prot · G50971 · 1981-12-31 00:00:00 — Det var ju från LO jaghämtade detta, och både och jag är väl glada över att detinte gick upp till 180 000 utan stannade vid 125 000, dvs. ungefär detsamma somman hade , då socialdemokraterna var i regeringsställning. säger att det 1976 hävdades att bara vikom till makten skulle det bli så bra. Ja, jag får säga, att om man hade fortsattmed den socialdemokratiska regeringen , hade vi sannerligen fått ensituation i vårt land som inte varit avundsvärd. Då var det verkligen på vägutför i alla avseenden - på det ena området efter det andra - och då fanns detverkligen behov av att svenska folket i val avsatte den socialdemokratiskaregeringen och att vi fick en regering som verkligen kunde ta itu medproblemen. kanske vill förklara hur det är med dendär 50-gränsen och om igen försöka lugna svenska småföretagare. Jag tror inteatt det lyckas, men vi kan ju diskutera vad jag har sagt och inte vad har sagt, för det har jag ingenting att göra med. 60ANNA-GRETA () replik; Jag måste göra . Jag kan inte förklara det här med 50-gränsen, för det finns ingen50-gräns i något förslag som vi har lagt fram. 61 () replik: Metalls ordförande har ju lugnatsmåföretagarna med att säga att det är bara företag med över 50 anställda somdet gäller. Men han kanske hade fel. Han har emellertid uttalat att man inteskall bry sig om de svenska småföretagen, för de skall inte komma med isammanhanget - det gäller bara de som har över 50 anställda. 62 (): För så där hade jag det utsöktangenäma nöjet att resa omkring här i landet och diskutera med bl. a. TorstenBengtson. Vi brukade börja kl. 7 och sluta kl. 1 eller 2 på natten.Någon gång kunde det dra sig mot kl. 3 på morgonkröken. Förklaringen var heltenkelt den, att alltid var utrustad med så förskräckligt mångaargument. Få av dem höll vid en noggrann granskning, men han hade en egenuppfattning om att vad han sade var helt riktigt. Det tog därför så där mångatimmar att övertyga honom. När han nu tvistar med skulle jagvilja råda , om hon finns kvar i kammaren: Ge dig! Det gårinte att diskutera med , om han har bestämt sig för att det skall varaföretag med 50 anställda och däröver som blir attackerade av fonderna. Det hela ligger så till att har förväxlaten siffra. Det skall vara en nolla fill efter 50. Det förslaget finns nämligennär det gäller löntagarfonderna att företag med mer än 500 anställda kan räknamed att man från arbetarsidan, därest man bedömer att aktiekapitalet är för lågt-och det är ju ett seriöst intresse att det råder korrespondens mellanaktiekapitalets storlek och omsättningen i företaget - kan begära att företagetskall göra en aktieemission. Är det då så att företagaren inte vill göra det,finns det möjlighet att via en skiljenämnd få utslag. Det är detta som liggerlängst ner i botten hos , sedan han slarvigt läst broschyrernaoch skrifterna. Och så har han naturligtvis trott vad den mer onyanseradepropagandan har givit vid handen. Qm hör sig för nere iGnosjö, så blir han säkert på det klara med att det inte är så särdeles mångasmåföretagare som blir attackerade av fackföreningen med begäran om att deskall gå ut med nyemission, så att den här processen sätter i gång. Det skallvara 500 anställda i företaget, innan man kan begära detta. Det är, menar jag,en helt betryggande sak, så man behöver inte diskutera småföretagarnasinkoppling i löntagarfondssystemet. Detta om detta. Jag skulle vilja till säga så här: Jag tror attdet var som jag hade arbetet att i kammaren presenterastatsverksproposifionen eller budgetpropositionen, som det numera heter, och demer minnesgoda kan nog erinra sig att jag i varje fall gjorde några försök attredovisa den samhällsekonomiska situationen, det aktuella ekonomiska läget,politikens verkningar och för framtiden och även försökte ange vadman hade att förvänta utifrån de rimliga ekonomiska prognoser somman skulle kunna göra. kan jag delvis ursäkta , därför att hansregeringskolleger har ju använt dagen för att tala om många ting och ävenberört dessa. Jag lyssnade intresserat på . Egentligen lyckades hanju i sitt inlägg helt undvika det som traditionellt hör till den ansvarige ekonomi-och budgetministerns område. I diskussionen med sade -och det var väl det enda konkreta han sade, så pass konkret det nu var: Jagvandrar och vill vandra på marknadsekonomins väg. - Jag föreställer mig att närden arbetslöse i sin förtvivlan kommer och frågar vad regeringen gör eller vad budgefministern, ekonomiministern eller finansministern,som det hette , egentligen gör, så får han bara till svar: Hanvandrar på marknadsekonomins väg. Då kan man ju inte dra någon annan slutsatsän vad man sjöng i den gamla schlagern: det som sker det sker. Men det räckerfaktiskt inte till för den som sitter som ansvarig budgetminister. Sedan är det nog på det sättet att man inte kan säga atteftersom det råder stor arbetslöshet ute i världen har man absolution, om mantolererar stor arbetslöshet även här hemma. hänvisar gärna i debatten till hur det var på1960-talet. Ja, hade vi stor arbetslöshet ute i världen, ochDanmark har tyvärr varit en nation som har haft en kronisk arbetslöshet under1960-talet, under förra delen av och också. Vi lyckadesonekligen bättre att hantera sysselsättningen, kanske inte därför att vi var såsärdeles mycket duktigare, men vi hade andra förutsättningar och tog vara pådem. Skillnaden är emellertid att arbetslösheten framstår som ett mycketallvarligare och mera permanent problem än vad det har varit tidigare. Jag brukar infe tycka om att ständigt hänvisa fill vad somhände då eller då, men den här regeringen har en benägenhet, när den är trängd,att gå tillbaka och forska i hävderna och säga: Skulden till eländet harvad som hände 1970 och 1971, och . Där har man välför dagen stannat. Får man hålla på, kanske man kommer ; det varju då vi fick en socialdemokratisk regering första gången. är det väl ändå så, om jag skulle kosta på mig någraord om den gamla tiden, att 1970 hade vi en immigration av utländsk arbetskrafttill ett antal av 50 000, som alltså marscherade in i landet. gickjag som finansminister ut med ett skatteförslag som innebar en obligatorisksärbeskattning. De gifta kvinnorna, som förut hade tagit ett arbete och då ficksin inkomst lagd ovanpå mannens inkomst, kunde bara konstatera att ungefärhälften av deras första tusenlapp gick bort i skatt. var man i densituationen att man kunde tjäna . utan att betala en enda krona iskatt, och när man sedan började betala skatt började man med en mycket lågprocentsats och kom upp i den höga, 50-procentssatsen, först när man fick en ordentliginkomst. Det här var ett incitament till att få in den kvinnligaarbetskraften på arbetsmarknaden, och kvinnorna anmälde sig på arbetsmarknadeni en utsträckning som inte tidigare hade förekommit. Detta sammanföll med denstora immigrationen på 50 000 som vi hade , och det må väl varaganska förklarligt att det tog innan nationen hade anpassat sig tillden här nya situationen. och 1974 hade vi växt in i den och hade t.o. m. i vissa avsnitt en utomordentligt god sysselsättning. Vi hade sedermera en bibehållen godsysselsättning tack vare denna överbryggningspolitik som ni gåromkring och kräks på. Jag använde den senaste söndagen till ett offentligtföredrag för att tala om, vad som låg bakom den. Jag skall infe ta fiden ianspråk med att upprepa det här, men detta är några rimliga förklaringar. Vadsom är problemet är ju att vi har bakom oss med en för stor arbetslöshet,och vi har framför oss - i varje fall det här året om politikenskall fortsätta även 1982 - med en bestående stor arbetslöshet. Det är dettapermanenta inslag i eländet som man inte kan acceptera under någraförhållanden. Efter detta skulle jag vilja hålla mitt HHa anförande. Det skaH ta enkvart, var det meningen. Låt mig då börja med att säga som så: På s. 26 ibudgetpropositionen använder man en skrivning som låter ungefär så här: Vimåste dämpa den offentliga sektorn därför att vi behöver föra över de realaresurserna tHl industrin och näringslivet. Härbehöver vi reda upp begreppen. Det är nödvändigt för att folk skaH veta vad mantalar om. Var någonstans inom svensk industri fattas det folk? Är det igruvorna, där ett brett bälte tvärs över hela har präglats avnedläggning av all gruvdrift och där vi har kvar två gruvor, ochDannemora i ? Ingen har väl den uppfattningen att de har möjligheter attnyanställa folk. Man får vara förtvivlat glad om de i någon mån kan behålla deanställda de har. Hurär det med gruvorna i ? Inte heller där finns något intresse för attöka arbetsstyrkan. Problemet är; Kan man klara sig med de anställda man hareller är man tvungen att reducera arbetsstyrkan med ytterligare 1 000 ellerkanske 2 000 anställda? Det är den aktuella debatten. Hurär det inom järn- och stålbranschen? Där slutar diskussionen om reduktionstalenpå ungefär ett par tusen anstäUda. Hurär det inom skogen? Vi har en årHg tillväxt . Denna brist på uttag - jag hinner intelägga ut texten om varför det är som det är - har föranlett att åtskilligaindustrier har fått slå igen. Jag kan erinra om med 500 anställdaoch längst uppe i norr med 250-300 anställda. Närdet gäller Värmlandsindustrierna och Smålandsindustrierna har problemen varitlikartade. På grund av brist på råvaror får man slå igen. Där kan man väl intetala om att industrin skall ta hand om arbetskraften? I den mån somskogsindustrin får sin råvara pågår ju ett ständigt rationaliseringsarbete.Tekniken har sin utveckling. Vi vet att Cellulosabolaget under de senaste årensatsade på att bygga ut sina industrier i Sundsvallstrakten.Resultatet blev en ökad försäljning på och ett konstaterande av attnära 500 man måste avskedas. Man har ingen användning för dem. Mankan gå vidare i olika former av industriell verksamhet. landar mandå på att verkstäderna har det bättre. Jag skall inte ta upp tiden med att talaom teko. Det har jag gjort förut. Alla vet hur bedrövligt det är. Vi är nere ien tekoindustri, som producerar av det svenska folkets behov trots detriksdagsbeslut som säger att regeringen är skyldig att garantera enproduktion som motsvarar av vårt behov. Så illa är det där. Nå,utgör verkstäderna någon ljuspunkt? av den svenskaverkstadsproduktionen skall avsättas inom landet. 10Riksdagens protokoU 1981/82:70-71 avsättas på export. Vi har haft en del lättnader påexporten , men de tas ut och nollas helt enkelt genomnedgången i orderingången från hemmamarknaden. Detta redovisas ju i olikasammanhang, när man ser det totalt. Jag tror inte heller att skall trösta sig medL M senaste orderingångar, som han berörde i ett av sina inlägg,eftersom det här är fråga om en strukturomläggning i L M:s produktion.Samtidigt som man har goda order utifrån världen, avskedar man ju de anställdai och i och permitterar de anställda i . Svensk industri har - och det har sagts -gjort sig av med 41 000 anställda . Sträcker jag minblick tillbaka blir det över 150 000. Hur skulle det ha sett ut idetta land, om inte den offentliga sektorn varit beredd att ta hand om dessamänniskor samt nytillskottet, framför allt i form av den kvinnligaarbetskraften och de ungdomskullar som avslutar sin skolutbildning? Jag har inte nämnt någonting om byggnadsindustrin och dendärtill anknutna materialindustrin, men alla känner vi ju till hur det är meddet bottenläge vi har i bostadsproduktionen och den nedgång i industriinvesteringarnasom skett och likaså . Skulle man inte kunna komma bort fråndet här talet att nu skall det vara den röda stoppskylten för stat, landstingoch kommuner, för nu skall de reala resurserna slussas över tillexportindustrin? Exportindustrin tar inte emot någon real resurs i form avarbetskraft. Den behöver inte heller för dagen reala resurser i form avkapital. Exportföretagen har bra med pengar på grund av den lågainvesteringsaktiviteten. Och är det så att vi börjar tala löntagarfonder ochsäger att vi vill hjälpa till med den framtida kapitalanskaffningen, som ju ären fråga som behöver lösas, står företagsamheten samfällt upp och säger: Vibehöver inget kapital. Vi skall bara se tiH att vi får lönsamma objekt, såkommer allt kapital som behövs, och det här skall ni inte lägga er i. Det går inte att säga att nu skall stoppskylten fram förandra aktiviteter för att industrin skall få sitt. För dagen tar industrin inteemot vare sig arbetskraft eller kapital. Det är litet trist att jag inte får fortsätta. Låt mig ialla fall avsluta mitt anförande på ett anständigt sätt, herr talman. Det viktiga när man bedömer industrin i det här landet ochser den i sammanhang med nödvändigheten av att öka vår export är ju, om manaccepterar teknikfaktorn - det gör vi, och det har arbetarrörelsen alltid gjorthär i landet - att man talar om industrin utifrån den volymökning den kanprestera. Det tarvar forskning, det tarvar utveckling, det tarvar yrkesutbildningoch det tarvar kunnighet, men det ger inte någon mer sysselsättning tillarbetskraften. Det är likartat över hela världen. Man kan se ut i de europeiskaländerna; Industrin expanderar inte arbetskraftsmässigt. Arbetskraften tas omhand på tjänstesektorn och i den offentliga verksamheten. Anf.63 () replik: Under den långa tid som löntagarfonderna har figurerat i debatten hardet också funnits en mängd olika förslag, och jag gick inte in på att peka utdet eller det förslaget. Sedanvill jag säga att man nog inte skall ta riktigt så lätt på det här medsmåföretagen. Alla arbetsgivare skall ju betala en arbetsgivaravgift på 1 %till fonderna. Dessutom skall aktiebolagen betala vinstavgifter överen viss summa, och fonderna skall ha möjligheter att köpa aktier inte bara istörre företag utan i alla företag. Mankan alltså inte säga att det är fullständigt fritt från hot mot småföretagen.Det blir förmodligen diskussion i fortsättningen också, och jag tror inte kan känna sig särskilt trygg. En nolla kan så lätt strykas bort, om detskulle passa det parti som då har makten. 64 ()replik: Jag får väl uppfatta inlägg såsom litet grand avofficiell tacksamhet över att han blev upplyst i löntagarfondsfrågan. sig inte skyldig till några missförstånd, och han kan sova Htet lugnare.Det sätter även jag värde på som gammal vän till . Menjag vill ta upp en sak till, när jag nu har tre långa minuter framför mig. Vimärker rätt ofta - var inne på det - att det talas om hur bradet är i det här landet . Vi har aldrig levt så gott, sade ser bort från de problem som framför allt och även andrafrån vårt håll har berört i våra inlägg. Idenna allmänna vällevnad har man även dragit infolkpensionärerna. Regeringen har därmed försökt försvara sig mot attackernaför att folkpensionerna inte är värdesäkra. Att de inte är det är något som visocialdemokrater inte vill acceptera. SCBhar fakfiskt gjort en intressant stafistisk redovisning. Om man skall jämförafolkpensionärernas ekonomiska situation med den aktiva befolkningens, så börman rimligtvis göra det , exempelvis från 1970 till 1980.En sådan jämförelse visar att den genomsnittHga löneutvecklingen förindustriarbetarna, från ett index 1970 har stigit till 1980.Motsvarande siffra för ATP-pensionärerna blir 241. De folkpensionärersom har sina pensionstillägg och möjligen en liten ATP stannar på indextalet249. har konsumentpriserna, enligt samma indexberäkning,stigit till 242. Desom har klarat sig bäst är de aktiva lönearbetarna. Därefterkommer de sämst betalda fo/kpensionärerna, men då skall man ha i åtanke attderas standard ligger lägre än de övriga gruppernas. På tredje plats kommerATP-pensionärerna. Om jag ser till ökningen av konsumentprisindex, harATP-pensionärerna inte fått full kompensation för de höjda levnadskostnaderna. Deredovisade siffrorna tycker jag är något man bör tänka på. diskuteras om detskall vara följsamhet mellan folkpensionerna och de aktiva Såvitt jag förstår är folkpensionärernas organisationerberedda att diskutera den saken. Men då skall det självfallet, herr talman,vara följsamhet i både goda och dåliga tider. Det är inte riktigt att enbartjämföra utvecklingen . Det är att presentera problemenpå ett ofullständigt sätt. Anf.65 i (): Främst med hänsyn till den debattordning som gäller för denna debatt,och som har medfört att vi inte har någon jordbrukspolitisk företrädare försocialdemokraterna på talarlistan just , kommer jag att ta upp några frågorsom i första hand gett anledning till meningsutbyten mellancenterpartiets och jordbrukspolitiker. Moderatasamlingspartiet har underligt nog kritiserats för sin jordbrukspolitik främstfrån centerpartistiskt håll. Kritiken sådan den framförts är märklig, därföratt vi ju var överens 1977 fastlagda jordbrukspolitiken. Denframlades i enighet av de tre partier som då samregerade. Detär bekant att det på en enda punkt, nämligen beträffande frågan ometableringskontroll eller inte, råder delade meningar mellan våra partier.Jordbruksministern skrev emellertid i sin proposition efteröverläggningar med dåvarande försvarsministern att frågan kundelösas genom differentierade slaktdjursavgifter. Denna enda fråga har sedan mereller mindre regelbundet dykt upp i våra jordbrukspolitiska överläggningar häri . Den slutliga utformningen, som fick formen av differentieratpristillägg, togs i först . Detfinns ingen anledning att ifrågasätta huruvida systemet med differentieradepriser i fläskproduktionen är tillräckligt effektivt som metod eller inte.Däremot ger möjligen utvecklingen besked om att differentieringen mellan storoch liten produktion inte helt haft åsyftad verkan. Enligt vår mening torde detdärför bli nödvändigt med en större prisskillnad till den mindre produktionensfördel för att de avsedda effekterna skall uppnås. Jag vill rent av påstå attobenägenheten att använda prisdifferentieringsmetoden för att få balans ifläskproduktionen ibland kan synas vara ägnad att förstärka idén medetableringskontroll. Detär att märka att man beträffande de här båda metoderna tar ställning för elleremot lagstiftning för att uppnå produktionsbalans. För moderatasamlingspartiets vidkommande är vägvalet enkelt. Vi anseretableringskon-trollen principiellt motbjudande, och för den skull är denmetoden den sista utväg som vi önskar tillgripa. Jordbruketslönsamhet är f. n. det mest svårbemästrade problemet. Konsumenternas berättigadekrav på goda livsmedel finns inskrivet i den fastlagda målsättningen för svenskjordbrukspolitik. Kvalitetskravet för svenskproducerade livsmedel ifrågasättsytterst sällan. Inte så ofta höjs heller röster beträffande svenskt jordbrukseffektivitet, men förvisso Hgger det en konflikt i att det stundom på sammagång uttalas bestämda krav på effektivitet och en lika bestämd ovilja motlångtgående rationaliserad produktioni stora enheter. Jag delar uppfattning med dem som anser att de allra störstaenheternas produktion knappast visar sådana lönsamhetstal och sådaneffektivitet att de enbart därmed försvarar sin existens. Från allmänpoHtisksynpunkt och med hänsyn tagen till de regionalpolitiska strävandena torde enfördelning av denna storproduktion på flera producenter självfallet vara attföredra. Men som jag antydde vill vi helst uppnå en sådan spridning avproduktionsenheterna på flera jordbrukare utan lagstiftning i . Jordbruketslönsamhetsproblem är enligt mitt förmenande inte ett helt isoleratjordbruksproblem. Den allmänna ekonomiska utvecklingen i har däremotmedfört att jordbrukets inkomstmål inte har kunnat förverkligas. Det är för denskull ett problem av allmän ekonomisk karaktär, men det är viktigt också förjordbruket att det får sin lösning. Då vi nu presenterat vårt ekonomiskaprogram, innebärande långtgående besparingar över alla samhällslivetssektorer, så drabbar detta också jordbruket. Den besparing på 375 milj. kr. somvi gjort på livsmedelssubventioneringen är en relativt blygsam del av vårtfastställda sparmål om ca . Förden skull kanske det ändå inte kan göras gällande att det är ett obetydligtbelopp som till andra ökade kostnader skall läggas på de svenska hushåHen.Likväl anser vi det riktigt att alla sektorer har bidragit tiH att deuppställda målen har kunnat fullföljas. EnHgt moderata samlingspartiets meningkan de något mindre kraftfulla tag i besparingshänseende som regeringen redovisati budgetpropositionen försvåra regeringens möjligheter att nå denekonomiska balans som man eftersträvar. Ett skäl för att vi redan under höstenredovisade vår avsikt att för /83 föreslå en nedskärning avlivsmedelssubventioneringen var att underlätta för regeringspartierna att ocksåuppnå de sparmål som regeringen och moderata samlingspartiet tidigare varöverens om. Säkerligenuppfattas Hvsmedelskostnaderna för alla hushåll som en betydande kostnad ihushållsbudgeten. Litet väl sällan görs emellertid en internationell jämförelseav livsmedelskostnaderna. Det är ett känt faktum att svenskalivsmedelskostnader relaterade till en genomsnittHg svensk arbetslön ger enhelt annan bild av läget än den vanligast förekommande. Således arbetargenomsnittssvensken för en viss kvantitet livsmedel än de flestaandra i de industriahserade ländernas krets. En viss omprioritering av olikaönskemål för familjens uppehälle och välbefinnande är kanske vad som just nuger upphov till en diskussion om orimliga livsmedelskostnader. Livsmedelssubventioneringensbetydelse beträffande avsättningsutrymmet för svenskproducerade livsmedel kaningen med säkerhet uttala sig om. Dock har LRF mycket bestämt uttalat sin oroför att en alltför kraftig avtrappning av livsmedelssubventioneringen skulleleda till en minskad konsumtion. Med den av oss föreslagna minskningen harlivsmedelssubventionerna sänkts med ca 1 miljard kronor.Vår principiella uppfattning om att livsmedelssubventioneringen bör avvecklas harvi inte haft anledning att ändra på. Likväl anser vi att den farhåga som förtsfram från bl. a. LRF:s sida ändå närmare bör studeras. För den skull anser viatt en ytterligare minskning av livsmedelssubventioneringen nu bör kunna anstå,så att ett närmare studium av dess effekter på familjernas konsumtionsmönsterskall kunna göras. Regeringenhar föredragit att inte nu föreslå ytterligare besparingar pålivsmedelssubventionerna - men så har ju inte heller sparmålet totalt settkunnat uppnås. Trovärdigheten i regeringens sparprogram kan onekligen genomdetta ifrågasättas. i skattefrågan med socialdemokraterna ledde jusom bekant till regeringsombildning. Ovisshet råder fortfarande om delar avuppgörelsens innebörd. Således har partierna ännu inte blivit överens om skatteomläggningensfinansiering. Socialdemokraternas fasthåHande vid att enproduktionsfaktorsskatt skall ingå som en del i finansieringen ger anledningtill allvarlig oro från jordbrukets sida. För jordbruket ärproduktionsfaktorsskatt en av de allra sämsta lösningarna. Det är vår bestämdamening att promsen i jordbrukets f. n. pressade situation kan bli den kostnadsom får bägaren att rinna över. Jag hoppas för den skull att regeringspartiernastår fast vid de uttalanden som deras partiledare gjort då de avvisat promsensom finansieringsmedel. Återigen,herr talman, har röster höjts för en begränsning av det svenskajordbruket. Det är tongångar som vi känner till ochsom svenskt jordbruk då reagerade så kraftigt emot. I den moderatapartimotionen har vi mera positivt försökt komma till rätta med den om än lillaså ändock inte helt obetydHga överproduktionen. Vi föreslår således attansträngningar nu skall göras för att främja en export av högförädlade svenskalivsmedel. Enligt vår mening kan högkvalitativa svenska livsmedel i framtideninte enbart marginellt utgöra en god svensk exportvara. Vihar i ett annat avsnitt av partimotionen ställt oss bakom tanken att vårtbistånd i ökad utsträckning skuHe kunna ske i form av svenskt spannmål.Härvidlag har vi ansett att skulle betala spannmålen efteren prissättning motsvarande svenskt inlösenpris. Som jag inledningsvis antydde medför debattordningen att jag i hög gradhar kommit att rikta mig till regeringspartierna.