prot · G509158 · 1981-12-31 00:00:00 — Denna oro har framkommit varje gång i de senasteårens debatter här i kammaren om nedrustning. Atf vi har fått se ett slut påden tendens till avspänning som i alla fall fanns under 1970-falef och att vinu har gått in i ett helt annat internationellt läge kan ju infe annat än oroaalla. Däremot kan man ha litet olika uppfattningar om orsakernatill att det förekommer rustningar. Vi har försökt atf i en av våra motionerbelysa en del av det material som brukar användas i debatterna och som tagitsfram av fredsforskare och andra som sysslar med sådana här saker. I stort settbrukar man dra fram fre orsaker till rustningar när man diskuterar dessa frågorbland fredsforskare och i andra grupper. Den första är vad som skulle kunna kallas förmisstrossyndromet - låt mig använda def uttrycket. Man säger att man har dåligkunskap om resp. parters intentioner. Man vet inte riktigt var man harmotståndaren, men får man bara komma tillsammans och sätta sig ner ochförhandla vid runda bord eller fyrkantiga, så kommer det atf lösa sig. Detgäller då framför allt de stora maktblocken. Detta är, kan man säga, denofficiella linjen, den som kommer fram i alla sådana stora nedrusfningssammanhangsom har berörts av . Man säger att kommer man bara tillsammansoch får tala om saken, skall man komma fram fill lösningar. Det är i och för sig en from och riktig önskan, men det ärkanske inte så mycket misstro som ligger bakom - den finns kanske där - ochinte heller att man infe vet var man har motståndaren, utan det finns nog meramedvetna orsaker. Förhandlingarna är vikfiga - de skall fortgå - men man skallockså fa fram andra faktorer. Den andra förklaringen är vad fredsforskare och andrabrukar kalla för djävulsmyten eller något sådant - vardera sidan tillerkänneralltid motståndaren de mesi djävulska syften: det är de andra som infe ställerupp på goda förslag, det är de andra som driver fram rustningar, och man blir tvingadatt följa med på alla sätt. Det är självklart att den orsakskombinafionen måsteförkastas, därför att den är helt och hållet partisk. Den används av Sovjetvisavi och tvärtom. Man lägger i stort sett hela skulden på motståndaren.Denna förklaring kan aldrig accepteras. Den tredje förklaringen, som man brukar lägga större viktvid när man på forskarnivå sysslar med de här sakerna och som vi har försöktbelysa i vår motion, rör de i grunden ekonomiska frågor som ligger bakom:kampen om råvaror och kampen om marknader - helt enkelt kampen om herraväldetöver världens resurser. Det är då def börjar bli litet mer intressant och man kan skönjalitet klarare och tydligare bakomliggande mönster än i de två andra teorierna,som infe på något sätt berör dessa frågor. Tar man inte upp och tittar påframför allt kampen om råvarutillgångarna och kontrollen över dem får man ocksåen sned bild av vad som verkligen ligger bakom. Det är orsaken till aft vi frånvpk både och har velat lyftaf lyfta fram de här förhållandena påett mer adekvat och tydligt sätt. Utskottet svarar likadant som och talar ometniska, religiösa och andra motiv. Det kan givetvis ha sin betydelse, men servi på konflikterna i världen - eller i det förgångna - skall viofta finna vid närmare kontroll att det bakom vad som har kallatsreligionskrig, motsättningar mellan etniska grupper osv., näsfan alltid harlegat ekonomiska intressen. Ett bra exempel i vår egen tid är konflikten påNordirland. Den har ofta framställts i svenska massmedia och på andra håll somen konflikt mellan katoliker och protestanter. Det är inte vad det handlar om igrund och botfen, utan det är en konflikt mellan en egendomsägande grupp -engelsmän som kommit dit under fidigare historiska epoker- och den ursprungligairländska befolkningen. Att sedan den ena gruppen råkar vara katoliker och denandra protestanter är väl en slump, och det är inte det som är konfliktenskärna. -Jag har tagit detta som exempel på vad vi menar när vi talar om att manborde mer än nu lyfta fram de ekonomiska orsakerna bakom konflikterna. I falletNordirland är det infe fråga om råvaror, men det är fråga om vem som skallbesitta produktionsresurser och annat på denna lilla ö. I det stora världsperspektivef är dessa frågeställningargivetvis mycket intressanta. Man kan konstatera, vilket har skett åtskilligagånger, att den ena av stormakterna - - är extremt beroende av import av enmängd olika vikfiga råvaror för atf över huvud taget hålla sin ekonomi i gång.Man kan som exempel ta den viktigaste varan av alla, oljan, där ärimportberoende till . kan självt bara producera hälften avden olja landet förbrukar! Resten måste importeras, och den importen sker iallt större omfattning från länderna kring och Arabiska halvön.Detta beroende ligger naturligtvis bakom en sådan företeelse irustningssammanhang som upprättandet av den amerikanska brandkårsstyrkan somvar färdig , RDF - Rapid Deployment Force - som är konstruerad,utrustad och uppsatt enbart för att kunna sättas in för kontroll och försvar avUSA:s oljeintressen i den här delen av världen. Upprustningen i harsåledes fått en kraffig kick uppåt just i det här sammanhanget. Det var intressant atf höra den förre amerikanskepresidenten när han framträdde i TV vid sitt besök i för någraveckor sedan. Det var något som många svenskar förhoppningsvis tittade på,eller i varje fall borde ha fittat på. Han sade fakfiskt i klartext - denneförre amerikanske statschef -att den upprustningsspiral som har inletts avReaganadministrafionen är ett klart brott mot den tidigare efterkrigspolitikeni . Den är t. o. m. ett brott mot den mihtära politik som har bedrivits avtidigare republikanska presidenter som och , vilket alltså presidentCarter uttryckligen sade. Detta, att man har satsat på en upprustning som är unik i Nedrustning m. m. Nedrustning m. m. efferkrigsfidensUSA och som går långt utöver vad man någonsin fidigare har haft, t. o. m. underde perioder då man varit i krig , visar just påbehovet för del av atf skaffa sig kontroll över viktiga råvarutillgångar- inte bara olja utan också många viktiga mineraler hör till de strategiskaråvarorna. Def finns enligt vår uppfattning alla skäl att klarare ochtydligare uppmärksamma kampen om tillgången fill dessa viktiga strategiskaråvaror när vi talar om nedrustning, upprustning och andra frågor som hör ihopdärmed. Man får inte bara skyffla undan def till en delfråga bland alla deandra, som ofta är ytliga - religiösa frågor, etniska frågor osv. De ekonomiskafrågorna är grundläggande och betyder ofta mest i sammanhanget. Vi har också tagit upp en annan fråga, som vi har haftuppe åtskilliga gånger tidigare, nämligen sambandet mellan kärnkraft ochkärnvapen. Jag måste säga att utskottets skrivningar och även här förvånar mig. Vad som har hänt närdet gäller att belägga sambandet mellan kärnkraft och kärnvapen har juverkligen visat att detta samband är en realitet, att det är oerhört viktigtoch att det betraktas som ett mycket stort problem att kontrollerakärnvapenspridningen just därför att den civila kärnkraftens utbyggnad haraccelererat på det sätt som den har. Därför är det konstigt när utskottet sägeratt det infe kan finna någon omedelbar koppling mellan spridning avkärnkraftsfeknologi och spridning av kärnvapen. Det har ju belagts gång på gångaft def finns sådana kopplingar. är vi oerhört oroade över Pakistansaccelererade försök att skaffa sig kärnvapen just därför att man har lyckats fåett civilt kärnkraftsprogram på fötter. Man har kanske redan en bomb; i vilketfall som helst lär man kunna ha den . Vi har Argenfina - förtillfället invecklat i fullt krig - som på liknande sätt är en stat som genomett civilt kärnkraffsprogram har skaffat sig förutsättningar att övergå tillvapenpro-dukfion. Det är alltså litet nonchalant av utrikesutskottets ledamöteratt skriva på det här sättet. Vad som också, och ännu mera, är egendomligt är när manskriver atf för egen del har iakttagit en mycket återhållsam hållningbeträffande export av kärnkraftsfeknologi. Det har vi ju infe gjort. Vi arbetarför fullt för att sälja våra kärnkraffsreaktorer. senast är det i visträvar efter aft i full omfattning placera ASEA-reaktorer. Förutvarandeutrikesministern gjorde uppmärksammade uttalanden, när han fillträdde sinchefspost på lAEA om atf han ville vara med och befrämja spridningen avkärnkraft till tredje världens länder och därmed naturligtvis indirektspridningen av kärnvapen. Tvärtom arbetar alltså mycket aktivt för attexportera sin kärnkraftsteknologi, så det utskottet skriver på s. 17 är heltfelaktigt. Vi har inte alls visat någon återhållsam attityd. har viförsökt exportera till , till schahens och till många andra länder,fast vi infe har lyckats på grund av att vi inte har kunnat ge fillräckligtgoda ekonomiska villkor. Detta är en verklig hake när def gäller den svenskainställningen fill spridning avkärnkraftsfeknologi och därmed spridning av kärnvapen. På samma sätt förhåller det sig med risken för attplutonium från svenskt kärnkraftsavfall skall hamna på världsmarknaden. Härstår också i utskottets betänkande: Det finns ingen grund för ett antagande atfplutonium från svenska kärnkraftverk skulle kunna bidra tillkärnvapenspridning. Men def finns det ju. Det avtal som har träffat medCogéma i garanterar ju detta franska företag ett svinn av plutoniumsom man inte behöver redovisa. Det finns tydligt och klart utsagt iavtalstexten att det är tillåtet att redovisa det upparbetade plutoniet frånsvenska kärnkraftverk med ett svinn, och man behöver inte ens lämna fillbakaplutoniet helt och hållet. Det finns ytterligare en paragraf i avtalet medCogéma som tillåter företaget att bara genom aft betala världsmarknadsprisetköpa detta plutonium som upparbetats av avfall från svenska kärnkraftverk. Visstfinns det stora risker för att plutoniet från det svenska kärnkraftsavfalletskall hamna på världsmarknaden. Det är en mycket slarvig och nonchalant skrivning man hargjort i utskottet. Man har, liksom fidigare regeringar av olika schatteringarunder den här perioden, över huvud taget inte velat vidkännas aft detta famösaCogémaavtal finns, där vi de facto är bundna till att sälja vårt plutonium,medan det franska Cogéma inte ens behöver redovisa det helt och hållet utan ärgaranterat ett avsevärt svinn. Det tycker jag är en sak som utskottet skulle hatagit upp på ett mera bestämt sätt än som det står här. Det är inte medsanningen överensstämmande, om man läser det avtal som har tecknat medCogéma. I en annan motion har vi tagit upp frågan om biologiskastridsmedel. Även här finns def fillbaka ett beslut i USA.President har satt i gång en ny upprustning av BC-stridsmedel. Manomsätter de gamla lagren från , man skaffar nya vapen osv.Det är en av de upprustningsfaktorer som måste oroa jämsides medkärnvapenupprustningen. Det är bra aft har tagit upp den här frågan inedrustningskommittén. Jag noterade med fillfredsställelse att den ökadeupprustningen på det bakteriologisk-kemiska området på det sättet haruppmärksammats. Men det arbetet måste fortsätta, och måste aktivt taupp frågan i nedrustningssammanhang - i olika kommittéer, internationella foraosv. -för att på det sättet ge frågan en offentlig belysning och åstadkomma enallmän opinion mot upprustningen med dessa vapen, som i fasansfullhet väl kanjämföras med kärnvapens, eftersom det över huvud taget inte finns något skyddmot dem. Jag vill med detta, herr talman, yrka bifall tillmofionerna 726 och 727. Vår motion om en nordisk kärnvapenfri zon kommer EvaHjelmström att ta upp. Nedrustning m. m. 4 protokoll 1981/82:158-159 Nedrustning m. m. 36INGRID () replik: I likhet med en tidigare falare villjag uppmana att läsa utskottets betänkande. Jag vill baraföra in fill protokollet vad utrikesutskottet har sagt: "Även orn def inte kan sägas finnas någon omedelbarkoppling mellan spridning av kärnkraftsfeknologi och spridning av kärnvapen ärdet uppenbart att tillgång till kärnkraftsteknologi kan underlättaframställning av kärnvapen." Def är mot den bakgrunden som utrikesutskottet har gjortsin hemställan. 37 (vpk) replik: Jag vill säga till vad jagsade tidigare till , nämligen att jag noggrant läser alla protokolloch utskottsbetänkanden. Men det räcker inte med sådana här ytliga skrivningarsom utskottet gör, utan man måste från svensk sida också företa sig någonting. Vad som har hänt, framför alltsedan 1980, är atf vi gång på gång har fått belagt att def på definternationella fältet finns den här kopplingen mellan spridning avkärnkraftsteknologi och spridning av kärnvapen. Stater som strävar efter atfskaffa sig en kärnvapenpotenfial försöker i första hand skaffa sig ett civiltkärnkraftsprogram. Och i mänga fall lyckas de också med detta. T. o. m. lAEAhar uttryckt oro över detta, och det har förekommit uppgifter om attorg:anisafionen har haft svårt att följa upp och kontrolleraicke-spridningsavfalet. Så visst är det en allvarlig och mycket tillspetsadfråga, och den har blivit ännu allvarligare än vi troddeskulle vara möjligt när vi debatterade frågan . 38STURE (): betänkande 1981/82:23 utgören värdefull summering av väsenthga avsnitt i den svenskanedrustningspolitiken. Betänkandet behandlar i huvudsak åretssocialdemokrafiska parfimotion i frågan, nr 527, och refererar utförligttidigare års betänkanden, som också initierats av socialdemokratiskapartimotioner. har utrikesutskottet kommit att spela enalltmer akfiv roll när det gällt att ta initiativ i olika nedrustningsfrågor.Def kan räcka med att som exempel nämna det svenska erbjudandet att arrangeraen framtida europeisk nedrustningskonferens, fjolårets uttalande omönskvärdheten av en kärnvapenfri zon i och årets beställning avinitiativ i fråga om de rustningarna bl. a. genom en FN-studie. Jag tror alt ökade akfivitet i nedrustningsfrågornainte främst beror på atf de senaste årens regeringar varit en aning passiva idessa frågor utan i första hand speglar den ökade politiska betydelse sominsatser mot rustningsvansinnet tillmäts bland allt bredare grupper av svenskafolket. tämligen utförliga utlåtanden och dediskussioner som vi fört här i kammaren har faktiskt tillfört den offentligadebatten åtskilligtmed fakta och bakgrundsmaterial. Om höstens val leder till att det inte blir någonsocialdemokratisk partimotion i nedrustningsfrågan nästa januari, är detangeläget att på något annat sätt får fillfälle aft utförligtbehandla nedrustningsfrågorna. Den offentliga debatten i vår präglas i hög grad avförberedelserna inför FN:s andra särskilda generalförsamling kringnedrustningsfrågorna som startar . Folkriksdagen för nedrustning islutet av januari demonstrerade det snabbt växande intresset för de härfrågorna ute i våra folkrörelser. betänkande nr 23 ärriksdagens bidrag till dessa förberedelser, och jag kan notera attinstruktionen för den svenska delegationen vid FN-sessionen mycket näraansluter sig till den riksdagstext som vi nu behandlar. Den första specialförsamlingen gav åtskilligaimpulser till nya förhandlingar och betydde en viktig breddning av demultilaterala förhandlingarna bl. a. genom att och blev aktivadeltagare. Utvecklingen blev dock mer negativ än väntat. Det internationellaklimatet försämrades, bl. a. genom händelserna i och ochgenom de intensifierade kärnvapenrustningarna i med SS 20, Pershing II och kryssningsmissiler. Deförhoppningar som väckte har därför inte infriats.Förväntningarna inför den andra specialförsamlingen är mera dämpade - därmedinte sagt att den inte kan följas av en period av konstruktiva internationellaförhandlingar och avtal som leder fill fakfisk nedrustning. De senaste årens internafionella utveckling har väckt alltfler fill insikt om att den kapprustning mellan öst och väst som pågår lederfill alltmer orimliga konsekvenser. Såväl i öst som i väst är det främstamotivet för de ökade rustningarna att värna om den egna nationella säkerheten.Men i både öst och väst tvingas ledarna medge att de ökade rustningarna iprakfiken bara leder till minskad nationell säkerhet och ökade risker för aftden slutliga kärnvapenkatastrofen skall drabba oss alla - trots aftnaturligtvis ingen vill att det skall ske. Den dagen måste komma då ledarna i öst och väst -energiskt understödda av breda folkopinioner - på allvar börjar söka efter ökadnationell säkerhet på lägre rusfningsnivåer. Det är nämligen både en attraktivpolitisk lösning och ett alltigenom förnuftigt resonemang att ävensupermakterna i dagens värld kan öka sin säkerhet bara genom att gemensamtreducera sina rustningar. När det sker, kommer också enorma produktiva resurser attfrigöras för fredhg utveckling både i öst och i väst. Och möjligheterna ökarför positiva åtgärder mot nord-syd-konflikterna. Dessa tankegångar är inte nya - men jag tror att de harfått ökad genomslagskraft efter de senaste årens alltmer skrämmande utvecklingpå kärnvapenområdet. När supermakterna flyttar fram sina positioner med nyaohyggliga massförstörelsevapen i mitt, har vanligt folk i mångaeuropeiska länder börjat protestera. De vill inte ha kärnvapen på sina Nedrustning m. m. De kännervanmakt inför talet att supermakterna planerar begränsade kärnvapendueller iEuropa. De kräver alltmer unisont atf supermakterna flyttar bort kärnvapnenfrån . Debatten om som en kärnvapenfri zon är en lokal avspeglingav den betydligt mer högljudda och laddade debatten om kärnvapen på deneuropeiska kontinenten. Kampanjerna mot kärnvapnen är naturligtvis främst enföreteelse i väst, men också i de hårt kontrollerade kommunistdiktaturerna iöst förekommer allt oftare folkliga manifestationer mot kärnvapenvansinnef. Ettnytt inslag i den internationella nedrustningsdebatten sedan vi skrev vårpartimotion har varit flera olika förslag om "frysning" avkärnvapenrustningarna som inledning till nya allvarliga försök att reducerakärnvapenarsenalerna - då främst de strategiska, interkontinentala systemen ochde för avsedda medeldistanssystemen. Defrämsta motståndarna till förslagen om en frysning av kärnvapnen till nuvarandenivåer är president , hans ministrar och och derassupportrar i kongressen i . De har ju under det senaste åretgenomdrivit beslut om den största fredstida upprustning som världen någonsinskådat. Som förevändning tar man hotet från ständigt växande slagkraftoch allt modernare kärnvapenarsenal. Genom en intensiv propaganda har enmajoritet av det amerikanska folket övertygats om aft håller på att fåett övertag i de strategiska rustningarna. Detär nu långt ifrån hela sanningen. har fortfarande ett rejält försprång iantal stridsspetsar och i fråga om den tekniska utvecklingen av systemen.NATO-sidans militärutgifter ligger på en avsevärt högre total nivå änWarszawapaktens. Bilden präglas sedan åtskilliga år av en jämvikt som består iatt båda sidor har förmåga att förgöra den andra, oberoende av hur eller av vemkärnvapenkriget startas. Det finns ingenting som tyder på att dennagrundläggande terrorbalans skulle vara på något sätt hotad under överskådhg tidframöver. MenReagans politik bygger på en enorm upprustning av totala strategiskaslagkraft för att, som han säger, "kunna förhandla om nedrustning från enstyrkeposition". Därför framställs alla förslag om att frysa kärnvapnentill nuvarande nivåer som äventyrliga och nästan landsförrädiska. Det här ären ohyggligt farlig pohfik, som drastiskt ökar riskerna för ett framtidakärnvapenkrig och ofelbart leder till ytterligare mycket större rustningar iSovjet. Tyvärrhar sina supportrar också här i . En bild säger mer än många ord,heter det. På visar en stor teckningBresjnev framför en skog av stora kärnvapenmissiler. På andra sidan står enskrajsen Uncle med en enda liten missil, typ påsksmällare. frågari en pratbubbla: Vad sägs om frysning nu? Dennateckning representerar den allra grövsta form av felinformation inedrustningsfrågan. Genom att starkt överdriva hotet från öst vill man försvaraUSA:s enorma ökningar av rustningarna och framställa förespråkarna av en"frysning" som vänner. Att huvudorgan ställerupp för denna kampanj gör det motiverat atf vädja fill de moderata företrädarnai dagens debatt - , och - att taavstånd från Svenska Dagbladets Reaganinspirerade greuel-propaganda på dagensledarsida. Där får man fortfarande37 år efteråt en starkt emotionell påminnelse om att det som absolut inte fårhända faktiskt redan har hänt två gånger. Demokratiskt valda politiker harredan två gånger släppt lös kärnvapnens helvete över hundratusenfals oskyldiga.Minnena efter är fortfarande mycket levande i Hiroshima.Parken vid nollpunkten, museet om bomben, representanter för de omkring 400 000människor som skadades men fortfarande lever- allt är en ohyggligt skakandeupplevelse, något som för alltid etsas in i ens medvetande. Hansuttalanden vid besöket tyder på att han måste ha upplevt något liknande.Atombomboffrens talesmän citerade när jag mötte dem för elva dagar sedan.Han hade bl. a. sagt att alla ledande politiker och alla de som sysslar med atttillverka kärnvapen eller planerar för deras användning borde vara tvungna attbesöka för atf med egna ögon se vad deras verksamhet kan betyda iverkligheten. Ett möte mellan och och deras rådgivare iHiroshimas minnespark borde vara ett krav som fredsrörelsen skulle ställa intebara i utan i alla länder. Även om vi aldrig lär få uppleva ett sådantmöte, påminner förslaget om den ohyggliga verkligheten bakom de över 50 000 kärnvapensom nu finns lagrade runt om i denna vår enda värld. Jag yrkar bifall till utrikesutskottetshemställan i utlåtandet nr 23. Nedrustning m. m. 39GUNNEL JONÄNG (c): Världen kännetecknas av konflikter ochspänning. Hur lätt det kan urarta till krig har vi också upplevt. Jag tänker påFalklandsöarna, där det utspelas ett fullständigt absurt krig. Ingen kunde vältro att situationen kring öarna skulle urarta till ett krig där, meduppenbarligen redan fler dödsoffer än hela befolkningen på öarna. Detta krigger intryck av overklighet. Argenfina bär naturligtvis en stor skuld ochkränker , men tar onekligen fill mer våld än nödenkräver. I sådana här situåfioner prövas FN:s betydelse. Men genomdetta krig kring kan det också uppstå bindningar för framtiden.U-länderna upplever kriget som ett kolonialkrig och stöder militärjunfan iArgentina. Vad innebär def för framtiden? Hur skall vi kunna skapa liv och fred på jorden i ställetför död och upprustning? Kanske börjar vi i fel ände när vi sätter oss inedrustningsförhandlingar. Kanske måste vi börja med människan själv, med aftkomma loss ur den fruktansvärda prestigebundenhef som manssamhället lett oss ini, där vi aldrig kan erkänna ett misstag, ett fel, där man som när det gällerFalklandsöarna säger ett ord för mycket och sedan inte finner någon återvändo,utan bara har våldet kvar. Nog är väl ändå det ett utslag av högfärd ochstorhetsvansinne, att låta sig toppridas av sin prestige! Nedrustning m. m. Måste inte varje människa föras in i en fredsfostran, därvi på alla stadier i vår levnad, med början i barnomsorgen, lär oss lösakonflikter med fredliga medel? Bords inte detta vara vår främsta exportvara:aft utbilda för fred? Def finns en oerhörd dynamik i fredsviljan och fredsarbeteti dag, i , i och i - i kvinnoorganisationer ochfredsrörelser, i skolor och andra organisationer. Ett exempel är den stora fredsmarschen i nyligen.Def var befriande att demonstrera för fred, för kärnvapenfri zon i , förett kärnvapenfritt fillsammans med hundratusentals andra människor. Detvar befriande aft mitt i allt politiskt käbbel och all politisk konfrontationfå enas i en gemensam målsättning över partigränser och ideologiskauppfattningar, även om def naturligtvis fanns vissa dissonanser. Det torde stå klart för alla att fredsopinionen haftavgörande effekter på det politiska agerandet. Förhandlingarna mellan ochSovjet, som inletts i Geniive , om de eurostrategiska vapnen är ettexempel på detta. Utgångsbuden i förhandlingarna ligger långt från varandra.Av allt att döma är oenigheten dock infe alltför stor när def gällerstyrkeuppgifterna.