prot · G50948 · 1981-12-31 00:00:00 — När t. ex. den nye moderatledaren tar avståndfrån den industripolitik som hans parti i riksdag och regering varit med om attha ansvaret för väcker detta givetvis förundran, här i landet och utanför vårtlands gränser. Moderata samlingspartiet har ju i regeringsställning gett sittbidrag till den industripolitik som förhindrat utslagning av många arbetsplatseroch många människor och som medverkat till att förnyelsearbetet inomproblemföretag och problembranscher har kunnat ske målmedvetet och i ordnadeformer. Även från det största oppositionspartiets,socialdemokratins, sida förs debatten ibland i en anda som kan vittna om där inte skulle dela de allmänna målsättningarna för industripolitiken. Mendess bättre kan vi också i det fallet notera att man i reservationerna ochmotionerna här i i stort sett sluter upp bakom industripolitiken.Detsamma gäller också moderata samlingspartiet. Jag kan i inledningen till den här debatten bara uttryckaden fromma förhoppningen att oppositionen till höger och till vänster lever somden lär även utanför . Den rekonstruktion av som genomförs siktar tillatt företaget skall nå företagsekonomisk lönsamhet. Samma mål gäller förrekonstruktionen av . Men det är självklart att på ett alldelesspeciellt sätt är i fokus för intresset med hänsyn till situationen i Norrbottenoch särskilt situationen i malmfältskommunerna. Det finns anledning slå fast att den enda garantin för enlångsiktig överlevnad av järnmalmsrörelsen i och i ärföretagsekonomisk lönsamhet. Ett sådant synsätt måste vara vägledande för LKABvid företagets agerande i olika sammanhang. ledning har också fastlagtsom en målsättning att företaget bör kunna visa positivt kassaflöde vid slutetav . Detta skall åstadkommas genom ökad försäljning och ökademarknadsandelar i , höjd produktivitet och en finansiell rekonstruktion. Det är ettmycket målmedvetet och respektingivande program som den nyaLKAB-ledningen går ut med. Och vi kan redan notera stort intresse bland de västeuropeiskakunderna för den nya marknadsstrategi som företaget företräder. Till denfinansiella rekonstruktionen, som nu närmast har att ta ställningtill, hör förutom kapitaltillskottet på också attfraktsatserna för malmtransporterna nu äntligen kan sänkas - i enlighet med detförslag som vi har lagt fram med 600 milj. kr. Kammaren kommer att ta ställningtill den frågan senare under detta . Det rekonstruktionsprogram som genomförs i möjlighet att få till stånd nödvändiga rationaliseringar i produktionoch administration och bör kunna medföra en långsiktigt tryggad utveckling förjärnmalmsverksamheten i malmfälten. För att rekonstruktionsinsatsen skall bliframgångsrik krävs det att alla berörda parter samarbetar för en positivutveckling av företaget. Det finns goda möjligheter att nå detta samförstånd.Det vittnar skrivningarna i näringsutskottets betänkande om. liksom andan iföretaget och den vilja till samverkan om företagets nya mål som i olikasammanhang har kommit till uttryck. I den socialdemokratiska partimotionen med anledning avpropositionen påpekas att den handlingsplan som fastställtaviserar och uttalar sig för en koncentration av verksamheten tilljärnmalmsområdet. Det ledande oppositionspartiet menar att regeringen bör taställning till frågan om en sådan koncentration är önskvärd från samhälletssynpunkt. innebär att företaget sätter lön.samhetsmåletsom överordnat. Jag anser, i likhet med ledning, att lönsamhetsmåletmåste vara vägledande för verksamhetens långsiktiga utveckling. Som jag sagt är det endast genom eneffektiv och framgångsrik affärsverksamhet som man kan trygga ett företagslångsiktiga utveckling. Därför måste även bygga sin verksamhetpå järnmalmsrörelsen, även om företaget har lagt ner ettomfattande arbete inom andra områden för att frigöra sig från beroendet avjärnmalmsverksamheten. Dessa satsningar har varit begränsade, och motbakgrund av förluster och finansiellt ansträngda situation har enomprövning av dessa alternativa verksamheters inriktningägt rum. Det ärofrånkomligt att verksamheter som inte bedöms kunna ge lönsamhet med utgångenav , enligt styrelsens beslut, avvecklas eller försäljs.Prospekteringsverksamheten i hör naturligtvis nära samman medmalmrörelsen och omfattas inte av detta mål. I den socialdemokratiska motionen föreslås också att LKABskall utarbeta ett offensivt investeringsprogram för företaget. Jag delar denuppfattningen att det är viktigt att företaget genomför satsningar ochinvesteringar för att stärka företagets konkurrenskraft. Det är därför som denfinansiella rekonstruktionen har fått den karaktär som den har. Till deoffensiva satsningar som nu genomför får man naturligtvis räknainvesteringen i kopparmalmsgruvan . Detta projekt är ett gott exempelpå projekt utanför järnmalmsområdet som kan bli motiverade i kraft av sin egenfinansiella styrka. När företaget har arbetat fram projekt av den karaktären,kommer självfallet regeringen att vara beredd att också diskutera hur Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. finansieringsfrågornaskall kunna lösas. När det gäller gruvverksamheten arbetar man emellertid medmycket långa tidsperspektiv. Från malmfynd till start av brytning i enfärdigprojekterad gruva kan mycket förflyta. Investeringar i nya huvudnivåer kan bli aktuella både iKiruna och i kring mitten av . Den typ av huvudnivåer somföretaget använder sig av innebär mycket höga kapitalkostnader iinvesteringen. Företaget undersöker därför möjligheten att förlänga livslängdenför nuvarande huvudnivåer eller möjligheten att finna alternativabrytningsmetoder, som skulle innebära att investeringskostnaderna inte blir såhöga. Det är angeläget att det arbetet bedrivs med all kraft från företagetssida och med den tekniska fantasi som kan mobiliseras för att få en realistiskinvestering i den framtida gruvhanteringen. Jag vill konstatera att ambitiösa program måstematchas med en rad åtgärder på samhällets andra områden. Vi måste höja denallmänna ekonomiska aktivitetsnivån i malmfältskommunerna. Vi har betraktatrekonstruktionen av som bara ett första steg i upprustningen av detnorrbottniska näringslivet. Ett andra inslag är åtgärderna av mera kortsiktignatur. Angelägna investeringsobjekt måste tas fram och finansieras. Förnyelsenav befintlig industri måste fortgå med all möjlig intensitet.Lokaliseringsarbetena med att till förlägga ny industri måste pågåmed ökad intensitet. Och ett tredje inslag i den här upprustningen av detnorrbottniska näringslivet är också utarbetandet av en långsiktig utvecklingsplan,som jag i dagligt tal har kallat Plan 90, för malmfältskommunerna i förstahand, och där pågår nu ett intensivt utredningsarbete. Jag har här huvudsakligen uppehållit mig vid , medtanke på dess stora samhällsekonomiska betydelse och de speciella problem somär förknippade med malmfältskommunerna. Men jag vill i anslutning till denrekonstruktion som sker av också konstatera, att frän statsmakternassida måste man eftersträva att åstadkomma vad jag skulle vilja kallaengångslösningar vid varje rekonstruktionstillfälle. Det gäller inte bara SSAButan i och för sig också . Det skall ge vederbörande företag möjlighet attgenomföra strukturrationaliseringar och skapa förutsättningar för enlångsiktigt tryggad utveckling. Det är därför man behöver göra så relativtstora insatser som vi skall besluta om. Man måste ge företagen en tillräcklig finansiellkapacitet, för att de program för strukturrationalisering som man upprättarskall kunna genomföras med tillräcklig kraft och med tillräckligt godaförutsättningar att uppnå lönsamhet inom rimlig tid. Med de föreligganderekonstruktionsförslagen -det gäller både och - har vi dels gettmöjligheter till genomförandet av dessa strukturplaner, dels också satsatväsentligt på en förnyelse av företagens verksamhet och en möjlighet föranställda och företagsledning att finna det meningsfullt att fortsättningsvisägna produktivitetsfrågorna avgörande betydelse, för att den vägen uppnå denökade konkurrenskraft och den företagsekonomiska stabilitet förutan vilkenframtiden skulle te sig mycket dyster. 40THAGE (): Dagens debatt handlar om några avkrisföretagen inom . Gruppen som helhet visar storaförluster, och man får lätt intrycket att Statsföretag bara består avförlustföretag. Jag tycker att det är motiverat att slå fast att den bildeninte stämmer med verkligheten. Två tredjedelar av Statsföretagsgruppen består av lönsammaföretag. Där arbetar över 30 000 personer. Och där pågår mycket utvecklingsarbeteoch mycket arbete som pekar framåt. Den bakgrunden tycker jag att vi skall haklar för oss när vi diskuterar den del av Statsföretag som består avföretag med problem - en del av dem har mycket stora problem. Det är viktigtatt det klart och entydigt slås fast att den statliga företagssektorn är enviktig del av näringsliv och att det inom den statliga företagssektornutförs ett gott arbete för att industriellt utveckla vårt land. Men att vissa statliga företag har utomordentligt allvarligaproblem kan man se av industriministerns redovisning i propositionen. Detframgår med all önskvärd tydlighet, trots att redovisningen egentligen ärmycket summarisk, med tanke på problemens omfattning. Beroxos förlust beräknastill 180 milj. kr. Eiser behöver 300 milj. kr. för att klara perioden1981-1983. gör en förlust på ca 500 milj. kr. enligt propositionen-andra uppgifter talar om betydligt större belopp. Förlusterna i Beroxo, Eiseroch visar att det behövs krafttag för att vrida utvecklingen rätt. Menregeringen tycks på något sätt tveka. inskränker sig industriministern på det hela taget tillatt lägga fram konkreta förslag till åtgärder för enbart och . inom konstaterar han bara faktum - ochavstår sedan från att lägga fram förslag till åtgärder. Såvitt man kan förståämnar industriministern återkomma med förslag om ytterligare insatser tillvåren - men inte heller det är riktigt säkert. Propositionen är svävande på denpunkten. Vad den kommande Statsföretagspropositionen är tänkt att innehållasägs inte mycket om. Regeringen verkar vara osäker. Och detta är av förklarligaskäl inte bra, varken för de företag det gäller eller för den statligaföretagssektorn i stort. Den situation som skapats är alltså den, att ett antalföretag inom befinner sig i allvarlig kris. Ägaren,staten, konstaterar krisen, men har inga förslag och inte ens kommentarer tillfrågan om hur krisen skall angripas. Jag vill, herr talman, ifrågasätta omdetta är en ansvarsfull industripolitik och om detta är en ansvarsfullförvaltning av statens egna företag. Det som inträffar är ju att en besvärande osäkerhetsprider sig i de statliga företag som behandlas på detta sätt. Den osäkerhetendrabbar de anställda lika väl som företagsledningarna och den kommer, tyvärr,att försvåra arbetet ute i de enskilda företagen i en redan förut mycketbesvärlig situation. Vi är från socialdemokratiskt håll också ängsliga för attden här osäkerheten från regeringens sida - och från industriministerns sida -kan få till följd att Statsföretag ser sig föranlåtet att vidta drastiska ochoplanerade Kapitaltillskott till vissa stattiga företag, m. m. Kapitaltillskotttill vissa statliga företag, m. m. Det vore ju i och för sig inte helt orimligt om Statsföretagsledning såg industriministerns agerande som en fingervisning oiTi att han gärnaser att yxan går i ännu snabbare takt . 1 den socialdemokratiska partimotionen och i enreservation tar vi särskilt upp Eiserkoncernens situation. Vi påminner om denrad av förslag som vi har lagt fram på tekoområdet. Om inte denborgerliga majoriteten i så hårdnackat hade motsatt sig de förslagen,så hade Eisers situation varit en annan. Eisers situation hade varitljusare. Men har vi i en stelbent borgerlig tekopolitik, och Eiser -liksom så stor del av branschen i övrigt - befinner sig i mycket allvarligasvårigheter. Jag har försökt skapa mig en bild av situationen iEiserkoncernen och av hur arbetet för att sanera företaget har bedrivits. Manfår ett intryck av att organisationsarbetet har lett till en stegvis ökadbyråkratisering och till att initiativkraften i de enskilda företagen på någotsätt har övertagits av moderbolaget. Beslutandeformer och beslutanderätt havcentraliserats. Mycket tyder på att den motsatta vägen vore den rätta förtekoindustrin. Det behövs en organisation som gör att man kan ta vara på idéeroch som möjliggör en smidig anpassning till just signaler från marknaden. Härtror jag att tekoindustrin har speciella arbetsförhållanden och arbetsvillkor.Mitt intryck är att det behövs en omprövning av Eiserkoncernensföretagsfilosofi och en översyn av organisationen. Men innan det har kunnat ske, så måste de akuta problemenlösas. Och vi socialdemokrater är mycket angelägna om detta: Den snävainriktningen av industriministerns Statsföretagsproposition får inte leda tillatt Eisers situation ytterligare förvärras, Eiser måste tilldelas kapital såatt inte företagets existens äventyras. Vi vill att klart och bestämtskall uttala att regeringen bör vidta snabba och ordentliga åtgärder, så attEisers fortlevnad och produktion i säkras. Jag vill på den här punktenställa en direkt fråga till industriministern: regeringen och industriministernför Eisers avveckling eller vad är det som är på gång? Eller kanindustriministern redovisa några tankar och förslag som tyder på att manarbetar för att bevara och utveckla företaget? Det kan väl vara bra förindustriministern att ha ett klart uttalande från i ryggen när hanskall tampas med budgetdepartementet i de industripolitiska frågorna ifortsättningen. Låt mig därefter ta upp regeringens behandling av defrågor som rör , När det gäller det föreslagna kapitaltillskottet på 1 500milj, kr, så har vi från socialdemokratiskt håll inget att invända. Det är ennödvändig åtgärd att genomföra denna finansiella rekonstruktion. Här harindustriministern socialdemokratins stöd. Men det är viktigt att slå fast att summans storlek på ettutomordentligt påtagligt sätt illustrerar riskerna med en defensiv inställningtill verksamheten i . En fortsatt tveksamhet och passivitet frånregeringens sida kan bara leda till nya krav på förlusttäckning, som upprepasår . Den enda rimliga lösningen är att i stället satsa offensivt påprospektering, på teknisk utveckling och på investeringar. Vi delar självfallet också deninställning som industriministern i vissa delfrågor redovisat när det gällerangelägenheten av att få ny sysselsättning i malmfälten. Vi kommer i början avnästa år att presentera ett förslag till program för gruv- ochmineralindustrin. Detta program har utarbetats av en arbetsgrupp, som beståttav representanter för socialdemokratin. Där finns förslagom hur vi ser på denna viktiganäringsgren. Det förslaget kommer vi som sagt att redovisa i början av nästaår. Vi återkommer troligen med en motion i . Är det någonting som lyser i ögonen när man läserindustriministerns proposition om . så är det just det att den på avgörandepunkter saknar idéer om hur skall utvecklas. Det är en allvarligförsummelse mot av arbetslöshet hårdast drabbade landsända attregeringen inte anser sig ha anledning att ta vara på de effekter som enoffensiv satsning på skulle ha - både och på lång sikt. Men tyvärr tvingas jag konstatera att regeringen inte villta på sig den uppgiften. Det anser man i propositionen vara företagets sak. Mangår t. o. m. så långt att man redovisar LKAB-styrelsens handlingsplan utan attens ställa frågan om de förändringar som planen innebär bör föranleda någonåtgärd från statens, dvs, ägarens, sida. Ändå innebär handlingsplanen bl. a.att vill ompröva sin verksamhet utanför järnmalmsområdet. Det är ett stortsteg från tidigare ambition att vara just statens mineralföretag. Ochregeringen borde självfallet ta ställning till frågan om hur den verksamhet somLKAB ämnar frånhända sig skall föras vidare. Men så sker inte. Det är också regeringens ansvar att genom sitt inflytandei lägga fast inriktningen av företagets verksamhet, så att denutformas på det sätt som bäst tjänar utvecklingen i regionen som helhet. Ochjag vill påstå att det för malmfälten ligger en uppenbar fara i att snävtkoncentrerar sig på järnmalmsområdet. Viscariagruvan är ett bra exempel på attLKAB kan göra värdefulla insatser också utanför järnmalmsområdet. Jag menar att det vore djupt olyckligt om avstod frånatt gå vidare på den vägen. Det finns i en rad lovandemineraltillgångar. Det gäller inte bara koppar utan också exempelvis zink, bly,nickel och . Vi socialdemokrater menar att samhället måste ta ett ansvarför att dessa fyndigheter undersöks och att en brytning inte omintetgörs avLKAB:s nuvarande svårigheter på järnmalmssidan. Ett offensivt arbete för attutveckla nya mineralprojekt i menar vi ovillkorligen måstebedrivas. Och borde ha en självklar plats i det arbetet. Så ser vi detfrån socialdemokratiskt håll när vi diskuterar problemen men också uppgifternai framtiden för . De här frågorna tas inte alls upp i propositionen, och detär naturligtvis en svaghet. Inte heller ger regeringen i propositionen sin synpå den för malmfälten helt avgörande frågan om den framtidaproduktionsstrukturen inom . Man redovisar företagets slutsats - att enbrytning vid alla tre järnmalmsgruvorna i malmfälten är företagsekonomisktmotiverad vid en Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. Men ingenstansi propositionen finns ens en antydan om hur regeringen från sin mer så att sägaövergripande utgångspunkt ser på gruvorternas framtid. Det är naturligt att ensådan förtegenhet skapar oro bland människorna i malmfälten och i helaNorrbottens län. Den oron och ovissheten måste skingras - ju förr desto bättre. Den del av den nya handlingsplanen som emellertid ingerstörst oro är den som aviserar en kraftig begränsning av investeringarna ijärnmalmsrörelsen. Inte heller på den punkten har industriministern kostat påsig en kommentar - trots att investeringsbegränsningen ju innebär ett hårt slagmot . Och hans kommentarer här innebär ett stöd för enbegränsning till järnmalmsrörelsen. Jag beklagar hans kommentarer på denpunkten. Vi socialdemokrater har vid upprepade tillfällen krävt attregeringen tillsammans med skall utarbeta ett investeringsprogram förföretaget. Det kravet är mer motiverat . Vi ställer återigendet kravet: ett investeringsprogram för . är inte betjänt avlösliga funderingar eller av välvilligt prat. Det behövs konkreta projekt, ochdär är investeringar en naturlig och nödvändig del. Låt mig så gå över till . Vi har här i riksdagenatt än en gång besluta om betydande kapitaltillskott till . Detta är i ochför sig ingen överraskning. När bildades stod det helt klart att bolagetskulle komma att drabbas av med mycket stora förluster. Riksdagenbeviljade också ett förlusttäckningsbidrag på nära . Tyvärrhar vi nu tvingats konstatera att förlusterna de tre första verksamhetsårenverkligen blev så stora som man inledningsvis befarade. Det ursprungliga förlusttäckningsbidraget var sålunda -programenligt, om jag så får säga - i stort sett förbrukat i och med utgångenav . Förlusten för - som också den förutsågs när bildades -har alltså saknat extern finansiering. har det dess värre visat sig att årets förlust blirstörre än vad som tidigare beräknats. Härtill kommer - och det är änallvarligare - att bolagsledningen inte längre tror att man skall kunna nå ettpositivt resultat . Tvärtom förutser man nu en fortsatt mycket storförlust också för . Även bedömer man skall bli ett förlustår. Det är klart att vi i riksdag har anledning attställa oss frågan: Varför har det då blivit så här? Till en del finns orsakernainom företaget. En så omfattande omstrukturering och samordning som det härvarit fråga om innebär självfallet stora svårigheter och påfrestningar. Detvore dumt att förneka det. Man är vidare i slutfasen av ett synnerligenomfattande investeringsprogram. De positiva effekterna av detta har ännu barakunnat nås till en mycket liten del. Avgörande för utvecklingen har emellertid varit vad somskett på marknaden. Jag behöver inte här gå in på den rentmiserabla efterfrågan som stålverken fått möta. Vi har sett resultaten häravinte bara i . Inte något svenskt stålverk kommer att gå med vinst . Iså gott som hela har stålindustrin fått genomlida en period av mycketstora svårigheter med förluster och massavskedanden som följd. Motåtgärdernainom EG har också blivit drastiska. Det vore naturligtvis dumt att inte ta framallt det här när man försöker att finna en orsak till problemen i . Men frågan är ändå, herr talman, om inte den svenska handelsstålsindu-strinfått mer än sin beskärda del av eländet. Och det får de borgerliga regeringarnatill stor del ta på sig ansvaret för. På två för stålindustrin helt vitalaavsättningsområden har den borgerliga misskötseln av varit särskilt framträdande.Det gäller byggandet, och det gäller industriinvesteringarna. Det ärobehövligt att åter gå närmare in på dessa frågor. Förhållandena är välkända,och industriministern och jag diskuterade byggandets kris för blott ett parveckor sedan här i kammaren. Jag nöjer mig därför med att konstatera attansvaret för den svenska stålindustrins kris till icke oväsentlig del faller påde borgerliga regeringarna. Jag vill inte säga att det helt faller på deborgerliga regeringarnas industripolitik, utan när det gäller byggandet såfaller naturligtvis ansvaret i lika hög grad på de borgerliga regeringarnasbostadspolitik. Så liten tröst i bedrövelsen skall industriministern ändåkänna. finansiella situation är ytterst allvarlig. Akutalikviditetsproblem står för dörren om företaget inte snabbt får ett betydandekapitaltillskott. Vi har i vår partimotion förklarat att vi är beredda attmedverka till att erhåller ett tillräckligt tillskott av nytt kapital. Vivill ge företaget resurser så att det kan bli det effektiva och framgångsrikastålbolag som hela idén med sammanslagningen syftade till. Vi är ocksåberedda att satsa resurser för att investeringsprogrammen skall kunnagenomföras planenligt och för att företaget skall kunna leva upp till sinaåtaganden gentemot sina anställda. När det gäller insatserna och målen förinsatserna har industriministern socialdemokratins stöd. Däremot vill vi inte - och där skiljer vi oss alldelesuppenbarligen från industriministern och regeringen - att samhällets insatserskall användas för att speciellt gynna de privata intressenterna i bolaget. Idetta avseende fortsätter nu industriministern envist sin tidigare någotskandalomsusade politik. skall den privata delägaren få sitt riskkapitalgaranterat. skall man liksom bara låna aktiekapitalet. Men trots detta stården privata intressenten kvar som fullvärdig partner. Och inte nog med det.Mindre risktagande ger i det här fallet en överrepresentation i bolagetsstyrelse. Och ovanpå alltihop visar det sig att de pengar som den privataintressenten - i det här fallet Gränges-sätter in, har man fått till skänks avstaten genom det överpris som regeringen betalar för kraftrörelse. Det är, herr talman, sådana affärer som industriministerni dag kallar för engångslösningar; sedan får de tydligen bli hur många somhelst. I vår partimotion slår vi fast att det riktiga, mot bakgrund av den häraffärsuppgörelsen, hade varit att säga nej till regeringens förslag. Men vitvingas också konstatera att befinner sig i en tvångssituation. Redani början av det här året hade industriministern kunskap om att en finansiellrekonstruk- Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. Kapitaltillskott till vissa statliga företag, m. m. tion av var av nöden. Regeringsförslaget kommer förstsent , då det nu är fråga om veckor innan kommer in i omedelbarasvårigheter. Det är ju dessutom så att en finansiell lösning knappastkan beslutas av , utan också om en sådan måste förhandlas med ägarna. Det är därför som vi socialdemokrater finner det omöjligtatt gå emot regeringsförslaget. Om inte ett riksdagsbeslut skulle tas ,skulle råka i mycket allvarliga och mer svårbemästrade svårigheter.