prot · G509152 · 1981-12-31 00:00:00 — Ja, det förstås - nyautredningar har fått syssla med förpackningsfrågorna. Jag tycker inte att densenaste lyckades särskilt bra. Lyckligtvis delade många remissinstanser ochregeringen den uppfattningen. Proposition 131 bygger i huvudsak på denöverenskommelse som regeringen träffat med bryggerierna, handeln och PLM. Somjag har uppfattat saken skulle den överenskommelsen ha kunnat vara klar förkanske ett och halvt år sedan. Hade någon tidigare regering följt , hade statsmakterna haft initiativet i förpackningsfrågor. Vi hade dåkanske sluppit debatter och konfrontationer, som inte alltid har buritsaklighetens prägel. Förpackningsindustrin och bryggerierna nappade på och tog fram en återvinningsbar aluminiumburk för öl och läsk. Men då varinte det bra. Många konsumenter tycks dock gilla den här förpackningen,eftersom de betalar mycket mer för drycken i aluminiumburk än vad den skullekosta, om de hade köpt den i returflaska. Det kan skilja 3 ä . litern isamma butik. Andra ser aluminiumburken som en symbol för miljöförstöring ochresursslöseri och vill att den skall förbjudas. Det här är alltså ett exempelpå polarisering i debatten. I en marknadsekonomi är det ju så, attkonsumenternas efterfrågan skall styra produktionen. efterfrågardet billigare och samhälleligt bättre returglaset, kommer det att finnas kvar.Ett nytt returglassystem kostar ett par hundra miljoner att införa. Det kaninnebära att konkurrenssituationen kostnadsmässigt försämras något förreturglaset, men är detta det förpackningssystem som totalt sett ärbäst. I ett sådant läge gäller det för samhället att använda styrmedel av olikaslag för att åstadkomma det långsiktigt och från övergripande utgångspunkterbästa. En egenhet hos dryckesförpackningar sägs vara att deskräpar ned. Som jag ser det är det den som slänger något i naturen, på gatoroch torg som skräpar ned. Det är först då, när någon har slängt något avfall,som det blir skräp. Det låter ibland i debatten som om visst avfall självthittade vägen ut i naturen för att sedan bli kvar där. Den sortens debatt harjag mycket svårt att förstå. Det finns olika slags miljövårdare. Vissa använderhänderna för att hålla demonstrafionsplakat, andra använder dem för att plockaskräp. Jag hör sedan gammalt till den senare gruppen. Det jag hittar i naturenär verkligen inte bara slängda förpackningar. Bland de förpackningar som jaghar plockat upp är det verkligen inte bara burkar. Där finns plastflaskor ochmjölkpaket, och där finns bärkassar och smörbyttor, engångsglas ochreturflaskor. Ja, just det, returflaskor. Ganska många dessutom. En delkrossade, de är värst. Hellre plockar jag tio aluminiumburkar än en pangadreturflaska. Det säger vi som brukar städa efter dem som skräpar ned. Visst,det finns många öl- och läskburkar också. Massor med gamla bleckplåtsburkar,sådana som enligt självutnämnda experter skulle ha rostat bort för länge sedan.Men si, den där gamla bleckplåtsburken har ett lock av aluminium, och detrostar inte. Dessutom är bleckplåten segare än de flesta tror. Efter fem århade burkarna vid ett finskt försök inte rostat bort i naturen, utan man vartvungen att förlänga försöket . Perioden har ännu integått till ända så jag vet inte hur det gick. träffade jag en mängd barn som hade samlat öl-och läskburkar i naturen. De fick styck för burkarna, överlyckliga överen rejäl extra veckopeng. Vi räknade burkar och pratade miljövård tillsammansmed . Det är miljontals burkar som har samlats på det sättet.Erfarenheterna av det här säger åtminstone mig att pant räcker för enhög återvinningsgrad. O.K. en del kommer inte fillbaka, hamnar i soporna eller,i förhållandevis få fall, ute i naturen. Då blir så att säga en pantslant över.Den kan räcka fill kampanjer mot nedskräpning. Sådana behövs för att förebyggaatt folk skräpar ned och för att få folk att städa i naturen. Det är miljövårdsom alla klarar med sina egna händer. Jordbruksministern har lyckats bra medproposition 131, trots att det såg litet illavarslande ut . Jag yrkar bifall till jordbruksutskottets hemställan idess betänkande 32 och till skatteutskottets hemställan i dess betänkande 61. Återvinning av dryckesförpackningar av aluminium Återvinning av dryckesförpackningar av aluminium Frågor om dryckesförpackningar och miljö hari snart två decennier varit ständiga ämnen i den allmänna debatten. Undersenare delen av har debatten i dessa ämnen också kommit att gälla energi-och resursaspekter. Vad som främst har tilldragit sig intresse är användningenav engångsförpackningar för öl och läskedrycker. Från miljövårdshåll har manhävdat - enligt min mening med rätta - att utnyttjandet av engångsförpackningarutan återvinning innebär miljöolägenheter i form av nedskräpning och slöserimed energi och resurser. Bland engångsförpackningarna har två sorter dominerat. På1960-talet och det tidiga var det engångsglaset. Utbredningen av denförpackningstypen hejdades effektivt när förpackningsavgiften infördes år1973. Engångsglaset har praktiskt taget försvunnit, och i dess ställe har vifått metallburken. har debatten i huvudsak handlatom aluminiumburken, som introducerades i stor skala då PLM börjadetillverkningen i Fosiefabriken. Av den årliga konsumtionen av öl och läskedrycker ärungefär returglas. Såsom jag framhållit i den proposition som behandlashär är returglaset det förpackningssystem som är bäst från miljö-, resurs- ochenergisynpunkt. Det är också - och det är viktigt - den för konsumenternabilligaste dryckesförpackningen. Mot denna bakgrund, , är detväsentligt att kunna konstatera att bryggerierna vid överläggningarna med migutfäst sig att slå vakt om returglaset och att fortsätta det redan inleddaarbetet med att modernisera systemet med returglaset. Denna fråga är frånallmän synpunkt så betydelsefull att regeringen uppdragit åt utredningen omåtervinning av dryckesförpackningar att följa utvecklingsarbetet och att lämnaförslag till hur övergången till ett förbättrat returglassystem kan påskyndas.Nedskräpningen är det största miljöproblemet med engångsförpackningar. Ju flerengångsförpackningar av visst slag som används, desto större blirnedskräpningen genom sådana förpackningar. Förpackningsmaterialet spelarnaturligtvis en viss roll. Varje slag av engångsförpackning som används i sammaomfattning som t. ex. aluminiumburken, dvs. till ett antal av 400-500 miljonerper år, kommer självfallet att ge upphov till nedskräpning. Man skall därförinte tro att man löser miljöproblemen med engångsförpackningar genom att barainföra ett förbud mot aluminiumburken. Om vi vill ha kvar möjligheten att i vissa situationerköpa öl och läsk i engångsförpackningar - det tror jag att de allra flesta vill- måste problemen lösas med andra åtgärder än med förbud. Sådana åtgärder måstebygga på en genomtänkt förpackningspolitik. Som det har framhållits i propositionen bör samhälletsåtgärder i fråga om dryckesförpackningar ha sin utgångspunkt i att åtgärderna -med beaktande av konsument- och arbetsmiljöaspekter - skall främja utvecklingenav förpackningssystem som medför minsta möjliga olägenheter från nedskräpnings-och andra miljösynpunkter och som därtill är resurs- och energisnåla. Det ärdenna principiella syn som jag har anlagt på aluminiumburksfrågan. Den harlett fram till ställningstagandet att en lösning kan vara att införa ett systemmed effektiv återvinning av tomma aluminiumburkar. Därigenom motverkasnedskräpning, och man spar energi och resurser. Återvunna burkar kan smältas omtill ny plåt. Det är för mig en glädje att kunna konstatera att dennamycket omdiskuterade fråga nu ser ut att kunna lösas under bred politiskenighet och i samförstånd med berörda delar av näringslivet. Det riksdagsbeslut som skall fattas i detta ärende fårenligt min mening betydelse också för framtida ställningstaganden tillförpackningspolitiska frågor. För både samhälle och näringsliv är det tillfördel att de principer som skall gälla på detta område har klariagts. I fråga om förslaget till villkorslån om 50 milj. kr. harsocialdemokraterna i en utskottsreservation yrkat avslag med motiveringen attinsamlingen av aluminiumburkar för att nå det uppställda målet är en fråga förberörda delar av näringslivet och att staten därför inte bör gå in med någonform av ekonomiskt stöd. Jag vill understryka att det lån som det här är fråga om iprincip skall återbetalas. Det är alltså inget bidrag från staten. Jag delarsjälvfallet reservanternas uppfattning att ansvaret för återvinningen ochdärmed för verksamheten i pantbolaget vilar på berörda delar av näringslivet.Och lånet är inte heller avsett för den fortlöpande verksamheten. Som jag harsagt i propositionen behövs lånet för att minska riskerna när det gällerbolagets likviditet i inledningsskedet. Lånet är således till för attunderlätta pantsystemets införande. Villkorslånet är helt enkelt en del av den överenskommelsesom finns med bryggerierna, handeln och PLM om ett pantsystem föraluminiumburkar. Jag befarar att överenskommelsen inte kommer att kunnagenomföras, om fäller förslaget i denna fråga. Villkorslånet är somsagt inget bidrag från statens sida. I propositionen har jag uttalat attmarknadsmässig ränta skall tas ut och att lånet skall betalas tillbaka i dentakt som resultatet i bolaget möjliggör. Meningen är att lånet skall bidra fill finansieringen avde utvecklingskostnader för pantsystemet som uppkommer fram till dess attsystemet införs. Som var och en förstår är det ett mycket omfattandeutvecklingsarbete som måste göras innan ett nytt och hela landet täckandeåtervinningssystem kan sättas i gång. All teknisk utrustning måste testas underlängre fid. Av pantmaskiner måste olika tekniska varianter utprovas. Av varjevariant måste kanske ett hundratal exemplar provas. Inköp av maskiner ochlångtidstestet av dem drar stora kostnader, som senare inte till alla delar kannyttiggöras i verksamheten. Vidare måste tomburkar inköpas i de områden avlandet där försöken skall bedrivas. Därtill kommer att stora informationsinsatsermåste genomföras. I projektet kommer drygt 50-talet personer att varasysselsatta fram till dess att pantsystemet införs, medan pantbolaget för tidendärefter kommer att sysselsätta kanske högst tio personer. Personalkostnadenär alltså väsentligt mycket högre under utvecklingsskedet än under normaldrift. Återvinning av dryckesförpackningar av aluminium Återvinning av dryckesförpackningar av aluminium Till detta kommer naturligtvis ojämlikheten mellan deolika delägarna i pantbolaget. Två delägare är PLM och bryggerinäringen, som isin tur består av det stora och ett antal småbryggerier, vilka inte harekonomiska resurser för att gå in med egna pengar. Dessutom tillkommer handeln,som inte heller har några pengar att sätta in. Jag tycker därför att det är litet egendomligt attsocialdemokraterna har reserverat sig i den här frågan. Jag hoppas bara attreservanterna är medvetna om, att om skulle avslå propositionen idenna del kan det äventyra överenskommelsen. 142 (vpk): Turerna har varit många i frågan omaluminiumburken, och därför skall jag fatta mig kort. Jordbruksministern sägeratt industrin har gjort utfästelser att bevara ett returglassystem. Jag vill dåbara erinra om att industrin även 1976 gav löften om att berörda samhällsorganskulle informeras när nya förpackningar introduceras. Man kan konstatera,vilket jag tycker är anmärkningsvärt, att varken PLM eller har uppfylltdessa löften, trots att både PLM och hade ledande direktörer med i enexpertgrupp ansluten till miljökostnadsutredningen. Dessa löften gav man 1976 -är löftena av mera värda? Jag skulle vilja sluta med att citera något av vadjordbruksministern säger i propositionen: "För egen del vill jag framhålla att vårt nuvarandereturglassystem är det förpackningssystem som är bäst från miljö-, resurs- ochenergisynpunkt. För konsumenterna är returglaset den billigastedryckesförpackningen." Detta är, enligt min mening, ett helt riktigtkonstaterande. Det är bara synd att åtgärderna inte följer de riktlinjerna. 143 (): Vi tycker naturligtvis att det är oerhörtviktigt att pantbolaget kommer till stånd och att vi får ett verkligt braåtervinningssystem. Men dessa kostnader är inte av annan art än de kostnadersom många andra industrier måste räkna med i sitt utvecklingsarbete - låt varaatt de är speciellt knutna till en fråga som har diskuterats mycket. Men vi anser alltså att det börvara möjligt för bryggerierna och handeln att få lån på den öppnakapitalmarknaden till dessa kostnader. Och eftersom det skall varamarknadsmässig ränta finns det ingen anledning att staten skall gå in med lån.Jordbruksministern säger att "i princip skall lånet återbetalas". Omdet blir ett statligt lån - vilket vi inte önskar - hoppas vi verkligen att detskall återbetalas i praktiken. Det är nämligen orimligt att staten, i ett lägemed mycket dåhga statsfinanser, skall medverka med ett lån på 50 milj. kr.,som man alltså måste spara på livsmedelssubventioner som betyder såmycket för vanliga konsumenter. Överläggningenvar härmed avslutad. Jordbruksutskottetsbetänkande 32 Nr 152 den Mom. 1 (förbud mottillverkning av öl- och läskedrycksburkar av alumini- i o _ logo Utskottets hemställan bifölls med 289 röster mot 17 förutskottets Återvinnine av hemställanmed den ändring däri som föranleddes av bifall till motionerna drvckesförnack- 1980/81:358och 1981/82:2206 av m. fl. Utskottets hemställan bifölls. Mom. 3 (lån till ett pantbolag) Utskottets hemställan bifölls med 154 röster mot 153 förreservationen av m.fl. Efter ställda propositioner på dels bifall till, delsavslag på utskottets hemställan, bifölls utskottets hemställan med acklamation. Utskottets hemställan bifölls med 289 röster mot 15 förmotion 1980/ 81:1095 av m. fl. 22 § Kammaren beslöt attförhandlingarna skulle fortsättas vid morgondagens sammanträde. 23 § Anf. 144 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag får meddela att på morgondagens föredragningslista skallsocialutskottets betänkande 43 och utbildningsutskottets betänkande 29uppföras främst bland två gånger bordlagda ärenden samt justitieutskottetsbetänkande 56 sättas sist. 24 § Kammaren åtskildes .