prot · G509169 · 1981-12-31 00:00:00 — Hur kan man då sitta och lägga pussel medfrågor som handlar om den eller den kommunen skall ligga i stödområde A, B, Celler D? Vet regeringsmajoritetens folk egentligen vad som händermed en region som befunnit sig i en kronisk kris - när 10, 15, av de arbetsföra inte har någon självständig ekonomi, när de lever påprovisorier eller i arbetslöshet, när de år lever i arbetsmarknadensutkanter? Vet ni vad som händer med en ung norrbottning, som finner att haneller hon inte är välkommen någonstans? Ser ni inte vad som sker närmänniskorna ser sin hembygd förfalla och sin personlighet frätas bort, när deser sina rötter förtvina och den sociala samhörigheten med forna skol- ocharbetskamrater tas ifrån dem? Ser ni inte det fruktansvärda som består i att människorockså blir sjuka när samhället omkring dem är sjukt. Om ni inte vet det, se dåpå och , se på bruksbygderna, på eller ! Och vet ni hur det går för en stor stadsregion som sjunkerprecis som om den var ett läckande skepp? Om inte, se då på och !Kom inte med hånfulla leenden, som industriministern brukar göra, när man förSkåne på tal i de här sammanhangen! 1 procents arbeslöshet i är lika med4 procents arbetslöshet i . I de stora städerna är också de socialabanden lösligare. Barriärerna mot social och psykisk utslagning är där ännusämre i många stycken än de är i skogslänen. Ungdomarna är mera lämnade åt sigsjälva. Utslagningens yttre former är grymmare, och dess kvantitativa bredd ärstörre. När en stor stad sjunker blir suget och virvlarna samt förfallet ochäven förlusterna av mänsklighet värre. Rubbningen av självförtroendet är ocksåstörre i alla kretsar - ty om inte den stora, expansiva staden kan bära upp enutveckling, var skall då en utveckling kunna bäras upp? Vi från vpk menar att hela situationen framtvingar nyaslutsatser. Den framtvingar en uppgörelse med regionalpolitikens förflutna. Viborde sluta med att ägna så stor uppmärksamhet åt det löjligastödområdeskineseriet, detta utslag av administrativt preusseri som inget harmed det praktiska livet att skaffa. Vi borde sluta med det verkningslösautpytsandet av små subventioner, som företagen själva f. ö. är lindrigtintresserade av. Vi borde sluta med alla fraser om regional balans och istället äntligen börja tala om den tilltagande obalansen. Vilken inriktning måste en politik ha för att denregionala krisen och stagnationen skall kunna brytas? Insatserna måste vara av den kvantitativa omfattningen attde vänder nedgången och hejdar förfallet. Det har de aldrig varit. Insatserna måste ske i samhällelig regi, under samhälleligledning. Det finns ingen annan organisation, ingen annan institution som kangöra tillräckligt stora insatser. Insatserna måste bestå i statligt industrikapital iförening med kraftiga samhälls- och infrastrukturinvesteringar- detta är detenda som även kan dra till sig mera betydande privata investeringar i nästaomgång. Insatserna får inte plottras bort på för mycketsmåtterier. De måste bilda stora sammanhängande program. De måste göras sidavid sida inom en och samma region. Antalet regioner, där sådana större programmatiskasatsningar borde ske, måste begränsas. Annars blir insatserna inte effektivanog. Detta utesluter naturligtvis inte insatser inom övriga områden på dethittillsvarande, lägre planet. En tänkbar modell, som vi har fått fram, vore attåstadkomma en koncentration till fem områden - t. ex. övre , ,, och . Den regionala krisen är inte längre ett specifiktskogslänsproblem. Krisen i skogslänen fördjupas, därför att tunga regioner iSydsverige också är i kris. Dessa regioner måste lyftas, annars lyfts aldrigNorrland och Bergslagen. Men Sydsverigebehöver också en större hemmamarknad. Det är inte möjligt om man inte först gerNorrland en ny färdigvaruindustri. Därmed kan sälja maskiner ochannat. Insatserna i de fem områdena måste vara så stora och så omfattande attde kan bryta den koloniala strukturen i och det industriella förfalleti och . Sådana utvecklingsprogram är inga utopier, utan praktiskanödvändigheter. De är också genomförbara. Man frågar sig: Varför skall det ligga så många bralänsplaner och förbli skrivbordsmaterial ute på länsstyrelserna? Använd dem!Varför skall så många bra initiativ ute i länen och bygderna förbli maktlösadärför att de inte har stöd i en effektiv statlig politik? Ge nu äntligenlänspolitikerna de resurser som de behöver för att göra något. Jag skall vända mig med en fråga till det störstaregeringspartiet. Hur kan ni sprida illusionen kring er att det har blivitstörre regional balans, när sjunker ännu djupare och Malmösjunker? Är det rent av så att ni vill ha det på det sättet? Tror ni kanske attkapitalet börjar investera när människorna pressats ned så djupt att deaccepterar allt sämre reallöner, allt sämre social service och arbetsmiljö?Eller vad tror ni, eftersom ni fortsätter med samma fraser om balanseradutveckling, selektivt stöd och decentraliserade, allsidiga bygder och allt vadni talar om, medan den stora verkligheten omkring er jävar vad nisäger? Var är egentligen centerfilosofins förankring beträffande de levandebygderna ? Jag vill slutligen också vända mig med en fråga tillsocialdemokraterna. Jag gör det inte för att på något sett söka sak med dem,utan därför att denna fråga påkallar uppmärksamhet. Förhoppningsvis kan s och vpk bryta den borgerligamajoriteten . En ny socialdemokratisk regering kommer att bildas.Vad skall den föra för regionalpolitik? Jag har själv tillhört dem som satt iförvaltningen och var med om att administrera den gamla politiken av modell1964. Där talade man om att grundvalen för denna politik skulle vara attunderlätta det man den kallade spontana utvecklingen, vilket vadett fint ord för kapitalismens egen inneboende lagbundenhet. Den skulle maninte hindra - man .kulle underlätta den. Jag tillhörde dem som redan på den tiden var förvånadeöver den ekonomiske ideologen fras om att friheten att flytta harmycket större betydelse för arbetaren än att kunna påverka driftsledningen påsin egen arbetsplats. Frihetenatt flytta var den frihet som de arbetande skulle ha! ser jag att man i den socialdemokratiska reservationen2 talar om nödvändigheten av vad man kallar en planmässig och målinriktadutveckling av svensk industri. Det är ett intressant, delvis nytt uttryckssättfrån socialdemokratin. Jag skulle gärna vilja veta vad man avser med planmässigoch målinriktad. Vems planer och vems mål är det som skall vara vägledande? Ochhur skall det ta sig konkret uttryck i en regionalpolitik som bryter med denrådande tendensen? Frågan står ju så: Skall socialdemokratin, när den kommeri regeringsställning, återvända till de riktlinjer som vägledde 1964 årspolitik, eller börjar man inse att man nu måste göra kraftiga ingripanden i detkapitalistiska samhällets egen struktur för att kunna bekämpa de regionalakriserna såväl som den allmänna krisen? I så fall fordras någonting annat än den falska harmoninsom ibland predikas - att det skulle finnas någon sorts intresseharmoni mellankapital och arbete. Det finns inte och har aldrig funnits. Ett brytande av denuvarande regionala kriserna kräver nämligen insatser som går emot denkapitalistiska utvecklingen och i långa stycken också går emot det som ärstorkapitalets önskemål. Annars kommer man att få en upprepning av händelsernapå men få dem så att säga på en lägre nivå och med inte enhögkonjunktur utan en depression. Det skulle vara intressant att veta hur ni ser på dessaproblem. Detta är frågor som är aktuella och har stor betydelse för attklargöra vilket program och synsätt som arbetarrörelsen som helhet har på dettaproblem. Skall det bli ett ingripande i strukturen? Skall det bli planmässigainsatser? Eller är det bara fråga om att med en ny typ av ord dölja en typ avstrukturomvandling som vi redan sett alltför många exempel på och som så hårthar drabbat och skogslänen. Jag tror det vore av intresse att få diskutera dennafråga, inte i någon skarpt polemisk anda, men i klarhetens intresse. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till samtligaaktuella vpk-motioner i detta ärende. torgförde något slagskonspirationsteori - de s. k. borgerliga partierna skulle här ha något slagsrollfördelning för att fördölja vad som är de verkliga problemen när det gällerregionalpolitiken. Det är ju nonsens. har verkligen ägnat mycketstor omsorg och mycket stor energi i hela sin politiska verksamhet åt deregionala utvecklingsproblemen, det kan verkligen inte bortsefrån. Vi har strävat att se verkligheten som den är. Dettakanske för den store ideologen verkar litet futtigt, litet småskuret, men detär dock detta som skall ge resultat, eftersom det gäller att successivt ochmålmedvetet förändra verkligheten och den vardagliga tillvaron för människor.Då är storvulna ideologiska utsvävningar av litet eller intet värde. Vad gäller roll i regionalpolitiken, får deväl svara för sig själva. Men jag tycker att gör dem ganskamycket orättvisa. Visst tycker jag att är väl opportunistiska, närde ute i landet, som bl. a. partiledningen har gjort, säger: Nej,regionalpolitik behöver man inte, marknadskrafterna kan styra. Jag har möttsådana yttranden. Men här måste vi hålla räkning för att de tillpunkt och pricka har följt den proposition som mittenregeringen lagt fram. Dehar accepterat det mest avancerade regionalpolitiska handlingsprogram som vihar haft här i landet. Att det skiljer litet grand mellan teori och praktik imoderaternas handlande må de själva klara ut. Men gör demorättvisa om han säger att de här på något sätt har intagit någon extrem,dogmatisk marknadsekonomisk position. De har accepterat vår linje när detgäller regionalpolitiken, och det tycker jag hedrar . Sedan vore det en fördel om de också ute i sin agitationtog lärdom av vad deras utskottsrepresentanter här i har funnit förgott att göra. Stora linjer skall det vara - tar inte uppfutiliteter. Jag kan därför inskränka mig till att säga att det har skett ensådan utveckling på arbetsmarknaden att vi har 190000 fler kvinnor ute på arbetsmarknaden än vi hade 1976. Visst skall jagerkänna att den manliga sysselsättningen har gått tillbaka med istorleksordningen 40 000-50 000, men vi har en nettovinst i form av ensysselsättningsökning på 130 000 människor. Den sysselsättningseffekten harhaft sina klara regionalpolitiska fördelar. Det är i hög grad kvinnor iglesbygd och i tidigare undersysselsatta områden som har kommit ut påarbetsmarknaden, tack vare samhällets insatser. Får jag säga att jag delar Svenssonsuppfattning i ett avseende, nämligen när det gäller hans analys avkonsekvenserna när en sysselsättningskris eller en strukturkris drabbar befolkningskoncentration eller en stor stad. har rätt: detär allvarliga problem. Låt osslära av detta och föra en aktivare regionalpolitik som innebär att vi stopparkoncentrationen och ser till att vi har ett sarnhälle som är mer diversifieratoch mindre sårbart än de stora orterna har visat sig vara i strukturkrisernasspår! 15 () replik: Jag vill hålla med om attmoderaterna har haft ett inflytande på bl. a. i utskottsarbetet.Centerpartisterna har medvetet blundat för många av de skrivningar imoderaternas motion som de i andra fall, när de är ute och agiterar,protesterar livligt emot. Därigenom har de lyckats få majoritet på väsentligapunkter. Sedan vill jag återkomma till citatet av frånbörjan av , där han sade att friheten att flytta från arbetsplatsenär viktigare än att kunna påverka sin arbetsplats. Detta tycker jag kanske inteatt man enbart skall vara kritisk emot. Vad är det som många arbetare i Sverigehar upplevt, på bruksort efter bruksort? Jo, ett totalt beroende, till händeroch fötter, av'arbetsgivaren. Friheten att kunna flytta från en arbetsgivare ärnågonting som vi inte skall spotta på, utan någonting som vi i stället skallbetrakta som en rättighet. När det sedan gäller den andra delen av satsvet ju också att en mycket stor del av socialdemokratins arbeteunder första handlade om att finna former för hurarbetaren skulle kunna påverka situationen på den enskilda arbetsplatsen. GöstaRehn var ingen motståndare till den politiken. Arbetsrättslagstiftningen hannvi börja på, men tyvärr inte fullfölja. Beträffande regionalpolitiska beslut vill jagsäga att det har hänt mycket - också det vet . Dettorde inte finnas någon som förespråkar en politik enbart av det slaget.Socialdemokraterna har lagt fram förslag om regionalpolitiken som ivissa avseenden skiljer sig ganska radikalt års beslut. Det är inteså konstigt. Det var det första regionalpolitiska beslutet, och det var enannan situation än den vi har . Andra talare i debatten kommer att närmare redovisa vårreservation nr 2. I övrigt finns den socialdemokratiska politiken redovisad ibåde krisprogram, industripolitiska motioner, arbetsmarknadspolitiska motioneroch motioner om den ekonomiska politiken till årets riksdag. 16JÖRN (vpk) replik: Det är helt rätt, , att utgå frånmänniskans vardagliga situation. Vilken är då norrbottningens, ådalingens,invånarens i de övriga krisregionerna vardagliga situation? Hur har han ellerhon påverkats av den politiska rollfördelning som märkligt nogverkar vara, eller spelar, okunnig om? Den stora utvecklingen och de styrande tendenserna i dennautveckling, de som så att säga tar över i stort, har varit sådana att deregionala kriserna har fördjupats. Det är obestridligt. Vi vet att det framkalladeett starkt motstånd i folkdjupen i stora delar av landet mot det synsätt somlåg bakom det här och denprocess som drabbade människorna. Vi vet att storfinansen i det här landet ochmoderata samlingspartiet ville ha den processen. De tycker att detta är fullt isin ordning och att det inte fanns någonting att säga om det. Men så hade de att ta hänsyn till ett parti som i dagtillhör samma majoritet som de, som röstade gemensamt med dem här i kammarenoch som sade att det var för någonting helt annat, att det var fördecentralism. Centerpartisterna var emot den här processen, och de vann mycketförtroende ute bland människorna, också bland partiets egna, som säkerligenuppriktigt tror på den här decentralismen. Men detta har ju objektivt sett barafungerat som ett uppdämmande av en berättigad kritik och ett berättigatmissnöje. Er decentralistiska filosofi har fungerat som en illusion, som enskyddsskärm, så att inte missnöjet skulle kunna utveckla sig i politisktradikal riktning och mobiliseras i arbetarrörelsen. Det är den objektiva roll ni har spelat. Jag tycker inteatt skall vara otacksam när jag harangerar honom för att han ochandra centerledare har spelat denna roll med stor skicklighet. Men de som harfått betala priset för illusionen är de som drabbats av den verkligautvecklingen, som ju har varit allt annat än decentralistisk utan har lett tillfördjupad regional kris såväl i skogslänen som på andra håll. Det är riktigt att det finns en frihet i att kunna flyttafrån en arbetsgivare, men det var inte den friheten som var på tal, utan detvar friheten att kunna flytta från en region till en annan, och det är en merdubbelbottnad frihet. Sedan kan ju denna frihet som talar omskapas på två sätt: endera genom insatser i de regioner som är ensidiga och harotillräcklig sysselsättning, eller genom att man frampressar en flyttning frånen region till en annan. politik byggde ju på denna filosofi. Det är därförjag har ställt den fråga som bara till har besvaratgenom att säga att man nu haren annorlunda syn på detta. O.K. -då vill jaggärna veta: Hur ser man på detta för en kommande regeringsperiod? fortsätter sitt märkligaideologiskt betingade resonemang. De regionala kriserna fördjupas, säger han,och han målar upp en katastrofteori. I själva verket är det ju så, att vi fick en djup regionalkris med den koncentrationsfilosofi som då domineradesocialdemokratins politik. går utvecklingen i den andra riktningen - inte såsnabbt som jag skulle vilja naturligtvis, men den går onekligen i den andrariktningen. Såren från' håller på att läkas. Det sker en positivutveckling i skilda avseenden i skogslänen, också i glesbygden. Vi har fått enväxande effekt av det radikalt förbättrade glesbygdsstödet t. ex. Här harregionalpolitiken gett en betydande effekt genom att inte bara bromsautflyttningen utan också genom att successivt skapa ny industriellsysselsättning i regioner som har haft ett alltför ensidigtnäringsliv. Sluta med dessa katastrofteorier, som inte har någonförankring i verkligheten, ! Sedan är det ett märkligt fenomen när sägeratt vi i på något sätt skulle spela med och acceptera enkoncentration i samhället, att vår strävan mot regional balans bara skulle varaläpparnas bekännelse. Titta på vad har gjort i det här avseendet!Titta på vår envetna kamp för en bättre regional balans i alla avseenden! Men hur är det med vpk:s eget register? Vpk:s krav genomåren på stora spektakulära industrisatsningar innebär ju ingenting annat än enkoncentration och en utarmning av glesbygden. Titta noga igenom vpk:ssyndaregister ! Det är faktiskt inte mycket bättre än vissaandra partiers -partier som hävdar att koncentration är det pris man får betalaför välstånd. Jag har ingen anledning att diskutera ett tredje parti medJörn , men i rättvisans namn måste man ändå notera att iallt väsentligt har anslutit sig till den proposition som mittenregeringen lagtfram. Om de sedan har vissa skrivningar i motioner etc. som fullföljer en merdoktrinär partilinje är inte det någonting som vi bör ta upp till diskussionhär, eftersom det är utskottsmajoritetens betänkande och uttalande som är detväsentliga. Och det hedrar att de har övergivit sin mer doktrinärainställning i regionalpolitiken och anslutit sig till mittenregeringens progressivaregionalpolitik. 18JÖRN (vpk) replik: har jag verkligen svårt att tro mina öronsvittnesbörd. står här och säger att regional balans är för honomoch hans parti. En situation som tidigare karakteriserats av att vissa regionervarit expansiva, medan andra legat illa till, har ersatts med en situation, därdels de som först låg illa till ligger ännu sämre till, där dels de som varit itillväxt också ligger illa till. Det skall tydligen vara balans i eländet föratt skall kalla det för regional balans. Det var en intressantdefinition, för det är precis vad jag trott om er när jag varit som argast. Jagtänkte att jag kanske var orättvis, men finner jag att kritiken varitfullständigt berättigad. Det är , precis det här egendomliga balansresonemangetsom jag tycker att man har anledning att reagera mot. Är det stora problem måste det vara stora insatser. Småinsatser är för den skull naturligtvis behövliga på sina områden och sinaspeciella sektorer. Men detta har blivit ett allt större problem, och det ärdärför vi försöker föra in i resonemanget att själva dimensionerna påinsatserna för bekämpande av de regionala kriserna måste både kvantitativt ochkvalitativt vara helt annorlunda. Det är ju uppenbart att de hittillsvarandeinsatserna icke på något sätt vänt utvecklingen. Som jag tidigare sade har deheller inte haft den politiska avsikten att göra det. De har haft den politiskaavsikten att vara smörjolja för att underlätta strukturomvandlingen och göraden politiskt smakligare för människorna. Sedantycker jag kanske att det är dags för att inte upprepa de ständigahedersomnämnandena om , utan i stället ställa den politisktväsentliga frågan: Varför har i den grad som de gjort anslutit sigtill regeringens proposition? Är det kanske därför att de på det sättet väl nårsina syften, men i en för deras syften mer taktisk och anständig förpackning. Vi har ju tidigare lärt känna Svenssonsom en dialektikens mästare. Han utövade den konstarten även här, när hantalade om att jag vill ha balans i eländet. Om vi tittar oss omkring i det här landet,finner vi att det knappast präglas av något elände. Det är klart attsysselsättningen kunde vara bättre. Vår ambition är att förbättra den. Men vadvi gjort med den regionalpolitik som mittenregeringen har utövat är att visuccessivt förbättrat förutsättningarna i de undersysselsatta regionerna. Vihar skapat en bas för den industriella tillväxt som vi nu räknar med skallkomma. blandar ihop den industriella ekonomiska utvecklingen medarbetet på att få en balans i regionerna och en balans i förutsättningarna förmänniskorna att få arbete. Det är måhända elegant debattekniskt att göra så,men det överensstämmer inte med de verkliga förhållandena. Industrikrisen, lågkonjunkturen och de ekonomiskaproblemen är en sak, och vi får inte förtröttas i våra ansträngningar attständigt sträva mot en bättre regional balans, så att vi är bättre rustade närkonjunkturerna blir bättre. Jag tycker att ändå måste hållaregionalpolitiken räkning för att det här har skett stora positiva insatser,bl. a. genom glesbygdsinsatserna . Talmannen anmälde att Svenssonanhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. 20ELVER (): Regeringsförslaget om program för regionalutveckling och resurshushållning är ett stort ärende, kanske riksdagensstörsta. Förra gången vi tog ett riksdagsbeslut om de övergripanderegionalpolitiska målen var . Till det yttre påminde betänkandet mycketom dagens. Det var nästan 200 beslutspunkter för att ta ställningtill och ett stort antal reservationer. Räknar man bort ett trettiotalföljdreservationer, som årets betänkande innehåller, skiljer sig inte 1982 årsaktstycke särskilt mycket från det förra. Vi har från utskottets sida varitrationella så långt att de regionalpolitiska betänkandena alltid har nr 23. Utskottets vice ordförande nämnde i sitt inlägg att detvar ett reservationsrekord som hon hoppades att vi inte skulle slå vidkommande tillfällen. Låt mig för min del säga att jag tar det som ett löfte.För visst är det sextiotal socialdemokratiska reservationer som finns någotgnetiga, för att inte säga att en och annan är direkt onödig - detta sagtsärskilt mot bakgrund av den betydandesamsyn som också har intygats av den kommunistiske företrädaren här ikammaren. Enligt är vi förtappade allesammans, i samma förfall. sade i sitt ordsvall att vi borde sluta medde vackra fraserna, upphöra med kolonialpolitiken, det industriella förfalletoch låta bli stödområdeskineseriet. Ja, det kan bara en frasernas mästareslänga ur sig. De drygt 300 textsidorna påminner också om likheter debåda betänkandena emellan. En annan iakttagbar likhet är attregeringsförslaget detta år i likhet med propositionen i alltväsentligt har vunnit utskottets bifall. Skulle följa utskottetsförslag jämte de tre reservationerna från och ledamöter iutskottet - och mycket talar för att så sker - har regeringens förslag fåttriksdagens godkännande i allt väsentligt. Men det är inte bara regeringsförslag och riksdagsmotionervi har med i bagaget för detta beslut. Regionernas och länsstyrelsernas roll i beredningsarbetetär framträdande. Därtill kommer de otaliga överläggningar, informationer,hearings och inte minst besök på ort och ställe som arbetsmarknadsutskottetgjort i län, kommuner och ute på arbetsplatser. Man kan säga att det har varit en omfattandeberedningsomgång, när vi haft att ta ställning till de ca 300 reella förslagen,som skulle sorteras, beredas och skrivas ner. Och under beredningstidens gång har vårt utskottskanslifått göra en utmärkt, för att inte säga uppoffrande, insats för att dettaskulle . För det känner vi förtroendemän i utskottet uppskattandetacksamhet. Regionalpolitikens mål och också den medelsarsenal som vianvänder har vuxit fram under betydande enighet. Dagensaktiva och låt mig säga solidariska regionalpolitik är något som successivtutvecklats . 1965 inleddes den s. k. lokaliseringspolitiken. 1967började länsplaneringen utnyttjas som ett regionernas instrument. 1972 årsbeslut innebar att portalparagrafen om de tre välfärdsfaktorerna - arbete,service och god miljö - skall vara inom räckhåll för alla människor i vårtland. Vi har beslut , där en socialdemokratisk propositionfrån sommaren behandlades av en ny majoritet i . Även om det skeddebetydande justeringar i densamma, var det en utveckling på samma väg.