prot · G509103 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag vill därför fråga statsrådet hur han anseratt myndigheterna nu bör medverka till att korrekt information förs ut tillallmänheten. Det är väsentligt att verkningarna av den negativa uppmärksamhetenkring braskaminerna undanröjs. Låt mig, fru talman, tillägga att det på sina håll råderviss tveksamhet om huruvida kommer att klara av uppgiften attredan i vår fastställa gränsvärden för utsläpp. Osäkerheten om vad som kankomma att gälla har redan förorsakat betydande problem såväl för tänktaanvändare av braskaminer som för branschen. Om inte skulle hinnamed att efter noggrann prövning redan i vår slutligt fastställautsläppsgränserna, är det därför väsentligt att nå full klarhet om vilkabestämmelser som gäller. Jag vore därför tacksam om statsrådet villebekräfta - eller dementera - att det förhåller sig så att frågan ombyggnadslov för braskaminer skall prövas av byggnadsnämnderna i kommunernaefter hörande av hälsovårdsnämnderna och på grundval av allmänna hälsovårdsstadgan,att det är så prövningen skall gå till och att det är hälsovårdsstadgan ochinga andra i debatten förekommande rapporter och dokument som skall varavägledande för de kommunala nämndernas prövning och beslut. Om åtgärder för att underlätta installation av braskaminer Får jag först bekräfta att det svar som jaghar gett här innebär att regeringen menar att det inte behövs någotförbud eller förbudsliknande ingrepp mot braskaminerna. Självfallet skall demyndighe-9 protokoll 1981/82:101-104 Om likställande av s. k. sniffning med missbruk av alkoholoch narkotika ter som ärverksamma på olika områden ta de hänsyn till brandföreskrifter, allmänförebyggande hälsovård och vad det nu kan vara som de är satta att göra. Jag tror att det genom den information som har sprittsbörjar skapas klarhet kring dessa frågor. skrift har gettbranschen och konsumenterna både information och klarhet om vad man kanförvänta sig av braskaminer av olika märken och kvaliteter. En braskamin ärensam inte alltid en tillräcklig värmekälla i ett bostadshus, men somkomplement till annan uppvärmning fungerar den ofta utmärkt. bestämmelser om typgodkännande och annat ärvisserligen interimistiska, men torde ändå vara tillräckligt entydiga för attskapa klarhet för branschen i fråga. Kvarstår , och det ger åtminstone intenågon rekommendation om ett allmänt förbud. Det hälsar jag med stortillfredsställelse. Det återstår alltså en prövning av vissa gränsvärden. Jaghoppas att dessa gränsvärden kan fastställas . Det torde ändå varaganska få områden för vilka värdena innebär en rekommendation att inteinstallera braskaminer. Jag vill bekräfta förmodan att svaret pä denfråga som han ställde är att ärendena skall prövas i byggnadsnämnderna när detgäller byggnadslov - efter hörande av hälsovårdsnämnderna, som har att bedömaärendena utifrån vad hälsovårdsstadgan föreskriver. Man har då möjlighet attingripa, om det föreligger en sanitär olägenhet. Det är möjligen det som kanförekomma . Det är min förhoppning att det svar som jag här har gettskall innebära att de människor som planerat att skaffa en braskamin som enkompletterande värmekälla nu kan göra det och vet vad som gäller. Jag hoppasockså att branschen har bättre spelregler att utgå från och att därmedsysselsättningen i branschen kan upprätthållas. AnL 34 HÄDAR (): Det har från allmänhetens och branschens sidaefterlysts vilken inställning regeringen har till frågan om braskaminer. Jag ärövertygad om att man på alla håll är till freds med det svar som vi harfått av statsrådet . Överläggningen var härmed avslutad. 7§ Svar på fråga 1981/82:294 om likställande av s. k. sniffning med missbruk avalkohol och narkotika har frågat mig om regeringen kommeratt vidta åtgärder för att likställa missbruk i form av s. k. sniffning medmissbruk av alkohol och narkotika. I sin fråga konstaterar att det i lagen om vårdav missbrukare i vissa fall (LVM) bara talas om alkohol och narkotika. I den proposition (1981/82:8) där LVM-lagen föreslogsanförde jag bl. a. att lagen enligt såväl socialberedningens som min meningskulle gälla vid missbruk av alkohol och narkotika. godtogregeringsförslaget på denna punkt. Jag förstår dock dem som menade att kriterietberoendeframkallande medel borde användas för att inte lämna missbrukare av t.ex. lösningsmedel utanför lagens tillämpningsområde. Det rör sig emellertid härom ett litet antal vuxna missbrukare. När vuxna sniffar något lösningsmedel, ärdet nästan uteslutande fråga om ett biandmissbruk, där alkoholmissbruk är detmest förekommande. Om det skulle uppkomma ett starkt behov av attge möjligheter till vård utan samtycke vid missbruk av några andra medel än demsom ryms under begreppen alkohol eller narkotika, kan bestämmelsen lätt kompletteras.I propositionen angav jag att det bör ankomma på socialberedningen att följautvecklingen. Bland ungdomsgäng kan sniffning av lösningsmedel tidvisvara ett stort problem. Jag vill understryka att i lagen med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU) görs ingen skillnad mellan olika typer avmissbruksmedel. Lagen är tillämplig på den som genom missbruk avberoendeframkallande medel utsätter sin hälsa eller utveckling för allvarligfara. I lagens förarbeten anges att en längre tids missbruk kan innebära enallvarlig fara för den unges hälsa och utveckling och att det då finns grundatt använda LVU. Om likställande av s. k. sniffning med missbruk av alkoholoch narkotika Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. AnL 36INGA (vpk): Jag skall först be att få tacka för detta svar. Nuvarande lagstiftning innefattar inte vuxna sniffare,dvs. I diskussionen om LVM diskuterades denna fråga.Någonstans fanns tanken med, att dessa missbrukare skulle inbegripas, men ilagen nämns bara alkohol och narkotika. Det fördes visserligen ett resonemangom detta. hade då - och har i svaret - förståelse för dentvekan som finns inför att lämna missbrukare av t. ex. lösningsmedel utanförlagen. Men hon säger både i propositionen och i svaret att det är ett litetantal vuxna missbrukare som inte kan beredas vård med hjälp av annan lagstiftning.Och säger att om det visar sig vara nödvändigt att även innefattadessa grupper, kan man lätt göra det genom en komplettering av lagen.Beredningen skall följa denna fråga. Jag har kontrollerat vad beredningen gör,och man följer inte den här frågan. Jag har under försökt sätta mig in idenna problematik, och det har visat sig att problemen är större ochkrångligare än man tror. Det är sant att det inte är vanligt förekommande med"rena" sniffare, men det förekommer - och i större omfattning än vadjag först hade trott. Om likställande av s. k. sniffning med missbruk av alkoholoch narkotika förekommerär det mycket svåra och allvarliga skador som uppkommer, både fysiskt ochpsykiskt. Man har också sagt mig att just dessa missbrukare är svåra attmotivera för vård. I åldrarna upp fill förekommer ett rentsniffningsmissbruk. Det är klart att det ofta förekommer biandmissbruk, och närtillgången på andra berusningsmedel eller andra droger är slut är det lätt attta till lösningsmedel. Frågan om hur stort problem sniffningen är har aldrigkartiagts. Man påtalade detta från bl. a. Bagarmossengruppen i arbetet med ,där det hade varit möjligt att undersöka denna fråga. Men dessa människor haraldrig varit intressanta att utreda. Och det är uppenbart att inteheller är intresserad av det. Jag tycker att även om detta är ett s. k. smaltmissbruksproblem, så kan man inte nonchalera det. Och det tycker jag att manhar gjort med nuvarande lagstiftning. När anser att ett starkt behov har uppkommit,så att lagen skall kompletteras? Är det bara fråga om kvantitet, eller skall såatt säga också kvaliteten räknas? Skall man räkna till hundra och sedan ändralagstiftningen? Detta är frågor som jag har mött i arbetet med detta problem,och jag vill gärna vidarebefordra dem till . Detta är inget problem, säger . Då vill jagbara fråga: Vilken lagstiftning skall fältarbetarna använda sig av när det integår att motivera vård på frivillig väg? Om det går så lätt att kompletteradenna lagstiftning, varför gör man då inte det? Det är på det sättet, , attsocialberedningen har i uppdrag att följa denna fråga. Det är också så attfrågan har diskuterats och även förberetts i tidigare arbete. kom deten rapport från där man gick igenom problemen med sniffning.Det är mot bakgrund av dessa erfarenheter som vi i detta läge inte har lagtfram något förslag där lösningsmedel tas upp när det gäller att omhändertavuxna människor rnot deras samtycke. Jag vill inte på något sätt förringa detta problem, långtdärifrån. Sniffning kan vara ett svårt problem, framför allt blandungdomsgrupperna. Det kan säkert också vara så som säger, nämligenatt sniffning kan förekomma ända upp . Missbruket varierar sombekant från tid till annan. Men det är också väl belagt att det, om man ser det överen , nästan uteslutande är fråga om biandmissbruk. Därför finnsdet genom LVM instrument för att omhänderta även mot den enskildessamtycke. Men då en person faller utanför den möjligheten, är det - jagupprepar det - socialberedningens sak att följa utvecklingen så att vi får ettbättre underlag, och att eventuellt göra den ändring i lagen som kan befinnaserforderlig. AnL 38INGA (vpk); Men det är inte så att socialberedningenföljer den här frågan. var jag i kontakt med huvudsekreteraren isocialberedningen, och enligt den uppgift jag fick då ser man inte alls på denhär frågan - tyvärr. Man sade där att eftersom tog ställning i frågaom alkohol och narkotika, diskuterar man inte alls sniffning i beredningen.Beredningen har beställt alla LVM-domar som har förevarit, och man harstuderat dem. Men i.dessa domar finns det inga framställningar som rörsniffning, och därför står den frågan utanför. Jag skulle vara glad ifall åtminstonekunde lova att beredningen skall se på frågan, men allra mest skulle jagförstås önska att tog ställning till den. Även om det är ett mycketbegränsat missbruksproblem, och även om det till största delen är fråga ombiandmissbruk, kan man inte göra så att man ställer de två sakerna emotvarandra. Det handlar ju ändå om enskilda människors problem. Och det är ettmissbruk som är ohyggligt och som slår väldigt hårt. Jag tycker inte att mankan resonera så som gör, vilket innebär att man skall räkna tillhundra, och därefter skall man ändra lagen. Man måste så att säga se ocksåkvalitativt på den här frågan. När jag började studera den trodde jag inte attdetta var ett sådant omfattande och svårt problem som det faktiskt är. I proposifionen på s. 23 förs samma resonemang. Menkammarrätten och länsrätten i sade i sina remissyttranden att manborde använda termen beroendeframkallande medel, och naturligtvis tog de inteupp detta utan anledning. Jag tycker att det som redovisats i svaret om behandlingenav denna fråga tyder på att man nonchalerar den här missbruksgruppen. Inteheller kommer man att intressera sig för den, och det tycker jag ärmycket allvarligt. AnL 39 Socialministern ; slutsatser är ganska märkliga. Vi intresserar oss för denna missbruksgrupp.Socialberedningen har i uppdrag att följa utvecklingen på det här området.Detta vill jag slå fast. Dessutom är det inte bara med tvångsmedel som vi kanhjälpa de människor som har dessa problem - och jag vill upprepa att problemenför dem som drabbas icke är obetydliga, utan tvärtom svåra. Det finns enarsenal av andra medel, t. ex. behandling av olika slag, som naturligtvis skallanvändas. Där är tvångsomhändertagande den sista utvägen - det hoppas jag attvi är överens om. Jag kan garantera att vi från sidakommer att följa den här frågan mycket noga, och jag utgår ifrån attsocialberedningen kommer att göra detsamma. AnL 40 INGA (vpk); Det är riktigt att socialberedningen följerhela frågan om narkotika och alkohol. Men sniffningen är inte med där, eftersomsådana fall Om likställande av s. k. sniffning med missbruk av alkoholoch narkotika Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen inteförekommer i LVM-domarna. De haninar utanför. Därför vore det önskvärt om KarinSöder kunde klart säga ifrån att detta skall socialberedningen titta på.Man gör inte det . Tvångsmedel är inte den enda vägen, säger , det är riktigt. Det bästa är naturligtvis om man kunde motivera människorpå frivillig väg, såsom det sägs i socialtjänstlagen att man skall göra. Mendessa missbrukargrupper är svåra att motivera. De är så nedgångna, och det gårså snabbt nedåt. Därför är detta ett problem för fältarbetare och försocialarbetare. En halv flaska lösningsmedel är vad man sniffar,enligt vad som uppgetts för mig. Det säger sig självt att detta är väldigtfarligt. Jag tycker att man tar alltför lätt på den här frågan. Detär jag förtvivlad över. Måste missbruket vara stort, kvantitativt sett, för attKarin Söder skall ta detta problem på allvar? Jag tycker att det i så fall ärett väldigt cyniskt resonemang. Det handlar om enskilda människor, och dethandlar om mänskliga tragedier. Överläggningen var härmed avslutad. 8§Svar på interpellationerna 1981/82:149 och 159 om fortsatt utbyggnad avbarnomsorgen AnL 41 SocialministernKARIN SÖDER: har frågat mig dels omregeringen anser att utbyggnaden av barnomsorgen är det område som börprioriteras inom familjepolitikens ram, dels vilka åtgärder regeringen harvidtagit och vilka regeringen avser att vidta för att den kortsiktigamålsättningen för barnomsorgens utbyggnad inte skall bli alltförförsenad, och dels när regeringen kommer att ta upp överläggningar med i enlighet med det av fattade beslutet om en planför fortsatt utbyggnad av barnomsorgen. har frågat mig vilka åtgärder regeringen avservidta för att förhindra ytterligare försämringar vad gäller utbyggnaden avbarnomsorgen. Jagbesvarar interpellationerna i ett sammanhang. Det statliga stödet till barnomsorgen har ökat från 1 260milj. /77 till 5 409 milj. kr. Dettainnebär en ökning . Det statliga ekonomiska stödet (inkl.bostadsbidrag) till barnfamiljerna har ökat från 5 193 milj.kr. till 7 892 milj. kr. Dessa uppgifter är ett klart uttryckför att barnomsorgen starkt prioriterats inomdet familjepolitiska området .Detta understryks ytterligare av de uttalandensom regeringen i olika sammanhang gjort i samband med överläggningar medföreträdare för kommunerna. Denekonomiska situation vi nu befinner oss i medför emellertid att såväl stat som kommun måste visastor vaksamhet när det gäller kostnadsutvecklingen. har godkänt deriktlinjer för den kommunala ekonomin som regeringen lade fram i 1981 årskompletteringsproposition (1980/81:150) och som innebär en begränsning av denkommunala volymökningen till . Möjligheterna till omprioriterings- ochrationaliseringsåtgärder måste således utnyttjas i en helt annan utsträckningän tidigare. Jag har därför, som jag aviserade i propositionen (1980/81:205) omförenklade statiiga regler inom barnomsorgen, givit i uppdragatt i samråd med finna modeller för verksamheten som äranpassade till dagens och framtidens behov av en god barnomsorg. Riksdagenhar så sent som beslutat att det bör utarbetas en ny plan för denfortsatta utbyggnaden av barnomsorgen fram till full behovstäckning. Det ärsjälvfallet regeringens avsikt att fullfölja beslut. Av detta följeratt barnomsorgen även är en prioriterad del av familjepolitiken. GertrudSigurdsen och har också frågat mig vilka åtgärder regeringenvidtagit eller avser vidta för att garantera barnomsorgens utbyggnad. Låt migförst erinra om följande. överenskommelse som träffades mellan den dåvarandesocialdemokratiska regeringen och förutsattes att 100000 daghemsplatser och 50 000 fritidshemsplatser skulle börja byggas . Platserna beräknades bli färdigställda perioden1977-1981. Enligtöverenskommelsen åtog sig att verka för att enutbyggnad av denna omfattning kom till stånd. Statenåtog sig dels att införa ett nytt bidragssystem, dels att ökapersonalutbildningen för barnomsorgen, så att det personalbehov som utbyggnadenmedför kan tillgodoses. Detnya statsbidragssystemet innebar att bidraget per plats höjdes kraftigt ochgjordes värdebeständigt genom anknytning till löneutvecklingen för anställda ioffentlig tjänst. Som en följd härav har statsbidraget till daghem höjts från14 . per plats till . En ytterligareuppräkning av bidraget gjordes så sent som på grundvalav löneutvecklingen för . Detta innebär att statsbidraget för daghem förår 1982 har fastställts till . Staten har således i denna delfullföljt åtagandet . Enkraftigt ökad utbildning av barnomsorgspersonal har kommit till stånd. Underperioden /77 t. o. m. 1981/82 har således ca 27 000 nya förskollärareantagits till utbildning. Omman bortser från att det i praktiken är nästan omöjligt att undvika vissaregionala variationer när det gäller tillgången och efterfrågan på utbildadpersonal så har egentligen ingen hävdat att bristen på personal har hindratutbyggnaden av barnomsorgen. Även detta åtagande från statens sida har alltsåfullföljts. Jagvill vidare understryka att regeringen på ett tidigt stadium avutbyggnadsperioden inbjöd till diskussioner med Svenska Omfortsatt utbyggnad av barnomsorgen Omfortsatt utbyggnad av barnomsorgen kommunförbundets ledningmed anledning av den överenskomna planen och den faktiska utbyggnadstakten. Jagvill också peka på att på regeringens förslag infört nya regler förskatteutjämningsbidrag för kommunerna. Vid fördelningen av dessa bidrag tas bl.a. hänsyn till antalet barn i barnomsorgen. Genom dessa nya regler har kommunersom byggt ut framför allt heldagsomsorgen fått ett stöd utöver vad somöverenskoms . Vidarehar på regeringens uppdraggenomfört en barnomsorgsundersökning som gav varje enskild kommun möjligheteratt jämföra tillgången till barnomsorg med den faktiska efterfrågan påbarnomsorg. Regeringen har också i en rad andra avseenden, bl. a. genom förslagi proposition 1978/79:111 om åtgärder mot krångel och onödig byråkrati samtgenom beslut i enskilda besvärsärenden medverkat till att minska den statligadetaljregleringen av barnomsorgen. Detta har underlättat för såväl befintligsom tillkommande verksamhet. Parallelltmed utbyggnaden av barnomsorgen har också stora insatser gjorts med inriktningmot frågor som rör kvaliteten i barnomsorgen. Ett omfattande utvecklingsarbetehar bedrivits bl. a. i regi. Detta arbete har bl. a. avsettutformningen av verksamheten inom daghemmen, den uppsökande verksamheten ochmöjligheterna att bygga och inrätta mångsidigt användbara förskolor ochfritidshem. har fortsatt sitt arbete med en arbetsplan förförskolan. Kritikenfrån kommunerna mot statsbidragsbestämmelserna har emellertid vuxit starktunder senare år. Invändningarna har främst gällt det uppgiftslämnande sombidragsreglerna förutsatte samt förhållandet att platsbegreppet blivit aUtmerinaktuellt genom det ökande deltidsarbetet. Motdenna bakgrund och mot bakgrund av det begränsade utrymmet för kommunalexpansion föreslog jag i propositionen (1980/81:205) om förenklade statligaregler inom barnomsorgen ett nytt och förenklat statsbidragssystem. Samtidigtföreslog jag att statsbidragsgivningen vidgades till att omfatta viktiga delarav barnomsorgen som inte fått stöd från statens sida. Dettamöjliggjordes genom en omfördelning av statsbidraget. Jag föreslog också vissaandra förändringar, som innebar ett slopande av stadig detaljreglering avbarnomsorgen. a. föreslog jag att den s. k. tvåtredjedelsregeln skulleavskaffas liksom reglerna om öppethållande. Förslaget godkändes av islutet av . Ianslutning härtill uttalade bl, a, att en ny plan för den fortsattautbyggnaden av den kommunala barnomsorgen fram till full behovstäckning bordetas fram efter överläggningar med . En sådan plan bordeenligt mening grundas på resultaten av en nybarnomsorgsundersökning. Förberedelserna för en sådan undersökning harpåbörjats av . Minavsikt är att påbörja överläggningar med om en nyutbyggnadsplan redan innan resultaten av den nämnda barnomsorgsundersökningenär klar. AnL 42GERTRUD (): Jag ber att få tacka socialministern försvaret på min interpellation. Inom arbetarrörelsen ser vi barnens uppväxtvillkor som enav de viktigaste frågorna. För samhällets fortbestånd och utveckling är denvård och fostran vi ger våra barn grundläggande. Inom familjepoUtikens områdeär en utbyggnad av barnomsorgen den viktigaste uppgiften. Långt innan nuvarande barnomsorg började byggas ut kundeförmögna och välutbildade människor planera sina liv med utbildning, yrkeslivoch barnomsorg. Barnomsorgen ordnade man genom att anställa en barnflicka. Närsedan arbetarklassens kvinnor började förvärvsarbetai större utsträckning, blev det tal om hur skadligt det var. Man påstod attkvinnorna undandrog sig sitt ansvar för barnen i sitt fåfänga "begär efterlyxkonsumtion". Välutbildade människor med stor förmåga att påverkaopinionen höjde ett varnande finger. Barnen tar skada av att "slängas inpå dagis" och vara utan sin mamma, mödrarna tar inget ansvar för sina barn,mödrarna sätter sina egna intressen framför barnen, sades det då! Det är viktigt att konstatera den negativa effekt somdessa "experter" haft på utvecklingen av den gemensamma barnomsorgeni . är det lätt att se att de var fast i ett fördomsfullt ochkonservativt tänkande riktat mot arbetarklassens familjer. Kampen för en brabarnomsorg för alla är dock inte avgjord. I av ekonomisk tillbakagångeller stagnation kan det bli opportunt att damma av gamla fördorhsfullaargument om "kvinnans naturliga plats". Barnomsorgen får inte ses i uteslutande ekonomiska termer-även om en fullt utbyggd barnomsorg i längden är ur samhällets synpunkt lönsam.Den vikfigaste uppgiften för barnomsorgen är ändå den fostrande gemenskap sombarn har rätt till och den sociala funktion som barnomsorg för alla barn har isamhällsbyggandet. Arbetarrörelsen måste vara på sin vakt mot nyakonservafiva angrepp på barnomsorgen. Det är ett grundläggande krav för ensolidarisk politik, att vi kan värna om våra barn och ge dem goda utvecklingsmöjligheter.Detta skall ske i sådana former att det också gör det möjligt för föräldrarnaatt gemensamt bidra till familjens försörjning. En trygg vistelse i enverksamhet med en bra och genomtänkt pedagogik är den inriktning svenskförskola bör ha. Det är grunden för en helhetssyn på barns utveckUng. befinner sig i en ekonomisk kris med en försvenska förhållanden mycket hög arbetslöshet. Enligt socialdemokratisk syn påframtiden måste vi arbeta oss ur krisen. Hindren för allas rätt fill arbete ihela är framför allt brist på arbetstillfällen och brist på barnomsorg.För människorna i det här landet tror jag att tillgången på arbete, bostad ochbarnomsorg är de mest angelägna kraven för att uppfylla en god livskvalitet.Att sätta in åtgärder för att ge de 135 000 som är arbetslösa ett jobb, att gede 180 000 förskolebarn som saknar daghemsplats och de 175 000 skolbarn somsaknar tillsyn plats i Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen samhälletsbarnomsorg, det är enligt min mening det kanske mest angelägna steget för atthöja människors livskvalitet. Som jag konstaterar i min interpellation, vilket bekräftasav i dess presenterade rapport, har interiksdagens målsättning års överenskommelse mellan den dåvaranderegeringen och , som godkändes av , uppnåtts. Det blevinga 100 000 nya daghemsplatser eller 50 000 nya fritidshemsplatser underfemårsperioden. Det blev bara 70 000 resp, 30000 enligt Kommunförbundetsrapport. Bristen är särskilt stor när det gäller barn . Samtidigtvisar statistiken att förvärvsverksamheten ökar bland kvinnor . Det kan finnas olika orsaker till det. Regeringens hårda åtstramningspolitik mot kommunerna gårgivetvis ut över den sociala omvårdnaden över huvud taget, och den går också utöver barnomsorgen. Dessutom har ju regeringen genomdrivit ett mot daghemsutbyggandetorättfärdigt statsbidragssystem, som kommer att ta ifrån kommunerna 300 milj,kr. Vi har från socialdemokrafiskt håll sagt att vi kommer att riva upp détbeslutet om vi återkommer i regeringsställning , men det är klart attkommunerna känner oro inför en väntad sänkning av statsbidragen för daghem frånnuvarande till ,