prot · G509105 · 1981-12-31 00:00:00 — Vad blir det när man inomramen för det internationella handelssystemet får ett litet fåtal storamultinationella finansgrupper, som är så starka att de t, o, m, kan ingripa ochtill- och avsätta regeringar, som kan organisera mord på politisk oppositionsom är motståndare till deras politik och som är i stånd att fä de nationellaekonomierna och regeringarna att underkasta sig krav på fria rörelser avkapital och t, o, m, fria rörelser av människor och arbetskraft från ett landtill ett annat när det passar multikapitalet? Detta måste vara en i grundenannorlunda situation än den klassiska konkurrenskapitalismens tanke om vadfrihandeln skulle tjäna. Frihandeln måste ju under denna monopolkapitalismtjäna helt andra typer av intressen. Vad jag försöker få fram är just att vi nu måste sevärldshandeln som en del av ett enormt politiskt maktsystem, där vissaintressen plundrar den stora majoriteten av nationer och folk, och till dettamåste vi förhålla oss. Då frågar jag bara: Hur ser en liberal på detta dilemma?Jag kan inte finna annat än att regeringen, och handelsministernfortsätter att predika frihandelsbegreppet som om ingenting hade hänt, trotsdenna speciella problematik. Verklig frihandel måste ju vara något annat än dettaenorma, brutala maktsystem som inkluderar ockupationer, folkmord, kupper osv,av modell , , , , Verklig frihandel måste ändåfå bygga på en sorts ömsesidig respekt mellan något så när jämbördiga folk ochnationer. vill jag något kommentera frågan omdevalveringen. Jag var inte på plats när handelsministern påstås ha fällt dettayttrande, men enligt Stockholms-Tidningen hade han i förekommande sammanhangsagt att vi efterlyser jag ett besked om vad han verkligen Nr 105 har sagt.Någonstans måste ändå journalisten ha fått det här ifrån; de saknar Onsdaeenden väl inteöron att höra med. AnL 18 Handelsministern : Handelspolitisk Det är litet trist att i enseriös debatt försöker dghatt diskutera devalvering utifrån fabriceradeuttalanden. Jag har redan en gång framhållit att jag självfallet inte har sagtdetta. ställer frågan, om vi inte har ett behov av attSverige som ett utrikeshandelsberoende land skall vara med i den beslutsprocesssom bl. Det är klart att vi från svensk sida har ettintresse av att delta i beslutsprocessen i alla de sammanhang där man diskuterarviktigare multilaterala frågor. Det sker vid de ekonomiska toppmöten somförekommer en gång , det har skett i viss utsträckning vid detrilaterala möten som har förekommit och också vid det - hur vi nu skall kalladet - fyrlaterala möte som ägde rum i . För egen del drarjag slutsatsen att vi skall fortsätta att arbeta för att stärka deallomfattande multilaterala organisationer som finns på handelns område. Detgäller i första hand och , Slutsatsen kan omöjligen bli att avdet skälet skall söka medlemskap i , noterade jag att i sitt senaste inläggmedgav att det finns inslag i EG som är oförenliga med medlemskap. Det tyckerjag var ett fillfredsställande klargörande. När det sedan gäller exportkrediterna vill jag i korthetsäga följande till . Regeringens politik påexportkreditområdet präglas av två saker. Den ena är att vi genominternationella överenskommelser försöker begränsa subventionselementet i denhär typen av finansiering. Den andra är att vi vill ge svenska företag sammamöjligheter att konkurrera på utlandsmarknaderna med hjälp av statiigtexportkreditstöd som deras konkurrentföretag i andra länder får. Den slutsatsengäller också kärnkraftsindustrin. Jag vill markera att det innebär att Sverigehar ett intresse av att även för den branschen försöka begränsasubventionselementet i exportkre-ditgivningen. Jag skall kanske för ordningens skull tillägga - vilket jukammarens ledamöter väl känner till - att en förutsättning över huvud taget förden typen av export är att den sker enligt våra allmänna principer, bl. a. attexport inte kan ske till ett land som inte har undertecknaticke-spridningsavtalet. Får jag, herr talman, eftersom min tid tidigare inte harräckt till, nu ge några korta kommentarer till vad tar upp. Han ställer frågan: Vem tjänar på frihandeln? Han menar att det i första hand är de multinationella företagen som gör det. Jag tror inte att det i första hand förhåller sig på det viset, eftersom ett öppet handelssystem ger möjlighet till en internationell arbetsfördelning. Det ger möjlighet till att man tar tillvara stordriftsfördelar i olika länder, vilket i sin tur resulterar ieffektivitetsvinster i produktionen. Jag tror att detta gäller oberoende av om företaget är inhemskt eller utlandsägt, oberoende av om det är ett nationellt eller ett 37 Jag tror alltså atthandelssystemet i sig är neutralt när det gäller multinationella företag kontranationella företag. Sedan är det en annan sak att vi ju på olika sätteftersträvar att multinationella företag skall handla i enlighet med detenskilda landets normer. Där finns ;s kodex för de internationellaföretagen. Vi har det arbete som pågår i FN för att komma fram till normer förmultilaterala företags beteende. När det gäller våra egna förhållanden vill jagpåpeka att vi för presenterar en nykonkurrenslagstiftning, som ger de konkurrensvårdande myndigheterna störremöjligheter att ingripa mot skadliga konkurrensbegränsningar, t. ex. frånmultinationella företag. Men det har ingenting med frihandel att göra och äringet argument mot frihandeln. AnL 19HÄDAR (); Tiderna är ekonomiskt kärva, oljekostnadernaär höga och svensk exportindustri har tappat marknadsandelar. Underskottet ibytesbalansen är högt och utlandslånen stiger. Konjunkturen visar ännu intenågon klar tendens att bli bättre. Situationen på arbetsmarknaden är besvärlig.Vi måste konsumera mindre och spara mer. Vi lever, kort sagt, i sparplanstider. Några menar t. o. m. att vi har kommit obehagligt nära detobevekligt sista vägskälet, där vi måste välja mycket resoluta åtgärder, fattasvåra och för många smärtsamma beslut. Gör vi inte det, väljer vi automatisktden andra vägen - den väg som redan inom kan leda till attavgörande beslut om svensk ekonomi inte längre skulle fattas i utan iregerings-, fondstyrelse- och bankstyrelserum i andra delar av världen. I kärva tider - ja, särskiU i kärva tider - behöver vioffensiva satsningar; satsningar som tjänar till att hjälpa fram de livskraftigadelarna av svenskt näringsliv. Det uppehållande försvaret i branscher och iregioner som befinner sig på ekonomisk reträtt känns socialt ochmänskligt angeläget. För sådana ändamål kan det därför ibland vara lättare förregering och riksdag att föreslå och bevilja anslag. Men leder detta till attstatsmakterna känner sig tvingade att säga nej exempelvis till exportfrämjandeåtgärder och till stöd för teknisk och industriell utveckling av företag ibranscher med framtidsutsikter, då bör en politisk omprioritering komma tillstånd. Det är inte bara tänkbart utan sannolikt att en offensivtsatsad miljon ger mer sysselsättning än delar av de pengar som läggs ner föratt upprätthålla sysselsättning i olönsamma företag med minskande efterfråganpå sina varor och tjänster. Det har sagts mig att den japanska staten satsademotsvarande för att stimulera utvecklingen av en elektroniskindustri i . Som sysselsättningsfrämjande åtgärd torde - om uppgiften ärriktig - den satsningen ha få motsvarigheter. Till de positiva inslagen i .svensk utrikeshandel hör vårtminskande oljeberoende. Hade vår oljekonsumtion varit lika hög nu som för någraår sedan skulle problemen med vår betalningsbalans ha varit väsentligt störreän vad de är . Ett fortsatt minskat oljeberoende måste vara ett huvudmål,inte bara för energipolitiken utan i väl så hög grad för handelspolitiken.Beskattningen av olja är här ett viktigt instrument för statsmakternas politik.Men när det gäller de svenska konsumentpriserna på olja, måste man noggrantskilja på den del av priset som beror på skatt och den del som grundar sig påimportpriset. Om de internationella oljepriserna sjunker måste oljebolagenmedverka till att detta fär genomslag pä de svenska importpriserna. Som ett led i strävandena att minska oljeberoendet ochunderlätta energiplaneringen för kommuner, företag och enskilda beslötriksdagen att ange att realprisökningen på olja skall uppgå tillminst . räknat från ungefär mitten av . Eftersom den faktiska prisutvecklingen på olja, sedanbeslutet togs, har varit väsentligt bör det vid en internationellprisnedgång på olja finnas utrymme för en viss sänkning av oljepriset, även förde svenska konsumenterna. Men ingen bör behöva tvivla på att statsmakternaunder alla omständigheter, på kort och på lång sikt, avser att genomföra sittbeslut om en 2-procentig realprishöjning på olja. Den omfattande satsning som inlett påenergisparande och utveckling av nya energikällor tjänar inte bara syftet attdämpa vårt oljeberoende. De satsningarna ger också svensk industri godamöjligheter att utveckla nya produkter och ny teknik inom ett område där den internationellaefterfrågan växer snabbt. De svenska energisatsningarna bör också kunna bli enav våra mest värdefulla exportsatsningar. Som handelsministern underströk, skall den svenskamarknaden förbli en öppen marknad. Importhandeln är en mycket värdefull del avsvensk utrikeshandel. Genom importkonkurrensen skärps de svenska företagensinternationella konkurrenskraft. För prisutvecklingen i och för desvenska konsumenternas bästa är en väl fungerande importhandel en omistligtillgång. Möjlighet för svenska företag att få etablera sigutomlands är ett nödvändigt led i de svenska exportsatsningarna. a.motsvarande skäl har anledning att välkomna utländska företag som villetablera sig i vårt land. Handel, teknikutveckling och sysselsättning gynnaslångsiktigt av väsentligen fria kapitalrörelser och fri etableringsrätt. Vad gäller synen på EG och utvecklingen av de svenskaförbindelserna med den europeiska gemenskapen, har jag ingen svårighet attinstämma i vad handelsministern och i betydande grad också haranfört. Den av påstådda klyftan i EG-frågan har jag för egendel svårt att upptäcka. Jag erinrar också om att i utrikesdebattenanförde; "Vi har att leva och verka i , och då i synnerhetVästeuropa. Hälften av vår export gär till , och vi är själva nummertre i storleksordning på listan över EG:s handelspartner. Vi är alltså i höggrad beroende av våra förbindelser med Gemenskapen." Efter att ha understrukit de gränser som den svenskaneutralitetspolitiken sätter, sade vidare att vi har "när detgäller handel och ekonomi. industri och teknik, ett i princip nästan obegränsatutrymme för att delta i ett konstruktivt samarbete med andra länder. Det är ettutrymme som varje svensk regering målmedvetet bör utnyttja till stöd för svenskindustri och svenska exportintressen." Jag vet inte vad det finns för skäl att söka strid i dennafråga. Om man kan ansluta sig till de uttalanden som har fällts i den härdebatten och i utrikesdebatten, har man inte någon orsak att söka strid. Det är inte alla människor som oroas av uppgifter omsjunkande produktion, otillräckliga investeringar och ekonomisk obalans.Tvärtom finns det de som tycks hälsa en sådan utveckling med visstillfredsställelse. De menar att vi måste bort från det s. k. prylsamhället.Bakom detta ligger ofta en önskan om mindre stress, en strävan att satsa på detenkla, det naturnära och att vilja bry sig om. Jag tror att det egentligen är just detta det handlar om -mer än vad kritiken av "prylarna" kan sägas innebära. Frågar man vaddet egentligen är för prylar som är helt onödiga, blir svaret ofta svävande: Vibehöver inte så många olika sorters tandkräm och tvålar, nytillverkade antikamöbler eller statusprylar som påkostade stereoanläggningar, elektriskaskoborstar, champagnevispar m. m. Oberoende av hur man från ena eller andra hållet villdefiniera vad som är onyttiga och överflödiga prylar, tycker jag att vi börkunna vara överens om att det som svensk industri tillverkar är bra och nyttigasaker - saker som hjälper oss att leva längre än våra förfäder gjorde och änflertalet människor på jorden gör i vår fid. Och de hjälper oss inte bara attleva längre, utan att leva fysiskt och mentalt friskare. De ger oss möjlighettill en mer omfattande och rikare fritid och en större konsumtion också av utbildningoch kultur. Vi och världen behöver saker som telefoner,jordbruksmaskiner, skogsmaskiner, gruvutrustning, bilar och lastbilar,kullager, papper, byggnadsmaterial, turbiner och det mesta av allt det somtillverkas i det här landet. Vi har anledning att vara stolta över den industrivi har. Men när företagen själva söker beskriva vad de gör handlardet oftast om siffror som gäller omsättning, försäljning och investeringar, omsysselsättningseffekterna, om den trygghet som företagen skapar, omskatteinkomster som företaget ger åt stat och kommun. Kommer man ibeskrivningen in pä produkterna är det ofta för att belysa de möjligheter deger företaget att slå ut konkurrenterna, ta marknadsandelar etc. Jag skulle önska att man ägnade något mer uppmärksamhet åtvad det som man tillverkar betyder för dem som köper varan. Inte minst bör desom deltar i tillverkningen få veta det. Han och hon bör få beskrivet hurföretagets produkter underlättar tillvaron för dem som får bruk av grejerna -vad de betyder för utveckling och välstånd också i köparländerna. De sommedverkar i tillverkningen bör få känna att deras arbete också tjänar till attgöra tillvaron ljusare för andra. Allt arbete känns mer meningsfullt, om det inte bara gerlön och anställningstrygghet utan också blir till glädje och nytta för okändaanvändare - i denna och kommande generationer. Jag vill gärna illustrera den härtanken med berättelsen om den resenär som kom till enbyggarbetsplats. Där gick då som människor omkring och drog skottkärror. Hanfrågade några av dem vad de höll på med. En svarade; "Jag har ettfruktansvärt slitgöra. Jag arbetar dagar och ofta också nätter för någrafuttiga franc," En annan sade: "Jag är nöjd. Jag har varit arbetslös,och det här knoget ger försörjning för mig och min familj," Den tredjesvarade: "Jag håller på och bygger katedralen i ," Tala ommotivation! På samma sätt som företagen - enligt min mening - börinformera sina anställda bättre om verksamhetens syfte för kunderna bör Sverigeinformera utlandet om varför det finns särskilda skäl att söka ekonomiskasamarbetspartner i och i svenska företag. Och det finns verkligen mycket som talar till Sverigesfördel, t, ex, att är en öppen marknad med en liberal handelspolitikoch en liberal handelsminister, att den tekniska standarden ochproduktutvecklingen är bra inom svenskt näringsliv. Man kan tala om det svenskaforsknings- och utbildningssystemet, som medverkar till kvalitet och tillutveckling av svenska produkter och know-how, om de traditionellt stabilaförhållandena på den svenska arbetsinarknaden. Det är en mycket väsentligkonkurrensfördel, som vi på alla sätt bör värna om. Man kan tala om denadministrativa effektiviteten i det svenska samhället och om särskildafärdigheter inom olika branscher. Listan kunde göras mycket längre. Svenska företag bedriver en omfattandeinformationsverksamhet i utlandet. Det sker som ett naturligt led i företagensmarknadsföring. Syftet är naturligtvis att skapa en efterfrågan som på siktleder till kontrakt för de svenska affärsintressena. Det är företagen själva som skall informera om sig ochsina produkter. Men deras arbete underlättas ifall det i utlandet finnskunskaper om , om svensk ekonomi, teknik och arbetsmarknad, kunskapersom stimulerar intresset för affärsförbindelser med och svenskaföretag. Den statsfinansierade, handelsfrämjande informationen skall vara etticke företagsbundet stöd åt svensk handel och ekonomiskt samarbete medutlandet. Utgångspunkten för den handelsfrämjande informationen ärsåledes nyttan för de svenska affärsförbindelserna med utlandet. På desssaklighet och korrekthet måste givetvis ställas samma krav som på annanstatsfinan-sierad svensk information till utlandet. Jag tror, herr talman, att det är viktigt att denhandelsfrämjande informationen fortsätter att förbättras. När konjunkturenvänder uppåt måste svenska företag vara med. Vi skall inte då behöva säga somsalig ärkebiskopen , när han något andfådd på perrongen påStockholms C såg sista tåget till tuffa i väg; "Å fan, där gicktåget åt helsicke! Och jag som skulle med!" AnL 20 (vpk) replik: Förre handelsministern berättar någotriskabla och tvetydiga anekdoter. Nog tycker åtminstone jag att det frånmänsklig synpunkt var rätt naturligt att ifrågasätta det nyttiga i att bygga påen katedral. Det kan också vara nyttigt att ifrågasätta vilka avmultikapitalets katedraler som de fattiga i lika väl som arbetarnahär i egentligen tvingas bygga på. Det kanske finns nyttigarebyggprojekt som de kunde lägga sitt arbete på. Sedan upprepar hela den enklaskrämselpropaganda som vi har hört om de förlorademarknadsandelarna, det förskräckliga bytesbalansunderskottet osv. Och sä sägerhan: Vi måste konsumera mindre! Då skulle jag vilja fråga två saker. Vi vet att allmänt totalt sett är hemmamarknaden för densvenska produktionen större än exportmarknaden. Vad blir följden av enuppmaning att konsumera mindre? Följden måste rimligtvis bli att hemmamarknadenblir smalare och att arbetslösheten blir större, att kapacitetsutnyttjandet iindustrin sjunker, såsom vi har kunnat konstatera att det gör. Följaktligenblir förutsättningarna även för exporten sämre på grund av att man då fårkostnadsproblem. Hur får detta att gå ihop? Han står här och sägeratt vi måste konsumera mindre, dvs. han står här och pläderar för ökadarbetslöshet i god anda som ett medel som skulle gynnaexporten. Det är den ena frågan. Min andra fråga är; Hur kan göra detta, när hantillhör ett parti som sitter i regeringen, en regering som både har företagiten räntesänkning och en momssänkning, uppenbarligen därför att den var rädd föratt åtstramningspolitiken hade gått för långt och att den inför valet ville setill att konsumtionen ökade något? Jag får det inte att gå ihop, men Hädar Carskanske kan förklara det för mig. är ju medlem av samma parti somhandelsministern, och jag hoppas att jag inte bryter mot några debattregler, omjag försöker kräva klarhet i vad som har förekommit när det gäller det däryttrandet om devalvering. Jag har nämligen plockat fram Stockholms-Tidningens reportageden . där reportern inte bara säger sig ha hört att handelsministernhade talat om att vi skulle behöva en devalvering, utan samma reporter ocksåhade hört att den socialdemokratiske partiledaren, som var närvarande vid sammautfrågning, då hade reagerat på detta yttrande. "Jösses", hade hansagt. Ur vittnespsykologisk synpunkt är det visserligen möjligt att reporternkan ha hört fel, men reportern kan väl inte ha hört fel två gånger - när detgäller både handelsministern och den socialdemokratiske partiledaren. Kannågon folkpartirepresentant upplysa en fåkunnig om vad som har förevarit vidtillfället i fråga? AnL 21LENNART () replik: Jag hade egentligen inte tänkt att gå upp inågon replik på anförande, men när han i EG-frågan direkt försökerslå mig i huvudet med anförande i den allmänpolitiska debatten,tycker jag att det går litet för långt. Jag vill påminna HädarCars om att EG-avsnittet av anförande i den allmänpolitiskadebatten var en direkt lovsång till det frihandelsavtal som vi hade och som densocialdemokratiska regeringen förhandlade fram och som har visat sigi hög grad stå rycken. Det var också en lika stark polemik mot den moderatauppfattningen om att ett medlemskap skulle vara lösningen på framtidarelationer med den Europeiska gemenskapen. För att ytterligare styrka minargumentering på den här punkten får jag väl också erkänna att inledningen avmitt anförande, som just tog upp bl. a. EG-frågorna, var i väsentliga avseendenmer eller mindre en avskrift av argumentering. Det kan möjligenorsaka vissa upphovsrättsliga problem, men jag vill erkänna det för att styrkaatt har fel på den här punkten. Jag vill alltså hävda att det ärHädar som har den felaktiga argumenteringen. Antingen borde halyssnat bättre på vad jag sade i mitt inledningsanförande eller också borde hanha slarvat mindre när han i debattprotokollet läst vad sade i denallmänpolitiska debatten beträffande våra relationer till EG. AnL 22 HÄDAR () replik; tycks nästan vilja påståatt jag citerade på ett felaktigt och lögnaktigt sätt. Jag fick alldeles nyssanförandet från kammarkansliet, och jag utgår från att det är det anförande somOlof höll. De citat jag har gjort finns i anförandet. Det är ingen somhelst tvekan om att det förhåller sig så. Jag skall gärna fortsätta att citeraPalme. Han sade, när han för sin del avslutade diskussionen om samarbetet medEG: "bör tillvarata alla möjligheter som finnsatt, med bevarad neutralitetspolitik, utvidga och fördjupa kontakterna ochsamarbetet med EG och dess medlemsländer." Jag tycker att det andas en mycket positiv syn påsamarbetet med EG, och jag undrar om det är jag eller som harsvårt att tolka innebörden i det oppositionsledaren anförde. Sedan några ord, herr talman, till vår kommunistiskedebattör. Jag vill understryka att vi inte långsiktigt kan konsumera mer än viproducerar. Det gör vi . Vi lånar till vår konsumtion. Det kan vi intefortsätta med. Föratt kunna producera mer och komma i balans måste vi investeramer. Det innebär att en del av dagens konsumtion måste bytas mot investeringar.Svårare än så är det inte! Sedan, herr talman, vill jagkonstatera att kulturfientligheten inom det svenska redanär välkänd. Men att det hade gått så långt att svenska kommunister helst skulleha sett att den utsökt vackra katedralen i aldrig hade blivit byggdhade jag trots allt inte väntat mig. AnL 23LENNART () replik; fortsätter att marknadsföra sin felaktiga uppfattning. Det är riktigt att , liksom jag ochsocialdemokratin i övrigt, är positiv till ett EG-samarbete och gärna villutveckla det, men på basis av nuvarande frihandelsavtal. Den socialdemokratiskalinjen är helt klar, medan jag däremot är rätt förvånad över att Hädar Carsnärmast står pä linje, som innebär att man inte bestämt säger nejtill tanken på EG-medlemskap. Jag tycker att det är bra att handelsministern så starkthar markerat att medlemskap i inte är aktuellt för del, inte hellerur mittenpartiernas synpunkt. Det är bara synd att inte lika klarthar markerat den uppfattningen i sina två inlägg . AnL 24JÖRN (vpk) replik; blir jag allvarligt konfunderad över vadHädar egentligen menade med sin anekdot om katedralen. Jag trodde att hananvände katedralen som någon sorts symbol för en meningsfull produktivarbetsuppgift. Jag trodde inte att han menade det bokstavligt, att det är braatt bygga kyrkor som ett led i den ekonomiska politiken. Jag trodde att hanrörde sig på ett mera allmänt och abstrakt plan, inte avsåg katedralen i dennaoerhört konkreta bemärkelse. I så fall var det också fel av honom att säga attnågon arbetare sagt att han tjänat några futtiga franc - det fanns nämligeninga franc , såvitt jag vet. Jag skall därefter gå över till frågan om konsumtion. Därstår två helt olika meningar mot varandra i den ekonomiska debatten. Vi har åena sidan dem som representerar Friedmanismen, som säger att det konsumeras förmycket. Å andra sidan tränger sig alltmer fram företrädare för den motsattalinjen, nämligen att det egentligen konsumeras för litet, att hemmamarknadenhar utvecklats mycket dåligt och att åtstramningspolitiken gör att denutvecklas ännu sämre. Om vi i stället konsumerade mer - sedan kan man diskuteravad konsumtionen skall avse, det är en helt annan fråga - och hemmamarknadenvidgades, skulle det betyda att kapaciteten i svensk industri, som intekan nyttjas helt och hållet, skulle kunna tas i anspråk. Och vi vet averfarenhet att det har en tendens att minska kostnaden per producerad enhet ocheffektivisera produktionen. Man är effektivare när man tar till vara hela sinkapacitet än om man har en hel del kapacitet -- obrukad. Dettaianspråktagande av ledig kapacitet skulle alltså sänka kostnaderna och därmedhjälpa fram exporten.