prot · G509169 · 1981-12-31 00:00:00 — Och när det gäller den rena glesbygden så följer vi ju, tillskillnad från regeringen, glesbygdsdelegationens eniga förslag, som regeringenoch den borgerliga majoriteten har prutat på. När det gäller kommunerna utanför stödområdet, är våruppfattning att det som krävs framför allt är industri- ocharbetsmarknadspolitiska insatser. Vi föreslår därför ett industripolitisktomvandlingsstöd. Men innan formerna för ett sådant närmare har klargjorts ochbeslutats måste regionalpolitiskt stöd kunna få utgå även i de södra ochmellersta delarna av landet. Men vi säger nej till de borgerliga förslagen attlänsstyrelserna skall få lämna särskilt investeringsbidragtill vissa projekt utanför stödområdena. En sådan ordning innebär enligt vårmening en risk för att hela landet i praktiken görs till ett stödområde. Detstödet är enligt vår mening för generellt utformat för att fylla funktionen attåstadkomma regional balans. Enligt vår mening bör regeringen kunna fatta beslutom lokaliseringsstöd utanför stödområdena. Sådana beslut skall kunna gälla ettenstaka projekt eller ett visst område. I det sistnämnda fallet skall stödettidsbegränsas och kunna utgå under högst . En fråga som har diskuterats mycket i samband medregionalpolitiken är befolkningstalen. Vi konstaterar i vår motion att de olikaregionalpolitiska åtgärdernas direkta effekter på befolkningsutvecklingen bliralltmer osäkra. Befolkningstal som mål för regionalpolitiken blir därförschematiska och inte särskilt ändamålsenliga. Vi tillstyrker emellertid deallmänna mål för den regionala utvecklingen som ligger bakom regeringensförslag, med undantag för . För förordar deborgerliga ett tal som ligger 20 000 lägre än det lägsta av länsstyrelsensplaneringstal . Vi menar att en realistisk nivå i stället är just detlägre av planeringstal. Jag vill understryka, och svara NilsÅsling, att vår bedömning inte innebär att under 1980-taletskulle växa på bekostnad av det övriga riket. Födelseöverskott och invandringsvarar för hela ökningen, vilket framgår mycket klart av det underlagsmaterialsom har. och har i utskottetskrivit ihop sig med på väsentliga punkter. är ettparti som uppvisar många ideologiska likheter med och . Det är ett parti som är livliga förespråkare för rörlighet påarbetsmarknaden och motståndare till selektiva, riktade åtgärder. tycker egentligen inte om mycket av denregionalpolitik som bedrivs, därför att den innebär ingrepp i den s. k. friamarknadsekonomin. Det står redan på första sidan i deras motion. För att bildamajoritet har valt att blunda för detta, och i stället har man gettmoderaterna frikostiga utredningslöften. Jag tror att glesbygdens och skogslänens folkhar anledning att hoppas att de utredningsdirektiven aldrig kommer tillpraktiskt utförande. Jag yrkar bifall till samtliga socialdemokratiskareservationer samt på övriga punkter till utskottets förslag. Enligt riksdagsordningen avger regeringentill en propositionsförteckning som också i realiteten är enavisering av den arbetsplan som regeringen har för avsikt att tillämpa. I ochmed att en propositionsförteckning har lämnats och så att säga mottagits avriksdagen är den också en av accepterad tidtabell. Jag finner därfördiskussionen om att propositionen borde ha kommit tidigare något underlig.Varför har inte den diskussionen kommit upp tidigare? Det är riktigt att vi naturligtvis hardiskuterat olika tänkbara alternativ för att komma tillbaka till medde regionalpolitiska förslagen. a. den omfattandelänsplaneringsomgången motiverade att propositionen lades fram till dettariksmöte. Där har vi alltså hållit vårt löfte. Propositionen har kommit iaviserad tid. Dessutom har det - som arbetar medde här frågorna med olika intressegrupper - fortlöpande hållits informerat omhur arbetet med länsplaneringen och propositionsarbetet har fortskridit. Jagfinner alltså diskussionen om tidpunkten för propositionsavlämnandet någotmärklig med hänsyn till de faktiska omständigheterna. säger att det är den borgerligaregeringspolitiken som har orsakat den regionala obalansen och den bristandeeffekten i regionalpolitiken. Jag vet inte vilket tidsperspektiv har,men vårt stora problem är - och det berörde jag i mitt tidigare anförande - densnabba befolkningsomflyttning som pågick i det här landet . Medskilda regeringsåtgärder - bostadskvotering, jordbrukspolitik etc. - främjademan avfolkningen av glesbygden, därför att man trodde att det var kungsvägenför att uppnå en snabb industriell tillväxt. Ansvaret för den politiken ärminsann socialdemokratins! Vad vi har haft att försöka komma till rätta med ärde djupgående effekterna av denna förödande koncentrationspolitik under1960-talet. Det är självklart, och det vet mycket väl, att enlåg aktivitet i den internationella industrikonjunkturen naturligtvis ocksådrabbar möjligheterna att till områden med undersysselsättning lokalisera nyindustriell tillverkning. Trots detta har alltså skogslänen under senare årfått sin del av tillväxten i sysselsättningen. a. med hjälp av attglesbygdsstödet har fyrdubblats har man kunnat på etteffektivt sätt ta itu med sysselsättningsproblemen också i glesbygden. Påståendet att det är den s. k. borgerligaregeringspolitiken som har orsakat de regionala problemen är helt felaktigt.Det är som regionalpolitiken har fått en högre ambitionsgrad,och det är som vi på allvar har tagit itu med konsekvenserna av1960-talets omflyttningspolitik. säger också att regeringen ochutskottsmajoriteten gör en för snäv bedömning när det gäller kustorternas - destora, attraktiva industriorternas - roll för regionalpolitiken. Dess bättrehar vi längs en rad attraktiva industriorter. De är utan tvekanen omistlig tillgång för den regionala balansen, men just därför behöver maninte där gå in med regionalpolitiskt stöd. De är enligt vår bedömning - och detvisar också erfarenheten - tillräckligt attraktiva etableringsorter som de är,utan regionalpolitiskt stöd. Det regionalpolitiska stöd man eventuellt satsarhär äventyrar självfallet möjligheterna att i sämre lottade delar av t. ex.Norrlands inland få effekt av lokaliserade sysselsättningstillfällen. Befolkningstalen är en bräcklig planeringsgrund, sägerAnna-Greta . Jag kan hålla med om det, men befolkningstalen är ändå ett riktmärkeför de regionalpolitiska ambitionerna. Socialdemokraterna har funnit att manbör inrikta sig på att ha en befolkningstillväxt som är den dubbla mot vadregeringen har ansett rimligt för , dvs. 20 000 människor fler skullebefolka än vi anser rimligt. Det är någonting som skall ordnas medfödelseöverskott och invandring, säger . Det låter som enganska ansträngd motivering. Det är ändå totalt samma befolkningsbas somtillväxten skall tas ifrån. Om vi skulle få en ökad invandring igen är det intesjälvklart att den skall koncentreras till . Om man på detta sätt dämpar de regionalpolitiskaambitionerna och accepterar en större inflyttning till är det mestsannolika - det tycker jag att och socialdemokraterna skallbetänka - att det går ut över andra delar av vårt land. Socialdemokratin måsteändå inse att man genom det här ställningstagandet allvarligt har sänkt sinaregionalpolitiska ambitioner och egentligen på ett avslöjande sätt tagit ställningför en fortsatt koncentration. säger att vi har accepterat moderaternaslinje i detta sammanhang. Jag sade inledningsvis - och jag vill upprepa det -att jag med tillfredsställelse noterade att det trots alla motioner i alltväsentligt är propositionen som bildar underlag för majoritetsskrivningen. Nuförefaller det som om bara hade bidragit med färgen på utskottetsbetänkande. 8ANNA-GRETA () replik: Det är väl inte meningsfullt att fortsättadiskussionen om när propositionen rimligtvis borde ha avlämnats eller hur långtid vi borde ha fått på oss för att läsa förslaget. Men vad det handlar om -det var det som vpk uttryckte sin irritation över, och den instämmer mångaandra här i kammaren i - är att man behöver mer än för att läsa igenomoch fundera över det flera hundra sidor långa betänkande som utskottet framlagtoch som tar upp frågor som är viktiga för många orter i landet. Men det harinte varit möjligt för utskottet att få fram sitt förslag tidigare, därför attarbetsbelastningen på grund av regeringens dåliga planering blivit för stor.Det är det som många velat ge uttryck för. Jag tycker kanske att vi kan slutaden diskussionen. Jag har, , aldrig påstått att det är denborgerliga politiken som har orsakat den bristande regionala balansen här ilandet. Fick det intrycket lyssnade han dåligt. Vad jag har påståttär att om regionalpolitiken skall ha framgång, så måste vi föra ensysselsättningspolitik som totalt sett är framgångsrik. Vi måste användaregionalpolitiken för det den är avsedd för - inte för att försöka hävaallehanda andra kriser. Jag konstaterade att de borgerligas nära ikanslihuset inte har inneburit någon framgångsrik regionalpolitik. Det kommerandra talare från socialdemokratiskt håll att närmare utveckla senare idebatten. argumenterade frenetiskt mot vårt förslag atthela skogslänen skall ingå i stödområden. Han gjorde det så frenetiskt att hani sitt inledningsanförande t. o. m. argumenterade delvis mot sig själv. om attmänniskorna i inte blir hjälpta av att det satsas på . Då borde hannaturligtvis inte själv ha föreslagit i stödområde C. har han gjortdet. Jag tycker att det är ett bra förslag. Vi menar att man inte kan se bortfrån de större orternas betydelse för skogslänen. Det är ju ändå inte barakuststäder det handlar om. Den uppräkning jag gjorde visar att det finns mångainlandskommuner i dessa sammanhang också. När det gäller är det inger proportionpå angrepp. Det förslag som vi framlägger innebär . . . Eftersom repliktiden nu tydligen är slut berjag att få återkomma till den frågan i min nästa replik. Beträffande frågan om att avgöra ärendet efter endast enbordläggning vill jag påpeka att kammaren har förklarat den överläggningenavslutad. Jag hemställer därför att ledamöterna inte ägnar tid åt den frågan. Jag har klart för mig att menade att vi var ansvariga för den befolkningsomflyttning som skeddeunder . Det hade varit att gå litet väl långt. Det var därför jag togupp det, för man kunde få det intrycket av inlägg. Om menar att effekten av detregionalpolitiska arbetet kunde ha blivit större t. ex. med en annanarbetsmarknadspolitik har hon fel. Det har aldrig i detta land ägnats så storomsorg åt och satsats så stora resurser på att främja och slå vakt om sysselsättningensom . bör också ägna en liten tanke åt detinternationella perspektivet och hur det ser ut ute i världen - EG som hartredubbelt så hög arbetslöshet som t. ex. Vi har tidigare häri kammarenhaft anledning att jämföra sysselsättningen nu med hur den var i början på1970-talet, när socialdemokraterna var ansvariga för arbetsmarknadspolitiken. Det finns alltså inget fog för att arbetsmarknadspolitiken skulle ha motverkat regionalpolitiken.Det är enbart den internationella ekonomiska krisen och problemen för industrivärldensom gjort att vi inte har fått den tillväxt inom industrisektorn som vi skulleha önskat. Låt oss en gång för alla vara överens om detta. Jag vill gärna instämma i vad säger omatt regionalpolitiken skall användas till vad den är avsedd för. Det är därförsom vi stramar upp stödområdena, vilket socialdemokraterna inte accepterar. Detär därför som vi inför en rad åtgärder som innebär en ambitionshöjning när detgäller regionalpolitiken i de sämst ställda områdena. Men under de senasteåren, alltså inte bara i anslutning till denna proposition, harsocialdemokratin kommit med sina överbud - att utvidga stödområdena, attinkludera även välutvecklade industriorter som inte behöver det i denregionalpolitiska stödarsenalen. Socialdemokraterna har också gång efter annankrävt insatser av regionalpolitisk karaktär i välutvecklade industrior- ter i Syd-och . Jag ber att kommer ihåg detta. Skulle vi nu kiinna vara överens om att regionalpolitikenskall koncentreras kring de centrala balansproblem som samhället har hälsarjag det med tillfredsställelse. Men socialdemokratins reservationer tillbetänkandet vittnar inte om att man har prövat om i detta avseende. Anledningen till att vi t. ex. sänker arbetsgivaravgifteni och andra malmfältskommuner är givetvis att vi vill uppnå en specielleffekt i de sämst ställda regionerna. Man främjar inte utvecklingen i Pajalagenom insatser i av den karaktären. Därför har vi koncentrerat insatsernatill de områden där situationen är mest prekär. 11ANNA-GRETA () replik: Låt mig börja med några ord om Stockholmslän, eftersom jag inte hann med det i den förra repliken. Det förslag som vi lägger fram innebär en genomsnittligårlig folkökning på ungefär 5 000 personer. Födelseöverskottet är 2 700 ochinvandringen svarar för resten av befolkningsökningen. De prognoser som dessasiffror bygger på och som är framlagda av räknar med att man inteskall ha någon inflyttning från landet i övrigt. Siffrorna visar i självaverket på en ganska låg invandring. Jag vet inte vad menade, när han frågade omavsikten är att invandringen skall koncentreras till . Vibrukar inte styra invandrarna till vissa kommuner och säga att där får nibosätta er men inte där. utövar av sig självt en storattraktionskraft. Jag skulle vilja fråga: Vilka styrmöjligheter har NilsÅsling tänkt sig för att åstadkomma ett annat befolkningstal? När vi föreslårökade styrmöjligheter inom regionalpolitiken och på andra områden, sägercentern tillsammans med de andra borgerliga partierna oftast nej. Jag skulle också vilja fråga: Varför säger nejtill vårt förslag om att regeringen skall utveckla ett system förindustripolitiskt omställningsstöd? Om vi är eniga om att det i de södra ochmellersta delarna av landet inte är långsiktiga regionala obalansproblem som ärsvårigheten på de flesta ställen utan industriproblem, borde vi ta framett annat instrument än regionalpolitiken. Om vi är överens om detta, vilketNils Åsling nu påstår, varför säger han då nej till det socialdemokratiskaförslaget? tycker att den borgerligasysselsättningspolitiken och arbetsmarknadspolitiken är mycket bra. Hanförklarar att vi skall se oss om i världen och studera hur hög arbetslöshetenär där. Ja, vi gör det, och tyvärr kan vi konstatera att arbetslösheten i landefter land har ökat mycket snabbt och att regeringarna där tolererar en hög arbetslöshet.Tyvärr finner vi att samma utveckling är på väg här. Regeringen i i dagtolererar en högre arbetslöshet än den borgerliga regeringen gjorde för ett ochett halvt år sedan. Det är ett mycket dåligt underlag för en braregionalpolitik . 12Industriministern : Nr 169 för ett mycket märkligtresonemang Tisdaeen den beträffandesocialdemokratins krav på en med 20 000 personer - utöver vad o ;; 1909 vi ärberedda att acceptera - ökad befolkningstillväxt i . Det äralltså en fördubbling av befolkningstillväxten jämfört med vad vi är ReeionalDolitiken beredda att godta. Det innebär att man tar av den totalatänkbara prognostiserade befolkningsökningen i anspråk för tillväxten iStockholmsregionen. Det är ganska meningslöst att här bolla med födelsetal ochinvandrare, eftersom det fortgående sker rörelser i en befolkning. Ett födelsetalsom knyts till en viss bestämd ort kan inte utan vidare diskonteras förutvecklingsplaneringen på den orten, eftersom det sker fortgående rörelserberoende på - det är där huvudpunkten ligger - vilka resurser för tillväxten iekonomin som regeringen eller samhället är beredda att acceptera ellerdirigera. Planerar man för en fördubblad befolkningstillväxt iStockholm och inrättar sig därefter, kommer befolkningen naturligtvis attbosätta sig där. Men planerar man för en jämnare fördelning av befolkningstillväxteni landet, blir inte tillväxten i så dominerande som socialdemokratinvill. Diskussionen om att vissa människor så att säga skulle vara reserveradeatt befolka håller inte, . Det häpnadsväckande i den socialdemokratiska s. k.regionalpolitiken eller snarare koncentrationspolitiken är att man ställer uppett sådant här mål i klart motsatt riktning mot det balansmål som man tidigarehar accepterat. Man arbetar direkt mot en aktiv regionalpolitik, om man i resurstilldelningenför planerar för en fördubblad befolkningstillväxt i Stockholmsområdetjämfört med vad regeringen är beredd att acceptera. Vi har anvisat vissastyrmöjligheter. Vi aviserar att vi vill ge de centrala verken uppdraget attutreda hur man lämpligen decentraliserar sin verksamhet så att den motsvarar enbegränsning av den nuvarande personalstaten . Eftersom den centralaadministrationen spelar en väldigt tung roll för sysselsättningen i ,är det ett mycket verksamt medel som vi anvisar. Men anledning av vad sade omsysselsättningspolitiken vill jag framhålla följande. kaninte komma ifrån att det aldrig har satsats så mycket för sysselsättningen idet här landet som , att ambitionerna är väsentligt högreän . Att dessutom den internationella konjunkturen har varitoförmånlig, milt sagt, är en sak som rimligen varken socialdemokratin ellerregeringarna kunnat lastas för. Talmannen anmälde att Anna-GretaLeijon anhållit att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt tillytterligare replik. 2 protokoll 1981/82:169-170 13 (vpk): betänkande nr 23 är ett ganska meningslöstbetänkande. Delvis har detta att göra med att betänkandet utgår från en ganskameningslös proposition. Betänkandet saknar relevans till de regionala krisernasproblem. I betänkandet finner man ingen analys, ingen förståelse, ingen viljaoch inget botemedel. Det hela liknar en läkarmottagning, där man ordinerarMagnecyl till alla sökande oavsett vad de lider av. Varföruppstår regionala kriser? Regionkriserna är det lagbundna geografiska uttrycketför kapitalismens sätt att fungera, när den strävar efter att få mera kapital,som är den grundläggande strävan. Koncentration av kapital drabbar sådanabygder som levt på mindre enheter, som slås ut. Råvaruregioner som Norrlandutsätts för en form av kolonial exploatering som förstärker och bevararregionernas karaktär av koloni. Ensidigheten gör att varje konjunktur- ochstrukturkris slår dubbelt så hårt i sådana regioner. Processenär också internationell. Också världsdelarna har sina regionalabakvattensområden. Överdriven exortfixering och strävan att under tillväxtperioderkoncentrera sig på specialiteter leder i nästa steg, i nedgången, till regionalkris. Exempel på detta är och . Vadhar svensk lokaliseringspolitik varit i förhållande till dessaekonomiska processer? Den har haft ett huvudsyfte och ett bisyfte. Huvudsyftethar varit att anpassa människor och regioner till de förändringar ochpåfrestningar som formerandet av kapitalet leder till på det regionala planet.Bisyftet däremot har varit att dölja detta för människorna, genom attframställa det som om staten vill hjälpa krisregioner med lokaliseringsstöd ochannat. Det vill ju i verkligheten inte staten. Staten vill inte alls hjälpakrisregioner. Den vill möjligen hjälpa vissa företag att utnyttja det dåligalöneläget i krisregioner. Men insatserna består bara i frihetenför företagen att utnyttja eller inte utnyttja förefintliga subventioner -subventioner vars verkan skall vara mindre än effekterna av denstora omstruktureringsprocess som orsakar de regionala kriserna. Detär denna dubbeltydlighet i politiken med huvudsyfte och bisyfte som på ett såelegant sätt bärs upp av de olika partierna i regeringsunderlaget. Moderaternaär storkapitalets, de extrema marknadskrafternas företrädare. Centerpartiettycker i själ och hjärta samma sak, stöder precis samma process, men har tilluppgift att dämma upp och fånga upp missnöjet med koncentrationspolitiken ochde regionala kriserna, genom den gröna romantiken om den lilla bygden,decentralismen och annat som ju ingenting betyder i realiteten. Med denromantiken uppnår naturligtvis för borgerlighetens helhet detsyftet, att de som är missnöjda med den kapitalistiska strukturomvandlingen -och som drabbas av den -delvis hindras från att sluta sig till och stödjaarbetarrörelsen. Denna roll som serviceinrättning åt moderata samlingspartietoch storkapitalet har fyllt med mycket stor skicklighet, inteminst i de regionalpolitiska frågorna, även om , så att säga, myten börjarflagna betänkligt. Det är också därför som här i debattenmed på ett så raffinerat sätt kan spela ut t. ex. motTornedalen, framställa sig som de allra sämst ställda bygdernas företrädare.Hela stödpolitiken är nämligen byggd på att den skall vara en sorts buffert somskall i någon mån begränsa - och ge en mer stegvis karaktär åt - den processsom även är anhängare av och som storkapitalet vill ha i gång. Allt detta fungerade, så länge det fanns tillväxtregioneroch krisregioner parallellt. Men så utlöste den allmänna och långvarigakapitalistiska krisen i världen ett helt nytt mönster. Krisregionerna blev fleroch fler. Även tillväxtregionerna blev krisregioner. Den snabbast växande avdem alla, Örestadsområdet, blev en av de värsta krisregionerna. Då höll ju inte det här folkbedrägeriet och det härdubbelspelet längre. kunde man åtminstone påstå - visserligen felaktigt -att det medförde fördelar att flytta från krisregioner till tillväxtregioner.Kakan skulle på det sättet bli större, vi skulle alla, bevars, få det bättre -utom de som fick betala priset för det hela, naturligtvis. Men om och är i kris, vart skall enarbetslös tornedaling eller ådaling då flytta? Då går det ju bara att stannahemma och låta sig slås ut där. Tog nu de stora ideologerna i lokaliseringspolitikens virrvarrdetta till utgångspunkt för någon sorts eftertanke? För ingen del, enligt vadman kan läsa sig till. För att dölja verkligheten tog man då i stället till ettnytt bedrägeri. När flyttningsrörelsen stannade upp på grund av att det blevkris också i de forna tillväxtregionerna, hittade man på i propagandan att detvar resultatet av en framgångsrik regionalpolitik. ropade: Titta - dethär är resultatet av vår kamp mot koncentrationspolitiken! Ochsocialdemokraterna på sin sida deltog i spelet och sade att det var derasregionalpolitik som åstadkommit detta, att det var ett uttryck för störreregional balans. Samma sorts påståenden fortsätter man nu med i betänkandeefter betänkande. Men själva kärnan i verkligheten är den, attflyttningsrörelsen har avstannat bara för att det inte finns arbete någonstans,bara för att den totala mängd arbete som står till buds har blivit mindre ochmindre i hela landet och i varje region. tycker jag att de stora partierna skulle kunna inse inte kan fortsätta den här kurragömmaleken längre - fortsätta med attanvända befolkningssiffror och flyttningstal som tecken på att situationen harblivit bättre i skogslänen. Det är ju inte så. Befolkningstalen ochflyttningstalen uttrycker en annan typ av verklighet än de gjordetidigare. Det måste de naturligtvis göra. Om det tidigare fanns möjlighet attflytta och det inte finns möjlighet att flytta, så kan ju ett och sammabefolkningstal inte längre uttrycka samma sak -man kan inte längre jämföra siffrorna.Det har ju inte blivit bättre i skogslänen utan sämre, mycket sämre. Det ärbara det att försämringen relativt sett har gått ännu snabbare i de fornatillväxtregionerna. Den minskade flyttningen är inte ett tecken på att deregionala kriserna ellerobalanserna har blivit mildare. Den är tvärtom ett tecken på att de har blivitmycket allvarligare. Jag vill därför på vpk:s vägnar fråga: Är det inte nu dagsatt fullständigt skrota hela det tänkesätt, hela den falska förklaringsbild somregionalpolitiken har byggt på? Är det inte dags att se på heladet här problemet på ett nytt och förutsättningslöst sätt? Om kriserna barasprider sig över landet, då kan man inte sitta här och gotta sig åt vilken braregionalpolitik man för. Om kriserna nu faktiskt t. o. m. börjar få sinkvantitativa tyngdpunkt i , som de djupnar i helaNorrland och Bergslagen - kan man då hålla på med lokaliseringspolitik som omden vore ett slags socialpolitik för begränsade områden i landet? Allt flerlandsdelar sjunker allt djupare.