prot · G509105 · 1981-12-31 00:00:00 — Vi anser oss också ha stöd för detta iGATT-avtalet. Det är viktigt att länder som , med en begränsadhemmamarknad, kan använda sig av utvecklingsinsatser i särskildaindustribranscher i form av teknikupphandling, stöd till referensanläggningar,forskning och utvecklingssatsningar, samhälleligt riskkapital m. m. Det borde också vara självklart att samhällsstöd skallkunna utgå till företag för att underlätta omställningar på socialt acceptablavillkor för dem som berörs av nedläggningen. Vi utgår ifrån att den nuvarandemittenregeringen driver denna.uppfattning såväl bilateralt som i olikainternationella organ. Den handelspolitiska linje som vihar valt i är ett medel och inte ett mål i sig självt. När moderaternaoch i det längsta drev kravet på medlemskap i , vardet något som från socialdemokratisk synpunkt kom i klar konflikt medövergripande mål som neutralitetspolitiken och delvis också den nationellasjälvbestämmanderätten, I sin partimotion till årets riksdag aktualiserarmoderaterna på nytt frågan om ett svenskt medlemskap i , låt vara i ettlängre perspektiv och som man säger "inom neutralitetens ram". , det största borgeriiga partiet, äruppenbarligen berett att på nytt börja driva frågan om ett svenskt medlemskap.Det är en uppseendeväckande markering i den moderata partimotionen. Fråganblir då; Vilken uppfattning har de två regeringspartierna? Är ni verkUgenöverens med om ett EG-medlemskaps fördelar? Som vi ser det vore detdjupt olyckligt om man inom och utom EG skulle få den uppfattningen att Sverigeär på glid in i något slags medlemskapsarrangemang med Gemensamma marknaden.Ett klarläggande på denna punkt från handelsministerns sida är angeläget. Socialdemokratin står för sin del fast vid nuvarande avtalmed EG, Skälen till att inte söka medlemskap i har enligt vårmening ytterligare vuxit sedan frihandelsavtalet slöts, eftersom EG-staternasutrikespolitiska samarbete har fördjupats och samordnats. Den svenskaneutralitetspolitiken utesluter samarbete som siktar till integration ochharmonisering på det utrikespolitiska området. Den sätter också en gräns förhur långt vi kan gå i att underkasta oss ekonomiska beslut av överstatligaorgan och institutioner. Däremot ser vi självfallet stora fördelar i att påolika konkreta områden fördjupa samarbetet med EG, som ju är vår dominerandehandelspartner. Detta ger också nuvarande avtal utrymme för. Striden kring EG-medlemskapet gällde emellertidinte enbart neutralitetspolitiken. Det gällde också frågan om friakapitalrörelser och fri etableringsrätt, som utgör centrala delar avRomtraktaten, EG;s stadgar. Här förelåg också skillnader mellansocialdemokratin och de borgerliga partierna - främst ochmoderaterna. Historien tycks nu börja upprepa sig, eftersom de borgerligapartierna, med hänvisning till vad våra internationella förpliktelser sägskräva, mer och mer satsar på fria kapitalrörelser över gränserna. De borgerligapartierna i avrustar nu exempelvis samhällets möjligheter attkontrollera de svenska storföretagens snabbt ökande utlandsinvesteringar, I entid av ökande arbetslöshet och vikande industriinvesteringar i väljerborgerligheten att släppa på våra kontrollmöjligheter. nådde svenskadirektinvesteringar utomlands rekordnivån , jämfört medca för de samlade industriinvesteringarna i , Enligtvår mening borde regeringen i stället för att försvara en sådan utveckling hatagit upp diskussioner med storföretagen om hur dessa bättre skulle kunnauppfylla sina förpliktelser att öka sysselsättningen i , En dominerande del av storföretagensproduktionsinvesteringar utomlands förläggs till länder där tullmurarnagentemot antingen är helt borta eller är mycket låga. Detta är en paradoxalutveckling, eftersom ett huvudargument för att ha frihandel alltid har varitatt man på det sättet inte skulle behöva flytta ut någon produktion ur det egnalandet för att kunna konkurrera på främmande marknader. På liknande sätt släpper nu mittenregeringen, medmoderaternas goda minne, fram utländska uppköp av aktieposter i svenskaexportföretag i stor omfattning. Trots att gällande regler säger att utländskaaktieköp endast bör ske inom ramen för bytesaffärer, där andra svenskabörsaktier säljs, har de utländska aktieköpen ungefär tiodubblats under desenaste ett och ett halvt åren, från 150 milj, kr, till över 1 500 milj, kr.Detta är vi klart negativa til). Socialdemokratin är ingalunda motståndare till en utländskföretagssektor i , Det finns många exempel där utländska företag hargett verkligt positiva bidrag till både sysselsättning och tillväxt i vårtland. Däremot anser vi faktiskt att de stora svenska exportföretagen bör fåförbli i svensk ägo och inte öppnas upp för utländska kontrollerandeaktieinnehav. Det är f, ö, intressant att notera hur de borgerliga partierna nuintensivt bekämpar svenska löntagares försök att via akfier skaffa sig ettvisst inflytande över de svenska börsföretagen, som man lämnar vägenfri för utländska kapitalintressen. Nej till löntagarfonder, men ja tillutländska kapitalintressen tycks vara mittenregeringens politik. Regeringens handelspolitiska deklaration ärpå många punkter mycket detaljrik, men den ger inte alltid svar på de frågorsom kan vara intressanta att ställa. Jag vill begagna tillfället att ställanågra sådana. Handelsministern var ju på affärsresa till ihöstas, Asea-Atom finns nu med i bilden för en stor exportorder på tvåkärnkraftverk. Med tanke på att är med i regeringen finns detanledning att ställa frågan: Har regeringen några principiella invändningar motkreditstöd för export av kärnkraftverk? Det har ju varit viss diskussion på denpunkten. En annan fråga gäller den s, k, hemmamatchningen, dvs,svenska företags möjligheter att under vissa omständigheter lämna anbud medstatligt kreditstöd också på hemmamarknaden, för att kunna möta utländskasubventionerade krediter. Regeringen vill i årets budgetproposition slopahemmamatchningen, med motiveringen att den s, k, consensusräntan, lägstatillåtna ränta vid export till industriländerna, nu har höjts så mycket atthemmamatchningen inte längre behövs. Jag vill fråga: Hur stämmer detta medverkligheten? Hur stämmer det med att handelsministern fortsätter att beviljaanslag till kreditstöd för svenska exportaffärer? För socialdemokratin har alltid handelnsfrigörelse varit det centrala i de internationella handelsuppgörelserna. Deinternationella handelsöverenskommelser som har anslutit sig till gör ikombination med vår mycket stora utrikeshandel att varje svensk regeringsekonomiskpolitiska handlingsutrymme är begränsat. Det är det pris vi betalarför det höga välstånd som deltagandet i den internationella arbetsfördelningenger oss. Däremot ser vi, i motsats till de borgerliga partierna,inte fria kapitalrörelser, fri etableringsrätt eller fortsatta inskränkningari möjligheterna att vidta sedvanliga industripolitiska åtgärder som någotfullföljande av frihandelspolitiken. Tvärtom tror vi att det öppnainternationella handelsutbytet gagnas bäst - inte minst under besvärliga tidermed hög arbetslöshet -av att det finns ett rimligt mått av ekonomiskthandlingsutrymme kvar. Den moderna tekniken-datorerna, arbetsuppdelningstekniken,telekommunikationerna och de allt snabbare transporterna - har ökat de multinationellaföretagens möjligheter att utnyttja även små kostnadsfördelar i olika länder.Strukturproblemen tenderar därmed att komma snabbare och bli mera omvälvande äntidigare. Varje samhälle som vill kalla sig socialt och välfärdsinriktat måsteha kvar möjligheter att möta sådana omställningar-på lång sikt genom en aktivnäringspolitik, på kort sikt genom tidsbegränsade företagsstöd och enarbetsmarknadspolitik som ser till att omställningskostnaderna inte ensidigtdrabbar dem som mister sina arbeten, utan att dessa kostnader bärs solidarisktav samhället i dess helhet. AnL 3 CARLBILDT (m): Den handelspolitiska deklaration somhandelsministern föredragit för har vi inga avgörande invändningaremot. Jag tycker kanske att några av de beskrivningar som ges i deklarationensinledning av det ekonomiska läget och våra möjligheter ger ettnågot väl idylliskt intryck, men den diskussionen hör kanske i första handhemma i en annan debatt än den handelspolitiska. Handelspolitiken är viktig. Den är t, o, m, mycket viktig.Den rör en av de allra mest grundläggande förutsättningarna för svenskvälfärdsutveckling . Det är tyvärr inte alltid man i den politiska debattentillräckligt uppmärksammar, i vilken eminent utsträckning som deninternationella utvecklingen i allmänhet och utveckling i synnerhet ärberoende av att vi haft och fortfarande har ett väl fungerande internationelltsystem, där det fria handelsutbytet, en viss stabilitet på det monetära områdetoch en betydande frihet för kapitalrörelser och teknologiöverföringar mellannationer och kontinenter utgör de avgörande komponenterna. De två perioder i vår moderna historia som inneburit snabboch fredlig utveckling har bägge varit perioder kännetecknade av ett välfungerande frihandelssystem. Den första värden långa period som sträckte sigfrån tiden för de stora fram till utbrottet av det förstavärldskriget. Detta var den industriella revolutionens era. Det var då vårtland tog de avgörande stegen från fattigsamhälle till industristat. Den andra perioden var den som tog sin början efter detandra världskrigets slut och som i så gott som samtliga länder kommit attmedföra en industriell och ekonomisk utveckling som gör det befogat att hävdaatt vi lever i en epok som är unik i mänsklighetens samlade historia. Försvensk del är det som vi på basen av en framgångsrikindustri kunnat bygga ett välfärdssamhälle som - icke minst enligt vad visjälva anser - har få Den snabba välfärdsutveckling som har uppvisatunder decennierna sedan världskrigets slut har varit en direkt följd av vårtnäringslivs förmåga att framgångsrikt konkurrera på en världsmarknad varssnabba expansion bestämdes av den västeuropeiska återuppbyggnaden och av densuccessiva liberaliseringen av världshandeln . Den s.k. svenska modellens guldålder var en funktion av det internationellafrihandelssystemets starka expansion under dessa viktiga decennier. har åtskilligt förändrats. Från 1960-taletssista år och framåt har de mörka molnen passerat revy på himlen med oroande ochdessutom tilltagande frekvens. Vi fick ett sammanbrott för det stabilainternationella valutasystemet. Vi fick en våg av inflation över denindustrialiserade världen. Vi fick en plötslig och dramatisk oljeprischock. Vifick den djupaste recession som västekonomierna har upplevt sedan 1930-talet.Vi fick ytterligare en oljeprischock. Och fortfarande diskuterar vi när det kanvara möjligt att återvända till ett mindre onormalt mönster för deninternationella ekonomiska utvecklingen. Tidpunkten härför tycks ha enobehaglig förmåga att ständigt förskjutas ytterligare något halvår eller någotår framåt i tiden. Under detta problemfyllda 1970-tal har det ofta uttalatsfarhågor för att det internationella frihandelssystemet skulle utsättas förallvarliga hot från de protektionistiska strömningar som från tid till annankunnat noteras i olika länder. Säkert var dessa farhågor väl grundade, men detär med tillfredsställelse som vi kan konstatera att det visade sigmöjligt att förhindra att frihandelssystemet allvarligt eroderades. Kanske är läget mer hotande än vad det var då.Kanske är krisen för frihandelssystemet nu mer smygande än det öppna hot som vihade under det gångna decenniet. Från olika håll hör man nu tal om olikaprotektionistiska åtgärder i väsentligt konkretare termer . Vi harfått en utveckling där olika typer av s. k, frivilliga exportbegränsningsavtalhar börjat tillämpas pä än den ena och än den andra sektorn. En delvästeuropeiska industriländer tycks nu överväga att kompensera de misstag manhar gjort i sin ekonomiska politik under gångna år med missgrepp i sinhandelspolitik . Låt oss slå fast - på den punkten tror jag att vi är eniga- att protekfionism aldrig kan lösa några problem. Svensk tekoindustri kanaldrig genom importbegränsningar långsiktigt bli lönsammare än t, ex,sydkoreansk - det enda som kan uppnås är att till en allt högresamhällsekonomisk kostnad dölja en allt värre situation. Den västeuropeiskabilindustrin kan aldrig i det långa loppet hävda sig mot sina japanskakonkurrenter om man inte faktiskt lär sig att tillverka bilar som är bättre ellerbilligare, eller allra helst bägge delarna. Vår hemelektronikindustri kan barautvecklas om den förmår att visa att den faktiskt klarar av att mötakonkurrensen också från de s. k, nya industriländer som i mycket rask taktbygger upp sin industriella kapacitet på detta och andra områden. För svenskt näringsliv är den hårda internationellakonkurrensen den livsluft utan vilken dess långsiktiga överlevnad aldrig kommeratt vara Svensk handelspolitiks främsta och alldelesavgörande uppgift är därför att söka bidra till ett internationellthandelsklimat som kännetecknas av så stor frihet och så öppen konkurrens somöver huvud taget är möjligt. Genom en riktig ekonomisk politik, genom en välanpassad valutapolitik, ankommer det sedan på oss att säkerställakonkurrenskraften hos vårt näringsliv så att det kan utnyttja de möjlighetersom världsmarknaderna erbjuder. Någon annan väg till fortsattvälfärdsutveckling för finns faktiskt inte. Jag har velat säga detta inte för att på något sätt polemiseramot handelsministern eller mot regeringen, som jag tror i allt väsentligt delardessa värderingar, utan för att påminna om den bakgrund, delvis dyster, som vårhandelspolitik måste utformas mot. Den deklaration somhandelsministern har förelagt antyder denna mer bekymmersammasituation. Låt mig bara från det smörgåsbord som handelsministernserverar plocka några små bitar för ytterligare kommentarer. För det förstavill jag ta upp risken för och tendenserna till protektionistiska åtgärder, somvidtas av olika länder eller grupperingar av länder. Det är med viss oro som man harkunnat följa de olika åtgärder som den nya franska regeringen föreslagit isyfte att - som det heter - återerövra den inhemska marknaden, dvs, trängaundan utländska företag och produkter från denna stora och betydelsefulla delav den västeuropeiska marknaden, I vissa fall kan det måhända röra sig omåtgärder, som kan inrangeras under kategorin industripolitik av traditionelltsnitt, men i andra fall rör det sig om förslag med mycket tydlig och illa doldprotektionistisk innebörd. Därtill skall läggas - än mera oroande- att myckettyder pä att den franska staten direkt och indirekt genom det kreditväsende somman nu så gott som helt förstatligat kommer att använda sitt inflytande för attdiskriminera utländska leverantörer. De franska åtgärderna har lett till oro i åtskilligaländer, har utsatt dem för en ganska hårdhänt granskning, ochdet är väl inte uteslutet att detta kan komma att leda till vissabetydelsefulla modifieringar. Med tanke på den betydelse som den franskamarknaden har för delar av svensk export och den uppenbara risken för attåtgärder i kan leda till liknande åtgärder i andrabetydelsefulla västeuropeiska länder, tycker jag att det vore på sin plats attäven den i lämpliga former till den franska regeringenframförde den oro som vi har anledning att känna inför vissa av de förslag somnu är föremål för debatt och överläggningar i den franska administrationensolika delar. För det andra vill jag beröra de risker för entrilateralisering av delar av världshandeln som börjar avteckna sig. Att detre stora handelsmakterna , och EG i allt högre grad träffarbilaterala eller trilaterala överenskommelser om olika delar av detinternationella varuutbytet medför självklart att den roll som organisationersåsom och kan spela för att tillvarata bl, a, de små nationernasintressen minskar. Ur svensk synvinkel är detta givetvis en betydande nackdel.Vi har all anledning att ägna en del tankar åt de konsekvenser som denna utvecklingkan få, om den får fortgå alltför . Slutsatsen för svensk del måste vara att denna utveckling,som vi kan vara bekymrade för men som jag inte tror att det står i vår makt attstävja i någon väsentlig utsträckning, måste leda till ett tydligare värnandeom våra relationer till den europeiska gemenskapen EG, Vi kan aldrig räkna medatt eller i dessa sammanhang skall värna om svenska intressen. Men vikan möjligen hoppas att EG skall föra en handelspolitik, som i alla fall intedirekt missgynnar svenska intressen. Jag tror därför att det är av den allra störstabetydelse att vi påolika sätt och på olika nivåer intensifierar dialogen med deolika EG-institutionerna på sädana avgörande områden som ekonomisk politik,handelspolitik och industripolitik för att göra dem bättre informerade ochkanske skapa större förståelse för våra synpunkter. Det skulle också göra detmöjligt för oss att närmare följa tänkandet i denna den avgörande och storavärldshandelsmakten. Jag vill gärna passa på tillfället att ge handelsministernett erkännande för de insatser som han och regeringen med honom har gjort idetta syfte. Mer kan göras, och mer måste göras. Det är oundvikligen nödvändigtatt frågan om våra relationer till EG befrias från den mentala baksmälla från1960-talets konvulsioner om anslutningsformen som man då och då - även ganskanyligen - ser betänkliga reminiscenser av. För det tredje kommer jag till frågan om våra relationertill statshandelsländerna. På denna mycket brännande punkt ärformuleringarna i regeringsdeklarationen lakoniska i överkant. Ett konstaterandeatt det föreligger ekonomiska och politiska problem på detta område ärknappast till fyllest när det gäller att avhandla ett område som upptarså mycken tid hos åtskilliga västeuropeiska ministrar, bankirer ochindustriledare, är det främst de polskaskuldkonsolideringsförhandlingarna som upptar uppmärksamheten, och jag tror attdet vore av intresse om handelsministern vid något lämpligt tillfälle hademöjlighet att lämna en redogörelse för de överväganden som styrt och styr densvenska regeringens agerande i denna fråga. De belopp som statskassan underåren satsat i handelsutbytet med är mycket betydande, och vi fårgemensamt bära de förluster som detta kommer att leda till. Men bortom detta mer akuta problem, som vi dock kommer attfä leva med under åtskilliga år framöver, ligger mera fundamentala problem iösthandeln. Det är uppenbart, att vi icke kan räkna med attöststatsekonomierna kommer att expandera på det sätt som åtminstone delvishitintills varit fallet. Det är vidare uppenbart, att de rent politiska risker somär förenade med vissa alltför djupgående och alltför kostsamma bindningar ihandelsrelationerna med dessa länder nu måste beaktas på ett helt annat sättän tidigare. Vi har anledning att med större noggrannhet än tidigare titta påde kreditönskemål som kommer att komma och redan finns, och vi har anledningatt också överväga de rent politiska förändringar som kan komma att påverka Han dels po I tt is k debatt 2 protokoll 1981/82:105-106 förutsättningarna för sådana avtal och förbindelser. Ett alldeles speciellt problem i detta sammanhang utgöreffekterna av de olika typer av sanktioner som och övriga västländer riktatmot främst men även som en reaktion på införandet av det militäraundantagstillståndet , deltar icke i dessasanktioner, och jag delar helt och fullt regeringens inställning i denna fråga,men vi får heller inte agera på ett sådant sätt att det verkar som om vi varberedda att neutralisera effekterna av sanktionerna. Det är för mig lätt att instämma i regeringens avvisandeav svenska sanktionsåtgärder mot och , då jag rent generelltinte tror på effekten av åtgärder som dessa när det gäller att driva fram enutveckling i av oss önskad riktning. Att klippa till med en sanktion av någotslag kan ha, och har ofta, en betydande moralisk effekt som icke skallförglömmas, men detta får inte leda oss till att tro att det också har engynnsam effekt i sak. framträdde statssekreteraren iutrikesdepartementet med en artikel, i vilken han ansåg att och enrad andra västländer korrumperade de värden de ansåg sig försvara när de krävdesanktioner mot efter Polenhändelserna, som de avvisadesanktioner mot , Jag nöjer mig med det enkla konstaterandet att detfinns regeringar som förenar de motsatta ståndpunkterna, men har svårt attfinna detta vare sig intellektuellt eller värderingsmässigt så värst mycketmera högtstående. För det fjärde, slutligen, några ord om de handelspolitiska,ekonomiska och industriella utmaningar som vi ställsinför från de s, k. nya industriländerna, en grupp som successivt blir och börbli allt bredare. Från många håll har det uttalats farhågor för våramöjligheter att klara konkurrensen från en rad nya industriländer,främst i och i , och icke sällan reses det även i vårtland krav på olika mer eller mindre protektionistiska åtgärder för att -skenbart - göra det lättare för vårt näringsliv att klara denna utmaning. Det vore farligt, tror jag, att undervärdera kraften i denindustriella utmaning mot hela som successivt kommer från dessaländer. Icke minst i pågår en industrialiseringsprocess som är långtsnabbare än någonting vi hitintills har upplevt och som kommer att ställamycket stora krav på svensk industris förmåga till effektiv och teknologisktinnovativ produktion , ;s enorma industriella expansion underbörjan av detta sekel gjorde att fick krypa ner på platsen somvärldens andra industriområde, gäller det hur länge det skall varamöjligt att försvara den positionen. Denna konkurrens går aldrig att reglera bort genom enindustripolitik med dolda protektionistiska drag, genom en selektiv ekonomiskpolitik som uppskjuter den i längden alldeles nödvändiga ekonomiskaanpassningen. Den kan bara mötas med en effektivare produktion, med en starkökning av produktiviteten, med en ekonomisk politik som förmår att hålla nerevårt totalakostnadsläge och med vinstnivåer i näringslivet som gör det möjligt och lönsamtatt investera i nya och moderna anläggningar och produktionsprocesser. Underde kommande decennierna kommer det därför att ställas mycket stora krav på vårförmåga att successivt anpassa vår ekonomi och vår industriella struktur tilldessa nya villkor och utmaningar. Det är därför inte utan en viss oro man nuser hur regeringen är beredd att utan närmare överväganden av dennabekymmersamma bakgrund ge sig in på en polifik, som under ett antal kritiska åri för det första återinför och för det andra successivthöjer den allmänna arbetsgivaravgift som avvecklades ochdärmed inleder en politik som för upp denna till nivåer som icke kan komma attannat än minska svenskt näringslivs förmåga att möta denna allvarligakonkurrens , AnL4 () replik: Jag fäste mig i anförande vid det faktum att han kalladebeslutet att ej gå in som medlem i EG något av en mental baksmälla. Ett sådantuttalande visar enligt min mening ett förakt för vad vår alliansfria politikstår för och vilka krav man måste ställa på en sådan politik. Det skulle varaintressant att få det litet närmare förklarat av hur han anser attett EG-medlemskap går att förena med vår neutralitetspolitik och - som mantalar om i den moderata partimotionen - . Hur skulle EG kunna se uti ett sådant läge? Kan man bara tänka bort överstatligheten hos EG och detutrikespolitiska samarbetet? Blir det i en sådan situation över huvud tagetkvar någonting av EG att gå in i? Den analysen har vi inte märkt mycket av varesig i den moderata partimotionen eller i anförande här . En annan sak är något partipolitiskaanalys av den nya franska regeringens handelspolitiska agerande. Här rör det sigom problem som både och andra länder har mött iförhållande till , och det är alltså inget speciellt nytt med ensocialdemokratisk fransk regering. Jag tycker man bör markera det mycketbestämt. Här är inte platsen för en partipolitisk analys av ett annat landsregering, utan här gäller det generella problem som harfunnits i de handelspolitiska relationerna med . De förbindelsernabefrämjas på intet sätt genom att man ensidigt försöker pådyvla en ny franskregering det här agerandet. AnL 5 ()replik: