prot · G50938 · 1981-12-31 00:00:00 — Det ligger i koncessionsförfarandets naturatt man gör en total avvägning av de intressen som man har att ta hänsyn till isammanhanget. Självfallet tillmäts naturvårdsintressena en stor roll i detsammanhanget. Det är dock svårt att ge ett generellt omdöme om olikaintressens vikt vid beredningen av torvkoncessionsärenden. Det blir självfalleten prövning från fall till fall, där de olika intressenas angelägenhetsgradväxlar och där man får bedöma varje koncessionsärende utifrån de lokala ochregionala förutsättningarna. Jag vill alltså som svar på fråga säga attnaturvärdsintressena självfallet även fortsättningsvis skall tillmätas storvikt i samband med behandlingen av torvkoncessionerna. 42 (): Jag är tacksam för industriministernsinställning till de här frågorna och för att han tillmäter naturvårdsintressenastort värde i detta sammanhang. tycker jag emellertid att industriministern är litetväl försiktig i sin argumentering. Det beror väl på att detta ärende ärsärskilt känsligt när det ligger under behandling, men jag tror att vi båda äröverens om att det är befogat med ingående kunskaper om våra myrområden, tillnytta både för deras bevarande och för exploateringsåtgärder. Jag vill till slut frågaindustriministern om han är beredd att även fortsättningsvis satsa medel på attöka kunskapen om våra våtmarker och därmed undvika konflikter i fortsättningen. frågar mig om jag är beredd attsatsa medel. Det är självfallet så att de organ som har att ftllvarata olikaintressen, framför allt länsmyndigheter och centrala verk, skall ha resurser såatt de kan fylla sin uppgift.Jag kan för dagen inte påstå att jag tycker att det verkar som om de Nr 38 saknar tillräckliga resurser för att med kraft ochsaklighet hävda de intressen Fredaeen den de har attbevaka. 44NILS (); Det här är ett arbete på lång sikt.Industriministern nämnde i sitt svar att den redovisning som gjorts varöversiktlig. Därför krävs det mer ingående kunskaper. Inventeringen har ju iförsta hand inriktats på områden som är särskilt känsliga och där det ärintressant att ta marken i anspråk för skogs- och energiproduktion. Det arbetetpågår nu i olika län, och man väntar på att få en delredovisningför ett område som är utsatt för ett ovanligt högt tryck. Därför är detangeläget att man fortsätter det här arbetet och att man får erforderligaekonomiska medel. Jag förutsätter att regeringen efter den här diskussionen ärberedd att ge de medel som behövs för det fortsatta arbetet. Överläggningen var härmed avslutad. 10§ Svar på interpellationerna 1981/82:2, 4,13,20 och 25 samt fråga 1981/82:53 omSSAB:s verksamhet vilkaplaner och jag har för framfid, hur jag bedömer järnmalmsmarknaden efter den 1 juli 1982och , om jag är villig att skjuta fill det lagerstöd, kanske 5-6milj. kr., som behöver för att klara driften sista . NilsHjorth har frågat mig vilka åtgärder jag anser vara vikfiga för att Dannemoragruvor skall kunna klara sig ur krisen, om jag är beredd att medverka fill statliga insatser föratt gruvor skall klara sig över den nuvarande krisen och fortleva somgruvföretag, hur jagser för järnmalmsgruvorna i , hur jag bedömer utsikterna för bildandet av ettNordupplandinvest för att tillskapa nya sysselsättningar för dem som blirövertaliga inom främst gruv-och stålindustrin i norra . Sten-OveSundström har frågat mig om jag är beredd att vidta åtgärder för att den av SSABantagna strukturplanen vad avser Luleås utveckling fullföljs, vilka åtgärder jag tänker vidta för att beslutom ett metallurgiskt centrum till förverkligas. EivorMarklund har frågat mig vilken av framgångslinjerna - det av 9 proiokoll 1981/82:37-38 ;skoncernstyrelse antagna handlingsprogrammet resp. den av metallklubben vidSSAB i presenterade kravlistan - jag bedömer som den mest gynnsamma förNJA och för och hur jag motiverar min bedömning. Lars-OveHagberg har frågat mig om regeringen avser att stoppa SSAB-ledningensnedskärningsplaner, bl. a. med 1 100 arbetsplatser i Domnarvets , ochupprätta en nationell plan för handelsstålsindustrins framtid, regeringen avser att upprätta en plan för bruksorterna förframtida industri och sysselsättning, regeringen delar uppfattningen att inga avskedanden ochnedskärningar skall få ske förrän nya jobb finns i regionen. Per har frågat mig om jag är beredd attpositivt pröva förutsättningarna för en mer decentraliserad organisation avSvenskt Stål med ett som fristående enhet utanför medeget ansvar för lönsamhet och överlevnad. Jagbesvarar interpellationerna och frågan i ett sammanhang. I proposition 1981/82:56 om kapitaltillskott till vissastatliga företag, m. m. lämnas en redogörelse för järnmalmsutvecklingen ochredovisas regeringens syn på Svenskt Stål AB:s verksamhet. Det nyligenträffade avtalet mellan , och staten innebär attbetydande kapitaltillskott ges till . Kapitaltillskottets storlek ärberäknad utifrån förutsättningen att tillämpliga delar av Plan 81 ochHandlingsprogram 82 fullföljs. Varje avvikelse från handlingsprogrammet sominte motsvaras av ändrade marknadsförutsättningar riskerar enligt min uppfattningatt leda till att bolagets egna kapital urholkas och att syftet med ägarnaskapitaltillskott äventyras. Det är mot bakgrund av detta förhållande som ;sverksamhet och möjligheter måste bedömas. När det gäller verksamheten vid har jagfrån erfarit följande. Verksamheten i har varit förlustbringande sedanår 1978 då gruvan inlemmades i . vidtagna åtgärder har inte letttill att lönsamhet har kunnat uppnås. Därför görs ytterligare insatser för attuppnå mer rationell produktion och därigenom ökad produktivitet. Det grundläggandevillkoret för långsiktiga överlevnad är att malmen kan säljas fillpriser som täcker kostnaderna. På kort sikt är kravet från företagsledningenatt verksamheten skall leda till åtminstone ett positivt kassaflöde senast . Annars läggs gruvdriften ned. kommer att bilda en särskild projektorganisation somkommer att få till uppgift att finna nya sysselsättningstillfällen för denpersonal som blir friställd inom olika delar av . I de regionala utvecklingsfonderna har statsmakternaskapat organ som skall bidra till att utveckla näringslivet i resp. län.Successivt har också fondernas resurser förstärkts. Jag vill även erinra omriksdagsbeslutet (prop. 1980/81:67, AU 1980/81:23) som innebar attförhöjt och vidgat regionalpolitiskt stöd skall kunna utgå till orter iBergslagen som drabbas av strukturomvandling inom bl, a, gruvindustrin. Någraytterligare särskilda statliga insatser är jag inte beredd att föreslå. Jag har i olika sammanhang hävdat att i , liksom iandra företag som arbetar efter företagsekonomiska och affärsmässiga principer,lönsamhetsmålet måste vara överordnat sysselsättningen om företaget sett i ettlängre tidsperspektiv skall kunna fortsätta sin verksamhet. Problem medbestående övertalighet måste lösas med arbetsmarknadspolitik ochregionalpolitiska insatser för att få fram nya verksamheter. Frågan om i olika avseenden har avvikit från sinstrukturplan har tagits upp i flera interpellationsdebatter. Vad som i ställetenligt min mening borde ha diskuterats är om de förutsättningar som ;sstrukturplan byggde på har förändrats och om vidtagna åtgärder mot dennabakgrund var de lämpliga. Det måste självfallet enligt min uppfattning varavarje företags skyldighet att anpassa sin verksamhet till förändringar iföretagets omvärld. Jag har från erfarit att bolagets av koncernstyrelsenfastställda huvudinriktning, som varit föremål för omfattande diskussion iriksdagen, ligger fast. Vad som inträffat är attledningen för i likhet med konkurrenter världen över på grund av denfortsatta och åter fördjupade internafionella stålkrisen tvingats påskyndasin omstrukturering. har avtal ingåtts om att metallurgidivisioneni skall leverera specialstålämnen till . Enligt minuppfattning är avtalet ett glädjande bevis för Luleåmetallurginskonkurrenskraft och resultatet av ett omfattande utvecklingsarbete samt ettframsynt investeringsprogram. Totalt har investerat 600 milj. kr. i sinaanläggningar i , varav merparten inom metallurgin. har därför av modernaste metallurgiska anläggningar. Dessa förhållanden gör attLuleå befäster sin ställning som metallurgiskt centrum. Jag har i en interpellationsdebalt med NilsBerndtson utvecklat min syn på strukturomvandlingen av stålindustrin. Det ärmin uppfattning att en internafionellt konkurrenskraffig industri inte skapasom branschstrukturen konserveras. Det av statsmakterna genomfördaekonomisk-politiska programmet kommer alt gynnsamt påverka industrinskonkurrenskraft. Därmed skapas fler arbetstillfällen och strukturomvandlingenunderlättas. Det är genom sådana åtgärder som sysselsättning säkras och integenom nafionella planer. Hur utformar sin organisation är en fråga sombolagets styrelse själv beslutar om. 46OSWALD (vpk); Denna interpellation framställde jag den 9september, och det är därför hög tid att jag får svar på den. Då fanns inte denproposition framlagd som det nu hänvisas till när det gäller redogörelsen förjärnmalmsutvecklingen och sådana saker. Vad som återges i denna proposition ärju, såvitt jag kan se, närmast ;s syn på järnmalmsutvecklingen, och jag har frågat efter regeringens och industriministerns syn pådenna utveckling -men det är kanske samma sak. Något som i vilket fall somhelst lyser igenom i den proposition som det hänvisas till och i övrigaskrifter som har kommit från industridepartementet är den absoluta ochmotståndslösa anpassningen fill det internationella storkapitalet. Det finnsingenting annat, utan det sägs bara att strukturen i måste anpassastill detta. Jag tänkte här hålla mig till att tala litet grand omDannemora gruva och fråga om just järnmalmsmarknaden, ty jag tycker att det somstår i proposifionen inte är tillräckligt och inte utgör ett svar på den frågasom jag har ställt. Jag frågade industriministern hur han bedömer järnmalmsmarknadenunder den närmaste framtiden - så pass mycket framförhållning måste det väländå finnas i industridepartementet att man vet fr. o. m. nyåret ungefär ochkanske framåt hur den kommer att se ut. Det talas om en exportmarknad och nämns i förbigående attdet finns en export till av t. ex. malm från och aft man pågrund av de rådande förhållandena, som vi alla känner till, f. n. bedömer detlandet som en osäker marknad. Men hur är det med i övrigt? Harregeringen gjort några allvarliga ansatser alt försöka få till stånd någotslags järnmalmsexport av olika kvaliteter, t. ex. till DDR eller till ?Hur ser man för den delen på möjligheterna att fortsätta att vidareutvecklaexporten fill , där det förmodligen kommer att inträdanormala förhållanden igen? blir då en viktig marknad igen. Finns det överhuvud taget några planer i detta fall? Av redogörelsen i propositionen framgår att den beräknadeexporten för järnmalm 1981 är . Jag vill då fråga hur stor delav denna totala export som går till planekonomin i öst. Det skulle varaintressant all få veta hur stora ansträngningar man gjort för att arbeta upp enmarknad inom detta område, ty vi vet att om man får kontrakt där är de oftasäkra. SKF och Bruk har ju haft kontakt med , och detta harmedfört en mycket god utdelning för dessa företag. Jag skulle därför i förstahand vilja litet grand höra något om dessa saker och kanske fä något litetfylligare besked om hur regeringen ser på järnmalmsexporten. När del gäller den lilla gruvan i är detsjälvklart att den skall läggas ner- det framgår både av propositionen och avinterpellationssvaret, där detta sägs rent ut. Det är väl ingenftng annat attvänta än att det är slut med den s. k. nådatid som från början var utsatt inomSSAB och som skulle gälla . är det alltså bara att klippa av det helafrån . Några ytterligare miljoner för att överbryggaeventuellt gap och för att kunna hålla driften vid liv till dess att man satt igång med exporten vill inte industriministern vara med om. Det är bara attkonstatera faktum. Han är inte beredd att föreslå några ytterligare åtgärder. Men det är ganska intressant, om del här med svensk råvaratill stålproduktionen närmare undersöks. Vi har i stort sett avvecklat helaBergslagens järnmalmsgruvor. Kvar finns den lilla gruvan i och gruvani , som tydligen skall få en litet längre chans. Vad har man fått i stället? Jo, detkan bli den omtalade skrolimporlen och sädana saker. Det kan vara av intresseatt se vad som exempelvis i informationsbladet internt sägs omskrotimporten och om priserna. Där nämns att det är ungefär 250 - ,dyrare med importerat skrot jämfört med svenskt skrot och att det svenskaskrotet inte räcker till. Vi skall således basera vår stålproduktion - denlilla produktion som skall vara kvar - inte på malmen från våra gruvor utan påskrot. När skrottillgången i väriden minskar, skall vi alltså fortsätta atthandla efter den linjen. Är det en vettig strukturomvandling och en vettig ordningför ett gammalt stålprodu-cerande land som ? Industriministern sade i eninterpellationsdebatl, all om det blir problem att klara skrotförsörjningen, ärregeringen självfallet beredd alt vidta åtgärder. Om ni inte fårtag i skrot ute i världen och om del svenska importbehovet är perår - vilket har nämnts i något sammanhang - vad är ni beredda alt vidta föråtgärder för all klara råvarutillgången fill de svenska stålverk som finnsi drift? Det är också en vikfig fråga som jag gärna skulle vilja ha svar på, I detta sammanhang kommer jag in på något ytterligtintressant, och det är beredskap inom stålområdet. Vi talar mycket omvår beredskap i olika sammanhang, t, ex, när det gäller totalförsvaret ochsådana saker. Vi lagrar - och skryter mycket med det - legeringsmelaller såsomvanadin, molybden och mangan och allt de heter för att, som del slår iskrivelserna, klara vår specialstålsproduktion. Men om det nu inte finns någraråvaror, vad skall vi då med legeringsmetallerna till? Det behöver inte blikrig eller ens kris för att det skall bli brist på skrot, sådan brist kan delbli i alla fall. Skall överstyrelsen för ekonomiskt försvar börja lagra skrotungefär som denna myndighet lagrar olja? Skall i så fall de 800 milj. kr. somavsatts till överstyrelsen för ekonomiskt försvar räcka till all hålla i gångett skrotlager så alt vi skall kunna ha den specialstålsproduklion som finns igång? Det är ingen idé, eller hur, , att lagralegeringsmelaller, om inte den rikliga råvaran finns. Flar ni över huvud tageltänkt på den aspeklen i industridepartementet, eller har del inte alls falliter in alt ni kanske då ni låter gruvorna vattenfyllas måste lägga uppskrollager som räcker till den svenska specialstålsproduktion som ni ändåtydligen vill hålla i gång? Det skulle vara intressant att få frågan omberedskap utvecklad av industriministern. 47NILS (); "Rikets Råds gåfobref i Telge fredagennäst efter S:ct Bartholomei dag år efter börd 1481 föreståndare med hela Rikels Råd göre veterligt all det Silfberg i Filmssocken i Norunda Härad måtte dessmera brukas, fruktsamligit warda och Sverigeskrona dess gagneligare och nyttigare blifva." Del är del äldsta bevarade dokumentet om gruvoroch utgör det privilegiebrev som gav ärkebiskopen i rättalt bryta malm i . Del finns myckel som talar för altgruvorna är ännu äldre, men detta är den äldsta offentliga handlingen. Medanledning av delta gamla pergamentsbrev har och Österbybrukfirat 500-årsjubileum med anslående festligheter. Jubileumsfirandet prägladesdock av en stark oro . Hur skall det gå med gruvan i ?Hur skall utvecklingen bli för specialstålet i Österbyverken? har alltså malmen och stålet svarat försysselsättningen i dessa bygder. Runt gruvor växte det främst under1600- och upp en rad bruk som byggde sin tillverkning på malm frånDannemora. uppges t. ex. alt försåg 19 masugnar och 17stångjärnsbruk i och med råvara. Av Upplandsbruken har endastSöderfors och överlevt alla stålkriser och fortsätter än somjärnbruk och stålörter. Visst har genomlidit tider av konjunkturnedgångoch sysselsättningskriser under tidernas lopp, men man har klarat sig ur allasvårigheter. Del var väldigt bekymmersamt i slutet av 1920-lalel och i börjanav , då gruvdriften låg helt nere. Sedan kom, med kapprustningen utei , ett våldsamt uppsving, då man praktiskt taget boltenskrapade allatillgängliga malmresurser. Vid krigsslutet minskade efterfrågan på malm,och man måste permiltera. 1959 kom den stora kallduschen, då nästan halvaarbetsstyrkan avskedades. Jag har i min interpellation givit en bakgrund till dagensproblem vid för att visa hur det lilla gruvföretaget kommit i klämmellan de olika storföretagen i stålbranschen. Det har, som nämnts, varit mörktförut, men den här gången verkar del värre . Till detta kommer atten lång rad gruvor lagts ned; det har ju gått så långt att det nu finns endasttvå järnmalmsgruvor kvar i . Man frågar sig oroligt om delverkligen är meningen att alla gruvor skall läggas ned. Skall vi inte ta tillvara de malmtillgångar vi har? Har vi alldeles förlorat hoppet om en konjunkturuppgångoch bättre lider för stålhanteringen? Vid gruvor ser varken anställda ellerföretagsledning så mörkt på utvecklingsmöjligheterna som tydligen ochindustriministern gör. Tyvärr är del också de senare som bestämmer över gruvorsoch människors öden i det här landet. Varför tror man då i på gruvansöverlevnad? Jo, därför att malmen har sådana utmärkta egenskaper med lågfosforhall och hög manganhall, därför all tillgången på malm är god och därföratt förberedelsearbetena är långt komna och inte kräver några störreinvesteringar . Därtill kommer de minskade produktionskostnaderna.Produktionsnivån har genom nattskiftets borttagande sänkts till ca 450 000 tonper år. Av delta har sålts omkring . Med ökad avsättning inom ,vilket är fullt möjligt , och ökade ansträngningar för att ökaexporten finns det goda utsikter att göra gruvan lönsam igen. De senaste prognoser som jag fått pekar faktiskt på kommer all få avsättning för hela produktionen och även kunnaminska lagret något. Trots de, som jag bedömer, godamöjligheterna till överlevnad har dragit åt tumskruvarna ordentligt ochgenom den drastiskt förkortade nådatiden orsakat stark oro bland de anställdavid , en oro som jag är rädd för kan sprida sig till utländskamalmkunder - både de nuvarande och de presumtiva - och göra alt denefterlängtade utökade exporten försvåras. Det måste vara fel att hota med all lägga ned en gruva somfortfarande kan uppvisa så stora och värdefulla malmtillgångar som Dannemora.Vårt land behöver utnyttja sina naturtillgångar och kan inte för all framlidavhända sig den möjligheten. I mineralpolitiska utredningen sägs alt ökningen inomEG-länderna av stålproduktionen är tillräcklig för att skall kunna fåavsättning för hela sin malmproduktion. I fanns del ca 35järnmalmsgruvor, 1980 fanns del 12 och finns det alltså bara 2. Vi bordevara rädda om dem som finns kvar och se till all de får möjligheter attöverleva. Ifrån fackligt håll hävdar man med bestämdhet att vibehöver en gruvindustri i och att gruvindustrin har en framtid. I ettlängre perspektiv, säger , kan situationenför svensk järnmalmsexport förändras till det bättre. Forskningsarbetet bör inriktas på en längre gåendevidareförädling vid gruvorna samt utvecklandet av nya biprodukter, t. ex. uravfallet, som kan sliirka gruvornas ekonomiska konkurrenskraft. gruv- och metallhanlering bygger på enmånghundraårig kunskap och erfarenhetsgrund med rötter i medeltiden. Vårt landbehöver fortsatt ökande mängder stål. Vi importerar storamängder av vårt slålbehov, och vi importerar till allt högre priser skrot förvår slålframställ-ning. Detta talar för en fortsatt gruvhantering. I längdentror jag inte alt specialstålverken kan klara sig enbart på skrotbaseradråstålsproduklion. borde vi kunna upphäva exportförbudet för skrot. Man måste anlägga en helhetssyn på den mellansvenska gruv-och stålindustrin och se mera optimisfiskt . 1 sitt knapphändiga svar, som jag i alla fall vill lackaför, upprepar industriministern det han sagt förut om att lönsamhetsmålet förSSAB liksom i andra företag måste vara överordnat sysselsättningen, omföretaget i ett längre tidsperspektiv skall kunna fortsätta sin verksamhet. Jagkan kanske hålla med om det resonemanget, även om jag tycker att man inomföretaget borde anstränga sig för att klara sysselsättningen pä de olikaverksamhets-orterna, genom t. ex. ökad vidareförädling och andra och nyaprodukter. Sedan anser jag också att både och industriministernvill tillgripa alltför kortsiktiga åtgärder för att snabbare nå lönsamhet förförelaget som helhet. Jag tänker då närmast på det nedläggningshot som likt ettDamoklessvärd lyftes över , färdigt att falla om inte ett s. k.positivt kassaflöde uppnås . Man måste titta på varje enhet försig och se vilka utvecklingsmöjligheter den har i ett längre perspektiv. Frågan om positivt kassaflöde kan också diskuteras. Jaghar inte fått något tillfredsställande svar om vad del är, när jag har frågatolika ansvariga personer om detta. Hur bedöms t, ex, malmlagren, tar man hänsyntill de stora investeringar som gjorts osv.? Del verkar som om ingen riktigtkan svara på detta. Det blir endast en summarisk bedömning. Om lagret plötsligtskulle säljas, då blir ju kassaflödet väldigt stort på en gång. Talet om att gruvan gått med förlust alltsedan 1978 äralltså enligt min mening överdrivet. Det beror helt på hur man räknar. verkar det som om man skulle kunna sälja hela sinproduktion , Då kan väl inte gruvdriften upphöra ,även om malmlagret enligt ledningens bedömning ger minus i kassaflödet, NilsÅsling måste väl hålla med mig om all ett sådant förfarande vore absurt. Som jag nämnde i min interpellation är. produkfivileten god,och produkfionskoslnaderna per ton malm har kraftigt sänkts. Därtill har manfått fram en bättre produkt med högre järnhalt, vilket har betydande fördelarmed ökad sintringskapacitet i , Någon uppfattning om framliden för järnmalmsgruvorna iMellansverige har industriministern inte, I fråga om insatser för övertaligarbetskraft hänvisar till den särskilda projektorganisationen ochtill de regionala utvecklingsfonderna. Jag hade föreslagit ett särskiltinvestbolag för Norduppland, där även de företagskoncerner som har verksamhet iområdet och som friställer arbetskraft skulle vara med om att salsa pengar, lyssnar inte på del, men då måsteutvecklingsfonden få de medel den behöver för sin verksamhet; dels ökade medeltill fonden, dels det kapitallillskott som utvecklingsbolaget har begärt. Är beredd alt ge dessa anslag, så att den utvecklingav näringslivet i län man eftersträvar kan förverkligas? Jag ser optimistiskt på möjligheterna för attöverleva, men då måste företaget och regeringen stödja de ansträngningar somman gör vid gruvföretaget. Jag ullalar den förhoppningen all industriministern vidsamtal med ;s ledning inte glömmer bort utan verkar för att detvå järnmalmsgruvor som finns kvar i får reella chanser attöverleva - till gagn för gruvorlerna, för stålhanteringen och för vårt land. 48STEN-OVE (): Jag tackar industriministern för svaret påmin interpellation. Bakgrunden fill interpellationen är den utveckling somsker inom , och då främst när del gäller företagets anläggningar i Luleå.Sedan förelagels strukturplan antogs har anläggningarna i stort anpassats tillplanen i de delar som förutsätter nedläggningar och flyttning avproduktionsutrustning till andra orter. Listan över anläggningar som lagts nerär lång. Det gäller t. ex. sinlerverk, bandverk, armeringsstålstillverkningen ochgötgjutning. Men den produktion som enligt planen skulle överföras till Luleåhar inte kommit Det gäller exempelvis rälstillverkning ochupprustning av finvalsverket. Denna process har resulterat i alt över 1 000arbetstillfällen har gått förlorade bara på den stålorten. beslutade ;s styrelse att upprätta ettnytt handlingsprogram. Del programmet innebär ett direkt avsteg från tidigareuppgjorda planer. Dessutom innebär de senaste planerna alt ytteriigare ca 800anställda kommer att tappa sina jobb. Att detta i sin tur får enorma effekter ien region som har landets högsta arbetslöshet, , måste stå helt klartför alla som har en insikt om arbetsmarknad.