prot · G50942 · 1981-12-31 00:00:00 — menar att frågan om fostretsrättsliga status inte kan utredas utan att "abortlagen förutsättningslöstprövas". Och utskottet skriver "att det frän etiska utgångspunkterkan le sig otillfredsställande att hänsynen till oföddas intressen skallskifta från område till område". Jag instämmer i detta. Motionerna borde därför habifallils. Jag yrkar också bifall till reservation. Låt mig därtill foga några ord.. Personligen anser jag attallt talar för en ny lagstiftning möjligt om de oföddas rätt. Ulanutredning är det klart för en majoritet av vårt folk att budet"Du skall icke dräpa" gäller oinskränkt, attfostret är en individ och icke en tumör eller en kräftsvulst, att regeln all kvinnan bestämmer över sin egen kroppdärför icke kan tillämpas i fråga om abort, att kvinnan genom abort utsätts för stora risker och altmen i någon form alltid följer, förr eller senare, all abortlagen är diskriminerande för kvinnan, som utsättsför påfrestningar, medan mannen/fadern i många fall helt skyddas, att samhällets kostnader för aborterna är stora och altövrig sjukvård delvis blir lidande, att antalet födslar i är oroväckande lågt -prognosen för är skrämmande, attaborterna indirekt ger arbetslöshet för lärare och många andra, attaborterna medför förluster för vårt land i alla avseenden samt altSverige har råd att erbjuda alla barn hem och kärlek. Utskottetanför att abortkommittén enligt direktiven skall följa "principen omkvinnans beslutanderätt". Det är farliga direktiv. Del är förödande förrätt och rättfärdighet och enligt etik orimligt. Del är dessutom i deflesta fall inte sant att kvinnan fritt bestämmer. Hon är oftast offer för ettsystem, ett sekulariserat mönster. Själv vill hon föda sitt barn. Jag känner en liten flicka som heter och somgår första året i skolan . Hon lever, hon finns till och det är ett under.När modern kom till mödravårdsmottagningen eller läkarstationen - vad det nuvar- sade man till henne; - Ni ärgravid, men vi tar givetvis bort fostret. - Dethar jag inle begärt. -Jo, men det skall vi göra, för ni har ju så många barnförut och ni är mer än . - Menjag vill föda milt barn. - Tänköver saken. Inte kan ni mena att ni vill ha ett barn till. Men modern och fadern stod fast vid att de ville habarnet. De sade: Del är vårt barn, och vi skall ta emot del som en gåva. Hon är nu solstrålen i hemmet när de vuxna barnen harförsvunnit, och hon är solstrålen för många andra. Jag kan aldrig se Ulla-Karinutan att tänka på det förunderliga alt vi i vårt land har haft råd alt ta bortså många flickor och pojkar. 30 (): Sedan vi fick den nya abortlagen 1975 har deofödda inle haft något rättsligt skydd. Därför tycker jag att det är oriktigtav utskottet att nedvärdera den gamla lagstiftningen, som var enförbudslagsliflning. I och med del slog man alltså vakt om del ofödda livet,hade respekt för del, ville värna del. Därför är det fel när utskottet skriver;"Inle heller den äldre lagstiftningen på området synes ha innefattat någotmera allmängiltigt ställningstagande till frågan om rättsligt skydd för detväntade barnet." Jo, del var precis vad den gjorde - del fanns just"något allmängiltigt". I den gamla lagen låg principen all allt livskall skyddas och att även fostret är ett mänskligt liv som skall kunna fådetta skydd. Den nya abortlagen var ett steg tillbaka vad gällerrespekten för det ofödda livet. Och det är något som vi nu försöker komma tillrätta med, i någon mån korrigera. Jag vill säga att utskottet har gjort en deloch kommit en bil på väg, men på tok för litet. I vår motion om rättsskydd förfostret avser vi hela perioden av foslrels liv. vill man alltså ge rättsskydd åt några hundratalofödda, och del är gott och väl. Del är förfärligt att del skall vara så i vårtvälfärdssamhälle, att 400 barn föds alkoholskadade från begynnelsen. Man villkomma till rätta med detta, men man lämnar den stora gruppen - tiotusentalsindivider - åt sig själv. Man menar att del är kvinnornas ensak att avgörahuruvida de skall leva eller ej - trots att man vet att den huvudprincip somknäsattes 1974 byggde på falsk grund. Alla är övertygade om att det man då sadevar fel, dvs. att fostret är en del av kvinnans kropp. Så är del ju rakt inte. Vi äralltså nu i den situationen alt samhället kan gå in för att skydda ett Lagstiftning till skydd för ofödda, m. m. Lagstiftning till skydd för ofödda, m. m. somutsätts för skada av en missbrukande kvinna. Men om kvinnan i del läget istället väljer att avliva fostret, säger samhället ingenting - det är kvinnansensak. Det strider enligt min mening inle bara mot etiken utan också motlogiken. Är man emot att skada , så måste man också vara emot att avlivafoster. Någon logik måste del vara. Liksom vill jag anföra att utskottet ärvacklande när det gäller etiken. Utskottet skriver att det "från etiskautgångspunkter kan te sig otillfredsställande att hänsynen till oföddasintressen skall skifta från område till område". vet jag att mångamenar att talet om synpunkter är fromleri. Andra vill vara realister ochmenar att kristna människor har sina idéer om liv och död och evighet. Men jagvill säga alt även om man inle är krislen, så måste man kosta på sig att varakonsekvent och ge rättsskydd åt alla. Del finns, fru talman, en växande opinion iungdomsvärlden. Där finns en ömsint grupp, som vänder sig mot allt våld isamhället och som har framtiden för sig. Och de är inte heller få, som är djuptbedrövade efter sin abort. De vänder sig inte till politiker och kuratorer,utan de vänder sig till präster och pastorer. Jag hoppas att ,som inte är främmande för prästens verkstad, tar hänsyn också till detta närhon, som direktiven antyder, utvärderar abortlagens positiva och negativakonsekvenser. Jag hoppas att hennes samvete bjuder henne all notera även denegativa effekter som till äventyrs kan emanera från abortlagens s. k.huvudprincip, alt kvinnan ensam skall besluta. Men då gäller det också att maninte sneglar på den politiska fördelen, utan tar risken att i livets tjänstgöra sig politiskt omöjlig. Vi motionärer har stöd från en rad tunga remissinstanser.Jag måste säga att det är underligt att ulskottet kan gå förbi dessa. Där mötervi ju ändå våra främsta företrädare för medicinen och juridiken. De gör ingenboskillnad mellan som skadas på grund av moderns missbruk och andrafoster, som får lämnas åt abort. Också ärkebiskopen ansluter sig genom till dem som i likhet med motionärerna yrkar att enutredning av fostrets rättsskydd skall göras. När det sedan gäller abortrådgivningen låter jag mig nöjamed vad ulskollet skriver och hoppas alt abortkommittén gör en ordentligundersökning. Vad jag ville komma åt var alt man skulle kolla inte bara denrådgivning som sker, ulan också den som inte sker. Lagen är nämligen såformulerad att en flicka kan anföra - och del förekommer också - alt hon inleskall la råd därför att kvinnan själv skall avgöra. Med detta, fru talman, ber jag alt få yrka bifall till minreservation beträffande där ifrågavarande moment. I detta anförande instämde (). 31 (): Kutym är i kammaren att de som yrkar någotannat än ulskollet talar före utskottels talesman. Så var också planerat idetta ärende. Om de somnu gjort sådana yrkanden varit på plats i kammaren när debatten började, hadede haft tillfälle all höra mitt anförande. hörde de sistameningarna, och han har rätt i sitt påpekande alt "regler för ofödda"är en felaktig formulering. Jag påstår att den var en lapsus linguae. Vad jagavsett var "regler till skydd för ofödda", vilket torde framgå avsammanhanget. Under nuvarande omständigheter vill jag inte upprepa mittanförande utan hänvisar de ledamöter som inle varit i kammaren tillprotokollet. Jag vill bara till säga att jag knappast uppleverdet som riktigt alt i denna talarstol ifrågasätta andra ledamöterslivsåskådning och samveten. Att jag anser mig kunna förena ett samvete medutskottets ställningstagande kanske beror på att jag har en lång erfarenhet avdet vardagliga arbetet på del svåra område som aborlverksamheten är. Lagstiftning till skydd för ofödda, m. m. 32 (); Jag vill gärna ha sagt alt det inte var barade sista orden av anförande jag hörde. Jag trodde att del varvotering på det förra ärendet och gick upp för alt hämta mina papper. På vägenned uppfattade jag att den här debatten hade börjat. Det allra mesta har jagalltså lyssnat till, och jag gjorde heller inte några direkta invändningar motdel som sades. Jag har i stället vänt mig mot del som står i utskottetsbetänkande. Jag vill bara upprepa att hur manän vänder på den här saken, så är det en helt otillfredsställande situation vihar. Jag vill också säga all om man reser ute bland människor så upptäcker manatt det har svängt om totalt ute i landet. Detta gäller inte minst de unga. Jagmöter oupphörligen unga människor som dels har märket på sig som talar om skyddför ofödda, dels talar till mig - och även skriver. De anklagar ibland ocksåmig. Det har nämligen förekommit uppgifter i pressen att även de kristnariksdagsmännen skulle ha röstat för den här lagen, och jag har fåll vara medoch ta smäleken fördel också, vilket inle berör mig så hårt. Jagvill än en gångunderstryka att vi befinner oss i en besynnerlig situation när vi måste haregler för oföddas rätt. Del borde vara självklart att den människa som är påväg att födas har rätt att födas och skall ha allt skydd. Det är ingendiskussion om den saken. 33MÅRTEN (): Jag lovar att jag skallstudera hennes anförande. Jag beklagar min lapsus här. Del är mänskligt attfela, men det ursäktar mig inte. Om jag får kommentera det sista sade såmisstänkliggjorde jag inte på något sätt andras krisllighel. Det var snararetvärtom, när jag sade all var väl förtrogen med prästensverkstad. Del var ett positivt omdöme. Vad jag framhöll i mitt anförande var just detta all maninle behöver vara men att man måste kosta på sig att vara konsekvent.Del viker jag inle en tum ifrån. Om man kostade på sig konsekvens här skulle vikomma till Men majoriteten i denna kammare kommer förmodligen att stanna för altfölja fostret en bit pä väg men lämnar de 35 000 i öknen. Det är intekonsekvent. Överläggningen var härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med 284 röster mot 22 förreservationen av . 1 ledamot avstod från att rösta. Utskottets hemställan bifölls. 13 § Vissa arbetsmiljöfrågor Föredrogs socialutskottets betänkande 1981/82:15 om:vissaarbelsmiljöfrågor. 34LARS-OVE (vpk): .. "Del var del jävligaste, det hadejagingen aaning om" - del blev ett bevingat uttryck efter i revyn . Jag använder del bevingade uttrycket därför all1970-lalel var dubbelgökarnas decennium i miljöfrågorna. Gamla sanningar blevsom nya, och tidigare välkända arbetsmiljörisker återupptäcktes - under hårtmotstånd från kapitalägarna och ofta även från myndigheterna. Ett skakande dokument över de mänskliga lidanden somnonchalerandet, bagatelliseringen och lögnerna om asbestens risker resulteradei finns samlat i bok berättar. Den bör läsas avalla expertdyrkande, tvehågsna byråkratsjälar, som ett varningsskrik för långbänkspolitiken. Vpk krävde förbud mot asbesthanleringen . Sä småningomhar också hanteringen begränsats kraftigt. Många andra av vpk;s krav hargenomförts , när opinionen blivit tillräckligt kraftig, menaldrig därför att argumenten varit sanna i sig. ochriksdagsmajorileten -oavsett vilka partier som suttit med i regeringen - harständigt de första gångerna kraven förts fram funnit att vi lever i den bästaav världar. Ingenting behöver ändras och alltid pågår någon utredning somförmodligen kommer att beakta "de av motionärerna väckta frågorna".På samma sätt förhåller det sig . .Arbetsmiljön är ju en integrerad del av produktionsförhållandena och kan intefrikopplas från arbetets betingelser i stort. Del är emellertid typiskt för ettkapitalistiskt system - som det i - att man försöker särskilja vissahanterliga frågor från de övergripande frågor som bestämmer förhållandena inomarbetslivet. I sista hand bestäms arbetets betingelser av ägandet och maktenöver produktionskrafterna. Arbetsmiljön kan aldrig bli bra så länge privatkapitalister och aktieägare har makten över dearbetandes villkor och miljö. Försvararna av det kapitalistiska systemet harallt intresse av att begränsa arbelsmiljöfrågorna, och det är därför följdriktigtatt arbetsmiljölagen begränsas till den fysiska arbetsmiljön och vissa s. k.psyko-sociala frågor. Varje utvidgning här har framkallat hårt motstånd frånSvenska arbetsgivareföreningen. Kampen för ändrade maktförhållanden mellan kapitalägare ochdet arbetande folket kommer inle att avgöras i . Men erfarenhetenvisar all begränsade och viktiga förbättringar av arbetsmiljön kan uppnås genomett samspel mellan program och krav som dels förs fram i , dels finnsi det fackliga arbetet. Men den samhällsutveckling som vi har med enkapitalism i kris gör all motståndet mot arbetsmiljöförbätlringar ökar;Särskilt har del kärval till sig. Skall vi se hela 1970-lalel som en enhet, kan vikonstalera alt resurserna har ökat, men de har långt ifrån denstorleksordningen alt arbetsmiljön är tillfredsställande och under kontroll imänsklig mening. Och del är därför, alla områden inom arbetsmiljön sammantagna,oroande att de ekonomiska faktorerna slår igenom. Dessutom kan man inte komma ifrån bedömningen allarbetsmiljön under den senare delen av 1970-talel och i början av 1980-lalettotalt har försämrats. Det gäller arbetsmiljön i vid mening - fler slås alltsåut från arbetslivet, och kraven på de kvarvarande i arbetslivet hårdnar. Jag tror att det är utifrån dessa utgångspunkter som vimåste bedöma åtgärderna. Då framstår socialutskottets syn på arbetsmiljön somkatastrofal. Del är ett lugnt och tryggt förlitande på att marknadskrafternaskall fixa del hela. I socialutskottet är man lika oförstående för 1980-lalélsfaror som man var för då redan kända faror och risker. Som ett uttryck för detta ser jag svarel på motion 721 avSten och . De betonar i en sals i sin motion all lönsamhetenoch effektiviteten i näringslivet måste ligga på en acceptabel nivå. Man kannaturligtvis fråga sig vad en acceptabel nivå är. Vi vet vad kapitalägarnasacceptabla nivå innebär; en maximering av profiten. Vad svarar då utskottet med anledning av motionen? Jo, mansäger följande; "Såvitt utskottet kan finna står de åsikter sommotionärerna framför i fråga om arbelsmiljöpolitikens inriktning i alltväsentligt i överensstämmelse med det synsätt som präglar det nuvarande arbetetpå arbetsmiljöområdet." Som svar på en moderat motion säger utskottetklart och entydigt att arbetsmiljökraven skall ses utifrån de ekonomiskaperspektiv som finns ute i näringslivet och att de då naturligtvis kommeri kollision med de mänskliga aspekterna. I motion 1475 kräver vi från vpk att fackföreningarna ochyrkesinspektionen skall få information från företagen när det gällerforskningsändamål. Det kan vara fråga om produkter av olika slag. Vi gör detmed tanke på att den svenska arbelsmiljöforskningen har gjort betydandeframsteg. Det har en positiv betydelse, men det räcker inte.Fackföreningarna måste bedriva egen forskning. måste ocksåyrkesinspektionen få la del av viss information. Det är viktigt attfackföreningarna själva får prioritera forskningsområden och aktivt verka förall samla upp den erfarenhet som vunnits av medlemmarna och låta den leda tillforskningsresultat. Fackföreningarna måste medverka i utbildningen och iinformationen. Därför är det viktigt att sekretessbestämmelserna ändras, så attäven fackföreningarna kan ta del av en högkvalificerad forsknings resultat. Det är oroande men naturligtvis inle överraskande allsvartlistning av forskare har förekommit. Det är SAF som har svartlistat vissaforskare. Det är naturligtvis obehagligt för arbetsgivarna all vissa faktakommer fram, och då blir det forskare som har en så all säga nollposilion somkommer att etableras i de redan befintliga forskningsorganen. Därför är deloerhört viktigt all de dala som finns i förelagen kommer framför alltfackföreningarna till del. Del har LO och TCO krävt. Utskottet säger naturligtvis alt man även här har enutredning på gång som skall beakta våra krav. Men det är en utredning som inlehar till uppgift alt lägga fram förslag om att sekretessen skall hävas.Utredningen skall bara bedöma det hela. Såvitt jag förslår bemöter utredningeninte alls det principiella i vårt molionskrav. Vi begär nämligen att förslagskall läggas fram om att sekretessen skall upphöra. Det finns alltså redan kännedomom förhållandena. En annan viktig fråga i arbelsmiljödebalten är hygieniskagränsvärden och hur de fastställs. Vi har krävt alt man skall ha en minstliofaldig säkerhetsmarginal när man fastställer gränsvärden. Många års krav pådokumentation när del gäller hygieniska gränsvärden har till viss del börjattillgodoses. Man har arbetat fram det vetenskapliga underlaget. Därav framgårnaturligtvis inte hur man bedömer vilka koncentrationer man skall tillåla ochpå vilken nivå man skall sälta gränsvärdena. Man tycks inle heller bedömaskadeeffekterna av att gränsvärdena sätts på en viss nivå. Arbetet med gränsvärdena har fördröjts, och orsakerna tillatt det förhalats är framför allt alt harbedrivit ett myckel intensivt arbete för att stoppa gränsvärden som varitolämpliga för industrin. Man har fastställt gränsvärden efter långvarigaförhandlingar och därmed fått värden som, vad jag kan förstå, måste varafelaktiga och alltför snålt tilltagna. har tidigare hoppals attarbetarskyddsslyrelsen skulle inse viklen av en sådan dokumentation som vi harkrävt. Utskottet säger nu alt det finns en dokumentation, men utskottetuttalar sig inte om huruvida del skall vara en liofaldig säkerhetsmarginaleller inte. Del är tydligen en politisk fråga - om man skall ha någragränsvärden och hur de skall sällas. I fråga om livsmedel finns regler somsäger alt del skall vara minst en liofaldig säkerhetsmarginal. Del är det vårmotion handlar om, all minst en liofaldig säkerhetsmarginal skall tillämpas vidfastställande av hygieniska gränsvärden. Utskottet berör inte den frågan ulantalar bara om att man nu har del Men det är inle tillräckligt för att tillgodose vårt Nr 42 motionskrav på en liofaldig säkerhetsmarginal. När detgäller frågan om varför det går så långsamt att få fram anvisningar t frånarbetarskyddsstyrelsen säger utskottet att arbetarskyddsslyrelsen nume- ra hartillgäng till viss datateknik och att det här arbetet i fortsättningen inte y/cc/j arbetsmil-kommer att la så . Man måste nog ändå slå fast attlångsamheten vad iöfråsor gäller arbelarskyddsslyrelsens utarbetande avanvisningar inte bara kan skyllas på arbetssituationen eller på juridiskaknäckfrågor. Det måste också belysas i sitt sammanhang att partsförhandlingarsker i arbetarskyddsslyrelsen, vilket försenar anvisningarna. Vi har i motion 1475 krävt att juridiskt bindandegränsvärden införs för buller och sätts till högst (A). Vi föreslårvidare alt föreskrifter skall finnas för belysning och icke-joniserandestrålning. Vi har tagit upp detta, att de fysikaliska riskerna under 1970-talettill viss del har undervärderats. De finns där - de är dokumenterade och kanåtgärdas. Man kan säga att bullerbekämpning är dyrt. Alltså: det är en politiskfråga var man lägger sig någonstans, inle någonting som man bara kan överlämnatill arbetarskyddsslyrelsen. Jag tror att det i myckel är en fråga om enpolitisk bedömning, vad man vill ha för nivå på de anvisningar som finns. Utskottet säger alt del har inhämtat attarbetarskyddsstyrelsen arbetar med en kungörelse. Vad den har för nivå ochinriktning överlämnar politikerna till delta ämbetsverk, i vars styrelse ingårrepresentanter för parterna. Man säger alt man skall börja med föreskrifter ombelysning. Detsamma gäller för icke-joniserande strålning. gör naturligtvissocialutskottet, som skall bereda vad politikerna skall tycka och var de skallslå, som vanligt-man stoppar alltså huvudet i busken. Man avgör ärendena ulanalt se på vilka frågor som är allvarliga. Om man hade haft någon fundering övereller tanke på vilka frågor som är vikliga att åtgärda och om man gjort enbedömning, då hade man väl skrivit någon liten rad om det. Man brukar ju kunnagöra bedömningar. Men det gör man inte i detta fall. Här kan vi seramlagstiftningens vansinne, att berörda ansvariga politiker smiter undan medhänvisning till myndigheter. Jag tycker detta är ett talande exempel på hursocialutskottet är faller undan i denna fråga och avhänder sigmöjligheten alt göra bedömningar som är helt avgörande. I arbelsskadestatistiken kan vi nu också se att det dödasomkring 200 personer vid olycksfall i arbetet. Dessutom avlider 150personer i färdolyckor på väg till och från arbetet. 1 700 invalidiseras i denmeningen att de tillerkänns invaliditelsersättning från riksförsäkringsverket.Del totala antalet registrerade skador är omkring 120 000 . Siffrorna harvarit tämligen konstanta under 1970-lalet. Men det faktiska antalet inträffadeolyckor är ju mycket större. Underregislreringen gäller inle minst de lindrigaskadorna. Trots dessa höga olycksfallssiffror, vare sig de är de officiellaeller de verkliga, förekommer ingen större aktivitet för att bekämpa orsakerna.Det finns ett klart samband mellan ackordsarbete och naturligtvisackords-liknande arbete och allvarliga olyckor. Antalet olyckor har ju minskatpå de 3 protokoll 1981/82:42-45 ställendär man har tagit bort ackorden och prestationsmätningarna. Men detta tas inlead notam. Man lar inga konsekvenser av delta. Vi har föreslagit i motion 1475 alt den lokalafackföreningen skall få vetorätt angående löneformer vid arbete som är förenatmed olycksrisker och att bestämmelser härom skall införas i arbelsmiljölagen.Vad säger utskottet om detta? Jo, man säger all den här principen står i klarmotsats till arbetsmiljölagens grundläggande principer om samverkan. Efter vadjag kan förstå måste ett effektivt skyddsarbete stå i direkt motsättning tilllagen, därför att det inle görs någonting . I så fall borde väl utskottetha anmält vad som skall göras, när vi har den här höga olycksfallsstalisliken,som inte förändras. Men det gör man inte. Vi har i samma motion ställt krav på - del har vi gjortockså tidigare - att den lokala fackföreningen skall vara den som beslutar närett arbete, som skyddsombudet har avbrutit därför alt det anses vara farligt,skall återupptas. är det yrkesinspektionen som beslutar. Del är ettgammalt och principiellt viktigt krav att stärka fackföreningen så att den påett bra och riktigt sätt kan företräda arbetarna. En annan del av vpk-motionen tar upp hur yrkesinspektionenoch arbetarskyddsslyrelsen fungerar. Vi från vpk anser att dessa myndigheterkan vara till nytta för arbetarna, men naturligtvis är del den fackligaaktiviteten som är avgörande. Men eftersom arbetsmiljölagen är grundad påklassamverkan kommer yrkesinspektionen all sträva efter samförslåndslös-ningar.Därför kommer yrkesinspektionen också all i många fall vara en papperstiger. Vi anser - del har också LO och TCO krävt - attyrkesinspektionen borde ha ett myckel starkare inslag av fackligarepresentanter. Vi har krävt alt de skall ha en klar majoritet både iarbetarskyddsslyrelsen och i yrkesinspektionsnämnderna. Ulskollet säger att också del strider emotarbetsmiljölagens intentioner -yrkesinspektionen och arbetarskyddsstyrelsenskall inte vara några parisorgan. Men framhåller man vikten av attmyndigheternas avgöranden omfattas med förtroende av dem som berörs, dvs.parterna. Det finns alltså redan där en motsättning, eftersom det sker enförhandling. Vad det egentligen handlar om är att man försöker fåarbetarna alt inta en samförståndsattityd, medan Svenska arbetsgivareföreningenmed sina enorma resurser bedriver en partsinriklad agitation och stoppar alltvettigt och rikligt som föreslås. Skyddsombudens utbildning har förbättrats oerhört under1970-talel. Fackföreningarna har till stor del stått för den utbildningen. borde naturligtvis föreligga krav på vidareutbildning. Vi har visat på vid högskolorna skulle kunna anordna kurser för alt vidareutbilda skyddsombud,så att de kan mäta sig med sina motståndare. Vad säger då utskottet?