prot · G50923 · 1981-12-31 00:00:00 — tvåårsavtalet.Konjunkturinstitutet beräknar i sin höslrapporl all tillverkningsindustrinsvinster kommer att öka , en uppgångmed 8 miljarder. Dessa tre samverkande faktorer kan åstadkomma en vinst-och löneinflation, som omintetgör både konkurrensförbältringen frändevalveringen och strävandena över huvud taget atl få stopp på inflationen.Uppenbarligen insåg också regeringen detta, eftersom man ville ha en vissavsättning av vinster på särskilt konto i . Dennatanke år nu bortsopad av , I och för sig är det väl ingenting atlsörja över, eftersom den föreslagna vinstavsätlningen varken skulle ha minskatvinsterna eller företagens ekonomiska resurser atl betala högre löner. Denenda åtgärd, som skulle kunna ge avsedd effekt, är en direkt vinstindragning.Och även om vi har den bestämda uppfattningen att lönsamheten i industrinbehöver förbättras, så anser vi att det största hotet mot en sådanvinstförbättring är om vi får ett vinstöverslag . Därför föreslår vi att ensärskild skatt las ut på vinstökningen över en viss nivå . Dessapengar bör sedan i lämpliga former återföras lill näringslivet för dessuppbyggnad och utveckling. Om följerutskoltsmajoritetens förslag, har man än en gång uppskjutit det alltnödvändigare och allt svårare arbetet med att sanera den svenska ekonomin. ekonomiska politiken händer inte mycket. Del enda som egentligen återstårär en inkomstomfördelning, som framför allt får betalas av de sämre ställda isamhället. Arbetslösheten kommer all öka, prisstegringarna fortsätta ochinvesteringarna gå tillbaka. Allt är som förut. Utom på en punkt -riksdagsmajoriteten har med förbundna ögon ställt in sig i det moderatahärnadståget mot social trygghet och ekonomisk rättvisa. 3CARL-HENRIK (vpk): I en nyutkommen ekonomisk debattskrift gestalrika och varnande exempel på hur en förvrängd ekonomisk statistik får bildaunderlag för en falsk ekonomisk teori och för en skadlig ekonomisk politik.Åven historien vrängs. "Den falska historieskrivningen målar upp en tavlamed en offentlig sektor som trängde ut industrin, aggressivalöntagarorganisationer som lyckades tvinga fram högre reallöner ochöverkonsumtion, folkel som blev så tryggt att det inte ville eller behövdearbeta. I den konservatismens skördetid som det begynnande 80-talet innebär ihela världen är den havererade svenska modellen en dyr klenod. Qm det blirsvårt att i förklara vad som egentligen hänt, hur skall man då lyckasmed en omvärld som gärna vill tro på denna sedelärande historia? Att vi efter40 års socialdemokratiskt styre 1976 fick en ny regeringe som efter tre redansvåra år för svensk industri begick alla tänkbara fel i den ekonomiska politiken och med segrarensrätt skrev den historia de alltid velat skriva om offentlig sektor, socialservice, löner, inflation och skatter?" Det är ekonomen som i sin bok sammanfattar sin hårda och avslöjande kritik mot myndigheter, s. k.tongivande nationalekonomer och politiska makthavare. har fåtträtt när det gäller många av sina kritiska synpunkter. På en rad punkter harman tvingats revidera de officiella uppgifter som fått motivera den borgerligaregeringens politik. sammanfattar de förändringar inationalräkenskaper och andra officiella ekonomiska redovisningar som man hartvingats genomföra: "Någon utlandsskuld fick vi inte ,underskottet i bytesbalansen räknades ned från 40 till 8 miljarder för åren1971-78, förelagens driftsöverskott fick räknas upp från 20 till 64 miljarderkr. 1975-78 och från minus 5 till plus 13 miljarder det värsta ,höjningen av svensk exports relativpriser fick räknas ned lill hälften 1975-80,exportens marknadsandelsförluster räknades ned till hälften på grund av ett'indexfel' för varor, samt ytterligare i betydande grad på grund avandelsvinster inom tjänsteexporten." Dessa fem "räknefel" som präglat ett årtiondesdebatt går alla i samma riktning, påpekar denne nationalekonom. De har kunnatanvändas för att motivera just den ekonomiska politik som den borgerligaregeringen av klassmässiga intresseskäl velat föra. De sedan hösten 1976ansvariga för ekonomi- och budgetdepartementen har inte svarat på dessa myckethårda anklagelser. Herrar och har möjlighet att göra det här . Qm de inte griper det tillfället, kan det bara tolkas som ett erkännandeav kritikens riktighet. har lämnat regeringen, men bestämmerfortfarande dess politik, som i vad gäller den ekonomiska huvudlinjen äroförändrad-om nu den linje som en ringlande orm beskriver i gräset i någonmening kan sägas vara oförändrad. Regeringen bedriver en vågmästarpolitik som isin principlöshel slår rekorden från C. G. Ekmans regeringar på 1920- och1930-talen. Än lovar regeringen att skära ned statens utgifter med12 miljarder kronor, en politik som bekämpas av socialdemokraterna. Än träffarm.an en skatteuppgörelse om att begränsa marginalskatter och avdrag tillsammansmed socialdemokraterna, en uppgörelse som bekämpas av . Än sägerstatsminister alt regeringens s. k. sparpaket i samband meddevalveringen måste antas i sin helhet, annars avgår regeringen. Än kommerfolkpartiet och överens med om att förändra sammaekonomiska paket för alt regeringen skall få ett röstunderlag härvid dagensomröstningar, som tillåter den att sitta kvar. Den borgerliga regeringen ingermånga känslor, men en känsla som man har svårt att hysa respekt. Konsekvensen i regeringens ekonomiska politik bör dockicke alltför hårt ifrågasättas. I vissa avseenden utmärks den av en mycketstrikt konsekvens. Den är alltid riktad mot de arbetande folkgruppernaslevnadsstandard, mot den sociala välfärdspolitik som har erövrats under många årav kamp, mot de arbetslösa och mot det berättigade kravet att alla människorskall ha rätt till ett meningsfullt arbete. En sådan konsekvens ärbeundransvärd frän Svenska arbetsgivareföreningens synpunkt. Regeringen utgår från att det mäste finnas en storreservarmé av arbetskraft, som exportföretagen skall kunna använda om de någongång skulle finna detta profitabelt. Regeringen värnar därför omarbetslösheten och vägrar att vidta åtgärder för att radikalt bekämpa ochnedbringa den. Delta är en cynisk politik i kapitalets intresse som är socialtorättfärdig mot de arbetslösa, särskilt mot ungdomen, och som utarmar vårtland. Regeringen driver en politik som medvetet syftar till attskära ned de arbetandes reallöner och levnadsstandard ännu mer än som redanskett. Därigenom vill den öka kapitalets vinster och tror sig därigenom få lillstånd ökade investeringar inom näringslivet, särskilt inom exportindustrin.Denna politik innebär emellertid minskad efterfrågan på de varor och tjänstersom framställs inom näringslivet. Den får därför minskade investeringar ochökad arbetslöshet lill följd. Regeringen säger sig vilja spara och begränsar därför detoffentligas utgifter. Vissa socialt ytterst nödvändiga poster skär den direktned. Det gäller i det nu diskuterade programmet framför allt ersättningar tillpensionärerna, ersättningar som dessa redan intjänat genom sitt slit undergångna år. Regeringens förslag att skära ned ersättningarna till pensionärernamed sammanlagt är en skändlighet. Denna politik lederdessutom också lill minskad efterfrågan och därmed till ökad arbetslöshet. Regeringen säger sig vilja sänka skatterna för majoritetenav medborgare. Qm man skall tro dess utfästelser vill den alltså minska statensinkomster som den å andra sidan talar om nödvändigheten av att sparaoch att minska underskottet i statsbudgeten. Förklara logiken i delresonemanget, den som det kan! Förklaringen är naturligtvis att det inte alls handlar omnågon skattesänkning för de stora grupperna i samhället med inkomster under100 . Dessa skall i stället finansiera både sin egen s. k. skattesänkningoch den verkliga skattesänkningen för en grupp av höginkomsttagare genomminskade höjningar av penninglönerna . Denna s. k. skattesänkning är alltså en stor politiskbluff. Anmärkningsvärt är att socialdemokratin anslutit sig till den för attfå till stånd en viss begränsning av de helt orimliga underskottsavdragen. Hademan väntat till efter nästa riksdagsval hade man med största sannolikhetlyckats få till stånd en skattereform av en helt annan kvalitet. Regeringens politik är, om man skall sammanfatta, skadligför alla ansträngningar att komma ut ur krisen ocharbetslösheten. De åtgärder som den borgerliga majoriteten kommer attbesluta om förvärrar ytterligare läget. Vilkamöjligheter finns del då för en alternativ politik, vilka möjligheter finns det att reparera de skador som åstadkommits ochsäkra en utveckling som innebär ökad sysselsättning och framsteg? Vi får inteför glömma att de ekonomiska kriserna är kapitalismensregelbundna följeslagare. Internationellt befinner sig kapitalismen - främst iVästeuropa och - i en långvarig stagnationmed djupa och täta lågkonjunkturer. Inga tecken på en förändring av dennasituation är synbara. Arbetslösheten i de s. k. uppgår till 24miljoner människor och väntas ha stigit till 26 miljoner.Kristecken framträder också i en del socialistiska planekonomier. Den nuvarande krisen har historiska särdrag. I den finnsett starkt inslag av strukturell, långsiktig kris förstärkt medkonjunkturkrisens verkningar. Medan tidigare depressioner kännetecknas avmassarbetslöshet och prisfall, så förenas nu i alla kapitalistiska länder arbetslöshet med en galopperande inflation. Inslaget av spekulation iinflationsvinster är stort. Det handlar också om en kris som slår mot alla delarav de samhälleliga relationerna. Krisen är inte bara ekonomisk, den är ocksåsocial och politisk. Den internationella krisens yttringar- arbetslöshet,inflation och parasitär spekulation - präglar också den svenska kapitalismen.Men de ekonomiska problemen i är inte bara en följd av deninternationella konjunkturutvecklingen. Den svenska ekonomins aktuellasvårigheter har tillspetsats genom den internationella krisen och förändringari konkurrensförhållandena på världsmarknaden. Men de har grundlagts i ochgenom den svenska ekonomins egen utveckling avtillväxt. Ökad monopolisering, starkt tilltagande koncentration av ägande ochmakt inom näringslivet, stor och växande kapitalexport, hårdhänt kapitalistiskstrukturrationalisering som lett till avfolkning å den ena sidan,befolkningskoncentration å den andra, rationalisering inom företagen ochfortsatt uppdrivning av arbetsintensiteten och utsvettningen, utslagning avstora grupper ur det produktiva arbetslivet var några av de utmärkande dragen iutvecklingen. Tillsammans ledde de också till ett ökat svenskt importberoendeoch en minskning av sysselsättningen inom industrin. Lägel förvärrades av deborgerliga regeringarnas politik. I den offentliga debatten framträder det nu tendenser attacceptera minskningen i industrisysselsättningen som ofrånkomlig, alt accepteraen stor och växande arbetslöshet som ofrånkomlig, att acceptera nedskärningen ilönarbetarnas reallöner som ofrånkomlig, att se en nedskärning av den offentligasektorn som något nödvändigt och ofrånkomligt. Det är utomordentligt skadligatendenser, framför allt därför att de leder till en politik som ärsjälvförverkligande, som befäster och försvårar de negativa tendenserna. Den borgerliga minoritetsregeringen vill nu att vi skallacceptera både en minskande industrisysselsättning och en växande arbetslöshet.Det framgår av de interpellationsdebatter som förts här i under desenaste dagarna. Man vill inte ha en kraftfull politik som minskar arbetslösheten.Regeringens attityd är så anmärkningsvärd atl t. o. m. den stora liberala morgontidningen i kallar det ansvarigastatsrådet för arbetslöshetsministern. Denna passiva politik kan inte godkännas. Det går attredan med nuvarande maktförhållanden vidta en rad åtgärder för alt ökasysselsättningen och bekämpa det fruktansvärda onda som arbetslösheteninnebär. Arbetsmarknadsmyndigheterna måste få de ökade anslag som de begärt.Det måste ges samhälleliga garantier till varje ungdom att få endera ett arbeteeller tillfälle till studier. Den stora produktionskapacitet som finns inomindustrin, men endast ofullständigt utnyttjas, måste användas fill hundraprocent. Svångremspolitiken innebär bara ytterligare ökad arbetslöshet ochstörre ekonomiska och sociala svårigheter. kan inte svälta sig ut urkrisen. Vi måste arbeta oss ut ur krisen. Men låt då människorna få arbeta! Del finns ingen störresamhällsekonomisk förlust för ett land än när produktionsutrustning inteanvänds och människor tvingas ut i arbetslöshet. måste gå ut ur krisen på två ben. Vi måste delsbygga ut industrin och skaffa tillbaka lika många industrijobb som förloradesunder . Målsättningen måste vara att under 1980-lalet skapa 100 000nya arbetstillfällen inom industrin. Vi måste dels också bygga ut de socialtviktiga delarna av den offentliga sektorn. Angreppen från och de borgerliga partierna mot den gemensamma sektornmåste slås tillbaka. Ingen utbyggnad av näringslivet är möjlig utan tillgånglill bosläder, undervisning, daghem, sjukvård, åldringsvård, kommunikationeroch annan infrastruktur. Fler människor i arbete betyder ökad produktion. Det ärdet avgörande medlet mot såväl inflation som underskott i bytesbalansen motutlandet och i statsbudgeten. Ökar produktionen så ökar även tillgången påvaror och tjänster. Inflationstrycket kan hållas tillbaka. Ökad varutillgånginom landet betyder möjligheter att förbättra bytesbalansen med utlandet. Ökatantal människor i arbete betyder ökade inkomster och därmed ökade skatteintäkteroch möjligheter till minskat underskott i statsbudgeten. Satsningen på direkta arbetsskapande åtgärder ser vialltså som en avgörande insats för att bekämpa de akuta problemen i nuläget.Endast därigenom kan man få till stånd en dynamisk utveckling. Men det ärviktigt att en sådan satsning förenas med åtgärder som innebär ökat inflytandeför de arbetande i företagen. Vi måste få till stånd en verklig demokratiseringav arbetslivet som överför den ekonomiska makten till de många i samhället. Del är också nödvändigt att fördelningspolitiken ges enmera skärpt inriktning. Inkomstklyftorna är fortfarande stora i det svenskasamhället. Förmögenhetsfördelningen har blivit ännu mera ojämn avborgerliga regeringar. undandras varje årbeskattning genom olika former av skattefusk och annan ekonomisk brottslighet.Därtill kommer de stora belopp som fritas från beskattning genom gynnsammaavskrivningsregler för företagen, genom avdragssystemet på skatteområdet osv.Skärpt beskattning av stora förmögenheter och en maximering av löner och andrainkomster, skärpt kamp mot olika former av skatteflykt och skattefusk ärnödvändiga åtgärder. I vpk-motion 57 ställs en rad förslag utifrånden grundsyn som jag här antytt - det kommer alt tas upp i olika anföranden avandra vpk-ledamöter. I stället för en sänkning av momsen även på lyxvaror ocholika importvaror hävdar vi att motsvarande belopp bör fördelas på tre poster-för att hålla nere matpriserna, för att hålla nere hyrorna och för att ökainsatserna i kampen mot arbetslösheten. Regeringens nedskärningspolitik riktadmot pensionärer och andra inkomslsvaga grupper förkastar vi. I stället krävervi en fördelningspolitik med motsatta förtecken, riktad mot de höga inkomsternaoch mot spekulationen. Jag yrkarbifall till motion nr 57. 4ERIC (): Det samförstånd om mervärdeskatten som harnåtts i finans-och skatteutskotten mellan regeringspartierna och moderatasamlingspartiet innebär alt skattesatsen, som är , sänks lill 21,5 %istället för den i propositionen föreslagna skattesatsen . Finansutskottethar anfört tre skäl för denna reducering av momssänkningen; En lugnare prisutveckling än den som väntades näråtgärdsprogrammet presenterades för ungefär sedan. Behovet av atthålla tillbaka budgetunderskottets ökning. Utskottens förändringar av propositionens förslag i frågaom mervärdeskatten fillsammans med slopandet av vinstkonloavsättningen innebären budgetförstärkning på för /83. Det är alltför vanligt att man talar om en ekonomisk krishär i landet, som om hade svåra problem medan resten av världen klaradesig bättre. Vore det så väl att andra länder hade ekonomisk balans och god tillväxt,skulle det vara betydligt lättare att få ordning även på ekonomi. Menvi får inte glömma att en stor del av orsaken till våra ekonomiska svårigheterligger i alt alla de andra länderna, som vi handlar med, delar vårasvårigheter. Qljeprishöjningarna har rubbat balansen i nästan alla länder,oavsett ekonomiskt system. problem är inte värre än andra jämförbaraindustriländers. I ett mycket viktigt avseende har vi i lyckats långtbättre än man gjort i nästan alla andra länder. Det gäller sysselsättningen.Ute i är arbetslösheten i genomsnitt iredubbell större än den svenska. Den proposition vi behandlar inleds med en lika viktig somriktig beskrivning av orsakerna till att situationen nu är så svår att den s.k. överbryggningspolitiken inte fungerar. Fram till den första oljekrisen 1973hade vi fallande realpriser på olja. Sedan har oljepriserna mångfaldigats, ochnär vårt land var på väg mot ekonomisk balans 1978-1979 slogs spelet på nyttöver ända genom den andra oljekrisen. Som ett litet industriland är av naturnödvändighetexportbero-2 protokoll 1981/82:23-24 Tendensen till en successivt allt friarevärldshandel har brutits, och på världsmarknaden är protektionismen itilltagande. En växande protektionism kan bli ett direkt hot mot Sverigesframlid som industrination. Vi får därför aldrig själva medverka till att blåsaunder protektionistiska strömningar. Vi måste själva hävda frihandeln som enöverordnad princip i vårt umgänge med omvärlden. Ett protektionistiskt kuddkrig de rika industriländernaemellan kan inte ge dessa länder en tillräcklig marknad för derasproduktion, om de fullt vill utnyttja sin effektiva produktionsapparat och fåbon arbetslösheten. Och en protektionism som riktas mot de fattiga ländernaskadar deras möjligheter att bygga ut sin produktionsapparat och ge arbete ålde hundratals miljoner som där är arbetslösa. liksom övrigaindustriländer måste salsa mer-inte mindre, som somliga förespråkar både härhemma och i andra länder-för att hjälpa världens fattiga och folkrika länderalt förbättra sin situation. Andra gynnsamma faktorer under årtiondena närmast efterandra världskriget var fasta växelkurser och en låg inflationstakt. Även defaktorerna har bytts i sina motsatser. Men de ekonomiska svårigheterna såväl i vårt land som iandra länder har också inhemska orsaker. De är inte heller unika för Sverige.Under en lång tid har marknadsekonomin, inte minst genom utvecklingen mot allthögre marginalskatter, utsatts för åtskillig misshandel. komde offentliga kostnaderna att öka avsevärt snabbare än den ekonomiskatillväxten. Detta gäller särskilt den kommunala utgiftsutvecklingen. Därförhotas den ekonomiska balansen, och marknadsekonomin utsätts för allt störrepåfrestningar. Genom effektivitetshindrande skatter och en konsumtionsutvecklingså snabb att investeringarna trängs undan till följd av en ökad inflationstakt. Sammantaget är det alltså både de ändrade internationellaförhållandena och utvecklingen i vårt eget land som orsakar den svåra obalanseni vår ekonomi. Underskottet i våra utrikesaffärer detta år beräknas enligt desenaste prognoserna bli något lägre än vad man har antagit, men det ärända oroväckande högt. Även underskottet i statsbudgeten inger stor oro. I detta läge måste det vara ett övergripande mål attpressa ner vårt kostnadsläge gentemot våra konkurrentländers. Det är en heltnödvändig förutsättning för att sysselsättningen skall hållas uppe,investeringarna stimuleras och produktionen öka. För att lägga om kursen mot ekonomisk balans har en rad viktigaåtgärder vidtagits eller förberetts. På flera områden har bilden därigenomförändrats till det bättre. En energipolitik för att minska vårt oljeberoende är nu ifunktion. Den tidigare djupa splittringen på energiområdet har efterträlts avvad som närmast kan kallas borgfred, och vårt oljeberoende har börjat minska. Kommunernas ulgiftsexpansion har nedbringats utan att manhar behövt ta till drastiska åtgärder som skatietak eller liknande. volymexpansion ligger ungefär där har sagtall den bör ligga, landslingens dock något däröver. Trots socialdemokraternas kritik här i har ettstort antal socialdemokratiska kommunalpolitiker ute på fältet tagit sillsamhällsansvar och deltagit i det nödvändiga besparingsarbetet, och det harkunnat ske utan alltför stora motsättningar på del lokala planet. Den tidigare splittringen på skatteområdet har efterträltsav en bred enighet om den största marginalskattesänkningen i historien.Människors arbetsglädje och framåtanda kommer att öka i värde. Ett långsiktigtbesked om sänkta marginalskatter gör det lättare för arbetsmarknadens parteratt nå fram till avtal som inte rubbar den samhällsekonomiska balansen. Förtroendet för vårt skattesystem återupprättas med enavdragsreform som stoppar systematiska nolllaxerare. Hushållens ökadekänslighet för räntekostnader har en gynnsam inverkan på ränteläget. Företagenhar lättare att komma över riskkapital bl. a. genom en lindring avdubbelbeskattningen på aktier och genom del nya skallesparandel. Enskattereform som motverkar systematisk skuldsättning kommer också att bli tillnytta för aktiemarknaden. Minoritetsregeringar kan inte räkna med attalllid få igenom sina förslag i oförändrat skick. Likväl har de enskildainslagen i den ekonomiska politiken, som jag nu har beskrivit, haft ett stöd aven majoritet i riksdag. Detsamma kommer också - om inget oförutsettinträffar -atl gälla för de regeringsförslag som behandlar . Detinnebär att propositionens riktlinjer för den ekonomiska politiken kommer attgodkännas i sina huvuddrag. De fyra viktigaste komponenterna i denna politik ärdevalveringen, momssänkningen, tidigarelagda besparingar ochproduktionsslimulerande åtgärder. Devalveringen, som genomförde ,innebar att priserna på världsmarknaden räknade i svenska kronor steg med över10 %. Därmed förbättrades den svenska industrins konkurrenskraft. Men dennaprisstegring får inte slå igenom här hemma. Inflationen, och äveninflationsförväntningarna, måste hållas tillbaka, kapaciteten i vår industrimåste höjas och efterfrågan, dvs. offentlig och privat konsumtion, hållastillbaka. Regeringens förslag om sänkning av mervärdeskatten avsågatt motverka den höjning av prisnivån och motsvarande minskning av reallönernasom kunde väntas bli följden av devalveringen. Därmed skulle också förhindrasatt avtalens prisklausuler utlöstes. a. en gynnsam prisutveckling ochräntesänkningen, som jag har nämnt, uppnås dessa syften, även med denbegränsade momssänkning som finans- och skatteutskotten förordar. Beträffande den tidigareläggning av besparingar somregeringen föreslagit för att delvis kompensera inkomstbortfallet avmomssänkning och vinstkon-toavsättning, understryker utskottet alt behovet avett kraftfullt och målmedvetet besparingarbete kvarstår, trots utskottetsförändringar av regeringens förslag. Utskottet understryker vidare att dettaarbete måste inriktas mot atl begränsastalsutgifterna och attbesparingarna - inberåknal vad som lidigareläggs - skall vara 12 miljarderkronor /83 i enlighet med tidigare uttalanden. De riktlinjer förden ekonomiska politiken som utskottet förordar ligger-även med de förändringarsom vidtagits-väl i linje med regeringens förslag. Utöver riktlinjerna för den ekonomiska politiken harfinansutskottet behandlat tre förslag som framförs i den socialdemokratiskaparlimotionen. Det gäller kravet på en valutapolitisk utredning,kontokortskrediterna och räntekompensation lill konimunerna. I dessa tre frågorkommer senare i debatten att föra utskottets talan. Jag skall avslutningsvis ge några synpunkter på den debattsom huvudsakligen förts utanför detta hus och i massmedia, sedan regeringen iseptember offentliggjorde de förslag vi nu behandlar. Det tycks ha blivit något av en sport frånsocialdemokraternas sida alt beskylla mittenpartierna för alt lägga sig plattlill marken för , och från sida för att vi bl. a. genomskatteuppgörelsen driver en socialdemokratisk politik.