prot · G50953 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:53 Störredebatter , m. m. Gymnasieskolansutformning m. m. 1§ Justerades protokollet för den 8 innevarande månad. 2 §Större debatter , m. m. Undervåren 1982 anordnas en allmänpolitisk debatt med början onsdagen den 3februari, en finansdebatt , en utrikesdebatt onsdagen den17 mars och en handelspoHtisk debatt . Tillkammarens ledamöter har utdelats en preHminär plan för kammarens sammanträdenden 11 januari-den 7 mars 1982. 3 §Föredrogs men bordlades åter betänkande 1981/82:8 betänkanden /82:18-20 4§ Gymnasieskolans utformning m. m. Föredrogs utbildningsutskottets betänkande1981/82:5 om förändringar av gymnasieskolans utformning m. m. (prop.1981/82:14). Det betänkande från utbildningsutskottet om förändringar avgymnasieskolans utformning m. m. som vi skall diskutera är det första avtre utskottsbetänkanden som rör viktiga förändringar på skolansområde. De behandlar i sin tur tre propositioner, den första om besparingar ocheffektiviseringar inom gymnasieskolan, den andra om studie- och yrkesorienteringenoch den tredje slutligen om utveckling och vissa förändringar när det gällerläromedelshanteringen. Gemensamt för aUa dessa tre propositioner är att de geruttryck för tre viktiga utgångspunkter för Gymnasieskolans utformning m. m. denutveckling som f. n. pågår i skolan. En av de utgångspunkterna är vikten av en god hushållningmed samhällets resurser, också inom skolans område. Vi vet att statenskassakistor långt ifrån är outsinliga. Nödvändigheten av att vi utnyttjar deekonomiska resurser vi har så effektivt som möjligt har upprepats så mångagånger, att det kan tyckas uttjatat. Ändå märker man när man tar del avdebatten kring regeringens förslag att insikten om detta inte tycks ha trängtfram på alla håll. Men vi måste acceptera som ett faktum att vi inte i längdenkan bedriva samhälleHg verksamhet med hjälp av stora lån och att vi inte hellerdrastiskt kan höja skatterna på det sätt som skulle behövas, om vi den vägenskulle betala allt det vi kostar på oss över statsbudgeten. Den logiska och ofrånkomliga slutsatsen är att vi måstespara, och helst då spara genom att utnyttja våra resurser på ett effektivaresätt - få mera gjort för pengarna. Vi skall inte tro att detta sparande kangenomföras utan att det påverkar också angelägna arbetsområden. Det finns inteså mycket onödig samhällelig verksamhet att ta bort. Vi får alltså accepteraatt det ställs hushållningskrav också på de områden där vi helst skulle viljaslippa. För oss som sysslar med skolpolitik innebär det följaktligen att viockså måste acceptera ekonomiska åtstramningar på skolans område. Det här är enkrass verklighet, som naturHgtvis har satt sin prägel i första hand på denproposition och det utskottsbetänkande som vi nu behandlar. Den andra utgångspunkten är en decentralisering avbeslutsfattandet. I stor utsträckning handlar det om vad vi på skolspråk kallarför friare resursanvändning. Kommuner och enskilda skolor måste bättre självaråda över de ekonomiska och personella resurser som står till skolansförfogande. Det är viktigt ur en allmän demokratisk synpunkt. Åtminstone är detmin och regeringens uppfattning att demokratin förbättras ju närmare de berördamänniskorna besluten fattas. Ett decentraliserat beslutsfattande ger ocksåbättre förutsättningar för medansvar, engagemang och trivsel bland dem somlokalt är verksamma ute på skolorna. 'På det sättet är detta nog ett av de mesteffektiva medlen i våra strävanden att skaffa en bättre och mera kreativskolmiljö. finns det anledning att räkna med att ett decentraliseratbeslutsfattande också skapar en effektivare användning av resurserna. Det är demänniskor som är verksamma ute i kommunerna och de enskilda skolorna som bästvet var resurserna behövs och var de får sin viktigaste användning. En friare,decentraliserad resursanvändning blir än viktigare, då resurserna bHr knappa. Den tredje viktiga utgångspunkten är öppenheten motomvärlden. Det är en påtaglig strävan, som regeringen helhjärtat står bakom,att skolorna så mycket som möjligt öppnar sig mot det närsamhälle där de finnsoch verkar. Det här kommer till uttryck framför allt i den proposition omstudie- och yrkesorientering i och gymnasieskolan som kommer attbehandlas . Den handlar just om hur kontakten mellan skolan ocharbetslivet skall kunna förbättras inom syo-verksamhetens ram. Det finns ocksåfidigare exempel på samma strävanden. Jag tänker på de insatser som har gjortsför att flytta ut en del av skolutbildningen på arbetsplatserna, inom företagsförlagd utbildning, genom yrkesintroduktionoch en ökad satsning på lärlingsutbildning. Också SIA-skolan är ett vikfigtmedel för att öka den här utåtriktade kontakten. Detta med en öppnare skola kaninnebära ett bättre resursutnyttjande, genom att verkligheten blir ettläromedel. Vi får en större reaHsm i den utbildning som ges. Det skapas ettömsesidigt utbyte mellan skolan och närsamhället som kan bli en stimulans ochge nya impulser för bägge parter. Bakgrunden till den proposition som jag har lagt fram ochsom nu behandlas, är som alla väl vet det sparmål för gymnasieskolan om ihuvudsak 180 milj. kr. som beslutade om . Jag harförsökt utforma de besparingsinsatser som är nödvändiga på ett sådant sätt, attde leder till en ytterligare decentralisering av beslutsfattandet.Skolstyrelser och skolor får möjlighet att koncentrera sina resurser där debäst behövs. Som bekant innehöll propositionen följande sparmöjligheter: En friare resursanvändning, där, mycket enkelt uttryckt,halvklasstimmar kan göras om till helklassfimmar. En begränsad del av arbetet får ske som självstudier medlärarhandledning inom den friare resursanvändningens ram, om skolorna såönskar. Möjligheterna att sammanföra elever från 3- och 4-årigalinjer förbättras, varigenom färre grupper kan bildas. Inga undervisningsgrupper skall ha färre än åtta elever,men vissa fimreduktioner görs i mycket små grupper. Vikarier behöver inte tillsättas om den ordinarie lärarenär fillfälligt frånvarande. Med erfarenhet av hur besparingsförslag i allmänhet blirbemötta, speciellt när det gäller den grupp som man själv tillhör, kan mankonstatera att detta förslag har blivit ganska väl mottaget, både i denallmänna debatten och vid utskottsbehandlingen. Att det har förekommit en delkritik är alltså naturligt. Framför allt har kritiken koncentrerats kringförslaget om självstudier. Det är också på den punkten som utskottet inte har kunnatenas. Där finns dessutom den största skillnaden mellan utskottsmajoritetensförslag och propositionen. Jag är naturligtvis helt på det klara med att enförändring av detta slag inte är helt utan problem. Delvis är det en ny och förmånga kanske litet ovan arbetsform inom gymnasieskolan. Men självständigtarbete är egentligen inte någonting nytt. Redan i Läroplan för gymnasiet 70betonas vikten av träning till ökad självständighet i studierna. Vi vet att bristande vana vid självstudier är enbelastning för gymnasieelever som går vidare till högre utbildning. Ett sättatt råda bot på detta problem är att införa ett ökat mått av självstudier pågymnasieskolan. Enligt min uppfattning hade vi måst vidta åtgärder i denriktningen även om inte de ekonomiska motiven drivit på utvecklingen. Det är också viktigt att vi är på det klara med vadsjälvstudier egentligen skall innebära. Tanken har aldrig varit att lärarenoförberedd skulle lämna klassen åt sitt öde. Tvärtom måste självstudierna varaväl planerade och innefatta konkreta arbetsuppgifter för eleverna som kanutföras antingen Gymnasieskolans utformning m. m. Gymnasieskolansutformning m. m. individuellt eller igrupp. Lärarna har en vikfig uppgift i att förbereda och handledasjälvstudierna. Därför föreslås också i propositionen en resurs för handledningav självstudierna motsvarande av självstudietimmarna. Den resursen ärockså tänkt att skapa möjlighet att särskilt stödja elever som av oHka skälriskerar att hamna utanför arbetet. Dethar heller aldrig varit avsikten att antalet lärarledda lektionerschablonmässigt skulle minskas med samma procentenhet för alla linjer ochspecialkurser. Naturligtvis måste hänsyn tas till utbildningsinnehåll, olikariskmoment inom utbildningen osv. Trotsatt man kan hävda att självstudier på gymnasiet i den ytterst begränsadeomfattning det här är fråga om faktiskt har ett visst pedagogiskt värde som enförberedelse för de självständiga studier som möter eleverna på högskolenivå,är det självklart att varje lokal skolledning bäst kan bedöma i vad månsjälvstudier utgör ett positivt inslag eller utgör något negativt som man villminska ner så mycket som möjligt. Den möjligheten föreligger också, denfriheten erbjuder systemet. Självstudierkan samlas till en viss del av arbetsveckan. Den frigjorda timplanetiden börläggas ut som elevtimmar på schemat och som sammanhängande pass. Skolledningenkan då förlägga koncentrationsdagar, skrivningar, studiebesök ochfriluftstimmar på den frigjorda tiden och utanför den återståendelektionstiden. På det sättet kan flera lärarledda lektioner bevaras ograverade,om man så vill. Antalettimmar enligt schema är långt ifrån detsamma som antalet lärarleddalektioner. Bortfallet kan på vissa linjer ibland uppgå till . Det här ärett faktum som gör att konsekvenserna av den föreslagna självstudietiden kanbli betydligt mindre än vad man har föreställt sig på sina håll, som jag sadetidigare. Påde skolor där man tillämpar koncentrationsläsning och försöksverksamhetmed fri resursanvändning är eleverna positiva till ett friare arbetssätt, därman får ta ansvar för en uppgift, enskilt eller i grupp, och inom en planeradtidsram redovisa resultatet. Förutsättningarnaatt genomföra självstudier på ett framgångsrikt sätt kan naturHgtvis varierafrån skola till skola. De kan t. ex. bero på elevernas bakgrund och skolanslokalsituation. Därför är det också ett mycket viktigt inslag i bådepropositionen och utskottsmajoritetens förslag, att avgörandet om man villtillämpa självstudier, och i så fall i vilken utsträckning, ligger på de lokalaskolmyndigheterna. Det är lokalt man bäst vet hur man bör använda sinaresurser, det vill jag återigen understryka. Utskottethar godtagit principen om självstudier men vill fördela dem på annat sätt. Istället för ett successivt införande, med en blygsam början i första årskursenpå gymnasieskolan, vill utskottet begränsa självstudierna till den sistaårskursen. tar man bort den av mig föreslagna handledarresursen. Pådet sättet uppnås samma nettobesparingseffekt som enligt propositionsförslaget.Jag tänker inte gå i debatt med utskottet om vilket system som är det bästa.Erfarenheten får sedan visa om det är lämpligt att koncentrera själstudiernatill sista årskursen eller om man bör pröva den modell som propositionen föreslog, med ettsuccessivt införande och en rejäl handledarresurs. I övrigt kan jag konstatera att utskottet i huvudsak och istor enighet har godtagit propositionens förslag. Vissa förändringar harvidtagits då det gäller timplanerna. Jag har inga väsentliga invändningar motden uppläggning som utskottet har valt. Jag tycker att det är glädjande med denbreda uppslutning som huvuddelen av förslagen har fått. Det visar att alla ärmedvetna om att det är viktigt med ett effektivare utnyttjande av skolansresurser och att det är rätt att försöka åstadkomma det genom ett merdecentraliserat beslutsfattande i skolan. Det går att spara i gymnasieskolan utan att försämraundervisningens kvalitet. Genom den ökade lokala självbestämmanderätt somregeringen har föreslagit, och som utskottet nu har ställt sig bakom, blir detmöjligt att se till att pengar och lärarresurser används på ett vettigt sätt.Det ligger naturligtvis i allas intresse att stödja en sådan utveckling. Gymnasieskolans utformning m. m. 3 (): Skolministern påstår att hennes propositionhar blivit väl emottagen och att det föreligger en bred enighet i utskottet.Jag tror att både vi i utskottet och folk ute i skolsamhället finner hennesyttrande totalt obegripligt. Man skall ha mycket låga anspråk på vad som är välemottaget och vad som är enigt i så fall. Det verkar som om skolministern inte har läst eller hörttalas om alla omdömen om den borgeiliga regeringens sätt att hanteragymnasieskolan. Jag tänker på uttalanden som "oförskämt","nonchalant", "inkompetent", "hårresande" och"utan kunskap om skolverkligheten". Det har i en strid ström kommit in protester till ossriksdagsledamöter från mängder av skolor, lärargrupper, elever och föräldrar.Det har det gjort därför att den borgerliga regeringen har lagt ytterligare ettförslag om resursnedskärningar i gymnasieskolan, som verkligen går ut överkvaliteten i skolan. Detta förslag spär ytterligare på de beslut om minskaderesurser till skolan som den borgerliga riksdagsmajoriteten fidigare drivitigenom. är det alltså dags igen. Allt tycks för de borgerliga företrädarna så välbeställt iskolan att man utan vidare kan minska resurserna. Vi socialdemokrater ställeross mycket frågande inför en sådan politik. Och inte nog med att den borgerligaregeringen med lätta penndrag kraftigt minskar skolornas resurser. Till aHasstora förvåning får man också höra att skolministern anser att dessaresursminskningar utgör en pedagogisk reform. Regeringens mest långtgående förslag är de s. k.självstudietimmarna, dvs. Att påstå att lärarlösalektioner skulle innebära "en reform" är antingen uttryck för ettrent hyckleri eller för att skolministern över huvud taget inte har någrakvalitetskrav på vad en gymnasiesutbildning skall innebära. En politik för att främja självständigt arbete igymnasieskolan är däremot något helt annat. Qm regeringen verkligen hade önskatatt ytterligare Gymnasieskolans utformning m. m. stimulera självständigt arbete borde man i stället haangripit innehåll och arbetssätt i gymnasieskolan. En organisatorisk lösningsom innebär att antalet lärare skall minska med flera hundra har mycket litetatt göra med strävanden att öka självständigt arbete, i varje fall om det skallvara någon kvalitet i gymnasiestudierna. Att skolministern ger de renanedskärningsförslagen en pedagogisk förklädnad är väl magstarkt och slårobönhörligen fillbaka mot skolministern själv. Vi vill betacka oss för den här typen av"reformarbete" inom skolpolitiken. Det gör hela skolsamhället, ochvi socialdemokrater ställer upp på skolans sida. Vi har tidigare kraffigtopponerat oss mot resursnedskärningarna, och det tänker vi fortsätta med.Genom personalinskränkningar på skolans område blir resultaten sämre, och denredan pressade skolsituationen blir än besvärligare. Detta konstaterande är särskilt oroande i dåungdomsarbetslösheten breder ut sig så kraftigt. Den vikfigaste uppgiften förgymnasieskolan borde då vara att få koncentrera sig på de vikfiga uppgifternaatt ge så många ungdomar som möjligt en meningsfull gymnasieutbildning. Istället drabbar regeringen gymnasieskolan med illa genomtänkta sparförslag. har inte heller den borgerliga riksdagsmajoritetenkunnat förbli helt opåverkad av den massiva kritiken mot regeringsförslaget.Med den förändring som utskottsmajoriteten gör av propositionen genom atthalvera självstudietiden ger man kritiken delvis rätt. I det politiska spel som lett fram till denna borgerligakompromiss i utskottet anser jag att har spelat en ganska ynklig roll.Hela detta nedskärningsprogram utarbetades i under dentid var skolminister. När propositionen lades fram hademoderaterna blivit skrämda av kritiken och ville inte riktigt stå kvar vid sittursprungliga förslag. väckte en motion. Den var visserligen ganskaotydlig men den uppfattades så att den gick emot lärarlösa lektioner.Moderaterna hade alltså chansen att tillsammans med socialdemokrater och vpkrädda skolan från påfundet med lärarlösa lektioner. Men vågade inteeller ville inte ta den chansen. I utskottsbetänkandet liksom tidigare i propositionenförespeglas skolorna att de besparingar som måste göras inte skall märkas såsärskilt mycket i skolarbetet. Det skall på något sätt vara lärarlösa lektionerutan att det ändå är lärarlösa lektioner. Det är ett nonsensresonemang. Vad det handlar om är ettsparförslag med lärarlösa lektioner som innebär en vinst för staten på 70 milj.kr. Och det innebär att gymnasieskolan förlorar mellan 400 och 500 lärare. Desiffrorna är realiteter. Att hävda att kvaliteten i gymnasieutbildningen intekommer att försämras när flera hundra lärare försvinner är helt enkeltoförskämt mot de lärarna. Aldrig så välmenande tal och texter kan inte ändra denverkligheten. Självfallet kommer detta att innebära försämringar. Någonstans måste resursnedskärningarna ske.Riksdagsmajoriteten tycks i det sammanhanget kasta lystna ögon påförstärkningsresursen. resurs är en sammanslagning av flera olikaskolstatsbidrag. Den skall enligt propositionen utgöra en förstärkningsresurs,dvs. fördelas främst efter behov, alltså med vår tolkning - och jag hoppasockså med utskottsmajoritetens - fördelas fill de elever som har störst behovav stöd och hjälp. Att ta från den resursen för att delvis rädda skolan frånett illa genomtänkt sparförslag i form av lärarlösa lektioner är att direktpricka ut dem som skall betala resursnedskärningarna, dvs. de elever som är isärskilt behov av stöd och hjälp. Vi motsätter oss självfallet en sådanojämlikhetspolitik. Propositionen innebär också en omfattande förändring avtimplanerna för de 3- och 4-åriga linjerna. Det är mycket anmärkningsvärt attsådana förändringar läggs fram för utan att de föregåtts av någotverkligt utredningsarbete eller något remissförfarande. har alltså tvingats ta ställning till ett förslag, varskonsekvenser det inte har varit möjligt att förutse i alla delar. I stället harolika lärargruppers reaktioner på proposifionen, sedan den väl offentliggjorts,fått vägleda utskottet i dess arbete. Som alla förstår är det ett mycketslumpartat sätt att arbeta och en mycket ofillfredsställande situation. Vi socialdemokrater är positivt inställda fill att i ökadutsträckning samordna timplanerna på 3- och 4-åriga linjer. Vi menar att det ärrimligt med en ökad samläsning där. Mot den bakgrunden ville vi inte när vimotionerade motsätta oss regeringsförslaget i den här delen. Vi hoppades attunder utskottsarbetet få klarhet i detta. På ett par punkter var vi tveksamma redan från början, ochpå de punkterna har det också varit möjligt att under den hektiska månad dådenna fråga har behandlats i utskottet få en ändring fill stånd. Det gällerämnet samhällskunskap på den 4-åriga tekniska linjen och ämnet historia påekonomisk, naturvetenskaplig och teknisk linje. För båda dessa ämnen harutskottet enhälligt frångått propositionen, så att dessa ämnesgrupper intedrabbas på det sätt som regeringen föreslog. Jag vill återigen upprepa att det äranmärkningsvärt att regeringen lägger fram förslag till om såomfattande förändringar i en skolform utan att kunna presentera ett nödvändigtförarbete, inkl. remissynpunkter från de berörda organisationerna ochgrupperna. Det är kanske inte minst därför som kritiken har blivit så stark motregeringens förslag. Slutligen en sista kommentar: Gymnasieskolan står nu införtvå verkligt stora utmaningar. Den ena är att klara sin del i kampen motungdomsarbetslösheten genom att erbjuda alla ungdomar meningsfull utbildning.Den andra är att ta del av gymnasieutredningens framlagda betänkandeoch föra en konstruktiv debatt om utredningens förslag om nödvändiga och merlångsiktiga förändringar av gymnasieskolan. Man får nu verkligen hoppas att regeringens bryskabehandling av gymnasieskolan, dess personal och elever, inte skall leda till enså stor förstämning att också de här betydelsefulla arbetsuppgifterna drabbasav den politik som förs på skolans område. Gymnasieskolans utformning m. m. Gymnasieskolans utformning m. m. Jag yrkar bifall till de socialdemokrafiskareservationer som är fogade till detta betänkande. 4 (vpk): Entydiga reakfioner runt om i landet blandstuderande, lärare och föräldraföreningar talar om att denna proposition ärmycket illa genomtänkt, alltigenom kortsynt och att den äventyrar den under1980-talet tilltänkta gymnasiereformen. Jag kan alltså med kraft understrykadet har sagt om det goda mottagandet somutbildningsministern var villig att referera till. Låt mig ta bara ett exempel ur den meterhöga brevtravenfrån många olika människor i landet som vill att vi skall stoppa den härpropositionen. Det är på Älvkullegymnasieti min egen hemstad , som menar att de delar av propositionen som gällerförslag om nya timplaner, lärarlösa lektioner och nya riktlinjer förgruppindelning måste skjutas så att gymnasieutredningens förslagkan inväntas. Dessa lärare i menar, liksom många lärare - sannolikt deallra flesta - på andra håll, att besparingarna blir små och att den värdefullamedverkan som lärarna själva via sina organisationer kan ge vid engymnasiereform kommer bort. Qm denna proposition genomförs så genomförs ensärskild, ny gymnasiereform i form av ett besparingsprogram. Det står ju också klart, att det nu rör sig om omfattandeingrepp i gymnasieskolans verksamhet. Och visst är det då märkligt attregeringen lägger fram de här förslagen innan gymnasieutredningenkommer med sitt betänkande. Även om regeringen har fått synpunkter frånutredningen innan den här propositionen lades fram, så är ju en helhetsbedömningav gymnasieskolans framtida utformning inte en exklusiv angelägenhet förregeringen och utredningen. Här måste de anställdas fackliga organisationer,elevernas organisationer, kommuner och andra intressenter få delta ihelhetsbedömningen. Och det är märkligt att regeringen tvingar tillett kortsiktigt ställningstagande, innan har hunnit sätta sig in ialla de frågor som en kommande reform handlar om, och innan har haften chans att ta ställning till en helhetsbedömning. vill regeringen faktisktomstrukturera hela gymnasieskolan innan ett reformarbete kan startas. Hela1980-talet kommer att präglas av ett utdraget förändringsarbete. Betydandedelar av det som förändras - om nu regeringen får somden vill - kommer att få en helt annan utformning under den senarehälften av årtiondet. Här talas nu fagert om friare resursanvändning, och detskulle ju på många sätt kunna vara bra, om inte resurserna minskadeskraftigt. Som förslaget nu Hgger begränsas i stället kommunernas och skolornasfrihet att handskas med resurser. Något liknande sker med regeringens förslag att slopalänsskolnämndernas dispenser för undervisning i mindre grupper. Skolorna ställshär inför valet att antingen försämra undervisningens standard för storagrupper av elever eller att avstå från att inrätta undervisning i sådana ämnensom har för få Hur skolan än bestämmer så blir det en försämradundervisning. När det gäller samläsningen och förslaget till nyatimplaner har regeringen varken angett några pedagogiska skäl eller belyst depedagogiska följderna av de här förslagen. Det är här anmärkningsvärt attundervisningen i s. k. teoretiska ämnen utarmas på de ekonomiska, tekniska ochnaturvetenskapliga linjerna. Detta är en mycket farlig utveckling, i synnerhetutifrån ett demokratiskt perspektiv på den fortsatta samhällsutvecklingen. Enprogressiv samhällsutveckling är inte betjänt av ekonomer, tekniker ochnaturvetare som saknar instrument för att sätta in sina kunskaper i etthistoriskt, kunskapsteoretiskt, kulturellt och socialt sammanhang. Regeringen vill nu skära ner historia och samhällskunskapoch på teknisk linje koncentrera dessa båda ämnen till en enda årskurs, dentredje årskursen. Detta kommer att försvåra möjligheterna att växla utbildningslinje.Andra linjer läser dessa ämnen . Timplanerna för historiaoch samhällskunskap på de här berörda linjerna är redan snäva, och det harredan lett till att lärostoffet är rikligt tilltaget och kompakt. Här gällerdet ju att skola in samhällsmedborgare till ett perspektiv på det förflutna, pånuet och . Till det krävs fast förankrade kunskaper som grund föratt eleverna skall kunna orientera sig i dagens värld. Det åstadkommer man intepå en termin eller ens ett läsår. En sådan kunskapsprocess kräver kontinuerligundervisning. Det är fråga om en mognadsprocess.