prot · G50968 · 1981-12-31 00:00:00 — Ända inmot mitten av rådde inom SJ ointresse för att förnya de snartutslitna rälsbussarna. Först sedan sagt ifrån blev det fart påupphandlingen. Men då var inte den svenska industrin förberedd med någonprojektering av rälsbussar, utan de måste skaffas från utlandet. De 100 nyarälsbussar som beställdes 1977 och som har satts in i persontrafiken är ettnödvändigt tillskott. Men de är ändå en olycka, eftersom de är så illaanpassade till svenska förhållanden. , 1977, beställdes även 150 nyapersonvagnar som till viss del även tillfredsställer handikappades behov.Beställningen har sedan utökats. Kan visa en motsvarandeuppräkning av investeringar som denborgerliga regeringen gjorde efter sitt tillträde 1976? borde ha något mer på fötterna när han så beskäftigt angriper deborgerliga regeringarna! Det mest angelägna nu är att förbättrabefintlig tågmateriel liksom annan teknisk utrustning som inte klarar svåraklimatförhållanden. Regeringen har beslutat tidigarelägga vissa sådanaarbeten. Däremot är jag mycket kritisk till en panikupphandling som ligger översvensk industris kapacitet på området. kommersnart 34 vagnar av typ X 10att levereras för aft sättas in i pendeltrafiken i Stockholms- ochMalmöområdena. Leveranstakten har .höjts, och nya sovvagnar kommer snart itillverkning och leverans. Att ovanpå detta lägga ytterligare beställningarskulle skapa problem för leverantörerna. En forcerad upphandling skaparryckighet och problem i den långsiktiga planeringen, som i sin förlängning kanresultera i sysselsättningssvårigheter. Vi politiker bör överlåta åttrafikföretagen och deras leverantörer att bestämma leveranstakten. Det ärderas område, inte vårt. Det är också på sin plats att SJ höjer beredskapen i frågaom information och service till tågresenärerna på f järrlinjerna, närstillestånd uppkommer på en linje. Mina egna erfarenheter från tågstopp den härvintern tyder på att informationen mellan tåg- och stationspersonalen och tillresenärerna behöver förbättras avsevärt. Ett utbildnings- ochinformationsprogram för berörd personal borde tas fram. Det tyder också pådålig planering och beredskap att ett tåg på grund av t. ex. rälsbrott skallstå i ute på spåret utan tillgång till mat och dryck förresenärerna. En enkel åtgärd vore att man har ett s. k. beredskapslager av forrskaffningoch dryck i varje tåg där restaurangvagn saknas. Ett sådant beredskapslagerbehöver sättas in endast vid tågtoppar och då risk för förseningar är särskiltuppenbar. De problem som uppstått denna vinter - förseningar m.m.-måste mana oss till eftertanke. Men vi skall, som jag har sagt tidigare, interusa i väg med panikbeslut. Dagens situation är i mycket en konsekvens av illaskött upphandling och tidigare. Vad vi nu behöver göraär att återigen inskärpa att planeringsberedskapen måste vara god. trafikpolitiska beslut innebär ett stort stegframåt för kollektivtrafiken. Förbättrade kollektivmöjligheter har ocksåglädjande nog resulterat i en kraftigt höjd efterfrågan. Allt fler åker tåg.Men detta ställer naturligtvis hårda krav på materiel och planering för attmotsvara de förväntningar på en tillfredsställande service som den storaefterfrågeök-ningen medfört. Detta är en utmaning väl värd att ta på allvar ochsamla resurser för att klara av. Just därför är det glädjande att notera detsnabba beslut som regeringen fattat, att ge 110 milj. kr. till SJ,varav 75 milj. kr. eller i varje fall större delen går direkt till pendeltågen. Avslutningsvis får man väl säga att där , handlar regeringen. Om pendeltågstrafiken i , m. m. 47BERTIL (): Som bekant är det oppositionspartiernas ödeeller uppgift -lär inte vara alldeles obekant med det - att baratala, medan det är regeringen som är i den positionen att den har möjligheteratt göra någonting. En gång i tiden var t. o. m. anställd vidkommunikationsdepartementet. Det var precis under den tiden som man begick demisstag som jag nu uppmanar att inte upprepa, nämligen att inteförse SJ med de investeringsmedel som SJ verkligen skulle behöva. ägna en stunds eftertanke åt detta. Det som ärhemligheten, , är att er investeringsverksamhet Om pendeltågstrafiken i , m. m. varken nustår eller under tid i departementet stod i proportion till denjärnvägspolitik som ni lovar allmänheten. Vi investerade mindre- jag erkännergärna det. Men då var det ett ordentligt samband mellan investeringar och delöften som utställdes. Riktlinjerna för trafikpolifiken angavs i en situationnär vi väntade oss fortsatt utveckling av biltrafiken och av mycket annat.Efter oljekrisen och efter en kollektivtrafikexplosion, som har inträffat sedan1976, har det ställts nya krav, och det är den situationen som vi nudiskuterar. borgerligt regerandekonstaterar jag att de investeringsmedel som ställs fill förfogande föratt svara mot de trafikkrav som vi har inte är fillräckliga. Vi klarar inte avdet framöver heller. Ni lovar mer än vad ni kommer att kunna hålla, om nifortsätter på det sättet. Men tillbaka till diskussion igen!Kortsiktigt är det alltså så, att SJ har begärt medel för aft klara de allravärsta problemen, och för det krävs 485 milj. kr. a. skall man repareradessa gamla vagnar. Det kosfar mellan 100 och 300 milj. kr. Exakt hur mycketdet kosfar är det ingen människa som riktigt vet, men SJ har stannat för detlägsta budet. skall SJ få 100 milj. kr. Men det är alldeles uppenbart attdet finns.en väldig oro inför vad som skall hända om det inte blir mer. Dessapengar skall ju också räcka till att bygga en verkstad i för 80 milj.kr. - och vad det nu än är. säger - och det är i och för sig bra -att det kan väl bli mer pengar . Men det allvariiga är att om inteASEA, SJ och SL från början vet - när de nu skall dra i gång den härreparationsverksamheten-att det kommer att finnas tillräckliga medel tillförfogande, så blir det en sådan lösning igen som vi har haft så mångagånger . Man måste få en rejäl ram från början - och inte bara den härfuttigt tillmätta delen, för då upprepas misstag. Det är därför jagbegär att ni skall se till att det nu från början kommer en order frånregeringen som skapar förutsättningar för att göra en grundlig förändring av dehär gamla vagnarna. Den förändringen behövs , förde är kraftigt nedslitna-detvittnar både SJ och ASEA om. Då räcker det alltså inte med en halvdaninvestering. Den andra frågan - jag upprepar den igen - gäller att detmåste komma till stånd nya vagnar. ASEA har i ett brev till regeringen av den18 januari talat om att man måste få en sådan beställning före den 15 februariom företaget skall ha en chans att få i gång produktionen på ett sådant sättatt den kan ge resultat 1983-1985. För att säkerställa en tillräckligtransportkapacitet, sägs det i brevet, och för att få större marginal, främstvid kommande svåra vintrar, föreslår ASEA att en sådan här beställning ges. Jagmenar att man måste ta oerhört allvarligt på detta brev. Min fråga är; Är niberedda att ge ASEA klartecken i detta avseende för att verkligen se till attvi också får den resursförstärkning som behövs, så att det inte blir den härsortens halvdana lösningar med längre perronger, litet längre tåg och vad detnu är - alla konstigheter man laborerar med? Sedankonstaterar jag att vi har kommit att uppehålla oss mycket vid Men allt detta är egentligen kortsiktigt. Människorna förväntar sigoerhört mycket av järnvägen , det är vi överens om. Och låt ossgärna diskutera misstag i och för sig, för dem kan vi säkert delvis hänföratill varandra, men det är väldigt ointressant med hänsyn till de nya krav somnu ställs på järnvägen. Viskall utveckla den - vi är överens om det. Det gäUerinte bara utan också järnvägen i de stora närområdena där detverkligen finns behov av järnvägsbyggen. Det krävs nya typer av lok, det krävsnya transportsystem, det krävs säkerhetsarbete. Och säkerhetsarbetet i SJ äreftersatt, ! Denna framtida verksamhet, för att ge järnvägen enmycket bättre möjlighet än vad den har att svara mot kraven, måste kommai gång. Det gäller spår, vagnar, lok osv. Och se till att inte de kortsiktigaproblem vi har får förmörka möjligheterna att dra i gäng det mera långsiktigainvesterings- och planeringsarbete som är helt nödvändigt för att SJ skall fåtillbaka det anseende som SJ har haft! Om pendeltågstrafiken, i , m. m. Det är väldigt mycket som figurerar här idebatten, och det är kanhända litet svårt för en och annan, som eventuelltlyssnar, att hålla isär allt detta. När det gäller anslagen och eventuella faror för misstag,som talar om, så finns det faktiskt ingenting sagt om attdessa485 milj. kr., av vilka vi nu är beredda att ge i runt tal 110 milj. kr.redan denna vecka, måste ut på en gång. Det är en planering som SJ har och sominte kräver att man skall använda de pengarna. Jag återknyter fillvad jag sade : att vi stannat vid just det här beloppetinnebär inte att det därmed satts punkt. Det här får ge sig successivt. När det gäller just vagnarna vill jag också fästauppmärksamheten på att det, som jag sade i mitt svar ,är fråga om 34 vagnpar som är beställda, varav 20 hamnar i . Merpartenav dem kommer att levereras . Sedan är det riktigt som BertilZachrisson säger, att det kostar mycket pengar att rusta upp och bygga om. Detär inte fråga om att reparera de nuvarande vagnarna. De skall byggas om, såuselt är det. Det är alltså inte slitage det handlar om, utan det ärfelkonstruktioner. Detta kostar mycket pengar att rätta till. Det är det sommåste vara en förståhandsinsats - det hoppas jag att vi är överens om - när detgäller att få trafiken att flyta, och SJ kommer att få pengar för att startadetta per omgående. Jag tycker att detta är någonting av det viktigaste inuläget. 49ROLF (): Till att börja med vill jag ge i hans definition på förhållandet mellan opposition och regering. Hansäger att oppositionspartiernas öde är att tala. Och det har förvisso BertilZachrisson gjort här . Han har talat så att han har överbalanseraf kraveni all sin energi som oppositionsman. Det tydde också på något av eftertanke och Om pendeltågstrafiken i , m. m. återgånglill en bättre balans i inställning till de här frågorna. säger att investeringspolitiken intestår i proportion till de löften som har givits, främst i samband med 1979 årstrafikpolitiska beslut. Ja, det ligger någonting i det, för det beslutet leddetill en framgång för kollektivtrafiken som man inte hade kunnat räkna med. En30-procentig ökning i genomsnitt för persontrafiken på järnväg var mera än vadman hade räknat med. Det är alldeles klart att det ställer stora krav påbefintiig materiel. L>et är därför vi gång på gång kommer tillbaka till attberedskapen inför en sådan radikal förändring av trafikpolitiken, att SJåterigen började bH hela svenska folkets järnväg, måste knytas samman med vadsom hade gjorts tidigare. Den socialdemokratiska regeringen hade ändock haftmakten ända fram till innan vi fattade det trafikpolitiska beslutet1979. Vi kommer inte ifrån att det finns ett historiskt samband mellan demateriel-tillgångar vi har och den trafikökning som skett samt desvårigheter man fått, särskilt när besvärhga vinterförhållanden inträder. Jag tycker att då kommer in på dettabörjar han bli mer balanserad i sin bedömning, även om vi kan vara oeniga omhur mycket regeringen skulle ha satt in vid skilda tillfällen. Men även densaken kan man föra in i ett historiskt sammanhang och åskådliggöra att en sådangenerositet som har visats mot järnvägen har inte kunnatuppvisas under de socialdemokratiska regeringarnas tid. Detta är saker som harinträffat innan var i . Men fannshan t. o. m. i regeringen, och därför kunde man ju begära en något merabalanserad bedömning från sida, även om han nu är iopposition. 50 (): . Jag skall inte diskutera mera med herrSellgren nu - vi får tillfälle att göra det i ett annat sammanhang. Låt migbara upprepa vad jag sade förut, nämligen att det fanns balansmellan de löften som gavs och de investeringar som gjordes. Det jag anklagar er för är att ni inte lever upp fill delöften ni har gett. Ni inbillar människor att det går att lösa svåra problem påett enklare sätt än vad verkligheten nu har visat. har en mycketstor andel i detta ansvar, t. o. m. större än vad har. 51ROLF (): Att tillgång och efterfrågan tidigarebalanserade varandra är väl inte mycket att komma och skryta med . Alltinggick då i åtstramningens tecken, och man sade ständigt och jämt; Vårapersonvagnar utnyttjas endast fill en tredjedel, så att endast var tredje platsär besatt i järnvägstrafiken, så vi skall inte köpa något nytt material! Därförblev det inga nyinvesteringar. Undra på att man då kunde få balans mellantillgång och efterfrågan. Jag tar påmig ett stort ansvar för att vi har fått igenom lägprissafsningen. som återigen har gjort järnvägen till hela svenska folketsjärnväg. Jag tar också på mig det bekymmer som har uppkommit genom att man infehar hunnit investera i fillräckligt snabb takt. Men det är ändå ett betydligtlindrigare bekymmer än att veta sig ständigt ha gått fram med rödkritan, hållitinvesteringarna nere och inte stimulerat till ökat järnvägsåkande. Överläggningen var härmed avslutad. 11§ Svar på interpellation 1981/82:107 om skatteprocessen Per Stenmarck har frågat mig dels vilkaslutsatser jag drar av justitieombudsmannens (JO) rapport om skatteprocessen,dels vilka åtgärder regeringen ämnar vidta för att handläggningstiderna förtaxeringsmål i länsrätterna skall kunna nedbringas till en rimlig nivå. Det är förvisso inte första gången en justitieminister fårta till orda i det här ämnet. Problemen med väntetiderna i skattemål har underhela varit en återkommande fråga som avsett olika instanser.Tidigare var det regeringsrätten och kammarrätterna som stod i fokus. Sedanväntetiderna i dessa domstolar nedbringats till en godtagbar nivå tog man isamband med länsrättsreform på allvar itu med länsrätternassvårigheter. Det är också min uppfattning att den reformen var värdefull ochledde till att länsrätterna fick en vettigt dimensionerad organisation iförhållande till sin arbetsbörda. Till normalorganisationen lades en särskildförstärkningsorganisation som syftade till att få nedantalet oavgjorda mål till en godtagbar nivå. Jag kan mot den bakgrunden inte hålla med Per Stenmarck omatt länsrätternas målbalans blir allt sämre och att orsaken tillderas svårigheter är personalbrist. Länsrätterna har höjt sin målavverkning ochminskat väntetiderna. Att fastighetsfaxeringsmålen, som med nuvarandelagstiftning kommer in i stor mängd vart femte eller sjätte år, skulle ledatill en temporär ökning av målbalansen var förutsett liksom att länsrätternaskulle få vissa nya arbetsuppgifter på grund av den nya sociala lagstiftningsom trädde i kraft . I årets budgetproposition har jag ocksåräknat med att dessa två faktorer inte i någon större utsträckning skall rubbaden tidigare tidsplanen, som tar sikte på en godtagbar målbalans /85. Vad jag nu har sagt innebär inte att jag är nöjd med denuvarande förhållandena. gjordejustitiedepartementet en enkät hos de allmänna förvaltningsdomstolarna för attfå uppslag till en reform av skatteprocessen. komriksskatteverkets s. k. . Den rapportenhar remissbehandlats. kom JO med sitt beslut angåendeDen långsamma skatteprocessen. Det ärsåledes ett både digert och värdefullt material som har bearbetats iregeringskansliet, främst inom budgetdeparfemenfef. Avsikten är att det inomkort skall tillsättas en utredning för. en bred översyn av helataxeringsförfarandet. Så mycket står nämligen klart att man inte kan inriktasig enbart pä länsrättsnivån. Också taxeringsnämndernas, de lokala skattemyndigheternasoch taxeringsintendenternas verksamhet måste fas med i bilden. Det blir utantvekan ett omfattande utredningsarbete, som självfallet inte får lägga enförlamande hand över angelägna men mindre genomgripande reformförslag. Därförkommer det att särskilt övervägas om det finns åtgärder som kan vidtas redannu. Till det som övervägs för sådana snabbåtgärder hör den av JO och andraföreslagna utvidgningen av rättelseinstitutet. Att det behövs en översyn av skatteprocessen är enuppfattning jag haft och som jag har fått bekräftad av bl. Exakt vilka åtgärder som regeringen ämnar vidta för att nedbringaomloppstiderna i länsrätterna vill jag emellertid inte beröra mer än jag redanhar gjort förrän utredningsdirektiven har diskuterats färdigt inom regeringen. 53PER STENMARCK (m): Jag ber aft få tacka justitieministern för ettenligt min mening positivt svar på min interpellation. JO lade fram en rapport om, som han självkallade det. Den långsamma skatteprocessen. Rapporten inleds med följandestycke: "Den29 överklagade en skattskyldig sin inkomsttaxering år 1973 hoslänsskatferätten i . Det var fråga om inkomster som denskattskyldige hade haft och om skaftetillägg. Länsskatterättenomvandlades till länsrätten. Den organisationsförändringenbetydde inte särskilt mycket för vår skattskyldige. Hans mål är fortfarandeinte avgjort. väntas dock ." Huruvida någon dom verkligen föll är för mig inte bekant.Men detta var det äldsta mål som JO, enligt statistik, lyckadeskomma fram till. Detta mål hade kanske, i och för sig, inte varit särskiltmycket att orda om ifall det utgjort ett exceptionellt undantag. Men den 1 juli1981 fanns det-fortfarande enligt rapporten-47 876 icke avgjordas, k. gamlamål, dvs. ärenden inkomna före tillkomsten av länsrätterna. Bakom de här siffrorna döljer sig människor som ännu intevet vilken skatt de skall betala för inkomster som de hade för sex sju årsedan. JO beräknar att det finns ca 1 000 människor i vårt land som ännu intekänner till sin skatt för . har en glädjande förbättring av"de gamla målen" skett. hade balansen av dessaminskat till 39 000. Trots detta utgör de fortfarande ett stort problem ochockså, som jag ser det, ett memento . Med den takt som hölls under1981 för att avgöra "gamja mål" bör samtliga av dessa vara avklaradevid nästa budgetårsskifte. Dock har flera av dessa mål blivit ytterligarekomplicerade just därför att de är gamla. Skriftväxlingenär i flera fall avslutad för , vilket medför krav på specialstudier för domstolspersonalen. Därförkommer sannolikt inte hela denna del av ärendebalansen att vara avklarad nästasommar. Vi kan i värsta fall få ett antal mål som är eller nästintill, innan de ens hinner passera första instans. Därefter kanske någon villföra ett ärende vidare till kammarrätten - om inte personen i fråga har gettupp. Och frågan är hur justitieministern vill förhindra att sådant här skallkunna inträffa . Utöverdetta tillkommer sedan alla nyare mål. Många av länsrätternas mål kommer säkert att överklagas, iförsta hand till kammarrätterna, där handläggningstiderna inte ansesutgöra något större problem. Men med tanke på att två tredjedelar avlänsrätternas skatteärenden blir äldre än , en tredjedel blir äldre och den genomsnittliga omloppstiden är 22 månader - eller i varje fallvar det 1980 -kommer ett ärende som överklagas till kammarrätten att normaltsett ta åtminstone att avgöra. Trots att denna siffra långt ifrån nårupp till JO:s avskräckande exempel, måste även denna siffra, sedd ur en enskildmänniskas synvinkel, visa på oacceptabelt lång handläggningstid. JO skriverså här i sin rapport: "------- det finns en risk för att man glömmer bort denverklighet som finns bakom siffrorna. I varje mål i de överfulla rotelskåpen eller i de målbuntar som ligger framme för något av de många arbetsmomenten finns en person och hans ekonomi ." Det är något underligt att justitieministern i svaret påmin interpellation inte anser sig kunna hålla med om att länsrätternas obalansblivit allt värre. I budgetpropositionen redovisar han själv de utgåendebalanserna . 1976/77 uppgick den utgående balansen till 188800, 1979/80 hade siffran stigit till 262 600. För det allra senaste budgetåretredovisas en glädjande minskning till 224 400. Denna förbättring är emellertidnågot av en chimär. Till denna siffra skall läggas ca 90 000 överklaganden över1981 års allmänna fastighetstaxering. Justitieministern har därför ibudgetpropositionen själv gjort bedömningen att länsrätternas balanser underhösten 1981 stigit till 270 000 mål. Och därmed har vi en fortgående försämringunder hela senare . Det är dess värre inte möjligt att räkna ifrån dessafastighetstaxeringsärenden, även om de nu bara skulle komma vart femte ellervart sjätte år, därför att de försämrar statistiken för ganska lång tidframöver. Med det system för fastighetstaxering som tillämpas får vi räkna meden uppsjö av överklaganden. Förhoppningsvis har regeringen gjort en översyn närnästa fastighetstaxering blir aktuell. Antalet inkomna skattemål till länsrätterna har pekat påen nedåtgående tendens under en följd av år. som detta kan varapositivt - färre människor finner kanske anledning aft överklaga sin skatt -kan det också vara ett illavarslande tecken, nämligen som ett resultat just avden långsamma processen. Detta är också en aspekt som JO tar upp. Mångamänniskor kanske ryggar fillbaka inför det faktum att det tar två till tre åreller kanske att få den rättelse som de själva anser varabefogad. Man accepterar med andra ord den orättvisa som man anser sig varautsatt för. JO tar i rapporten upp den misstro mot en del av denoffentliga verksamheten som håller på att breda ut sig fill följd av just denlångsamma skatteprocessen. Han anser denna misstro vara allvarlig ochframhåller att allmänheten måste kunna känna tilltro till domstolarna och tillderas sätt att fungera. I sitt arbete har JO gått igenom en lång rad brev frånskattskyldiga till länsrätterna. En grupp tar upp de ekonomiska konsekvensersom de drabbas av till följd av dröjsmålen, som omöjliggör all ekonomiskplanering. Andra efterlyser svar på frågor som de framställt flera år tidigare.Ytterligare andra meddelar att de har tröttnat och gett upp. Detta sista ärkanske det allra allvarligaste, eftersom det måste vara fel att människor somkanske har rätt och som i varje fall anser sig ha rätt skall tvingas ge upp avvanmakt inför en, om än oavsiktlig, förhalningstaktik. Ett icke avgjort skattemål kan för ett företag innebära enlång tids hot om konkurs. För en löntagare blir konsekvensen att han i avvaktanpå annan dom tvingas betala kvarskatt, även om han överklagat taxeringsnämndensbeslut. Möjligheten till anstånd finns. Men ofta måste då säkerhet kunnaställas, exempelvis i form av en bankgaranfi. JO tar också upp andra avarter. Han nämner fall därhandläggningstiden förlängs, sedan den skattskyldige godtagitfaxeringsintendentens krav, men inte så att säga satt "kryss i rättruta" utan svarat med egna ord i ett eget brev. Och han talar om en mansom begärt att få skrivelser skickade med flygpost, därför att han flyttatutomlands. Trots detta skickades breven länge med båt och krav från domstolenpå svar . Man undrar hur samhället skall se ut den dagdå den enskilde ställer samma krav på det allmänna som det allmänna ställer påden enskilde när det gäller snabbheten att ta ställning i ett ärende. Vad det måste gälla är att få till stånd en snabbarehandläggning inom ramen för de resurser som redan står till buds. Attytterligare öka denna del av den offentliga sektorn ter sig tämligen orimligt. Jag tackar än en gång justitieministern försvaret, somvittnar om förståelse för problemet. Den översyn av taxeringsförfarandet somskall ske kommer förhoppningsvis att ge positiva resultat. Justitieministern talar också om möjligheten att vidtaåtgärder . Jag vill med anledning av detta ställa frågan vilka åtgärdersom justitieministern är beredd att vidta och hur snabbt detta kan ske. Det är vidare min förhoppning att den kommande utredningenskall göra något ställningstagande beträffande handläggningstidernas längd. Jagär medveten om att det knappast finns något skatteärende som är det andra likt.Trots detta vill jag ställa frågan: Hur lång anser justitieministern att enlämplig och acceptabel handläggningsfid för ett "normalt"skatteärende i första instans bör vara? Vilken målsättning bör den utredningsom nu skall tillsättas ha på den här punkten? I budgetpropositionen talas om "en godtagbar balansunder /85".