prot · G509138 · 1981-12-31 00:00:00 — Därmed har de låtit socialdemokraterna formulerabetänkandet på flera punkter, så att regeringens genomarbetade och väl avvägdaförslag fått föras till kammaren som reservationerna av ochcenterparfiet. Det är gott och väl att man kan räkna med att ihuvudvoteringen här i kammaren stödjer regeringsparfiernas reservationeroch gör dem fill beslut. En skada är dock redan skedd. Vårutrikespolitiska trovärdighet kan ha försvagats. Vårt demokratiskaparlamentariska system framstår inte heller som det goda exempel det kunnat varaför nya länder, som söker en utvecklingsväg även på det området. Om vi skall kunna fortsätta att vara vägledande för detinternationella utvecklingsarbetet, måste vi efter detta ha en ordentliggenomgång av biståndets mål och av dess förutsättningar här hemma. Vi kan intebara fortsätta att låta biståndet alltmer sättas i fråga av den allmännaopinionen. När biståndet första hälft växte avBNP, var detta ett mål i sig, och samstämmigheten var stor. När det storabiståndet skulle omsättas i praktiken, visade sig emellertid vår oförmåga attförstå problemen. Då blev det också klart att vi hade menat olika saker då vitalat om bistånd. När vi arbetade i biståndspolitiska utredningen på sintid, insåg nog några av oss - i varje fall mot slutet - att problemen kringbiståndet var mycket större än vi gav uttryck för. I strävan att nå gemensammaförslag gick vi runt problemen.Jag inser att det var fel. beklagar jag det kanske inte. Vi vardå ännu inte mogna för att ens försöka att sätta in biståndet på rätt plats ivärldsutvecklingen. Vi var ännu mindre färdiga att se biståndet som ennödvändig del i arbetet för vårt eget folks framtid - och ytterst dessöverlevande. Efter den här dagen kan vi inte längre fara omkring påytan och bara angripa detaljer eller symtom. Redan till 1980/riksmöteföreslog vi från en sådan omorientering av vårt bistånd att det skullekoncentreras på världens mest angelägna behov. Vi menade att vi inte kundefortsätta att strö ut biståndet till ändamål som i och för sig kan vara bra mensom inte hänger ihop med en klar syn på världens behov. Runt klotet ser vi allt tydligare tecken på att jordenutarmas som hem för mänskligt liv. Förstöringen av odlingsmark, skogar, vattenoch luft, i förening med en fortsatt stark folkökning, är inte längre baratecken i fjärran. Det är en allt närmare och kuslig verklighet. Att påpeka detta har , hand i hand medOswald , kallat för flummigt. Det dömer - men knappast oss. Mot denna bakgrund blir mycket av det vi sysslar med avliten mening. Den svenska opinionens tveksamhet till biståndet är förståelig.Den kan inte avhjälpas med ökade informationsanslag, som socialdemokraternavill. Den kan inte mötas med tal om ökad bundenhet eller ökat återflöde, sommoderaterna förordar. Som vi ser det, kommer den svenska opinionen åter attstödja ett omfattande svenskt bistånd, om den fårklart för sig att jorden är hotad som hem för mänskligt liv; om den vet att vårt bistånd odelat och effektivt går tillatt möta det hotet; om den vet att hjälpen därför sätts in på de behovsområdendär just vårt bistånd gör mest nytta; och om vi utvecklar svensk forskning och svensk teknik för attgöra oss ännu bättre på de områden där just vi kan betyda mest. En sådan ny inriktning av biståndet föreslog vi alltsåfrån i en motion till förra . Den tas också delvis upp icentermotionen 2083 . I centerledamöternas särskilda yttrande nr 1 noterarvi, liksom utskottet, att den nuvarande regeringen lägger särskild vikt vidbistånd för landsbygdsutveckling, för miljö- och markvård och för andraområden av särskild betydelse för de fattigaste människorna. Kvar ståremellertid att bilden av det svenska biståndet är mycket splittrad. Alltförmånga av insatserna är tveksamma och kan vara en belastning för svenskbiståndsvilja. Därom vittnar vältaligt de många reservationerna och särskildayttrandena till det utskottsbetänkande vi nu behandlar. Jag ber särskilt att lyssna, när jag görföljande sammanfattning: De fattigas nöd är nu så stor och hotet mot livet påjorden så uppenbart att resurserna måste riktas in på världens mest angelägnabehov. Vi måste vidare söka göra klart för oss inom vilka av dessabehovsområden svenskt bistånd kan betyda mest. Vi måste därefter koncentreravårt bistånd på dessa områden och ytterligare utveckla vår kapacitet inom dem.Har Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Internationelh utvecklingssamarbete m. m. GertrudSigurdsen något att invända mot ett sådant program? Mot denna bakgrund har jag inte känt detsärskilt meningsfullt att i detalj gå igenom det otal säryrkanden som är fogadetill betänkandet. Samlat visar de entydigt en sak: Det går inte att fortsättapå det här sättet. Jag har erinrat om vilka områden som vi finner mestangelägna för vårt bistånd. I opinionsbildningen och i det praktiska politksaarbetet kommer vi att fortsätta att utveckla vår syn. Inför den splittrade bildsom dagens betänkande ändå är exempel på har vi dock avstått från att iriksdagen särskilt starkt driva linjen i motioner eller reservationer. Vi hartillsammans med folkparfiet visat ett stycke av vägen i åretsbudgetproposifion. Vi står bakom den, och jag yrkar härmed bifall fill dereservationer folkparti- och centerledamöterna gemensamt har avgivit och iövrigt till utskottets hemställan. 11 () replik: Ja, , jag lyssnade mycketintensivt till anförandet. började med att säga att intebara har en biståndspolitik utan flera. Han hänvisade då till moderaternasspeciella ställning , men sade också att socialdemokraterna avviker.Socialdemokraterna tycker att det är viktigare att stödja en regering, sadehan. Men allt bistånd måste väl göras upp i samråd med mottagarlandetsregering. Det var en häpnadsväckande bekännelse som härgjorde, när han sade att han egentligen inte trodde på den biståndspolifiskautredning som han var med i och att vill ha en annan biståndspolitik.Efter anförande fick vi klart för oss att det inte bara finns eneller två, utan kanske tre biståndspolitiska uppfattningar. harnämligen bidragit med ytterligare en biståndspolitisk linje. hänvisade till den svenska opinionenstveksamhet. Vi måste återigen få opinionen att stödja den svenskabiståndspolitiken, sade han. Ett sätt att mäta opinionen är deopinionsundersökningar som görs av SIDA. De tyder inte på något minskat stödför biståndet. Jag möter inte heller något minskat stöd när jag är ute ochtalar i dessa frågor. Det går inte att fortsätta så här, säger . Dåtycker jag att svenska skall kräva att verkligen talar omvilken inriktning man vill ha. räknar upp områden där vi skallhjälpa till, där vi har de bästa resurserna, och det kan vi alla instämma i.Det är den inriktning som den svenska biståndspolifiken har. Jag har inte blivitklokare efter detta inlägg om vad egentligen vill när det gäller enannan inriktning av den svenska biståndspolitiken - snarare är jag merförvirrad . 12OSWALD (vpk) replik: Jag skulle vilja säga fill attdet inte går att lyfta ut en fråga som biståndspolifiken - lika litet som allaandra frågor - och ställa denutanför politiska bedömningar och värderingar. Det är klart att vi kan varaöverens om att det är katastrofer på gång i alla möjliga hänseenden, t. ex.ökenutbredningen, bristen på vatten i bl. a. torrbältena norr och söder om detropiska områdena. Men det är ju ingenting som man kan ingripa mot utanpolitiska åtgärder. Om det inte i de länder som är utsatta för dessa problemfinns en politisk vilja hos de ledande och styrande att ta itu med problemen påett politiskt sätt, som gör att de stora folkgrupperna får det bättre och attde insatser som görs verkligen stöder folkgrupperna, blir det ingen utveckling.Vi har så många exempel, ända , just när det gällerutvecklingsmekanismerna - eller underutvecklingens utveckling, för att användaett välkänt uttryck för förhållandena. Bistånd är politik, , precissom allt annat. Jag kan ta exemplet igen. Varför blev inte denstora satsningen med svenska biståndspengar på i på1960-talet en framgång? Det var ett mycket ambifiöst projekt. Man satsadeoerhört mycket, man försökte starta kooperativ m. m. Det lyckades inte, utandet visade sig att det var ett fåtal av dem som hade pengar ochjord i området som drog fördelarna av projektet. Den stora massan avarrendatorer, småbönder och alla andra blev i många fall t. o. m, bortdrivnafrån sin jord. Det var först efter det att det feodala systemet i Efiopien hadestörtats som och andra liknande projekt kunde genomföras. Det hjälper alltså inte att tala om världens elände,naturkatastrofer m. m., därför att utvecklingen beror inte bara på sådant utannaturligtvis på den politik som förs i olika stater. Och där har vi olikavärderingar. Vill man inte ingripa mot stora jordägare och stora företag, somutnyttjar minderårig arbetskraft osv., bhr det ingen utveckling. Det är såenkelt. Därför är jag ledsen att jag måste framhålla att snack i dennafråga är flummigt. Det är ingen precision. Det går bra att tala vackert om hurdåligt det är, men man måste också ha den politiska viljan att ta itu medproblemen. Internationelh utvecklingssamarbete m. m. 13ALLAN () replik: sade många kloka saker, som vältål att tänka på, både inom och utanför regeringen. Men han sade också en delom som jag måste reagera mot. Enligt hans mening skulle utrikespolitiskatrovärdighet ha förminskats av det faktum att framför sin särmeningi kammaren och inte nöjer sig med att låta den stanna inom utskottets väggar.Han sade vidare att det minskar respekten för vår hållning över huvud taget iutrikespolitiska frågor. Jag förstår inte hur han kan dra sådana slutsatser.Jag försäkrar att vår utrikespolitiska trovärdighet icke skadas,icke rubbas, icke oroas av det faktum att vi drar vår meningsskiljaktighet ifråga om anslagsbeloppen till kammaren och inte låter den stanna inomutskottet. Internationelh utvecklingssamarbete m. m. 14STURE () replik: Jag hoppas att har rätt i dethan sade sist, framför allt som jag alltid i hög grad har upplevt AllanHernelius själv som en garant för vår utrikespolitiska trovärdighet. Till vill jag säga att jag har en annanuppfattning om . Jag uppfattar att det i hela sin konsekvensär ett av de 1'ii.st framgångsrika utvecklingsprojekt som vi har varit inne på. Vad det gäller för oss i den stora frågan är att i allasammanhang ha en klar prioritering för vad svenskt bistånd skall användas till.T. ex. när samarbetar med ett enskilt land är det viktigt, som vi serdet, att biståndet dit är en del av ett arbete på att lösa världsproblemen istort. Låt mig ta ett exempel utan att nämna landets namn. I ett av våra mottagarländer hjälper vi till medguldprospektering; Det är sannolikt bra för det landet, som den vägen kan fåexportinkomster. Men, go' vänner, jag kan inte få för mig att världen somhelhet behöver mera guld än vi har. Det måste för världen som helhet varanegativt att vi använder olja för att gräva ytterligare guld ur jorden. Jag menar att i varje sammanhang måste vi ha en klaruppfattning om vad som är världens mest angelägna behov och uttrycka det som enklar svensk uppfattning i samarbetet. 15 (vpk) replik: Jag hade möjlighet att ganska nära följa justCADU-projektet . Slutsatsen av den analys som då gjordesvar att det inte gick särskilt bra på grund av det motstånd man mötte från defeodala system som fanns i . Det var först efter det att den feodala makten hadebrutits som utvecklades till vad det är, och att det sedandess har varit framgångsrikt håller jag gärna med om. Detta är ett exempel som har just med dessa värderingaratt göra som det gäller att komma fram till. Man måste bryta jordägarnas makt,och det är ett stort problem för många . Sedan kan jag hålla med om att vi inte börstödja framgrävande av guld och sådana saker. Men vi måste framför allt se tillatt de biståndspengar som vi anser oss ha råd att lägga ut ges till länder somhar en sammanhållen syn på utvecklingsproblemen, att biståndet skall komma tillnytta för de breda folklagren osv., och inte tänka oss att pytsa ut litet häroch litet där, t. ex. på brunnar i det ena eller andra landet. Om det inte finns ett politisktsystem i staten i fråga som ser till att biståndet kommer ut till de behövande,blir det de härskande, de redan välbesuttna grupperna, som drar fördel av det.Så enkelt är det. 16LINNEA HORLEN (fp): Den jord som är förutsättningen förmänniskans existens är en gåva till oss alla. Utan den skulle ingen av osskunna leva. Ingen av oss har heller större rättighet till dess tillgångar ännågon annan. Alla har vi samma ansvar föratt denna jord förvaltas så, att också kommande släktled kan finna sin utkomstpå den. Tyvärr har vi inte lyckats i detta att rättvist fördelajordens tillgångar. Vi som arbetar i denna riksdag är väl förtrogna med denbistra sanningen, att alltför få lever i välstånd medan alltför många leverunder omänskliga villkor i hunger och sjukdom och nöd och går en för tidig dödtill mötes. Vi vet också, att öknen breder ut sig på allt störreområden, därför att nöd eller okunnighet har förmått människor att skövla denskyddande växtligheten. Det är mot denna bakgrund vårt land gått in för attavsätta av BNI till biståndsverksamhet, en ringa avbetalning på denskuld vi som välståndsnation står i till jordens fattiga länder. "(G)Jord för alla" är temat för enbiståndskampanj, som några kristna samfund drar i gång nu i vår. Man anspelarpå de olika stavningar ordet "jord" kan få - den jord vi trampar ärgjord för alla. Jag ser det som angeläget att peka på den insats som görs fråndetta håll. Det var ju missionens folk som var pionjärerna när det gällde attge sjukvård och utbildning åt medmänniskor i det vi nu kallar . Ocksåi dag finns i dessa kretsar ett djupt engagemang för att skapa rättvisa i envärld, där orättfärdigheten fått breda ut sig. Vi vet också att de medel somkanaliseras genom missonen och andra ideella organisationer blir väl använda.Det förtroende och det fina kontaktnät som dessa organisafioner skapat är enutomordentlig tillgång i vårt biståndsarbete. Dessa grupper är ocksåkärntrupper i opinionsbildningen för en solidarisk u-landspolitik. Vi är mångasom är tacksamma för den fostran till internationell solidaritet sommissionen har stimulerat. Det är lätt att föra en politik som gagnar den egnagruppen, att sträva efter att slå vakt om de egna intressena. Då kan man fåapplåder från de sina. Men det gäller att slå vakt om biståndet också iekonomiskt kärva tider. För har det varit naturligt att inte prutapå biståndsanslagen, fastän de flesta övriga anslag i årets budget har fåttvidkännas ordentliga nedskärningar. Om kammaren följer regeringensförslag kommer därför biståndsanslaget för nästa budgetår att alltfort utgöranågot av bruttonationalinkomsten. Så några allmänna synpunkter om vår biståndspolitik. Demål för biståndspolitiken som fastställde ligger alltjämtfast. Våra insatser skall bidra till resurstillväxt, ekonomisk och socialutjämning, ekonomisk och politisk självständighet och demokratisk samhällsutveckling.Denna övergripande målinriktning ger inte, som utskottet då skrev, "någonuttömmande beskrivning av syftena med vår biståndsverksamhet. Den angeremellertid några av de främsta förutsättningarna för att åstadkomma en höjdlevnadsnivå och rättvisare levnadsvillkor för de fattiga människorna, för attderas grundläggande behov skall bli tillfredsställda och för att de skall bliengagerade i de politiska beslut som styr samhällsutvecklingen." Med tanke på den moderata reservation om avbrytande avbistånd, som är aktuell, vill jag också erinra om vad som sades omavbrytande av bistånd i beslutet . Flera skäl nämns som kan leda till attutvecklingssamarbetet avvecklas. Ett mottagarland kan nå en så betydandeförbättring Internationelh utvecklingssamarbete m. m. Internationelh utvecklingssamarbete m. m. av sinekonomi, att bistånd inte längre framstår som befogat. Ett annat skäl kan varaförändringar i mottagarlandet som berör förutsättningarna för det planeradebiståndet. Också långvariga kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheterbör kunna påverka vår beredvillighet att fortsätta samarbetet. Vi måsteemellerfid, heter det vidare, "acceptera vida toleransmarginaler när detgäller förändringar i länder med vilka vi har ett omfattande samarbete. Fördetta talar inte bara att vi normalt är bundna av långsiktiga avtal.Utvecklingssamarbetet innebär också, att vi ikläder oss ett moralisktansvar." Jag vill särskilt betona detta med det moraliska ansvaret.Vi kan inte behandla biståndsländerna som sommargästerna behandlar en vilsenkattunge. När sommarens sötebrödsdagar är slut lämnas den att förvildas ihöstmörkret. Har vi börjat att ge stöd åt ett land, har vi också ettmoraliskt ansvar för att det stödet inte helt tillspilloges. Det måste alltsåfinnas långsikfighet i planeringen av biståndet. Att avgöra om ett biståndskall fortsättas eller avbrytas är ingen lätt uppgift. Det är en balansgång,som kan exemplifieras med att stödet till avvecklats, medan Vietnamalltjämt hör till våra biståndsländer. syn på dessa frågorliksom på formerna för biståndet kommer att ytterligare utvecklas av RuneÅngström, När det gäller fördelningen av biståndsmedlen finns en delvariationer mellan partierna, som avspeglar sig i ett stort antalreservationer. Jag ser det inte som meningsfullt att gå in på alla enskildheteri detta hänseende, utan tar endast upp ett par synpunkter. gör ett halsbrytande försök att klaraenprocentsmålet i biståndsanslaget trots stora nedskärningar på enskildapunkter. Man menar att outnyttjade reservationer för vissa mottagarländer ochför katastrofbiståndet är tillgängliga att användas för nya anslag. Till dettaskall sägas att det finns flera orsaker till de outnyttjade reservationerna.Pengarna är ju emellertid anslagna till givna projekt och kan inte utan vidareföras över till andra ändamål. Vilka medel som behövs för katastrofinsatser äromöjligt att förutse, men självfallet måste vi ha en god beredskap för dettaändamål, om vi vill leva upp fill det ansvar vi som välståndsnation har förländer som är utsatta för katastrofrisker i långt större utsträckning än visjälva. Reservationen för det multilaterala biståndet har också sjunkitkraftigt till 95 milj. kr. Den reserven behövs för insatser som snabbt kankomma att aktualiseras. Att plocka pengar ur reserverade medel är ingenting annatän att med dimridåer försöka dölja reella nedskärningar av u-landsbiståndet,något som vi från sida inte kan acceptera och som inte hellerregeringen ställer upp på. I fråga om har det förts diskussioner ombiståndets storlek. Förslag har framförts om kraftig nedskärning av anslagetliksom om en höjning till tidigare nivå. Skälen för nedtrappning kopplas tilldet brott mot de mänskliga rättigheterna som militära aktioner iKampuchea innebär, medanlandets allmänt svåra situation tas till intäkt för en ökning av anslaget. Frånfolkpartiets sida tar vi naturligtvis avstånd från den vietnamesiskaintervendonen i , lika väl som från alla andra liknandeinterventioner. är vi väl medvetna om det ansvar som vi tagit på ossgenom det kraftiga bistånd som vi lämnat till Vietnam.Regeringen har därför valt att fullfölja stödet till , men har ändågjort en markering genom en viss nedskärning. Skall vi fullfölja det biståndsmålsom jag tidigare talat om är det inte helt självklart att fortsätta stödet isamma utsträckning som . Det är naturligtvis viktigt att noggrant följautvecklingen i och göra vad vi kan för att trygga en fredligutveckling i området. Också biståndet kan tjäna ett sådant ändamål. Utrikesminister brukar ibland tala ombiståndsländerna som vårt yttre stödområde. Den bilden knyter an till detsolidaritetstänkande som vi är väl förtrogna med för vårt eget land. Sverigehar en tradition av social och ekonomisk solidaritet, som vi har anledning attvara tacksamma för. Den har lett till en långt gående utjämning mellan olikagrupper i vårt eget folk. Det är min förhoppning - och jag vet att jag i dennaförhoppning bakom mig har ett enigt parti - att samma vilja till solidaritetockså skall kunna bringas att fungera länderna emellan. Jag yrkar bifall till reservationerna9,10,13,15,17och 31 och för övrigt till hemställan i utrikesutskottetsbetänkande nr 20. Internationelh utvecklingssamarbete m. m. 17ALLAN () replik: sökte karakterisera vårt förslagsom halsbrytande. Jag vet inte vad det är som skulle vara halsbrytande i detförslaget. Jag upprepar huvudpunkterna. Vi vill inte vara med på regeringens förslag om en höjningmed 500 milj. kr. Vi vill att resterande 300 milj. kr. skall kunna komma tillstånd genom tillfälligt ianspråktagande av vissa reservationer, som uppgår tillnära nog miljarden för det bilaterala biståndet och till 95 milj. kr. för detmultilaterala, som påpekade. Är detta halsbrytande? Det rör sig alltså om en skillnadpå 300 milj. kr. i förhållande till det nuvarande, och detta täcks genom tillgriper tidigare reservationer. Vi delar den meningen att man inte skall göra så normalt,men vi tror också att reservationsanslaget har sådan flexibilitet i SIDA:sbudget att det finns möjlighet att göra detta ianspråktagande utan att maneftersätter några verkliga biståndsintressen. Ser vi på förhållandet under tidigare budgetår finner viatt det innebär -vilket jag upprepar - en höjning med 200 milj. kr. Är det såhalsbrytande? Är det att ifrågasätta vår biståndsvilja? Det vore tacknämligt omman i stället för att tala om att vi inte kommer upp till enprocentsmålet sadeut hur många fiondels procent det kan gälla. Jag har en tabell framför mig som visar- det är fråga omreservation nr 4 -bistånd i procent av BNP för åtskilliga länder. Internationellt utvecklingssamarbete rn. läsning.Det står på s, 93 i utskottsbetänkandet, leder i bistånd.1,014 är annars det vedertagna procenttalet, men detta gäller utbetalda medel.Holland kommer därefter , med 0,93, med 0,75, Frankrikemed 0,59, med 0,58, med 0,52, med 0,52,med 0,46, med 0,44, med 0,30, med 0,26,med 0,21, med 0,21, med 0,20, med 0,19 ochItalien med 0,08. Om vi skulle pruta vårt bistånd med någon tiondelsprocent, räkna då ut hur mycket detta gör och använd den siffran i stället föratt tala om att vi vill angripa enprocentsmålet och att vi skiljer oss åt i denhär frågan! 18 () replik: Det jag sade var att gör etthalsbrytande försök att klara enprocentsmålet i biståndsanslaget trots storanedskärningar på enskilda punkter. Därmed menar jag att jag inte kan accepteraatt beloppen i reservationerna används för att läggas till kommande års budget.Det betyder att när vill skära ned anslaget med 800 milj. kr. ochtar detta från reservationsanslaget, så blir det inte ett enprocentigt nyttbiståndsanslag i äskanden. Det är därför som jag kallar dettaförsök halsbrytande. 19 () replik: taladeockså om Vietnambiståndet, som alltså skärs ned enligt regeringens förslag med20 milj. kr. 20 milj. kr. när det till förfogande står enhalv miljard kronor! Det är verkligen att spotta i havet. 20 miljoner på dettastora anslag! Är det linje? Råder det enighet om detta inomfolkpartiet? Den svenska biståndspolitiken är en naturligkonsekvens av vår vilja att skapa frihet och rättvisa för människorna i vårteget land. Långsiktigheten i vår u-landspolitik och omfattningen avdet svenska biståndet har väckt stor internationell uppmärksamhet och respekt.Det är därför med stor tillfredsställelse som jag kan konstatera att bredenighet fortfarande råder mellan riksdagspartierna om biståndets mål och grundprinciper.En sådan fortsatt sammanhållning kring dessa mål och principer är - det är jagövertygad om - en förutsättning för att vår biståndsvilja skall stå sig också iframtiden. Jag har inte heller anledning tolka de mångareservationerna till utrikesutskottets betänkande eller den debatt som harförts här som ett uttryck för grundläggande åsiktsskillnader elleroenighet. I stor utsträckning handlar det om åsiktsnyanser i delvistekniska frågor. Olika partier betonar vissa aspekter och problem mer än vadandra gör. Jag tvingas dock, herr talman, göra ett viktigt undantag. Det gällermålet att avsätta av vår bruttonationalinkomst till bistånd.