prot · G50941 · 1981-12-31 00:00:00 — För del tredje och det från allmän synpunkt kanske inteminst viktiga; När de sakkunniga i häktningsulredningen tillkallades 1974 föratt se över bestämmelserna om de personella tvångsmedlen i straffprocessenuttalades det att gällande regler behövde ses över, bl. a. mot bakgrund avreformsträvandena på det kriminalpoliliska området, där utvecklingen gått moten minskad användning av frihelsberövande påföljder. Det nära sambandet mellande personella tvångsmedlen och kriminalpolitiska åtgärder talade enligtdirektiven starkt för att tvångsmedlen så långt som möjligt bragtes i samklangmed de riktlinjer som legat till grund för utformningen av denna politik. Det låter naturligtvis bra, men om man tänker efter litetgrand, finner man alt del här talas om riktlinjer som grundades på enkriminalpolilisk filosofi som utvecklades på 1960-lalel och vars främstaföreträdare då hade uppfattningen all man i framliden i vårt land skulle kunnaklara sig med några hundratal - i varje fall uppgick deras antal inte till 1000 - platser på kriminalvårdsanstalterna. Alla vet att utvecklingen ohjälpligtkört över sådana fromma förhoppningar. 1 själva verket är brottssitualionensådan att vi har en svårartad överbeläggning på anstalterna. Del hårdnandebrotlskli-malel, som i sämsta fall - i de verkligt dåliga fallen - kännetecknasav att dömda och på anstalter intagna fortsätter sin brottsliga verksamheteller leder den inifrån anstalten. Man kan inte möta 1980-lalets organiseradebrottslighet med 1960-lalels idéer. Jag har redan inledningsvis framhållit hurutskollsmajoriteten ser på de straffrättsliga tvångsmedlen - särskilt dem sominnebär frihelsberövande. Strävandena i del hänseendet får inte gå ut översamhällets intresse av all ha medel till sitt förfogande som gör det möjligtatt genomföra del processuella förfarandet och verkställa brottmålsdomarna.Samhället kan inte heller undvara möjligheten alt använda de straffprocessuellatvångsmedlen för all hindra återfall i brott-under den lid lagföring pågår. Denavvägning mellan berörda intressen som kommer till ullryck i gällande regler omförutsättningar för användning av tvångsmedel som innebär ett frihelsberövandehar vi i utskottets majoritet funnit lämplig. Därför yrkar jag, herr talman,bifall till utskottets hemställan. De personella tvångsmedlen i brottmål, m. m. Under detta anförande överlog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 43LISA (); Jag tror att det är ytterst olyckligt, om manför en debatt med utgångspunkt i den verkligt grova brottslighet som polisenmer och mer börjar uppdaga. Vi skall ha klart för oss att det fortfarande finnsmånga fall där allernafiv till häktning och anhållande kan vara lika befogade som , då riktlinjerna för kriminalvården skrevsoch då häktesutredningen framlade sitt belänkande. De personella tvångsmedlen i brottmål, m. m. Jag tyckte att jag tidigare myckettydligt sade att vi i reservationen icke har yrkat bifall till samtliga avhäktesulredningens förslag. Jag vill också peka på att det , då vi har haften lång rad borgerliga regeringar och olika justitieministrar, ändå harutfärdats mycket vittgående direktiv för både fängelsestraffkommiltén ochfrivärdskommil-tén. Dessa direktiv har givit utredarna exakt samma uppdrag somhäktesutredningen fick på sin lid, nämligen att utreda hur vi i störstamöjliga utsträckt\ing skall kunna undvika anstaltsvistelse och vilka alternativinom bl. a. frivården som kan ersätta sådan vistelse. Jag beralt få yrka bifall till reservationen. 44 (); uttrycker sig som ompropositionen egentligen inte innehöll någonting. För att visa det huvudsakligainnehållet i propositionen, vill jag göra ett kort citat av ingressen tilldenna. Det föreslås sålunda att "reseförbud får användas somalternativ till häktning och anhållande inte bara vid flyktfara utan även vidfara för undanröjande av bevisning och risk för fortsatt brottslig verksamhet.Del föreslås vidare att skyldighet att anmäla sig hos polisen införs som ettsjälvständigt tvångsmedel vid sidan om reseförbud samt att möjligheten attersätta häktning med övervakning vidgas," Allt dettaär nyheter, 45 (); Vi anser att förslaget beträffandeövervakningsskyldighelen är ytterst olyckligt. Den åligger icke polisen. Detåligger kriminalvården att svara för tillsynen och ge de misstänkta detkurativa stöd och den sociala hjälp som de behöver. De förslag som har lagts fram i propositionen bildar intenågot som helst mönster, och de framläggs utan någon principiell diskussion. Devisar inte hur man på bred front skall kunna angripa frågan. Propositionenstöds icke av någon remissopinion, och därför har vi vall alt yrka avslag påhela propositionen. 46 (); Jag tycker inte att kriminalvården skall lahand om personer som inte är dömda. Överläggningen var härmed avslutad. Mom. 1 (lagförslagen) Utskottets hemställan bifölls med157 röster mot 156 för reservationen av m. fl Utskoftets hemställan bifölls. Mom. 4(domstolsprövning av beslut angående häktade) Utskottets hemställan bifölls med296 röster mot 17 för mofion 66 av m. fl. 12 § Besparingar inom frivården Föredrogs justilieutskotlelsbetänkande /82:14 om besparingar inom fri vården. 47GÖTE (); I samband med behovet av besparingar istatsbudgeten har del framstått som ganska svårt alt hitta några meraomfattande besparingsmöjligheter inom justilieutskotlels verksamhetsområde. Upprätthållandet av allmän ordning och säkerhet, liksombrottsbekämpningen och kriminalvården, är alltid angelägna uppgifter församhället. Vi har också i stor enighet dragit upp målsättningar, som innebäratt vissa svårare brott särskilt måste bekämpas. Detta gäller t. ex.narkotikabrottsligheten. Vidare är belastningen f. n. stor vid vårakriminalvårdsanstalter. Allt delta kräver resurser. Denna situation får dock inte innebära att man underlåteratt noggrant undersöka möjligheter till besparingar även inom detta område,under förutsättning alt åtgärderna inte negativt påverkar rättssäkerheten ellerrubbar övergripande målsättningar, t. ex, när del gäller kriminalvården. I en moderatmofion, 1981/82:15, som väckts med anledningav proposifionen om vissa ekonomisk-politiska åtgärder, hemställs att anslagettill frivården minskas med 11 milj. kr. Till utskottets betänkande är fogad enreservation som innehållsmässigt överensstämmer med motionen, och jag ber, herrtalman, alt få yrka bifall fill reservationen. Besparingsförslaget går i korthet ut på allövervakningstiderna för dem som dömts fill skyddstillsyn förkortas frånnuvarande till . Som" framgår av betänkandet påbörjadesövervakning för ca 10 000 personer , och av dessa var ca 6 300 dömdatill skyddstillsyn. Största delen av övervakningsfallen var således dömda tillskyddsfillsyn. Motionärer och reservanter menar att en begränsning avövervakningsfi-den i dessa fall inte skulle behöva verka menligt påmålsättningen i vad gäller övervakningen. Man skulle få möjlighet alt under denkortare fiden mera nära följa sin klient. Erfarenhetsmässigt framstår del ocksåsom klart att den första fiden av övervakningsperioden är den vikfigasle. Genomden föreslagna åtgärden skulle man kunna spara ca 5 milj. kr. Ytterligare ca 6miljoner kan sparas genom införande av anställningsstopp inom frivården. Dettaär motiverat av de utredningar som pågår beträffande frivården och av deförändringar som kan följa med anledning därav. Jag ber med delta att än en gång få yrkabifall till reservationen. 48LISA (); Jag har ingen avsikt att ta upp en debatt omreservationen. Det är ju så - och del vet lika väl som jag - allvi inte brukar debattera förslag som inte är genomarbetade av remissinstanseroch på annat sätt. förhåller del sig så, alt frivårdskommitlén i lade fram sill betänkande och att fängelsestraffkommiltén mycket snartkommer att avge ett delbetänkande. I bägge dessa arbeten tas de frågor upp tillbehandling som berörs i motionen och i reservationen. Efter remissbehandlingoch behandling i kan vi återkomma. Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till hemställan ijustitieulskottels belänkande nr 14. Överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med245 röster mot 66 för reservationen av m. fl. 1 ledamot avstodfrån alt rösta. 13 § Ändring i vapenlagen Föredrogs juslitieulskotlelsbelänkande 1981/82:15 om ändring i vapenlagen (prop. 1981/82:1). 49 (vpk): Det är många människor i vårt land som ägnarsig ät jakt -som satsar fid och pengar och anser att jakten är en del av derassätt alt leva. Del är väl också delta som gör att jägare blir så upprörda ochhar svårt att förstå logiken i en del av de bestämmelser som omgärdar jakten.Utövningen är omgärdad med lagar och förordningar som nutidens jägare lojaltföljer - ingen hävdar något annat. Men det finns tillfällen då jägaren ställerfrågan om han eller hon betraktas som halvt kriminell och varför förtroendetnär det gäller att inneha vapen finns i det ena fallet men ej i det andra. Det har bråkats en hel del om hur mänga vapen en jägarebör få inneha. har den s. k. vapengarderoben kommit, men problemen tycksändå inte vara ur världen, av krifiken all döma. En annan fråga, där man möter stark kritik hos jägarna,gäller åläggandel att plugga vapen, dvs. alt göra ett vapen obrukbart.Intresset för jakt ärvs ofta från far till son och allt oftare även frånfar till dotter, eftersom allt flera kvinnor börjar utöva jakt. Vad är dånaturligare än att även vapen genom arv följer samma väg? Men då uppstår ensituation som arvtagaren inte kan finna någon rimlig förklaring till. Han eller hon har kanske redan förut tillstånd att innehaett eller flera vapen, men måste det ärvda vapnet göras obrukbart för atttillstånd skall beviljas. Det behöver inte nödvändigtvis vara fråga om ett dyrtvapen för alt det ändå skall representera ett stort värde förfamiljemedlemmen. Och vilken jägare kan vara fillfredsslälld med ett försförtvapen i sitt vapensläll? Men om jägaren har bedömts lämplig alt inneha vapenoch - låt oss anta del -förfogarövertre vapen, så finner han att det fjärdevapnet måste förstöras för att tillstånd skall beviljas. Det är väl inteunderligt alt jägaren funderar både en och två gånger över logiken i det hela? Detta problem gäller inte enbart för samlare, utan ävenden aktive jägaren åläggs dessa villkor, t. ex. vid eft arv. Som jag även påpekat i motionen är tillämpningen olika ipolisdistrikten. I belänkandet slår utskottet fast alt del måste vara ettangelägel samhällsintresse att skjulvapen inte kan komma till användning ibrottsliga sammanhang. Detta kan jag självfallet instämma i. Men att ett ellertvå gevär till hos en jägare skulle innebära större risker, det ställer jag migtvivlande till, eftersom det ställs hårda krav på en säker förvaring, I 9 § i förslaget heter del: "Tillstånd alt inneha pistoleller annat enhandsvapen eller kulsprutepistol eller annat helautomatiskt vapenfår meddelas endast om del finns synnerliga skäl, "Detta har jag intenågot all erinra emot. När motionen skrevs utgick jag ifrån det faktum alltillstånd för dylika vapen var ytterst sällsynt. Vad jag åsyftade var dejaktgevär som man ålagts alt förstöra, enligt min mening helt i onödan. "Föreskrifterna går i princip ut på alt i den mån ettvapen är brukbarl för skottlossning och ammunition finns i marknaden villkorbör uppställas all del skall göras varakfigt obrukbart," Del är mot dennaprincip jag vänder mig. Därför föreslog jag att bör uttala sig föralt pluggning av vapen bör vara ett undanlag grundat på särskilda skäl, istället för alt utgöra en regel, eller med utskottets ord; vara en princip. Delär alltså inte fråga om all ändra lagtexten i 10 § eller att ändra några regleri nämnda paragraf, eftersom nämnda paragraf endast nämner att tillståndet fårförenas med villkor att vapnet görs varakfigt obrukbart. Mofionens hemställanär att bör göra ett uttalande för beaktande i översynsarbelet avvapenkungörelsen och föreskrifter. skall en översyn göras. Då noterar jag all utskottetunderstryker att möjligheten till en betryggande förvaring av ett vapen intesällan kan göra det onödigt med en föreskrift om obrukbarhet. Detta tolkar jagsom all utskottet menar att fillslånd kan meddelas i de flesta fall utan altdetta förenas med villkor om all göra vapnet obrukbart. Detta ser jag som någotmer än en halv seger för min motion, och jag utgår ifrån att del uttalandetfrån utskottet beaktas i översynen och sedermera i fillämpningen av 10 §. För att understryka det rikliga i mittmotionsförslag vill jag härmed yrka bifall till motion 20. 50HANS (); Frågan gäller dels ändringar i vapenlagenföranledda av den europeiska vapenkonvenlionen, dels ändringar på grund av våraegna interna förhållanden. Om de första har jag inget särskilt att anföra utan yrkarbifall till utskottets förslag, att måtte godkänna konventionen. Låtmig bara i förhoppning om att byråkratin inte alltför mycket må breda ut sig iden kommande vapenkungörelsen erinra om vad preambeln till Europakonventionensäger, nämligen att åtgärder skall undvikas som ger upphov tillgränskontroller, omöjliga att tillämpa och stridande mot moderna strävandenför varors och personers fria rörlighet. Det är uttytt: Kontrollsystemet börinte i onödig grad trassla till medförandet av egna vapen för jakt ellertävling. Vapenkungörelsen bör därför utformas så att den inte hindrarvederbörande tjänstemän att tillämpa kungörelsen med sunt förnuft; utskottet ärf. ö. också självt inne på den saken. Vad beträffar mofion är utskottets ståndpunktslagandeatt hälsa med den största tillfredsställelse. Del har alllid varit svårt allförstå varför den som fått tillstånd att skaffa en studsare inte skall få ammunition därtill - för på många håll har polismyndigheterna tolkattillståndsplikten i vad avser patroner s? restriktivt att den i realiteteninneburit förbud. Man brukar tala om vapengarderoben, behovet av skjutvapenför genomsnittsjägaren, och visst är det bra för den dllståndsgivande myndighetenatt få normer att gå efter, men jag har litet svårt att fatta logiken i attgöra garderoben till ett slags spärr. Har en person ansetts tillförlitlig nogatt ha ett kulvapen, blir han väl inte plötsligt suspekt om han vill ha flera.Man får givelvis förutsätta alt vapnen förvaras på föreskrivet sätt, men skerdet anser jag det vara vederbörandes ensak hur mycket han vill lägga ned påvapnen. Även här bör en kommande vapenkungörelse kunna utformas på ett sätt somtillgodoser såväl jägarnas och skyttarnas som polismyndigheternas intressen.Jag skall därför inte komma med något yrkande. Jag anser det emellertid befogat att helt instämma i JohnAnderssons motion, och jag yrkar därför bifall till den. Jag förstår över huvudtagel inte meningen med att som villkor för tillstånd att inneha ettsamlarvapen sätta alt detta skall göras varaktigt obrukbart. Vad skall det isådant fall tjäna till med något fillslånd alls? Då är det ju inte längre någotvapen utan en hög metallskrot, praktiskt taget helt utan samlarvärde. Än så längehar vi mig veterligt inte krav på polistillstånd för att förvara skrot i vårbostad. Del var den så alt säga språkliga sidan av saken. Och såtill den museala sidan. Därifrån sett är igensvetsning eller pluggning av vapennågot så hårresande att jag av hänsyn till den goda tonen här i kammaren måsteavslå från att kalla den vid rätt namn. Del är en stympning, jämförbar med låtoss säga bortskärning av signaturen på en dyrbar tavla - man ser ju huvudsakeni alla fall. Och jag tycker verkligen att utskottet hade kunnat kosta på sigett fillstyrkande av motion. Det skall dock villigt erkännasatt utskottets skrivning är ganska positiv, men med tanke påhur vapenkungörelsen i en del fall tillämpats, hade det varitönskvärt med något kraftfullare ordalag, t, ex. krav på utlåtande från expertisinnan den definitiva förstöringen går över något vapen. : frågan har också en ekonomisk sida. När vapenskall inlösas av staten gäller enligt nuvarande 36 § vapenlagen att regeringenfår fastställa normer för beräkning av ersättning. Varför bara får? Jag har roat mig med all ringa runt till några polismyndigheter på olikahåll i landet för att få vela hur de tillämpar de här sakerna, men jag har intelyckats få tag i några centralt utfärdade normer. På de flesta håll hade manregler som fillfredsslällde de högst ställda anspråk - det måste klart sägasifrån - men överallt hade inte dessa anspråk trängt igenom. 1 ett extremt fallvar skillnaden mellan erbjudet inlösningspris och av samlare uppskattat värdemer än . Sådant är inte bra för rättssäkerheten. Om normer fastställts,då gäller del alltså alt se till all de också tränger igenom. Har normer intefastställts, skall de komma till. 51BERTIL (): Jag kan väl erkänna alt vi ijustitieutskottet inte precis är några experter på skjulvapen och sådana ting.Likväl ägnade vi ett mycket omfattande arbete åt att komma till rätta med deproblem som var antydda i motionerna, och vi log in upplysningar och kunskaperfrån olika håll. Del resulterade i, som Hans Wachtmeisler konstaterade, att enav motionerna blev tillgodosedd i detta sammanhang. Det resulterade också i altJohn motion enligt min uppfattning blev mycket positivt behandlad. Utskottet har ju i detta sammanhang två motståendeintressen aft la hänsyn till. Del är ostridigt att skjutvapen och framför alltstulna sådana används i brottsliga sammanhang. Det är på den punkten somutskottet har all tillgodose ett allmänt intresse genom att skapa en vissrestriktivitet kring innehavet av skjutvapen. Å andra sidan har vi haft fullförståelse för de museala synpunkterna och för samlarintressen när det gällervapen. Vi har tagit del av de centrala anvisningar som finns. Jag skall intefördölja att vi tyckte all de var litet luddigt skrivna. Det framgår väl ocksårätt väl av vårt betänkande att vi tycker all de skall skrivas om och görasklarare, varvid hänsyn bl. a. bör las till den mening som ur utskottets betänkande och som vi uppfatlat som uttryck för enposifiv inställning till mofionen. Jag skall kanske också säga alt jag är litet konfunderadöver beskrivningen av vapengarderoben. Jag tyckte att del framgick av HansWachtmeislers anförande alt garderoben skulle vara så trång att det i den finnsplats för bara ett skjutvapen. Det är inte i enlighet med vår uppfattning. Vimenar att gränsen ligger ungefär vid fem ä sju vapen. Men vi är också medvetnaom att olika polisdistrikt har hanterat den här frågan på mycket skiftandesätt, och det är därför som vi talar om vikten av enhetlig fillämpning. förhoppningen all del skall komma ut någonting avutskottets betänkande som kan tillfredsställa herrar och yrkar bifall till utskottets hemställan. 52 (vpk); Jag har full förståelse för attpolismyndigheterna vill förhindra att vapen stjäls, men jag kan inte förslå attsituafionen för den som har två, tre eller fyra gevär i sill vapensläll, ochsom är ålagd att förvara dem på ett bra sätt, skulle förändras, om del kommerdit ytterligare ett vapen. Jag är inte ute efter all förändra skrivningen av deberörda paragraferna. Del är tillämpningen i de olika polisdistrikten som slårså väldigt olika. Man rider tydligen på att föreskrifterna i princip går ut påatt ett tillstånd skall förenas med villkoret att vapnet skall göras obrukbart.Jag vet många fall där vapen har ärvts och där den som ärvt vapnet har ålagts attgöra vapnet obrukbart, helt i onödan. Han är aktiv jägare och har redan förutgevär, men man har ansett att han inte har behov av ytterligare ett jaktgevär,och då har han ålagts att förstöra vapnet. Jag kan inte förslå logiken i del. Vad jag ville med min motion var alt få till stånd ettkraftfullt uttalande från om att det i direktiven för översynen avföreskrifternas tillämpning även skall tas in, att det måste anföras skäl i defall då beslut skall fattas om att innehavaren av ett vapen skall åläggas attgöra detta obrukbart, dvs. all sådana beslut inte skall fattas utan prövning. Jag pekade i mitt huvudanförande på all utskottetunderstryker att möjligheten till en betryggande förvaring av ett vapen intesällan kan göra del onödigt med en föreskrift om obrukbarhet. Det hade kanskevarit lämpligare att man i betänkandet hade vänt på orden och understrukit altdet, då en betryggande förvaring är ordnad, i de allra flesta fall är onödigtmed en föreskrift om obrukbarhet. 53BERTIL (); Beträffande den laglekniska aspekten sadeJohn alt han inte ville ha någon ändring i paragrafen i fråga menville ha ett kraftfullt uttalande. Låt mig då påpeka alt vi här i riksdageninte brukar lagstifta genom angivande av motiv. Kom tillbaka med en motion,, med förslag till ändring av lagtexten, så får vi se vad vi kangöra åt saken! Jag lovar dock ingenting. Jag har i någon jakttidning läst omen vapenägaresvedermödor - jag skulle vilja säga detta till de intresserade vapeninnehavarna- och hans bekymmer att från sin polismyndighet få det tillstånd han velat ha.De erfarenheterna har påverkal skrivningen i betänkandet. Jag skall inte döma idel enskilda fallet - jag har inte alla uppgifter om del - men om del varit såsom vederbörande beskriver skall del kunna rättas till med de anvisningar somvi talar om i vårt belänkande. 54 (vpk); Då jag skrev motionen utgick jag ifrån attregeringen kommer att ge i uppdrag alt skrivalillämpningsföreskrif-terna. Min mening var då att skulle geregeringen till'känna att anser all man skall ta hänsyn till deanförda synpunkterna i den tillämpningen. Men jag kan naturligtvis följauppmaningen att skriva en motion för att förbättra lagparagrafen från jägarnassynpunkt. Viss översyn av hyreslagstiftningen Överläggningen var härmed avslutad. Ulskollets hemställan bifölls. Utskottets hemställan, som ställdes mot mofion 20 av JohnAndersson, bifölls med acklamation. 14 § Viss översyn av hyreslagstiftningen Föredrogs lagutskottets belänkande 1981/82:8 om vissöversyn av hyreslagstiftningen. 55 (): Gällandehyreslagstiflning utgår från alt ett hyresavtal skall kunna upprättas mellan enhyresgäst och en hyresvärd på ett sätt som ger tillfredsställande trygghet förbåda parter. Däremot är inte lagen anpassad till kollektivt boende.Både hyresgäster och hyresvärd kan ha anledning att vara tveksamma till omingångna avtal, som anpassats till kollektivets behov, har stöd i hyreslagen. har under remissbehandlingen av vår motionredovisat vad de tycker; all del egentligen är en oviktig fråga - det finnsingen anledning att pröva en ändring av lagstiftningen som skulle kunna gebättre skydd för hyresgäster i kollektiv. Men ulskottsmajoriteten håller med oss motionärer ochsäger att "nuvarande osäkerhet om rättsförhållandena vid olika typer avkollektivt boende motiverar all man överväger hur en anpassning avhyreslagstiftningen till ett sådant boende skall kunna ske". Men sedanförutsätter utskottet att utredningen om en vidgad kooperativ förvaltning avhyreshus skall få med de här önskemålen i sina direktiv, och så avstyrksmotionen. Jag tolkar del så, alt utskotlsmajorileten inte riktigtvet vad den egentligen vill och därför överlåter till regeringen alt la ansvarför om frågorna skall med. Socialdemokraterna har i sin reservation vågat säga sinmening till regeringen, därför all de har insett att hyreslagen i berörtavseende kan vara Viss översyn av hyreslagstiftningen till förfång för människor som behöver slippa onödigasvårigheter. Jag tror att det finns många människor som av olika skälvill och behöver bo i någon form av kollektiv. Vi har börjat tala om alt det faktisktfinns människor på våra psykiatriska sjukhus som skulle kunna bo i egnabosläder. Men många torde ha svårt alt klara ett traditionellt boende. Om mankan få bo i ett kollektiv kan det underlätta en mödosam väg tillbaka tillsamhället. Många ensamma föräldrar med ansvar för hem, barn och jobbser bra kollekfiv som ett sätt att både förenkla och berika boendet. Andelen en- och Ivåpersonershushåll utgjorde av allahushåll 1975. Enpersonshushållen har ökat från 1960 fill 1975. avsamtliga hushåll bestod 1975 av en vuxen med ett barn. Bara harungefär 25 000 ungdomar anmält sig vid bostadsförmedlingsom sökande fill bostad.