prot · G509128 · 1981-12-31 00:00:00 — För läkarlinjen är detsvårt att med säkerhet överblicka det framtida utbildningsbehovet.Utbildningarna är långa, och intaget nu ger färdiga läkare först i slutet av1980-talet. Efter ingående överväganden har utskottet stannat för att förordaett oförändrat intag nästa budgetår, men bedömt det möjligt att därefter göraden besparing och neddragning av antalet intagningsplatser som regeringenförordat. Arbetet med att analysera och bedöma det framtidaläkarbehovet pågår. Man kommer att fortsätta att göra analyser avhur den solidariska läkarförsörjningen fungerar och vilka effekter den får. Dejust avklarade förhandlingarna kan också komma att påverka det framtidabehovet. Allt detta är för utskottet skäl att inte göra någon nedskärning avintagningskapaciteten det närmaste året. Dimensioneringen av tandläkarutbildningen har riksdagendiskuterat . tandvårdsutredning har lagtfram sitt förslag, men håller fortfarande på med att bedöma detframtida behovet av tandläkare. Bedömningar av utbildningsbehovet är alltidsvåra högskoleutbildning, m. m. högskoleutbildning, m. m. att göra.Utskottet har fått ta emot åtskilliga uppvaktningar om riskerna fören överutbildning, och föredragande statsrådet har menat att det nu finns skälför att minska intaget på tandläkarlinjen med 40 platser. Utskottet tycker attdet är en rimlig bedömning. Den ligger kanske snarare för högt än för lågt.Utskottet tillstyrker förslaget. Vpk föreslår en ökning av utbildningen för tandhygienistertill 500 platser för att täcka behovet av förebyggande tandvård. uppfattning finns det inte nu underlag för en sådan kraftig ökning.Man behöver även här avvakta resultaten av det prognosarbete som pågår inomsocialstyrelsen och bedömningen av tandvårdsutredning, innan man kanta slutlig ställning. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan i dess helhet. 97 () replik: Apropå frågorna om huvudmannaskap somChristina Rogestam tog upp vill jag citera henne. Hon sade att utskottet i ettförsök att vara konsekvent hade menat att laboratorieassistentutbildningenskulle inlemmas i ett enhetiigt huvudmannaskap dvs. i det här fallet överförasfrån kommunalt till landstingskommunalt huvudmannaskap. Jag beklagar att det försöket att vara konsekvent integenomsyrade hela utskottets tankegång. Jag hänvisar tillsjukgymnastutbildningen. Remissinstanserna har varit emot ett överförande frånstatligt huvudmannaskap, och från den berörda utbildningen har man slagits föratt få finnas kvar under statligt huvudmannaskap. har också haft en mycket negativinställning till en gemensam rehabiliteringslinje. Det kan nog sägas med visstfog att man i propositionsarbetet inte beaktat och inte tillräckligt lyssnat påsjukgymnasternas synpunkter. Ur utskottsbetänkandet kan man utläsa ett visstinstämmande i den kritiken. Men med en sådan negativ inställning till engemensam linje bygger man in stora svårigheter att med delat huvudmannaskap fåtill stånd positiva effekter i den nya rehabiliteringslinjen. Därför anser jag fortfarande att det hade varit av storvikt och stort värde att sjukgymnastutbildningen på en och samma ort hade haftsamma huvudman som den nya rehabiliteringslinjen, alltså arbetsterapeututbildningen. När det gäller de enskildasjuksköterskeskolorna skulle man kunna föra samma resonemang. Varför skall destå utanför det som gäller för landet i dess helhet? 98BIRGITTA RYDLE (m) replik: påstår att frågan omrehabiliteringslinjen är tillräckligt utredd. Men detta kan faktiskt intesägas, när man underlåtit att utreda sjukgymnastutbildningen. Det är verkligenatt komma med vilseledande påståenden. Det är bara arbetsterapeututbildningen som utretts.Sjukgymnastutbildningen har lämnats därhän. Man har t. ex. inte gjort någonutvärdering av samläsningsförsökeni och och som visat sig inte ha utfallit så väl. Vi anser alltså att det finns en risk för att ettgenomförande av rehabiliteringslinjen nu skulle medföra att resp. yrkesgruppsyrkesprofilering suddas ut. Vi motsätter oss naturligtvis inte utskottets förslag atten 20 poängs vidareutbildning också inrättas för sjukgymnasterna. Vi tyckerdock att det hade varit naturligt att en arbetsgrupp skulle ha fått ta hand omden frågan också, såsom vi föreslår. Det vore väl konstigt om man inte skullese först på grundutbildningen och fastställa den, innan man beslutar sig förvilken påbyggnadsutbildning man vill ha. Vår andra reservation gäller sociala omsorgslinjen.Inriktning 2 på denna kommer att gälla omsorgen om psykiskt utvecklingsstörda,och inriktning 3 kommer att gälla socialpedagogiskt behandlingsarbete. Dessalinjer kommer då att spänna över alla åldrar, från små barn upp till mycketgamla människor. Det är väl mycket osäkert om det kan ge den specialisering somvi anser nödvändig för att man på bästa sätt skall kunna hjälpabarn och ungdomar med handikapp och inte minst deras familjer. högskoleutbildning, m. m. 99CHRISTINA ROGESTAM (c) replik: Jag beklagar att inteuppfattade ironin i min formulering. Annars tycker jag faktiskt att förslaget ipropositionen genomgående är mycket konsekvent. Det följer helt min reservationvid huvudmannaskapskommitténs betänkande i samtliga ställningstaganden avseendehuvudmannaskapsfrågorna. När det gäller sjukgymnastlinjen är det så, som jag sadeförut, att majoriteten av remissinstanserna avstyrkte förslaget om kommunaliseringav sjukgymnastutbildningen i och . Det var bara LO somtillstyrkte förslaget. Kommittén har visat att utbildningen fungerar väl isåväl statlig som regi. a. är det på samtliga orter väl sörjt fören samordning av de medicinska inslagen i utbildningen och en anknytning avutbildningen till medicinsk utbildning och forskning. Alla utbildningsanordnarehar också förklarat sig villiga att underlätta den erforderliga samordningengenom t. ex. avtal. Det finns alltså goda förutsättningar på alla punkter föratt detta skall kunna fungera bra. När det gäller de enskilda skolorna riktades det en mycketstark kritik mot förslaget om en kommunalisering. Det är självklart att manäven i fortsättningen skall se till att det fungerar som , då utbildningensamordnas med övriga motsvarande utbildningar i vad gällerplaneringen av utbildningens innehåll, dimensionering, praktik, platsantal ochsådant. Under sådana förhållanden tror vi att alla möjligheter finns att dennautbildning kan fortsätta som ett bra komplement till den övriga utbildningenhär i , utan att man behöver ändra på huvudmannaskapet. tyckte att jag tog i när jag sade attförslaget om en rehabiliteringslinje var väl utrett. Det tycker inte jag attjag gjorde. Vård 77 arbetade med dessa frågor, och man har fortsatt att arbetamed dem på högskoleutbildning, m. m. UHÄ, Hösten1979 hade ingen erinran mot en rehabiliteringslinje, men man beslötatt inrättandet av linjen skulle anstå till dess att man hade gjort enförutsättningslös översyn av arbetsterapeututbildningen, såväl vad gälldeuppläggning som längd. är det gjort, och UHÄ har redovisat dessa förslagunder , Vi tycker att detta utredningsarbete i Vård 77 och inom UHÄär tillräcklig grund för att fatta beslut om att inrätta enrehabiliteringslinje. Det närmare innehållet och avvägningen mellan gemensamtoch yrkes-specifikt innehåll är frågor som man får överväga vidare i sambandmed att man tar fram utbildningsplanerna. Det arbetet åligger enligt gällandeordning inte utan UHÄ och när det gäller lokala utbildningsplaner deenskilda högskoleenheterna. 100ING-MARIE () replik: Vad först gäller talet om ironi vill jag sägaatt jag har grundat mina kommentarer på att talar somföreträdare för utskottsmajoriteten. Om hon personligen ger uttryck för någonironi mot bakgrund av sina ställningstaganden och reservationer i tidigaresammanhang, har jag inte tillräcklig kunskap om detta för att kunna bedömadet. Jag utgår från utskottsskrivningen. När det gäller den fråga som vi diskuterade tidigare villjag säga att slutorden från bekräftar att det hade varittill fördel att få till stånd ett enhetligt huvudmannaskap försjukgymnastutbildningen. Hon säger att avvägningen mellan gemensamt ochyrkesspecifikt innehåll i utbildningen läggs fast i utbildningsplanerna av UHÄmen också fastställs i lokala utbildningsplaner av de lokala huvudmännen. Detär alltså tvä huvudmän som skall arbeta med och fastställa dessautbildningsplaner. Jag tror att det är besvärligare än om enbart en huvudmanarbetade med detta. En andra punkt som jag inte hann bemöta i min tidigarereplik gällde läkarlinjen och läkarförsörjningen, sade attarbetet med att se över den solidariska läkarförsörjningen i landet och attanalysera effekterna av det träffade läkaravtalet pågår- resultatethärav vet vi inget om. Jag tycker att det är riktigt. Det är därför som visocialdemokrater har menat att det nu vore att föregripa detta utredningsarbeteatt ta ställning till läkardimensioneringen . När det gäller tandläkarutbildningen sade ChristinaRogestam att nu utreder denna och att det har förekommitfackliga propåer om riskerna för överetablering. Det har förekommit sådanapropåer för många yrkeskategorier, men vi brukar avvakta de utredningar sompågår, innan vi gör förändringar eller uttala oss om kommande förändringar. Vi socialdemokrater är helt på det klara med att vi intevill utbilda för arbetslöshet, särskilt inte på långa och dyrbara utbildningar.Men vi vill ha ett underlag och veta vad vi gör. innan vi tar ställning tillsnabba förändringar. 101BIRGITTA RYDLE (m) replik; kan ändå inte vara okunnigom den kritik som har kommit från dem som är berörda av utbildningen vidrehabiliteringslinjen. Det har kommit många brev, och vi har haft mångauppvaktningar från dem. Jag kan också erinra om att flera av de remissinstansersom har yttrat sig över arbetsgruppens förslag har varit klart negativa. Detgäller t. ex. sådana tunga remissinstanser som , . De har kommit med mycket allvarliga invändningar mot utformningenav rehabiliteringslinjen. högskoleutbildning, m. m. 102 () replik: Av den uppvaktning som sjukgymnasterna gjordei utbildningsutskottet framgick enligt min uppfattning att det viktigaste fördem var att få den komplettering som utskottet sedermera gjorde genom attbeställa en påbyggnadsutbildning också för sjukgymnaster. Deras kritik riktadesalltså framför allt mot att det saknades en sådan del i regeringens förslag. Jag delar uppfattning att vi inte skallutbilda för arbetslöshet. När det gäller tandläkarutbildningen tyder allasiffror på att vi kan göra den relativt marginella neddragning med 40 platsersom regeringen har föreslagit utan att avvakta de slutliga analyserna.Utskottet tillstyrker därför detta. Vår bedömning är att analyserna kommer attvisa att det framöver är möjligt att göra större neddragningar påtandläkarutbildningen. När det gäller huvudmannaskapet försjukgymnastutbildningen var uppfattning att det på lokalnivå skulle bli besvärligt att hantera systemet med två huvudmän. Det ärmöjligt att det blir något mera komplicerat, men vi har gjort den bedömningenatt det ändå kommer att gå bra. Den inställning som utbildningsanordnarna harborgar för att de kommer att se till att det blir ett fint samarbete, trots har två huvudmän, och att de kommer att anstränga sig mycket för att setill att det hela skall fungera på ett bra sätt. Talmannen anmälde att och att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. 103RUNE (): Jag avser att behandla reservationerna 1 och 2om huvudmannaskapsfrågan i ett sammanhang och därefter reservation 7 omdimensioneringen av läkarlinjen. I utbildningsutskottets betänkande står det på s. 10:"Principiella skäl talar enligt utskottets mening för ett statligt huvudmannaskap. Utskottet har dock i sina överväganden funnit att statsfinansiella skäl talar mot förstatligan de--- ." Vireservanter anser att skälen för ett enhetligt statligt huvudmannaskap högskoleutbildning, m. m. förhögskolan väger mycket tungt, och då de ekonomiska förutsättningarna ändratssedan utredningen lämnades till förslag, vill vi att regeringen tillsammans medLandstingsförbundet och undersöker kostnaderna för ettförstatligande av de kommunala högskoleutbildningarna. Detta har tyvärr inteskett. Vi moderater har ett stämmobeslut om ett enhetligt statligthuvudmannaskap. Men vi anser det alltid viktigt att i ett kärvtsamhällsekonomiskt läge ha analyserat de ekonomiska förutsättningarna för enförändring till ett enhetligt statligt huvudmannskap. kunde vi, som vi vet, inte få någon riktig belysning avfrågan i hela dess vidd vid remissbehandlingen av huvudmannskapsutredningen. till remisshandlingen fogad promemoria angavs att det framför allt avstatsfinansiella skäl inte var aktuellt att ändra det kommunalahuvudmannaskapet för de korta vårdutbildningarna. Remissinstanserna anmodadesdärför att särskilt koncentrera sig på olika förslag till förbättringar inomdet nuvarande systemets ram. Flertalet remissinstanser avstod därför från attyttra sig över huvudförslaget. Här punkterades beklagligtvis möjligheten klarläggande debatt. Varför var man inte beredd till en öppen remissomgång ochdebatt om utredningens betänkande? Det finns enligt min uppfattning förmodligeninget annat skäl till den underliga handläggningen än att statsrådet regeringen hade bestämt sig i själva sakfrågan och därför inte önskade enöppen remissomgång, som kunde ha förstärkt utredningens slutsats om ettenhetligt statligt huvudmannaskap. Skälen för det statliga huvudmannaskapet är nämligen mångaoch starka. Ett enhetligt system förenklar planering, administration,antagningssystem m. m. Den önskvärda forskningsanknytningen sker naturligt medstatligt huvudmannaskap- annars kan ju krav resas på att forskningsresurserskall skapas vid anknytning till den , vilket isin tur kommer att splittra forskningen och totalt sett bli dyrare församhället. Elev- och lärarinflytandet kan ske i samma former som i den övrigahögskolan. Det är dessutom enligt min uppfattning viktigare att de medellångaoch långa vårdutbildningarna integreras än att de korta gymnasiala och medellångavårdyrkesutbildningarna samordnas. Av dessa och andra skäl kan staten på siktförväntas driva verksamheten billigare än landstingen. Vi har redan nu endecentraliserad högskoleutbildning. Det är därför enligt min uppfattning felatt dubblera denna genom den landstingskommunala utbildningen. Låt mig, herr talman, återvända till kostnadsaspekten.Merkostnaden på över 300 milj. kr. för staten vid en överföring av denlandstingskommunala utbildningen till ett enhetligt statligt huvudmannskap fårinte enbart ses som en budgetteknisk fråga. Det innebär inte någon totalmerkostnad för samhället. Dessa överföringar av kostnader från tillstaten skulle ha beaktats vid de fortlöpande förhandlingar som förs mellanstaten, . I de sammanhangendiskuterar man oftast i miljardtermer, varför en summa på några hundra miljonerkronor borde kunna vara förhandlingsbar. ställde i detta sammanhang en fråga tilloss moderater. Hon ville veta hur de ekonomiska förutsättningarna hadeförändrats sedan huvudmannaskapsutredningen lade fram sitt förslag och påvilket sätt det skulle öka förutsättningarna för ett statligt huvudmannaskap. Låt mig då säga att denna förändring- liksom varje annanorganisatorisk förändring- i själva förändringsstadiet kostar pengar. Meneftersom vi anser att ett statligt huvudmannskap skulle bli totalt settbilligare för samhället förespråkar vi en övergång. Vi befinner oss, som vialla känner väl till, i ett kärvt ekonomiskt läge, och det ökar naturligtvistveksamheten hos många -inte hos oss moderater, men väl hos andra - till enförändring. Av det skälet ville vi att de nuvarande förutsättningarna skulleklarläggas genom att , och staten skulleundersöka kostnaderna för en överföring just . Vad jag har sagt om huvudmannaskapsfrågan tidigare gällerockså i motsvarande delar för de kommunala laboratorieassistentutbildningarna iLinköping, och . Vi moderata reservanter anser helt naturligt attockså de skall ha ett enhetligt, statligt huvudmannaskap. Jag går över till reservation 7 angåendeläkarutbildningens dimensionering. Vi moderater reserverar oss för en minskning avantagningen på läkarlinjen med 90 platser, i jämförelse med regeringensproposition. I jämförelse med utskottets förslag blir det en minskning medytterligare 90 platser eller totalt 180. Märkligt nog har mittenpartierna gåttifrån sitt eget budgetförslag om en minskning av antagningen med 90 platser.Det har man gjort i ett läge där alla tecken tyder på ett kommandeläkaröverskott. Detta sägs också i propositionen. Där föreslås att UHÄ skall fåi uppdrag att belysa konsekvenserna av en ytterligare neddragning av antaletantagningsplatser. Men utskottsmajoriteten, bestående av socialdemokrater ochmittenpartier, går alltså åt andra hållet och föreslår samma intagning som , dvs. 1 026 platser. Däremot anser sig mittenpartierna kunna acceptera enminskning av utbildningen för /84, "under förutsättning attresultaten av nyssnämnda behovsanalys m. m. av läkarbehovet inte ger anledningtill annan bedömning". Man kan fråga sig vem som skall göra den analysen.Det är i varje fall ingen som gör det inom sjukvårdsdelegationen, och den skallf. ö. enligt uppgift upplösas . Man föregriper alltså ingen utredning.Jag vill betona det som tidigare sade, nämligen att man inteskall utbilda för arbetslöshet. Det kommer vi att göra i det här fallet. Privata undersökningar visar dessutom på ett överskott av4 000 läkare , och kommer säkerligen den nuvarandeläkarbristen att ha förvandlats till ett läkaröverskott. Enligt en rapport frånSveriges läkarförbund om den framtida läkararbetsmarknaden skulle sjukvårdenbehöva expandera för att svälja läkarutbudet . Jämfördetta med den enda procent som statsmakterna anser att kommuner och landstingskall få expandera ! Det kommer enligt min uppfattninginte att finnas ekonomiskt utrymme för att högskoleutbildning, m. m. högskoleutbildning, m. m. anställaalla nyutbildade läkare . Enligt landstingens kommunalekonomiskalångtidsplanering, LKELP, avser man att inrätta 11 000 tjänster förspecialkompetenta läkare och allmänläkare 1985. Men redan då finns det 12 600färdigutbildade specialister och allmänläkare. saknas ungefär 900specialisttjänster, och när dessa är täckta och vi i stället har ett överskottpå 1 600 specialister och allmänläkare, kommer detta naturligtvis att fåeffekter även för de nyutbildade läkarna. a. kommer utrymmet för vikariatatt minska starkt. De som börjar sina studier kommer 1988 ut till enarbetsmarknad som är helt annorlunda än dagens. Det är alltså enligt minuppfattning redan nu väl sent att påbörja en minskning av antagningsantalet. Den snabba ökningen av läkartätheten kan av ekonomiskaskäl inte fortsätta hur länge som helst. Vi utbildar nu i princip av enårskull till läkare, och relationen 1 läkare per 400 invånare, som vi har , kommer att vara nere vid 1 läkare på 300, föratt ha nått ner till 1 läkare på 220 invånare. Inget land ivärlden ligger i närheten av en sådan läkartäthet. Sjukvården, som tar av vårbruttonationalprodukt, kommer inte att öka särskilt mycket i framtidenrelativt sett, och därför finns det inget som tyder på att de av mig nämndaprognoserna skulle slå helt fel. Allt resonemang om att nya avtal kan förändraden här bilden är troligen också felaktigt. Det avtal som slöts ger istället ett bortfall på minst 500 tjänster. har i pressensagt att man sparar in 500 vikarier, och jag antar att man kan lita på denuppgiften. Jag litar i varje fall mer på i det här falletän på uppfattning om avtalet. I den här situationen går alltså mittenpartierna från sinegen proposition. Det verkar inte särskilt välbetänkt, minst sagt. När det nu kommer att finnas tillräckligt med utbildadeläkare kan man ställa sig den berättigade frågan; Hur skall vi fåde här läkarna att flytta till bristområdena? Det är ju en fråga somutbildningsutskottet inte har behandlat och inte har kompetens att behandlaheller. Men det finns några intressanta aspekter att peka på här, exempelvisatt inte rekommenderar att nyutexaminerade läkare somflyttar för allmäntjänstgöring till ett underläkarförordnande på en bristortskall få flyttningsersättning. Motivet som anges är att det finnskorttidsvikariat på studieorten. Men avsikten är ju att läkarna skall sökafasta utbildningstjänster i stället för vikariat. Staten motverkar alltså pådetta sätt den läkarfördelningspolitik som drivs via . De olika rekryteringsinsatser som har gjorts i bl. a.Norrbotten har gett goda resultat. hartotalantalet läkare i ökat från 399 till 445, men det ärintressantare att se på de olika kategorierna. Antalet vidareutbildadespecialister samt allmänläkare har ökat från 158 till 221. De utländskakorttidsvikarierna har minskat från 60 till 32. Detta är faktiskt en ganskadramatisk förändring för ett kroniskt bristlandsting. Utvecklingen fortsätter och är sannolikt likadan i alla bristområden,även i . Alla tecken tyder alltså på att vi kommer att få upplevasamma situation för läkarna som för tandläkarna, nämligen att bristerna snabbtkommer att försvinna och att en bristsituation kommer att övergå i enöverskottssituation som kommer att drabba de enskilda nyutbildade mycket hart. Det finns enligt vår uppfattning ingen anledning församhället att utbilda läkare till arbetslöshet. Kostnaden för enspecialistkompetent läkare ligger någonstans ,och i en situation som dagens, när vi måste spara på samhällets resurser,finner vi moderater ingen anledning att utbilda för många läkare. Jag yrkar därför bifall till de moderatareservationerna 1, 2 och 7. högskoleutbildning, m. m. 104 () replik; Jag vill bara kort beröra om detta med ekonomin. Som alltid när det gäller moderaternasresonemang i ekonomiska sammanhang är de mycket intressanta. Jag tror attLandstingsförbundet och ganska har uttryckt sinskepsis och sin misstro när det gäller hanteringen av deras ekonomi frånstatsmakternas sida. Men jag fick ändå svar på min fråga om det som står ipropositionen, att förändringen inte skulle innebära någon merkostnad församhället, bekräftade att samhällskostnaden är densamma. Han säger sedan att 300 milj, kr, i kostnad för enöverföring av de här utbildningarna till staten är en summa som borde varaförhandlingsbar - utan att precisera vad som jngår i den i form avdriftskostnader, lokalkostnader e, d. Då tror jag att harall anledning att vara mycket skeptiskt till det sättet att förhandla. Det är min enda kommentar till RuneRydéns ekonomiska beräkningar. 105CHRISTINA ROGESTAM (c) replik; Det är alldeles uppenbart att harglömt huvudmannaskapskommitténs betänkande gick ut påremiss. Beslutet om att låta remissinstanserna ta ställning till enbart ettbibehållet landstingskommunalt huvudmannaskap och hur utbildningen i ett sådantläge. skulle kunna förbättras togs av en regering där också ingick.De var alltså involverade i de diskussioner som föregick detta beslut. I sak kan jag i och för sig ta upp en ganska långdiskussion med om fördelarna med det ena eller det andrahuvudmannaskapet för vårdutbildningarna. Men det gör jag inte, eftersomutskottet har följt propositionen och som skäl anfört de statsfinansiellaeffekterna. När det gäller de samhällsekonomiska effekterna sägerLandstingsförbundets expert i utredningen i ett särskilt yttrande - ju sin stora tillit till bedömningar:"Kommittén tycks tro att statens ökade kostnader skall kunna kompenserasgenom en Komrriunal högskoleutbildning, m. m. motsvarandeminskning i landstingens och berörda kommuners verksamhet. All erfarenhet frånliknande situationer talar emot ett sådant synsätt. Kommittén har inte hellerredovisat hur detta i så fall skulle gå till." Detta är alltsåLandstingsförbundets uppfattning när det gäller bedömningen av de 300miljonerna och effekterna därvidlag. Beträffande dimensioneringen av läkarutbildningen kom deti dagarna, , en beräkning från HS 90 av den långsiktiga tillgångenoch efterfrågan på läkararbetskraft. Om det betänkandet visar något, så är dethur pass svår den här frågan är och hur pass komplicerat det är att görariktiga bedömningar.