skulle inte bara innebäraen volymökning långt över det samhällsekonomiskt försvarbara, utan det skulleockså leda till högst betydande kommunalskattehöjningar, som i sin tur skullegöra det ännu svårare för de hushåll som av olika skäl är hänvisade till attklara barnomsorgen själva. Jag skall med några exempel försöka visa hur prekärderas ekonomiska situation redan nu är. Jag skall visa detta med en tablå på kammarens bildskärm.Exemplen gäller fyra familjer, där de "produktiva" insatserna i stortsett är lika stora. I alla fyra familjerna har man och hustru . omåret i inkomst - dvs. en genomsnittlig industriarbetarlön - om deförvärvsarbetar heltid. Alla familjerna antas också ha två småbarn och enmånadshyra på . Daghemsvård av de två småbarnen antas kosta nära . Det motsvarar lika mycket som lön och socialavgifter för någonav föräldrarna. De fyra alternativen speglar alltså olika former av arbetsbyteeller arbetsfördelning. I familjen är mor eller far hemma på heltid. Familjenhar en heltidsinkomst på . Efter skatt och tillkommande bostadsbidraghar de kvar . Det är mindre än existensminimum, därför att med dennahyra skulle det behövas . för att nå upp till existensminimum. Familjen har löst det hela så att föräldrarna turas omatt se till barnen, och båda förvärvsarbetar på halvtid. De har alltså tvåhalvtidslöner på . De får kvar , dvs. merän familjen , främst beroende på att skatten blir mycket lägre. De kommeralltså något över existensminimum. I familjen arbetar både far och mor heltid medan barnenär på daghem. Behållningen ökar då till , trots att det kan sägasvara ett direkt arbetsbyte. Jag har då räknat med taxa fördaghemsavgifter. Familjen når upp till över existensminimum. Också i familjen , slutligen, arbetar både mor och far påheltid, men de måste själva ordna med sin barnomsorg. Barnvårdaren ersättsefter samma taxa som gäller för kommunala dagmammor, dvs. Det ären hederlig familj som betalar också socialavgifter, men jag har inte räknatmed någon omkostnadsersättning. Behållningen för familjen blir . Närhyran har betalats har dessa fyra personer mindre att leva på än vad enensamstående pensionär med endast folkpension och pensionstillskott har. Trots att de produktiva insatserna i dessa fyra familjerär i stort sett lika -det är alltså fråga om olika former av arbetsbyten - blirnaturligtvis situationen snabbt fullkomligt ohållbar för familjen och mycketbekymmersam för familjen , som också ligger under existensminimum. Skulle jagi stället ha räknat med tre barn i de här hushållen, hade både Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen familjen familjen , liksom givetvis också familjen , hamnat långt underexistensminimum. Vad händer då, om man skulle bestämma sig för att vi inomfamiljepolitikens ram ensidigt skall prioritera utbyggnaden av barnomsorgen?Jo, det kommer bl. a. att leda till betydande kommunalskattehöjningar. Detkommer att leda till att ännu fler familjer får stora svårigheter att klara sinsituation pä egen hand. Det kommer att leda till att köerna till den kommunalabarnomsorgen ökar ännu mycket mer. Jag har med mitt inlägg velat markera att det inte går attsäga att man inom familjepolitikens ram skall prioritera utbyggnaden av denkommunala barnomsorgen utan att beakta de ekonomiska konsekvenserdetta skulle få för de familjer som vill eller måste ta hand om barnen själva.Det går över huvud taget inte att försvara att orättvisorna i familjepolitikenbibehålls och förstärks, i synnerhet inte som det främst är relativtlågavlönade hushåll, glesbygdsfamiljer och flerbarnsfamiljer som drabbas. Solidaritetenoch omtanken måste naturligtvis gälla också dessa familjer. Det skulle vara intressant att få veta varsocialdemokraterna står i den här frågan. Vill socialdemokraterna acceptera en årlig volymökning förkommunerna på , så att de med nuvarande familjepolitik kan komma i kappoch täcka bristen på barnomsorg , trots att detta ären volymökning som blir sju gånger så snabb som den långtidsutredningen förfram? Om socialdemokraterna vill detta, vad vill de då göra meddem som tvingas stå i kö ? Vad vill socialdemokraterna göra med alla dem som inte kanutnyttja den kommunala barnomsorgen? Det gäller många flerbarnsfamiljer, mångahushåll i glesbygden, många familjer som har gravt handikappade barn, t. ex.svårt allergiska barn, för vilka vård i hemmet ofta är det enda alternativet. Jag vill ändå inte tro att man har den inställningen attdessa familjer helt enkelt får skylla sig själva. Måste man inte ha enhelhetssyn pä familjepolitiken, om man skall kunna tala om rättvisa ochsolidaritet? AnL 52GERTRUD () replik: Jag skall be att få citera vad jag sade imitt första anförande; "Arbetarrörelsen måste vara på sin vakt mot nyakonservativa angrepp på barnomsorgen." Jag trodde inte att de skulle kommaså snabbt som de gjorde i inlägg. Det kan inte vara någon överraskning för IngegerdTroedsson att socialdemokraterna inom familjepolitikens ram prioriterarbarnomsorgen. Det har vi gjort . Därmed är inte sagt att barnomsorgen ärden enda familjepolitiska åtgärden. För att man skall kunna prioriteranågonting måste det ju finnas fler åtgärder. Vi har barnbidragen, och vi harbostadsbidragen och andra möjligheter att ekonomiskt stödja barnfamiljerna. talar om de stora köerna till barnomsorgen. Varför finns dessa? Jo,de finns naturligtvis därför att föräldrarna vill ha en god och tryggbarnomsorg för sina barn som de förvärvsarbetar. De vill ha endaghemsplats. Kölistorna tror jag omfattar ungefär 100 000 barn. En annanstatistik talar om att det är 180 000 barn i de här åldrarna som behöverdaghemsplats. Detär ingen som får skylla sig själv. Men vi har ju brister i samhället på olikaområden. Det är alltså olika områden som vi får lov att prioritera. Jag villupprepa igen, , att socialdemokraterna för sin del anser detvara viktigast att prioritera just barnomsorgen. Jagskall inte uppehålla mig mer vid frågan om de ekonomiska stödåtgärderna tillbarnfamiljerna och hur ser på det. kommer senare attutveckla den saken. Omfortsatt utbyggnad av barnomsorgen AnL53 Förste vice talmannen () repUk: Det är ett något märkligt angrepp. Om man för fram LO-undersökningen,som knappast kan vara okunnig om, och påvisar i hur storutsträckning det är de ekonomiskt mindre bärkraftiga hushållen som av olikaskäl inte kan utnyttja den kommunala barnomsorgen, då är det nya konservafivaangrepp på barnomsorgen. Vårinställning är den att det är viktigt att föräldrar får så stor valfrihet sommöjligt, helt enkelt därför att vi vet att det är ett så starkt samband mellanharmonin hos föräldrarna och harmonin hos barnen. Givetvis skall man på allasätt underlätta för dem som önskar förvärvsarbeta. Men man får inte föra enpoUtik som gör att många barnfamiljer som gärna tar hand om barnen själva ochsom kanske också gör en väl så stor samhäUsekonomisk insats på det viset fårgrunden härför undanryckt. Men det är just det man gör. Jagfick, , inget svar på mina frågor. Vill socialdemokraternaacceptera en volymökning på ? har det varit . Ävenmed betyder det att dessa köer med nuvarande politik kommer att kvarståunder betydande tid. Jagfick heller inget svar på frågan om vad man bör göra med dem som förgäves ståri kö . Jaghar naturligtvis inte heller fått något svar på frågan om på vilket sättsocialdemokraterna tänker sig att underlätta för de mycket hårt ansträngdaflerbarnsfamiljerna. Jag skall ändå komma med en fråga till: Är det rentav så, , att socialdemokraterna fortfarande har denuppfattningen att det bara är jämställt och produktivt att vårda andras barn,gamla och sjuka, men däremot inte sina egna? AnL 54 () replik: Några ord om den här undersökningen av vilka det är som har sina barnpå daghem. Det är riktigt att LO:s grupper i många sammanhang inte kommer iåtnjutande av daghem. Det kanske beror på att det är det välbeställda gruppernasom kan slå sig till daghemsplatser, därför Om fortsatt ut-, byggnad av barnomsorgen att de kantala för sig och tjata på socialförvaltningarna och på föreståndarinnorna. Dehar lättare att få gehör för att få en daghemsplats, eftersom det numera ärsocialt acceptabelt att ha sina barn på daghem, vilket det inte var i tidigaregenerationer. Då var det någon form av fattigvård. Men det är det inte , utannumera efterfrågar också väljare platser pä daghem. När det gäller den årliga volymökningen trodde jag inteatt behövde fråga mig om var socialdemokraterna står. Vi haruttalat oss för en 2-procentig ökning. I det sammanhanget har talatför en ökning på O %. Vem som har de största möjligheterna att tillgodose olikabehov i kommunerna tycker jag att dessa uppgifter ger svar på. AnL 55 Förste vice talmannen ()replik: Vi har inte fått något svar på frågan hur mantänkt sig att ordna det för flerbarnshushållens räkning. Även där kan man juvilja förvärvsarbeta. Men för dem är ofta vård i hemmet det enda realistiskaalternativet. Är man beredd att verka för en rättvisare utformning av stödettill barnomsorgen? Tidningen har i en stort uppslagen artikelföreslagit att socialdemokraterna skall gå i spetsen och verka för ettskattefritt vårdnadsbidrag till familjer med barn , i första handtill barn . Vad är anledningen till att man har förespråkat dethär? Anledningen är ju helt enkelt att man förstår att även den som inte har såmycket över för valfrihetstänkande ändå måste inse att både rättvisa ochsolidaritet kräver att också de hushåll som inte kan eller vill utnyttja denkommunala barnomsorgen får en rättvis del av stödet. Säger socialdemokraternakategoriskt nej till detta, så kan de inte hävda att de på barnomsorgens områdeförordar en politik som går ut på solidaritet och rättvisa, för det gör deinte. AnL 56MAJ-LIS LÖÖW (s); Rätten till arbete - även för kvinnor - ochen fullt utbyggd barnomsorg och en förkortning av den dagligaarbetstiden måste vara huvudingredienserna i en politik som leder till att bådemän och kvinnor på lika villkor kan förena arbete och barn. Jag vill också stryka under, liksom flera redan har gjorthär, att en bra barnomsorg också är ett viktigt inslag i en politik för attförbättra barns uppväxtvillkor. Det handlar inte bara om att ge föräldrarnamöjlighet att förvärvsarbeta - det handlar om barnomsorg för barnens skull. Vikan inte stillatigande åse att tiotusentals barn far illa genom att föräldrarnatvingas till dåliga provisoriska lösningar eller inga lösningar alls på sinatillsynsproblem. Det handlar också om att ge barnen i dagens alla en- ochtvåbarnsfamiljer en uppväxtmiljö där de får chansen att utvecklas tillsammansmed andra barn. Mot den bakgrunden är det olyckligt, för att inte sägacyniskt, att barnomsorgsdebatten kommit att i så stor utsträckning präglas avlönsam- hetstänkande.Barn måste få kosta, lika väl som sjukvård, försvar och andra kostsamma delarav den gemensamma sektorn, där det aldrig faller oss in att tala om lönsamhet. Och likväl - om vi håller oss till detta krassa ekonomiskatänkande, så visar det sig ju att barnomsorgen faktiskt är lönsam. Det är en avde mest seglivade myterna i svensk politisk debatt, att en barnomsorgsplatskostar samhället så och så många . , tycks vara denvanligaste siffran i debatten just , , talar om.Och den här föreställningen lever kvar, trots att varje försök till beräkningav barnomsorgens totala samhällsekonomiska effekter visar motsatsen, nu senastenligt beräkningar. Om man inte har velat tro på de tidigareberäkningarna, t, ex, LO;s beräkningar, så kan man väl i alla fall inte vara part i målet när det gäller den här frågan, beklagade att hon inte fick replik på IngegerdTroedssons inlägg, men jag kan trösta henne med att det inte skulle ha hjälpt,för vi kommer aldrig att kunna övertyga om att barnomsorgenär lönsam. Hon kommer att tala om sina 11 miljarder oavsett vad vi säger. Men jag tycker att vi politiker bedrar oss själva om vitror att vi kan spara genom att dra in på satsningarna på barnomsorgen, Isjälva verket borde vi se en utbyggd barnomsorg som ett inslag i en långsiktigekonomisk strategi för att fillvarata människors vilja att arbeta urkrisen. Någon sådan inställning har knappast kunnat spåras i socialministernssvar . Det talas om den ekonomiska situation vi nu befinner oss i, ombegränsat utrymme för expansion osv, O, K,, låt oss då vara överens om att vi måste prioritera.Gertrud första fråga gällde också just prioriteringen. Socialministernhänvisar till att det statliga stödet har ökat fram fill ochmenar att det är ett uttryck för prioritering. Men såvitt jag förstår innebärde ökade statliga utgifterna bara ett fullföljande av den överenskommelse somden socialdemokratiska regeringen träffade med 1975, och det ärknappast uttryck för några speciella prioriteringar från den borgerligaregeringens sida. I själva verket borde ökningen ha varit ännu större omkommunerna hade fullföljt planerna eller levt upp till överenskommelsen. Men det vi nu ser, mot bakgrund av den proposition som vidiskuterade , är att det totala bidraget till barnomsorgeh i det nyabidragssystemet skärs ned med omkring 300 milj. kr. Det är bra om har drivit de här frågorna. Jag har i varje fall inte märkt attvi hemma i min kommun har haft någon draghjälp av dem. Jag tycker också att dettar sig litet underliga uttryck nu när harsocialministerposten. Men det intressanta för väljarna i den kommandevalrörelsen måste i alla fall vara att få reda på vad en eventuell framtidaborgerlig regering tänker göra för prioriteringar på hela det familjepolitiskaområdet. Det är uppenbart att man nu från borgerligt håll har för avsikt attdamma av det Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen gamlaförslaget om vårdnadsbidrag. T. o. m. har passat in sig ihögerfållan - i den här frågan också. Vi sade , när vårdnadsbidragetvar det stora slagnumret i valrörelsen, att det skulle komma att bli ettutomordentligt kostsamt förslag som ofrånkomligen skulle drabba andra områdeninom familjepolitiken. Och , som ni måste ta hänsyn till vare sig deär i eller utanför regeringen, talar nu öppet om att göra en omprioritering,att finansiera sitt vårdnadsbidrag med sänkta statsbidrag till barnomsorgen. Ärdet så ni kommer att prioritera? Hur skall ni annars bli trovärdiga, om nihävdar dels att ni vill slå vakt om barnomsorgen - det har sagt - trots att ni redan har ansett det nödvändigt att sänka ambitionsnivån medflera , dels att ni skall kunna införa ett vårdnadsbidragsom har kostnadsberäknats till 750 milj. kr. Jag kan inte se vårdnadsbidraget som ettalternafiv till utbyggd barnomsorg och en förbättrad föräldraförsäkring. De tvåsenare, barnomsorg och föräldraförsäkring, är en absolut förutsättning för attbåde män och kvinnor skall kunna delta i förvärvslivet. Om vi menar någontingmed allas rätt till arbete och jämställdhet måste samhället också ställa upp omdet inte bara skall bli en läpparnas bekännelse till de målen. Att vi sedanbehöver ett ekonomiskt stöd som riktar sig till de barnfamiljer som har detallra svårast att hänga med i den borgerliga inflationskarusellen är som sagten helt annan sak. Det kan vi göra effektivare än genom att sprida ut ettgenerellt vårdnadsbidrag, som dessutom bara gäller småbarnsfamiljerna. Det haderegeringen kunnat göra genom att slå vakt om bostadsbidragen i stället för atturholka dem och låta 260 000 barnfamiljer förlora sina bostadsbidrag. Sedan lyssnar vi till , och visst är detfråga om nya konservativa angrepp på familjepolitiken. Hon drar sig inte ensför att fortfarande tala om att man skall lösa barntillsynen genom att t. ex.anställa barnflickor. Det är verkligen en doft av den gamla tiden, som GertrudSigurdsen inledningsvis beskrev i sitt anförande. Det är litet svårt att kommentera den bild som IngegerdTroedsson visade utan att ha den på skärmen. Men jag hävdar att ett generelltvårdnadsbidrag aldrig kan bli av den storleksordningen att det ersätter enförvärvsinkomst. Det är ett dåligt alternativ till en familjepolitik, där detekonomiska stödet för barnfamiljerna utformas efter barnantal och inkomst. Detär ju så som bostadsbidraget har varit konstruerat. Jag menar alltså att detstödet måste vi ha kvar och bygga ut i' fortsättningen, åtminstone komma i kappde försämringar som har gjorts av den borgerliga regeringen. I exempel fanns en familj . Denfamiljen skulle verkligen behöva ett bättre bostadsbidrag, i stället för att viskulle dela ut ett vårdnadsbidrag både till familjen och till familjen , somredan har den bästa inkomsten att leva på, enligt bild. Familjen bevisar bara riktigheten av det som jag redanhar sagt, nämligen att möjligheterna till en ytterligare förvärvsinkomst är detbästa familjepolitiska stöd vi kan ge. Det är det bästa sättet för familjernaatt Vårdnadsbidraget kan aldrig bli ett alternativ till det. Sedan till familjen talar gärna omde familjer som vill ta hand om barnen själva. Det gör ju inte familjen varit tvungen att lösa sin barnomsorg genom privattillsyn. Det blir väldigtkostsamt för familjen. Detta visar bara hur otroligt viktigt det är att komma ikapp med utbyggnaden av barnomsorgen.