prot · G509118 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:118 1§ Anmälan om kompletteringsval till utskott Moderatasamlingspartiets partigrupp har som suppleant i kultur- ochutbildningsutskotten under ledighet anmält hennes ersättare . suppleanti kulturutskottet () suppleanti utbildningsutskottet () 2§ Talmannen meddelade att ansökan inkommit från om ytterligareledighet från uppdraget som riksdagsledamot på grund av sjukdom för tiden den17-30 april. Talmannen anmälde att () ävenfortsättningsvis skulle tjänstgöra som ersättare för . 3§ Föredrogs och hänvisades 1981/82:166 tillsocialutskottet 1981/82:168 fill lagutskottet 1981/82:182 och 191 tillskatteutskottet Nr 118 1981/82:198 till jordbruksutskottet Onsdagenden /82:206 till utrikesutskottet 4 §Föredrogs och hänvisades Denkommunala Förslagen ekonomin 1981/82:19 fill finansutskottet 1981/82:20 fillskatteutskottet 5 §Föredrogs och hänvisades Motionerna 1981/82:2420-2423 tilllagutskottet /82:2424 till justifieutskottet /82:2425 tillfinansutskottet 6 §Föredrogs men bordlades åter betänkande 1981/82:26 betänkande 1981/82:24 betänkande 1981/82:26 betänkanden /82:23-27 betänkande 1981/82:31 7§ Den kommunala ekonomin Föredrogs finansutskottets betänkande 1981/82:21med anledning av förnyad behandling av proposifion 1981/82:100 bil. 2 mom. 2och 4-7 om den kommunala ekonomin. 2 (); skall vi häri kammaren ha ett da capo på den debatt som vi förde vad avser denkommunala ekonomin. Jagtillät mig att vid den förra debatten reagera mot att finansutskottet skullebehöva agera transportkompani för partiledarkompromisser på den borgerligasidan som tillkommit efter det att våra betänkanden lagts på bord. Denkritiken kvarstår givetvis, och inte kan man påstå att finansutskottetsanseende har förbättrats efter de senaste turerna i utskottet. Detta får deborgerliga partierna ta på sig hela ansvaret för. Avsiktenmed återremissen var uppenbarligen att de borgerliga partierna ifinansutskottet skulle kunna enas om hur man skall hantera den viktiga fråganom kommunernas ekonomi. Nuär det bara att konstatera att man på nytt har misslyckats med detta. Nuåterkommer man till med ett dokument som i hög grad är ägnat attsprida förvirring och osäkerhet om den kommunala utvecklingen. Borgerlighetenhar på nytt misslyckats med att enas i en ekonomisk-politisk fråga av centralbetydelse. Det är alldeles uppenbart att kommunal- ochlandstingspolitikerna får utomordentligt svårt att över huvud taget bedriva enkommunal planering, när statsmakterna inte kan ge besked om vilka villkor somkommer att gälla . Indragningenav kommunernas skattemedel på totalt 3,5 miljarder presenteras nu som ettprovisorium, som endast omfattar 1983. Tillföljd av att man är oeniga om hur en permanent indragning av kommunernasskattemedel skall gå fill skjuter man detta på framfiden och överlåter åt enexpertgrupp - förmodligen utan parlamentarisk förankring -att senare komma medförslag om hur en permanent konfiskering av kommunernas skattemedel skall gåtill. Ett sådant förfarande ökar ytterligare förvirringen och osäkerheten utei kommunerna och gör det hart när omöjligt för dem att bedriva en vettigkommunal planering. Det är därför inte att undra på, herr talman, att det justnu jäser ute i landet bland ansvarsfulla kommunalmän och landstingsmän. De hari allmänhet skött kommunernas och landstingens ekonomi på ett bra sätt, och detär uppenbart att de blir upprörda över att de skall klämmas åt, därför attborgerliga regeringar har misskött landets ekonomi. Närdet sedan gäller riktlinjerna för den kommunala expansionen är splittringen pånytt total i det borgerhga lägret, vilket framgår av finansutskottetsbetänkande nr 21, som vi nu behandlar. vill ha nolltillväxt, ochmittenpartierna vill ha en fill växt på . Vi socialdemokrater, som förordaren fillväxt i kommunerna på , bildar därför majoritet i utskottet, tack vareden borgerliga oenigheten. Nuhar vi utomordentligt starka skäl för att förorda en volymökning på ikommuner och landsting. Det är helt enkelt så att kommunerna inte klararbarnomsorgen och äldrevården - de områden som vi prioriterar - på ettanständigt sätt, om de inte tillåts att öka volymen på det sätt som vi har föreslagit.Detta har vi också med eftertryck fått bekräftat av styrelserna i de bådakommunförbunden vid de hearingar vi har haft i finansutskottet. Sedankan man, herr talman, inte bortse från sysselsättningseffekterna. I den svåraarbetsmarknadssituafion som vi nu befinner oss i är det enligt vår meningansvarslöst att inte utnyttja den offentliga sektorn i kampen mot ökadarbetslöshet. Detta tänker jag återkomma till . Nufår vi se vad slutresultatet blir av de borgerliga turerna kring den kommunalaexpansionen. Är det nu så att - det får vi kanske snart reda på - islutändan skall göra en helomvändning och rösta för mittenregeringens förslagom en volymökning på , kan man ju fråga sig varför de inte kunde göra uppdetta i utskottet och bespara kammaren dessa taktiska turer. Lägger moderaternaner sina röster även i kammaren, som de gjorde i utskottet, är det bara attkonstatera att på nytt fattar motstridiga beslut i viktiga frågor,och det är föga smickrande för rikets högsta beslutande församling. Om man nu skall försöka utröna vad det egentligen är för motiv somligger bakom det borgerliga påfundet att beröva kommunerna skatteunderlag, såslås man av att hela resonemanget gäller problemet att kommuneroch landsting kommer att ha gott om pengar 1983. Men det talas inte om deföljande åren 1984 och 1985, utan just om 1983. Avsiktenmed åtgärderna mot kommunerna är emellertid att ta in pengar inte bara 1983,utan även 1984,1985 och alla följande år, såvitt jag kan förstå, med lika tungabördor för kommunerna. Avsikten är ju denna, även om det hela nu framställs somett provisorium . Mankan fråga sig; Varför denna egendomliga skillnad mellan argument och åtgärder -argument som avser endast 1983 och åtgärder som avser varje enskilt årframöver? Svaret är naturligtvis att det bara finns argument . Man kanse att vissa kommuner och landsting då kommer att ha gott om likvida medel.Detta kan i vissa fall - som vi har framhållit i vårt förslag om tillfälligfrysning av kommunala skattemedel - vara en frestelse till alltför storaåtaganden i förhållande till de snäva ramar som kommer att stå till buds förkommunerna framöver. Denenda logiska slutsatsen är den som vi socialdemokrater har dragit -med stödfrån de båda kommunförbunden - nämligen att pengar tas in på särskilda kontonunder 1983. De pengarna kommer kommunerna att behöva ha framöver, när den fullaeffekten av fidigare indragningar för kommunerna slår fullt ut och när de lägrelönestegringarna ger kommunerna bara långsamma eller inga ökningar avskatteunderlaget. I vårt förslag ligger också som bekant att kommunerna fårbehålla äganderätten till pengarna, får ränta på dem i vanlig ordning och kananvända dem när de behövs . Mendenna logiska slutsats har regeringen och moderata samlingspartiet inte dragit.Det är fult att höja statsskatten, säger moderata samlingspartiet. Det får manabsolut inte göra. Men att tvinga kommunerna att höja skatter och avgifter föratt betala in till statskassan, därför att borgerliga regeringar har missköttstatens ekonomi, kallas plötsligt för besparingar och upphöjs till högstaborgerliga visdom. För min del tror jag att såväl väljare som kommunalaförtroendemän kommer att uppleva det helt annorlunda. När skattebetalare ute ikommunerna betalar in sin skatt fill kommuner och landsting, gör de det utifrånden självklara utgångspunkten att pengarna skall användas för kommunens resp.landstingets verksamhet, inte för att en del av pengarna skall användas för attfinansiera statliga budgetunderskott. Jag tror att varje skattebetalare hardenna givna utgångspunkt för sitt lojala sätt att betala kommunalskatt. Detfinns faktiskt anledning att ifrågasätta om en definitiv indragning av medelfrån kommunerna av den här arten verkligen står i överensstämmelse medprinciperna i grundlag och kommunallag om den kommunala självstyrelsen ochbeskattningsrätten. Denna fråga blir särskilt aktuell, sedan den borgerligakompromissen nu innebär att landstingen helt undandras skatteunderlag frånjuridiska personer, vilket de fidigare haft rätt fill. Man kan rent avifrågasätta om kommunerna har rätt att ta ut skatt av medborgarna för att pådetta sätt klara statens budgetunderskott. Jaghar den största förståelse för att man ute i kommunerna tycker att regering ochriksdag här talar med dubbla tungor. Här har staten lagt på kommunerna en raduppgifter, ännu så sent som . Samtidigtdrar nu staten, på område efter område, inte bara in de bidrag som man införtför att stimulera fram verksamheten i fråga, utan ger sig också in påkommunernas eget skatteunderlag och tar hand om delar av det. Vihar i finansutskottet, som jag antydde, haft både hos oss för att få höra deras synpunkter. De hade inte mycketgott att säga vare sig om det ursprungliga regeringsförslaget eller ommoderaternas motionsförslag- och inte är omdömena nu mer posifiva om denframkomna kompromissen. Här står nu kommunerna och landstingen och skallgenomföra regional trafikplanering och socialtjänst, ny läroplan förgrundskolan samt en ny gymnasieskola - allt enligt regeringens och riksdagensbeslut - och så tar , när utgifterna börjar komma, bort de ekonomiskaresurser som kommunerna och landsfingen har för att genomföra beslutadereformer. Om det vore någon ordning och reda borde åtminstone sägafill kommunerna att de där riksdagsbesluten kan ni strunta i. Men det gör interiksdagen. Reformerna skall genomföras, men de ekonomiska möjligheterna härfillnaggas nu i kanten av regering och riksdag. Är det då så konstigt att man ute ikommunerna blir upprörd över detta dubbelspel? Imitt eget hemlän, , som dock inte tillhör de mest drabbade avdessa åtgärder- det skall jag medge - är man upprörd över att landsfinget ochkommunerna förlorar ca 110 milj. kr., motsvarande . Depengarna behövs för att klara alla de reformer och allt det arbete somlandsfing och kommuner har framför sig på grundval bl. a. av fattaderiksdagsbeslut. Flera socialdemokrafiska talare kommer vid denna debatt attkunna redovisa att andra delar av landet drabbas ännu värre av dessa åtgärder. Manbrukar tala om behovet av bättre planering. Ingen kan väl räkna alla devälmenande cirkulär som har gått ut från statsmakterna och vari man har försöktfå kommunerna att planera bättre. Vadskall man då säga om kommunernas planeringsmöjligheter i den utvecklingsfas somregering och riksdag nu fört dem in i under borgerlig regi? Jo, att de heltenkelt inte existerar. Hur tror någon att det skall vara möjhgt att från denena dagen till den andra lägga om verksamheten i kommuner och landsting, såsomstatsmakterna nu begär av dem? Dekommuner som varit "duktiga" på att - i enlighet med statsmakternasintentioner - få företag till kommunerna drabbas nu extra hårt. Att kommunernasökt bygga upp en buffert av fonder och kapitalresurser för att vid framfidabehov genomföra åtgärder blir nu i stället en belastning. Härhar regeringen och kommunernas representanter fidigare suttit ned tillsammansoch gått igenom problemen. Regeringen och bör vara medvetna om denbelastning som det innebär att genomföra de beslut som fattats. Vadinnebär bara befolkningsförändringar, ökad sjukvård för äldre, flergymnasieplatser osv. för utgiftsåtaganden framöver? Vad detta kommer att kostahar regeringen och den borgerhga majoriteten i finansutskottet inte ett ord attsäga om. Slutligen, herr talman,den allra viktigaste frågan av alla; Vad innebär det egentligen för sysselsättningen om man, som de borgerliganu gör, sätter nära nog tvärstopp för den kommunala verksamhetens utveckling?Många kommuner måste med anledning av kraven på inleveranser till staten avsina skatteinkomster sannolikt minska sin personal. På många områden kan detbli stora minskningar, om t. ex. åldringsvård, barnomsorg och gymnasieskolanskall få sina resurser. De utredningar som gjorts på senare fid tyder ju på atthur industrin än kommer att utvecklas - oberoende avvilka branscher som man satsar på och vilken teknologi rnan använder- så är detsvårt att finna något läge där sysselsättningen inom industrin ökar. Samtidigtkommer allt fler ungdomar ständigt ut på arbetsmarknaden och vill ha ett jobb. Man kan fråga sig om ni på borgerligt håll inser vad denhär åtstramningen innebär för sysselsättningen framöver. Skall vi behöva vandrai samma spår som och med deras massarbetslöshet bland ungdom ochständigt stigande total arbetslöshet? Det kan i varje fall vi socialdemokraterinte vara med om. Industrin måste få expandera - det är riktigt. Den måste ivissa hänseenden ges förtur - det är också riktigt. Men ett idiotstopp förkommunerna drabbar hela landet och även industrin . Det är så, herr talman, att kommunerna behövs om vi skallklara sysselsättningen. Med det anförda yrkar jag bifall fillutskottets hemställan under mom. 1 beträffande riktlinjer för den kommunalakonsumtionsutvecklingen. I övrigt yrkar jag bifall till de socialdemokrafiskareservationerna3,5 och 6. 3 (); Det är uppenbarligen så att det råder enighetmellan regeringspartierna, och socialdemokraterna om att den kommunalaverksamheten måste dämpas kraftigt . Det finns många belägg för det iutskottsbetänkandet. Men när man hörde socialdemokraternas talesman, , i den litania han här framförde, blev man kanske litet tveksam på denhär punkten. Det saknades totalt en förståelse för att det här landets allmäntekonomiskt stora problem icke kan lösas utan att också kommunerna berörs. Det är ju så - vilket man bör ha klart för sig - attkommunerna svarar för den större delen av den offentliga konsumtionen. Det ärsåledes oundgängligen nödvändigt att den behövliga anpassningen till enbekymmersam verklighet - att det inte går att leva över sina tillgångarsärskilt länge - sker också på det kommunala området. Det är givet, herr talman, att den här debatten kan kommaatt delvis bli en upprepning av den debatt vi hade i kammaren för några veckorsedan. Men jag vill ändå erinra om en sak som jag då hade fillfälle attunderstryka, nämligen att det är intressant att i siffror göra klart för sigvad kommunerna står för och betyder f. n. De samlade inkomster som kommunerna har uppgår tillungefär 180 miljarder, och uppnås summan 200 miljarder. uppgår som bekant till 170 miljarder - dess värre långtifrån statens totala utgifter. Transfereringar dominerar i den statligabudgeten och utgör ungefär tre fjärdedelar av totalsumman. Kommunerna får 45miljarder. Detta belyser med all önskvärd tydighet kommunernas tyngdoch betydelse i samhällsekonomin. Och det är en ekonomi som är drabbad avsvåra balansrubbningar. Det går inte att diskutera den här frågan och förträngadetta grundläggande faktum. Ett annat förhållande som måhända belyser effekterna förmedborgarna pä skatteområdet är att kommunernas inkomstskatter uppgår tillungefär 100 miljarder och statens som bekant fill ungefär 30 miljarder. Den slutsats som av detta bör dras är enligt moderatmening självklar: kommunernas utbyggnad av verksamheten måste kraffigtbegränsas med hänsyn till både samhällsekonomin och skattebetalarna. Det ärockså de ståndpunkter och bedömningar som ligger bakom de bägge reservationer somfrån moderat håll har avgivits i det här ärendet. Vi kan konstatera att det finns en enighet åtminstone påpapperet om att en dämpning måste till 1983 på den kommunala sidan. Oenighetengäller dels hur omfattande dämpningen bör vara, dels metoderna. I åtskilliga hänseenden föreligger det enighet mellan deborgerliga parfierna, och utskottets ordförande kommer senare att redovisa desynpunkter som är gemensamma. Jag vill därför begränsa mig ganska mycket i dethär inlägget och ta upp i första hand frågan om hur stor en volymtillväxt kantänkas få bli 1983 med hänsyn fill samhällsekonomin i stort. Socialdemokraterna menar att det finns utrymme för enkommunal expansion på . Det måste man säga är i hög gradförvånansvärt, mot den allmänna bakgrund som föreligger, eftersom vi redan nuhar anledning att räkna med att årets fillväxt kommer att vara lägre än 2 %.Det är alltså fråga om en expansion av den kommunala sektorn i ett läge dåsamhällsekonomin kräver en generell dämpning. Man kan naturligtvis säga att ståndpunkten frånsocialistiska utgångspunkter inte är ologisk - en socialist har ju en tendensatt betrakta en ständigt ökande offentlig sektor som något i sig gott.Konsekvensen av det betraktelsesättet, som anlades av , äregentligen att den enda utveckling som kan accepteras är en fortsatt utvidgningav den kommunala sektorn och ett förstärkt skattetryck som en effekt av detta. Beträffande omfattningen av den kommunala tillväxten harregeringspartierna känt sig bundna av regeringens målsättning på . Påmoderat håll menar vi att det egenfligen inte alls finns något utrymme för ennettoexpansion av den kommunala verksamheten i den situation vi har , medstagnerande bruttonationalprodukt och en betydande ökning av statsskulden -somdessutom tyvärr i rätt stor utsträckning finansieras av ufländska lån. Viförordar i överensstämmelse med detta betraktelsesätt att en nollprocenfigexpansion bör gälla . Detta är endast rekommendafioner - det är vi alla medvetnaom. Vi har emellertid anledning att utgå ifrån att kommunalmän och andra tarbetydande intryck av vad uttalar här. Jag kan lugna på Det kommer alltså inte att bli s. k.motstridiga beslut, nämligen att något slags rekommendation om skulle bliresultatet av dagens förhandhngar. röstar i första hand på sittnollalternativ och stöder i andra hand enprocentsalternativet, som junaturligtvis från våra utgångspunkter är bättre än tvåprocentsalternativet. Men- detta är viktigt och avspeglas i den andra reservationen från moderat håll -vi anser det också nödvändigt att sätta kraft bakom orden och inte låta detbero vid högtidliga uttalanden. Vi vill därför ha en lagstiftning omtillfälligt kommunalt skattestopp 1983. skall man i och för sig vara på det klara med att detinte finns något absolut samband mellan skattestopp och nollprocentigvolymtillväxt, men ett betydande samband finns naturligtvis. För vissa kommunerkan det emellertid vara möjligt att med oförändrad skatt expandera kraftigt.Det betyder att detta är ett slags dubbeloperation, som innebär dels enrekommendation från våra utgångspunkter att begränsa volymtillväxtenhelt och hållet, dels ett tvång att i de ifrågavarande kommunerna icke höjaskatten. Vi kan väl erkänna att detta är ett allvarligt ingrepp i denkommunala självstyrelsen. Det får emellertid vägas mot att detsamhällsekonomiska läget också är allvarligt, för att inte säga ännuallvarligare än det kommunalekonomiska. Det kan förtjäna upprepas att det nuär klarlagt att någon grundlagsändring inte erfordras, innan en lagstiftning avden här typen om kommunalt skattestopp skulle kunna antas i denna kammare. Änså länge är i minoritet beträffande denna ståndpunkt, men vi ärövertygade om att verkligheten här, som på många andra håll, mycket snartkommer att ge oss rätt och att det då kommer att finnas enmajoritetsuppfattning i denna kammare att en lagstiftning är den nödvändigaåtgärden. Jag vill, herr talman, begränsa mig fill ett parpåpekanden som sammanhänger med de skilda sakståndpunkter som har hävdats frånmoderat håll. Jag anknyter också till vad här nämde om deresonemang som tidigare förts om formerna för en indragning till staten avmedel som i själva verket uppbärs av kommunerna, med stöd av kommunernas beskattningsrätt.Den indragning som är föreslagen uppgår fill 3,5-3,. Denhar vi för vår del kunnat godta bara under den uttryckliga förutsättningen attkommunalskatterna för enskilda personer naggas i kanten endast ochär att betrakta som ett provisorium i avvaktan på att de definifiva formernafastställs. Det kan kanske räcka med att påpeka att den slutligaavvecklingen av kommunernas beskattning av bolagen under exempelvis 1984 gerutrymme för att återställa den kommunala beskattningen av enskilda personerfill . I den socialdemokratiska reservationen har någonnyansernas mästare fört pennan och beskrivit indragningen enligt majoritetenskonstruktion som förödande för kommunernas ekonomi. Det måste bero på någongrundläggande missuppfattning. Den socialdemokratiska frysningen innebär ju isjälva verket att ungefär lika många miljarder undandras kommuner och landsfing.Under 1983 måste verkningarna bli ungefär lika stora. Att bara den enaindragningen skulle vara förödande men inte den andra är svårt att se. Enkort replik redan i detta sammanhang till vad sade. Jag villpåpeka att den indragning - det förstatligande om man så vill - avbeskattningen av juridiska personer som redan har inletts och som praktiskttaget helt och hållet nu fullföljs genom det framlagda förslaget inte innebärnågon bestraffning av sådana kommuner som - såsom uttryckte sig -är dukfiga på att skaffa företag. Det är för alla kommuner värdefullt att ha enlivaktig verksamhet - industriell och annan - och det är självklart att detgenererar inkomstskatter från de anställda. Det kanske också kan vara av värdeatt ställa de här 3, 4, 5 miljarderna i relation till den samlade kommunalainkomstskatten. I runt tal tar den kommunala bolagsskatten f. n. in 5 miljarderminus den miljard som redan dras in, dvs. 4 miljarder, och av dessa 4 miljarderär nu det mesta på väg att försvinna. Ett förenhetligande av bolagsskatten harbetydande fördelar. Det innebär att den olikhet som faktiskt finns mellankommuner som har högt skattetryck och kommuner som har lågt skattetryckminskas. Det innebär för sådana kommuner som har ett högt skattetryck att deblir något mindre belastade i konkurrensen om skilda etableringar. tog också upp riskerna för arbetslöshet. Jag utgår ifrån att denredovisning som utskottsordföranden kommer att ge för majoritetsståndpunktenbakom hela förslaget helt naturligt skall belysa också den frågan. Det ärfakfiskt så, , att det säkraste sättet att befordra arbetslöshet idet här landet är att se fill att samhällsekonomin icke repareras, och detsäkraste sättet att se till att samhällsekonomin icke repareras är att låta kommunernaexpandera. Jagkanske dessutom, herr talman, får rikta ett varningens ord till raden avsocialdemokrater som tydligen avser att vältaligt skildra bekymren hemma-vid såsmåningom. Det första jag vill säga till är att det socialdemokratiskaförslaget är ovanligt ogynnsamt för just hans hemlän, så man bör kanske ta detlitet försiktigt. Deframräknade beloppen är emellertid, och det är det väsentliga, inte liktydigamed kommunala skattehöjningar. Det står visserligen i Kommun Aktuellt med jämnamellanrum, att varje förändring innebär en skattehöjning. I prakfiken blir detju inte på det sättet. Jag kanske får erinra kammaren om att när vi under hårtmotstånd från socialdemokrafiskt håll senarelade en viss del av den beslutadeförbättringen av skatteutjämningen, så gjordes det en uppdelning på 1981 och1982 av de pengar som kommunerna skulle ha fått 1981. och dess fidning att nu skulle det bli jättelikaskattehöjningar; det blev . När hänvisar till vad som haranförts från kommunförbunden inför utskottet så får jag lov att säga, att jagtror att kommunförbunden delvis har förbrukat sin trovärdighet. De har sålänge, vid varje förändring, hotat med skattehöjningar av storleksordningenflera kronor, att man fakfiskt har föriorat en stor del av filltron till dem.Det är inte fråga om att de belopp som är framräknade skulle De är ett mått på de prutningar som behöver skeför att hålla verksamheten inom ramen för oförändrat skattetryck. här kammaren måste det ändå vara uppenbart att den väg som kommunerna skallgå är besparingarnas, rationaliseringarnas och ompriori-teringarnas väg, ochinte skattehöjningarnas. sade vidare att - och, somjag uppfattade det, majoriteten i utskottet - vill tvinga kommunerna att höjaskatten. Det är ju just det vi inte vill. Vi vill ju tvinga dem att inte höjaskatten genom att lagstiftningsvägen se fill att de inte har den möjligheten.