prot · G50937 · 1981-12-31 00:00:00 — Deninnebär t. ex. enligt propositionstexten inte någon inskränkning i denmeddelarfrihet som råder enligt tryckfrihetsförordningen ochradiolagstiftningen och som innebär att det i viss utsträckning är möjligt attstraffritt lämna sekretessbelagda uppgifter för publicering i tryckt skrifteller i radio eller TV. Man kan alltså med den föreslagna lagstiftningen gå in ochavlyssna ett samtal, och sedan utan vidare lämna de då avlyssnade uppgifternatill pressen. En annan omöjlig del i förslaget är att det äroperatörerna som har det slutliga avgörandet huruvida de på grund av ett nyttsamtal skall avbryta ett pågående samtal till ett hjälporgan. Den läkare, prästeller vem som finns i andra änden, kanske haren helt annan bedömningavviklen av det pågående samtalet. Dessa delar av förslaget behöver ses överytterligare en gång. Alla skäl talar för att samtal till hjälporganenjourhavande präst, jourhavande medmänniska och jourhavande kurator undantasfrån den föreslagna lagstiftningen. vill jag gärna slå fast att jaganser det nödvändigt att tekniskt lösa den här aktuella frågan pä ett sådantsätt att dessa jourer kan stanna kvar inom systemet med telefonnummer 90 000.Enligt min uppfattning skulle det vara mycket olyckligt, om dessa jourer skullebehöva övergå till ett eget larmnummer. Men det borde finnas möjligheter både lagtekniskt ochteletekniskt att lösa denna fråga så, att samtalen ej avlyssnas och ej spelasin, som jourerna finns kvar inom ramen för telefonnummer 90 000. Ett sätt är att de i vanlig ordning spelas in tillssamtalet är överlämnat till den jourhavande. Avlyssning och inspelning skulledärefter inte kunna ske utan att de samtalande var medvetna om det, t. ex.genom någon form av summerton. De grundläggande fri- och rättigheterna ger oss rätt attinte bli hemligt avlyssnade. Alarmeringscentralerna har möjlighet att utan altinformera gå in och avlyssna vilket pågående samtal som helst. Detta måsteförbjudas och dessutom effektivt förhindras. Ett införande av t. ex. ensummerton vid avlyssning skulle ge oss alla det skydd vi måste få mot missbrukav teknisk apparatur. Dessutom behövs säkert någon form av opartisk instans somkan kontrollera vad som sker vid alarmeringscentralerna. Enligt denföreslagna lagen är det regeringen som skall lämna tillstånd till en alarmeringcentralatt få spela in, avlyssna och avbryta telefonsamtal. Tillståndet skall förenasmed villkor om hur verksamheten får bedrivas. Är regeringen beredd att - iväntan på annan lagteknisk reglering - som ett villkor ställa att samtal tillde tre aktuella jourerna ej får avlyssnas, spelas in eller avbrytas sedan välinkoppling skett? Den nu föreslagna lagen behövs, men den harpå vissa punkter stora brister. En återremiss skulle fördröja en lagregleringav SOSAB;s verksamhet. Det vore bättre, om lagen skyndsamt kunde överarbetasnär det gäller dessa viktiga integritetsfrågor. Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler 75 (): I den lag som nu skall fatta beslutom finns bestämmelser som innebär ingrepp i telefonhemligheten. Dessa föreslåsvisserligen i det i och för sig vällovliga syftet alt åstadkomma snabba ocheffektiva hjälpinsatser, men lagförslaget uppvisar från rättssäkerhetssynpunktbetänkliga brister när det gäller telefonhemligheten. Lagstiftningen om hemlig telefonavlyssning - som hör tilljusiitieutskottets beredningsområde - har utformats med iakttagande avmycket stor restriktivitet. Med tanke på sakens vikt har det i regeringsformenförbehållits att fatta beslut i ämnet, och i den lagstiftning som vif. n. har anges noga i vilka situationer telefonavlyssning får förekomma. Därges också en noggrann reglering av hur granskning och förstöring av en upptagenavlyssning skall ske. Det har inte överlämnats åt regeringen eller annanmyndighet att utfärda kompletterande föreskrifter på området. I det lagförslag som behandlas ges regeringen möjlighetatt lämna en alarmeringscentral tillstånd till telefonavlyssning av samtal somcentralen har kopplat vidare till ett hjälporgan. Det görs inte någonåtskillnad mellan olika slag av hjälporgan; lagen öppnar sålunda möjlighet tillavlyssning inte bara av samtal till polis, brandkår, ambulans eller jourhavandeläkare, utan också av samtal till jourhavande präst, jourhavande kurator,socialjour eller andra hjälporgan av liknande slag. Läser man propositionen och trafikutskottets betänkande,får man närmast intrycket att man inte har ägnat integritetsfrågorna ochrättssäkerhetsaspekterna någon större uppmärksamhet utan främst har uppehållitsig vid de teletekniska frågorna. Enligt min mening bör inte genom enfullmaktslagstiftning av det slag som det här är fråga om avhända sigmöjligheten att göra en genomtänkt reglering av förutsättningarna för olikaingrepp i telefonhemligheten och av de regler som bör gälla i fråga om bl. a.granskning och förstöring av bandinspelningar eller uppteckningar av telefonsamtal.Sådana regler har eljest fastställts genom lagstiftning, som föregåtts avnoggranna överväganden inom kommittéväsendets ram och sedvanligremissbehandling. Det nu sagda är viktigt, inte minst därför all den föreslagnalagen öppnar möjligheter till telefonavlyssning av enskilda personers samtalmed präster och socialkuratorer. Erforderligt beslutsunderlag för kammarensaknas egentligen. Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler Mot det aktuella förslaget kan också riktas invändningarav annat slag; jag tänker dä på laglighetsaspekten. Enligt regeringsformen, 2kap. 6 §, är varje medborgare gentemot det allmänna, dvs. stat och kommun,skyddad mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal. Dennarättighet får begränsas genom lag. Så har skett genom t. ex. rättegångsbalkensregler om telefonavlyssning vid misstanke om vissa allvarliga brott. Detgrundlagsslad-gade skyddet mot telefonavlyssning gäller, som jag sade, iförhållande till del allmänna. Trots att aktierna i det bolag som driveralameringscen-tralen ägs av det allmänna - till hälften av statlig myndighet,till en fjärdedel av och till en fjärdedel av Landstingsförbundet- är det inte sannolikt att alameringscentralen är att betrakta som "delallmänna" i regeringsformens mening. I så fall är regeringsformensföreskrifter inte tillämpliga. Lagstiftaren skulle alltså i det här ärendetinte vara bunden av föreskrifterna i grundlagen. Detta innebär emellertid intenågon lösning på laglighetsfrågan, utan tvärtom gör det den mer komplicerad. Vihar nämligen ett lagstadgat straffstadgande i , 4 kap. 8 § somförbjuder olovlig telefonavlyssning. En förutsättning för straffbarhet är attgärningen sker olovligen. Lovlig kan den bli t. ex. genom samtycke från någonav dem som är inblandade i telefonsamtalet. I vissa fall kan gärningen blilovlig och alltså fri från ansvar även utan särskilt samtycke, nämligen om densker i överenstämmelse med de grundlagsenliga reglerna om telefonavlyssning somfinns bl. a. i . I det här ärendet inställer sig frågan om huruvida det kanvara riktigt och lämpligt alt man stiftar en lag som ger någon annan än en myndighetmöjlighet att företa ett handlande som är straffrättsligt förbjudet. Eller,kort sagt, så måste man fråga sig om alameringscentralens telefonavlyssningblir "mindre olovlig" genom den nu aktuella lagen. Det gäller härviktiga frågor om principerna för lagstiftningen. Låt mig göra en jämförelse -en jämförelse som någon kanske tycker är litet tillspetsad; det är straffbartatt stjäla; men det skulle vara lagstiftaren fullkomligt främmande att stiftaen lag. där ett privalrättsligt subjekt får tillstånd att sätta sig överstöldbestämmelsen. En annan aspekt gäller frågan om hur sekretessen härregleras. Alarme-ringspersonalen föreslås få tystnadsplikt. Denna tystnadspliktär dock av annat slag än den som gäller för personal eller förpräster; dessa båda grupper har en långtgående lystnadsplikt till förmän försina klienter. Detta sekretesskydd urholkas genom att alarmeringspersonaleninte får motsvarande tystnadsplikt. Med det sagda har jag bara velat belysa hurkomplicerade de här frågorna är, och de har inte ägnats den uppmärksamhet ilagstiftningsärendet som med hänsyn till rättssäkerhet och de enskildamänniskornas intresse av personlig integritet kräver. Med tanke på de brister som vidlåder det härlagstiftningsärendet skulle det naturliga vara alt avslogpropositionen. Alarmeringscentralerna bedriver emellertid sin verksamhethelt utan lagstöd. Det kan därför sägas att det är bättre att vi får en, låtvara bristfällig, lagstiftning på området än altfortsäfta med det rättslösa och t. o. m. rättsstridiga tillstånd som f. n.råder. Ett riksdagsbeslut bör dock förenas med det mycket bestämdaönskemålet att regeringen efter hänsynstagande till det som har sagts läggerfram ett nytt förslag i ärendet. 76 (vpk): Inte heller kommunisterna harmotionerat med anledning av den proposition som ligger till grund förtrafikutskottets betänkande, och en av anledningarna härtill är just det faktumatt det sågs som en trafikpolitisk fråga. Många har redan varit inne på att deti grunden gäller de demokratiska fri- och rättigheterna, de medborgerligarättigheterna, och att frågan därför borde ha behandlats avkonstitutionsutskottet. kan jag instämma i mycket av vad såväl och här har sagt. De framhåller att dettaförslag ur rättssäkerhetssynpunkt har stora brister och att det innebär ettingrepp i den personliga integriteten som är djupt allvarligt. också att man inte tagit hänsyn till att det finns olika grupper,brandkår, polis och ambulans å ena sidan och just jourhavande medmänniska, jourhavandepräst och jourhavande kurator å andra sidan och att det alltså måste ses sommycket allvarligt att samtal till jourhavande medmänniska, präst eller kuratori fortsättningen skall kunna bandas. begår emellertid enligt min uppfattning alla en logiskkullerbytta, ty samtliga tre talare har egentligen pläderat för enåterförvisning av ärendet. Vi har haft ett laglöst område , och enåterförvisning och bearbetning ur konstitutionell synpunkt skulle inte tasärskilt . Då skulle man också kunna få andra aspekter belysta än baradem som här tagits fram. sade att han förutsatte att det skall kommaett förslag från regeringen, som går ut på att man på något sätt skall kunnaskilja ut just dessa tre grupper: jourhavande kurator, jourhavande medmänniskaoch jourhavande präst. Han menar att det därför skulle vara bättre att fattadetta beslut . Jag kan inte se att sä är fallet. Jag tycker all detta urrättssäkerhetssynpunkt är ett typfall för återförvisning och att regeringenbör komina tillbaka med ett genomtänkt och genomarbetat förslag, som bättreöverensstämmer med såväl grundlagen som de medborgerliga rättigheter och detsekretesskydd alla har rätt att kräva i landet. Jag yrkaralltså, herr talman, ålerförvisning av ärendet. Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler 77BERTIL () replik: Jag skall gärna medge att jag från början ocksåvar inne på att ärendet borde återremitteras, men ju mer jag arbetade med detdesto mer övertygad blev jag om ärendets komplexitet. Det är inte sä enkelt attdet bara handlar om en undantagsregel för de tre jourhavande hjälpinslanserna,såsom talade om, utan det är ett ärende av storlagstiflningsteknisk betydelse, och det bör beredas mera omfattande än vad Nr 37 vi kan göra genom en återremisstill utskottet, hur många utskottet sedan än Torsdagenden " öra i detta sammanhang. ' ° j '"' återremiss. Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler 78EVA (vpk) replik; talar väl ändå mot bättrevetande. Ärendet är mycket komplext, säger han. Ja, men desto större anledningdå att inte fatta ett förhastat beslut! Flera talare har varit inne på att de från början tänktsig en ålerförvisning. Jag tycker fortfarande att det är en kullerbytta man gör- möjligen av prestigeskäl - när man inte står fast vid den ståndpunkten.Ärendet är komplext, och ärendet berör mycket grundläggande medborgerligarättigheter och bör därför belysas grundligt innan går till beslut. 79 () replik; Även om vi fattar beslut i detta ärende , så förutsätts det att regeringen skall utfärda vissa anvisningar ochföreskriva vissa villkor för hur centralerna skall arbeta. Den diskussion somvi haft här kan regeringen i det arbetet inte underlåta att ta hänsyntill. Jag är tämligen säker på alt man så långt det är möjligt inom den ramenkommer alt göra vad man kan för att skydda telefonhemligheten. Men den viktiga och principiella frågan är omriksdagen skall avhända sig rätten att besluta i dessa ärenden och att utformabestämmelserna. Det tycker jag inte att vi skall göra. Men bör intefatta beslut pä det underlag som vi kan skaffa fram på det sätt som EvaHjelmström föreslår. Frågan förutsätter en noggrannare beredning idepartementet på det sätt som man brukar bereda propositioner på. Vi bör därförså småningom få ta ställning till ärendet på nytt. 80 (vpk) replik; När del gäller så pass viktiga rättigheter -vi är alla överens om deras vikt - som det här är fråga om och när det gällerden personliga integriteten och sekretessbestämmelserna, så bör fattabeslut och inte se fram emot någonting som tänkas komma kan. En återförvisningskulle alltså möjliggöra för att få dessa viktiga frågor belysta påett bra sätt innan man fattar beslut på ett så pass ofullständigt - det ärockså alla överens om - underlag som det här är fråga om. Tredje vice talmannen anmälde att anhållitalt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 81BERTIL (): Jag skall inte göra någon längre kommentartill den här diskussionen, eftersom jag befinner mig i samma situation som allade andra, dvs. all vi är något efterkloka. Man jag vill påpeka att den härverksamheten faktiskthar pågått , såvitt jag förstår utan att någon på någotsätt har rapporterat att något ovidkommande har förekommit. Det är alltså inteså, som någon sade, att lagen öppnar möjligheter för otillbörligheter. Det ärsnarast så att den här lagen begränsar de möjligheter som finns. Det är också alldeles uppenbart att vi fått sådanapåpekanden att det finns anledning att se till att man mera noggrant går igenomhur pass konsistent den kritiken är. Jag vill varna för att driva den härdiskussionen utifrån i och för sig berättigade principiella synpunkter så långtatt det leder till att man blir tvungen att särskilja exempelvis samtal tillpräst och kurator från andra instanser på telefonnummer 90 000. Jag, tror attdet skulle leda till ganska svåra besvär, och det skulle antagligen vara sämreför de hjälpsökande om man fick en sådan ordning. Det är tyvärr hel/er intetekniskt särskilt lätt att göra en separation utan att skilja på telefonnumren. Sedan har jag också ett behov av att i all stillsamhetpåpeka - ingen har tidigare tagit upp det - att den här propositionen medförslag om verksamheten vid vissa alarmeringscentraler föranletts av ett beslutav justitieombudsmannen. Han har alltså skrivit till regeringen och bett om denhär åtgärden. Vidare har förslaget behandlats av lagrådet, ochregeringen har sedan i sitt förslag tagit hänsyn till de synpunkter somlagrådet framfört. Någramotioner har sedan inte avlämnats, och utskottet är enigt. Allt delta - inkl. att förslaget har varit föremål för denhögsta juridiska granskning som är tänkbar i landet - är angeläget att ta medsig i den di.skussion som vi nu för. Som flera talare redan har påpekat - och jag harnaturligtvis varit utsatt för samma samtal - har emellertid under de allrasenaste dagarna de jourhavande prästerna framfört oro för att förslaget skulleinnebära ett ingrepp i den personliga integriteten. Frågor som rör integritetsskydd har av riksdagalltid behandlats med den största omsorg. Inga tvivel bör därför enligt minmening få råda om att den av JO efterlysta och av lagrådet tillstyrktaregleringen av verksamheten vid dessa alarmeringscentraler bibehåller - somsomliga lagexperter säger - den enskilde vid det integritetsskydd somgrundlagen ger försäkringar om beträffande telefonavlyssning. Jag vill därför på hela utskottets vägnar be regeringenatt i särskild ordning pröva om sådant skydd föreligger och återkomma tillriksdagen med förslag till den ändring av lagen som kan föranledas av en sådanprövning. Jag vill på utskottets vägnar fråga kommunikationsministernom han på regeringens vägnar är beredd att biträda det förslaget. F. ö. vill jag yrka bifall till utskottets enigahemställan, som innebär ett bifall till det nu föreliggande regeringsförslaget.Det måste - som flera talare har sagt - vara bättre att få en reglering av en laglös verksamhet än att det hela skall fortsätta som det är. Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler 5 protokoll 1981/82:37-38 Försurning av mark och vatten Jag har lyssnat till debatten, och jag ärnaturligtvis lika angelägen som alla andra som deltagit i den att telefonsamtalsom jourhavande präster och kuratorer har med folk som bett om deras hjälp inteskall avlyssnas. Jag instämmer helt i allt som framförts om de skäl som finnsför att förhindra ett sådant förhållande. Om proposifionen och utskottsbetänkandet inte gertillräckliga garantier i det avseendet - och det är tydligt att så icke ärfallet, trots att förslaget har gått igenom hela den process som utskottetsordförande redogjorde för, och det är uppenbarligen stor oro bland folk somsysslar med denna viktiga och grannlaga verksamhet - är det självklart attregeringen vidtar åtgärder för att komma till rätta med problemen, så att den orosom finns kan stillas. Regeringen kommer att se över vad som måste göras föratt på ett tillfredsställande sätt få ordningen upprätthållen. Jag har ingen annan mening än den som utskottetsordförande framförde på utskottets vägnar. kan jag inte göra mer änatt försäkra kammaren om att regeringen kommer att se på de här frågorna på detsätt som del har framställts önskemål om från utskottets ordförande. 83 (vpk); Del har sagts att frågor av denna karaktäralltid behandlats med den största omsorg av riksdag. Jag tycker inteatt det tunna utskottsbetänkandet som föreligger innebär att den omsorgenverkligen visats i detta fall, trots att det gäller en så pass viktig fråga. Jag blev inte heller lugnad, även om jag blev lugnare, avClaes Elmstedts anförande. Han medgav att den oro som inte minst de jourhavandeprästerna gett uttryck för är berättigad, men menar all regeringen skallåterkomma i frågan. Jag tycker att den oron bäst stillas genom att man redannu skickar tillbaka förslaget för en ordentlig genomlysning och överarbetning.Det skulle visa den omsorg som tidigare var inne på. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren avslog med 254 röster mot37 det av framställda yrkandet om återförvisning av ärendet tillutskottet föv ytterligare beredning, 6 ledamöter avstod från att rösta. Utskottets hemställan bifölls. 16§ Försurning av mark och vatten Föredrogs jordbruksutskottets betänkande 1981/82:9 omförsurning av mark och vatten. 84 (); Försurningen av mark och vatten är vårviktigaste miljöfråga. Försurningen hotar och utsläcker livet i våra sjöar. Denminskar produktionen på våra åkerjordar och skogsmarker. Vårt liv och vårhälsa hotas av de genom försurningen frigjorda tungmetallerna, främst kadmiumoch kvicksilver men också koppar från våra vattenledningsrör. Orsakerna tillförsurningen finns i den ökande användningen av fossila bränslen. Försurningsförloppetpåskyndas av en ökad användning av handelsgödsel i jordbruket, av utsläpp avkväveoxider från bilismen och av att urberg och morän dominerar berggrund ochjordar, varigenom markens buffringsför-måga är låg i vårt land. Sannoliktbidrar den dominans av gran som vi har i skogsbruket också till försurningen. Huvuddelen av det försurande nedfallet i kommerfrån den omfattande användningen av fossila bränslen i Väst- och ,Åtgärder mot försurningen kan få märkbar effekt bara genom en sänkning avsvavelutsläppen från eldningen av olja och kol i dessa länder. Detta måste skei ett internationellt samarbete. Men det är också nödvändigt att vi kraftigtminskar våra egna utsläpp för vår egen skull, men också för våra grannländersskull, som får ta hand om delar av dessa utsläpp. Vi socialdemokrater anser att det arbete som inleddes avden socialdemokratiska regeringen för att motverka försurningen intefullföljts med tillräcklig kraft av de borgerliga regeringarna. Arbetet harinte drivits med tillräcklig kraft, och insatserna har varit föga målmedvetna.Först under den allra har vissa åtgärder vidtagits. Dessa hardock varit otillräckliga. Först och främst måste vi städa framför egen dörr om viskall vara trovärdiga när det gäller kravet på internationella åtgärder. Motden bakgrunden är det viktigt att regeringen presenterar en plan för denkolintroduktion som blir en följd av vår minskning av oljeberoendet. Av dennaplan bör storleken och placeringen av kolanläggningarna liksom de samlademiljöeffekterna framgå. För en sådan samlad bedömning fordras det lagändringar.Förslag till sådana bör läggas fram av regeringen. I samband härmed bör förslagockså läggas fram om en skärpning av miljökraven på del satt somnaturvårdsverket kräver. Dessa krav bör i avvaktan härpå även fortsättningsvistillämpas i praktiken. Vi har noterat att jordbruksministern inlett ettbilateralt besöksutbyte med sina kolleger i övriga länder som undertecknatECE-konventionen. Det är i och för sig bra. Men det räcker inte med prat. Detdröjer åtskilliga år. innan arbetet inom ram ger någraresultat. Med tanke på vårt utsatta läge i fråga om försurningen kan vi intevänta på detta. Därför måste vi söka nä bilaterala överenskommelser med denärmast berörda länderna för att påskynda insatserna mot försurningen.Regeringen bör med kraft driva ett sådant arbete. Försurningsproblemen kan emellertid inte lösas bara påregeringsnivå. Kontakter länderna emellan måste utvecklas för att vi skall fåkraft i fråga om Försurning av mark och vatten Försurning av mark och vatten Nr 37 det arbetet. Därför fordras det enupplyst och medveten opinion i resp. Torsdaeen den_ länder. Här finns det ett stortutrymme för enskilda och organisationer när gäller att ta olika initiativ. En del har redan gjorts på detområdet i form av broschyrer och konferenser. Där har miljö-, naturskydds- ochfiskeorga nisationer förtjänstfullt drivit på. Men ännu mycket mera borde göras för att utveckla en bred kampanj under mottot; Stop acid rain! Vad jag här redovisat är åtgärder som leder minskning av försurningen. Här har vi socialdemokrater en annan, mera aktivinriktning än den borgerliga utskottsmajoriteten. Men det är naturligtvisviktigt att vi också snabbt och målmedvetet griper oss an den försurningssituationsom vi upplever ute i naturen. För detta fordras framför allt kalkning.Naturvårdsverket och har här gemensamt lagt fram dels förslagom en övergripande strategi för att angripa försurningen, dels en plan för denframtida kalkningsverksamheten. Vi anser det angeläget att regeringen snarastlägger fram sina förslag för . Utöver de förslag i den socialdemokratiska reservationensom jag här har redovisat vill jag tillägga att jag upplever det somutomordentligt angeläget att jordbrukarna i vårt land griper sig an kalkningenpå ett bättre sätt än som f. n. är fallet. På stora åkerarealer använder vi för litet kalk, kanske framför allt därför att jordbrukarna inte ärmedvetna om kalkbristen. Ur jordbrukarnas synpunkt är det så gott somundantagslöst på det sättet att en ökad kalkning ger direkta resultat i form aven förbättrad lönsamhet. Sannolikt leder en ökad kalkning av skogsmark ocksåtill liknande resultat, även om lönsamheten där är en fråga på betydligt längresikt. Jämsides med satsningen på ett ambitiöst statligt program för kalkningskulle jag därför också vilja våga mig på uppmaningen till bönder;Kalka mera! Jag ber att få yrkabifall till den socialdemokratiska reservationen vid jordbruksutskottetsbetänkande nr 9. 85PER (vpk); I betänkande 1981/82:9 frånjordbruksutskottet, som vi nu diskuterar, behandlas ett antal motioner från denallmänna motionstiden .