prot · G50929 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:29 1 § Anmälan om kompletteringsval till utskott partigrupp har som suppleant ikonstitutionsutskottet under i ledighet anmält hansersättare och som suppleant i utrikesutskottet under RuneÅngströms ledighet anmält hans ersättare . Talmannen förklarade valda till suppleant I () suppleant I utrikesutskottet () 2S Justerades protokollet för den 10 innevarande månad. 3 § Föredrogs och hänvisades Propositionerna 1981/82:58lagförslag 1 till lagförslag 2 till justitieutskottet /82:60 tillsocialutskottet /82:70 till skatteutskottet 4 § Föredrogs och hänvisades Redogörelse 1981/82:4 till utrikesutskottet Nr 29 5 5 Föredrogs och hänvisades 18november 1981 1981/82:96 till jordbruksutskottet 1981/82:97 till Vissa enitidlaes- 1981/82:98och 99 till näringsutskottet 1)1. 1981/82:100 till justitieutskottet 6 § Vissa grundlagsfrågor m. m. Föredrogs konstitutionsutskottetsbetänkande /82:10 om vissa grundlagsfrågor m. m. 2 PER (): I denna första del av diskussionen onikonstitutionsutskottets betänkande är tanken att vi i första hand skalluppehålla oss vid frågan om kollektivanslutning. kommer att med utgångspunkti föreningsfriheten försöka motivera varför socialdemokraterna accepteraranslutning av medlemmar som inte personligen har tillfrågats om huruvida desympatiserar med det socialdemokratiska partiets idéer. Det har, herr talman,gjort förut-med skralt resultat. En sjuk sak kanhelt enkelt inte försvaras. Sju gånger har funnit att kollektivanslutningentill det socialdemokratiska partiet är oförenlig med de grundläggandevärderingar och principer som vårt fria och öppna svenska samhälle bygger på.Sju gånger har socialdemokraterna tidigare vägrat att låta dessa entydigariksdagsuttalanden lända till efterrättelse. skall inte komma ochlägga sig i vad vår partikongress och fackföreningsrörelsen beslutar om, harman brukat hävda. Både kollektivanslutningen och den socialdemokratiskavägran att acceptera uppfattning saknar motstycke i vårt landsdemokratiska historia. Först några ord om kollektivanslutningen. Hundratusentals socialdemokratiska partimedlemmar harhamnat i partiet genom ett enkelt beslut på ett fackföreningsmöte. En handfullmötesdetta-gare har anslutit tusentals fackmedlemmar, många som sannoliktblivit medlemmar i facket för den fackliga sammanhållningens och solidaritetensskull, men som inte haft för avsikt att därigenom ta partipolitisk ställning.Någon förfrågan om vad de innerst inne tycker har de som sagt var inte fått. Inågra fall har det t. o. m. visat sig att de inte ens efteråt har fått reda påvilka välsignelser som vederfarils dem genom fackklubbens ställningstagande.Hur kan någonting sådant över huvud taget försvaras? Att hänvisa tillföreningsfriheten är ytterst en oförrätt gentemot de värden som den friheten syftartill att skydda. Vem hade trott att rätten att sluta sig samman för att bli ettbålverk mot förtryck och för att ge ett bidrag till mångfald och pluralism i Nr 29 samhällsdebatten av somliga skulle komma att utnyttjas för att tilltvingasig den en gunst som man uppenbarligen inte tror sig kunna få på annat sätt? Föreningsfriheten blir i socialdemokratisk tappning ett verktyg för övergreppgentemot enskilda människors integritet och rätt att hålla sina yjnni-uiidlass-partipolitiskaåsikterförsigsjälva.Attman,herrtalman,harrättattgåurdet f,(°wor tii iti socialdemokratiska partiet,om man händelsevis råkar få reda på att man är medlem, ändrar ingenting i vårsyn på det brott mot mänsklig anständighet som kollektivanslutningen utgör. Ochhur, , skall den fackmedlem bete sig som inte anser sig kunnaanvända reservationsrätten, som inte vill vara medlem i det socialdemokratiskapartiet men som ändå vill ställa upp i det fackliga arbetet som medlem i sinfackklubb'' Jag har undrat om tyckeratt det är pengarna värt att tvingas till den förödmjukelse somriksdagsgranskningen av kollektivanslutningen väl ändå ytterst måste vara.Visst måste samvetet skrika hos en förnuftig person som , närhandrar ut till försvar för partikassörernas intressen. För det är pengarna somstyr. Otaliga vittnesmål i tidningar och tidskrifter har genomåren skildrat hur arbetarkommuner och partidistrikt oroats över hurpartiekonomin skulle undergrävas, om socialdemokraterna som andra partiertvangs lita till stöd från bara de medlemmar som alldeles frivilligt söker sigtill partiet. Så någraord om nonchalansen mot . Sju gånger har alltså sagt ifrån. Lika mångagånger har hånfulla kommentarer riktats gentemot riksdagsbeslutet. Därförtränger sig en fråga på: Hur tycker att ett riksdagsuttalandeom kollektivanslutningen egentligen skall behandlas? Betyder - där så många socialdemokrater sliter för attskapa ett bättre samhälle - ingenting när dess beslut kolliderar med detsocialdemokratiska partiets egna intressen? Vi moderater tvcker inte att vi har rätt att bara vänta påatt det socialdemokratiska partiet skall inse att man skall rätta sig efterriksdagsuttalanden. Vi är beredda att lagstifta mot kollektivanslutningen,precis som vi gått i spetsen för en nödvändig förstärkningav de mänskliga rättigheterna - också detta dess värre ofta i strid medsocialdemokraterna. I valet mellan att skydda enskilda mot organisationereller organisationer mot enskilda står på de enskilda människorssida som socialdemokraterna anser bör finna sig i fackets hegemoni. Jag vill.herr talman, sammanfatta frågorna till : Hur skall densolidariske fackföreningsmedlem som sympatiserar med någon annan änsocialdemokraterna, men inte anser sig kunna använda reservationsrätten, betesig? Vad betyderriksdagsuttalanden för ? Vi trodde ett tag att vi äntligen skulle få stöd,och då från , för vårt krav på ett snabbt slut påkollektivanslutningen. Vi trodde att äntligen hade insett att detverkar litet tunt i slutet av Nr 29 den reservation som man alltidbrukar foga till Q |, I betänkande tillsammans med centern.Det står där: ISnovember 19SI "Nuvarande missförhållanden bör. tidigare uttalat, bringas att upphöra i första handgenom åtgärder från V/vsY/vnttidliips- partiets egen sida. Utskottetkonstaterar att uttalande ännu inte fhli;or III. Då individens rätt att själv avgöra medlemskap i politisktparti har utomordentligt stor principiell betydelse i en demokrati, börriksdagen ånyo göra ett uttalande i denna fråga." Det är kraftfullt så attdet förslår. I radio och TV gav folkpartiledaren för någoneller några månadersedan besked om att tålamod nu hade sinat.Rakryggat! Äntligen, sade några av mina folkpartistiska vänner uppskattande omherr omvändelse. När nu ånyo har anslutit sig till enidentiskt likadan reservation som den man avgav i utskottet kännsdet nödvändigt att för göra följande påpekande: Människor somkänner sin åsiktsfrihet hotad gagnas lika litet av uttalanden som socialdemokraternanonchalerar som av utstuderad TV-politik. 3 (): Dagens inledande debattämne,kollektivanslutningen, kan bl. a. ses som en diskussion av frågan ommotsättningarna mellan föreningsfrihet och medlemmens frihet inom föreningen.Vårt land kan ju karakteriseras som en folkrörelsedemokrati. Praktiskt tagetvarje medborgare är ansluten till en organisation av något slag. Den kan varaav facklig eller religiös art, den kan syssla med idrott, den kan hanykterhets- eller miljöfrågor som huvudändamål. En sådan uppräkning kan görasmycket lång, för vi svenskar har en gång för alla mycket starka känslorinför och intressen i föreningsliv. Det är med starka organisationer sominstrument som vi hävdar medlemmars och gruppers intressen och därmed påverkarsamhällsutvecklingen, både direkt och indirekt. Men organisationerna ställer också krav på sina medlemmar,inte bara genom medlemsavgifter utan också genom sina stadgar som reglerarorganisationens mål och arbete. Några lagar som reglerar de ideellaorganisationernas verksamhet har vi däremot inte. Vår regeringsform föreskrivert. o. m. uttryckligen föreningsfrihet. Det enda undantag som finns är klart ochtydligt definierat i regeringsformens 2 kap. 14 §, där det står: "Föreningsfriheten får begränsas endast såvitt gällersammanslutningar vilkas verksamhet är av militär eller liknande natur ellerinnebär förföljelse av folkgrupp av viss ras, med viss hudfärg eller av visstetniskt ursprung." I övrigt råder fullständig föreningsfrihet i vårt land.Folkrörelserna står fria att besluta om sina inre angelägenheter. kan man ställa frågan om inte den enskildes fri- ochrättighetsintressen ibland kan kollidera med organisationernas intressen.Sådant händer ju. En organisation kanske utesluter ett antal medlemmar. Mensåvitt jag förstår borde det inte bli någon principkollission, eftersom denenskilde individen frivilligthar inträtt i organisationen och tagit del av dess stadgar, där Nr 29 medlemmensrättigheter och skyldigheter klargörs. Det innebär att balansen Onstlaen den mellan denenskildes intressen och organisationernas intressen fungerar i |v; novembei' 1981 Men det finns ett stort undantag: ensamt bland depolitiska partierna i vårt yjssu "riindlifs- landemottar det socialdemokratiska partiet kollektivt anslutna medlemmar, utan attden enskilde får ta individuell ställning till detta. Anslutningen kan ske genom enkelt majoritetsbeslut ifackföreningsavdelning, avdelningssektion eller fackföreningensrepresentantskap. I det senare fallet saknar fackföreningsmedlemmen direktinflytande över beslutet, och i många fall har han inte ens vetskap om att hanblivit ansluten till det socialdemokratiska partiet. Man får alltså intemöjlighet att ta del av organisationens stadgar, dess mål osv., innan man blirmedlem. Detta är en avgörande skillnad i förhållande till annanföreningsverksamhet. Ja, den blir i det här läget heltillusorisk. Reservanten nödgas ju ge till känna sin politiska ståndpunktåtminstone så långt att han talar om vilket parti han Inte vill tillhöra. Här måste frågorna komma som . Hur kan ettdemokratiskt parti som socialdemokratin försvara detta? Hur går det ihop medatt vi på vallagsområdet i stor enighet på allt sätt försöker skyddarösthemligheten? Hur känns det att ta del av vetenskapliga undersökningar somvisar att två tredjedelar av LO-medlemmarna tycker att kollektivanslutning ären olämplig form av anslutning till politiskt parti? Hur känns det att ha ca200 000 medlemmar som ogillar anslutningen, som är oliktänkande men ändå ärmedlemmar i partiet - och t. o. m. är med på de interna mötena? Från tidigare debatter har vi fått lära oss att det är avhistoriska skäl som socialdemokratin behåller sina stadgar om att ta emotkollektivt anslutna medlemmar. Men dagens skola fostrar ju medborgaren tillsjälvständigt tänkande. Om det fanns fog för att tänka åt andra tidigare, såhar vi väl ändå den inriktningen att individen, medborgaren, skall tänkasjälv och ta ansvar för sina handlingar. Är det inte dags också för ersocialdemokrater att ge den enskilde individen förtroendet att själv fatta detfrivilliga beslutet att inträda i partiet? Eller är det så, att det hela är enfråga om pengar? Då avviker man på ett anmärkningsvärt sätt frånFolkrörelsesverige i övrigt, där man alltid har satt idealiteten före pengarna. I tidigare debatter har jag uttalatförhoppningen om att den socialdemokratiska kongressen skulle besluta upphöramed kollektivanslutningen. Det hoppet grusades , trots att riksdagensju gånger uttalat sin principiella inställning mot kollektivanslutningen. Mendå får vi väl ta en ny debatt - den har redan startat - och fatta ett nyttbeslut. Skulle ett nytt uttalande , av samma innebörd som deuttalanden som gjorts tidigare av , betyda en tom demonstration? Nej!Ett uttalande av den svenska folkrepresentationen är inte någon tom demonstration.Det är en viljeyttring, det är ett bidrag till upplysningen, det är ett stödtill de tusenden som ute på arbetsplatserna driver kampen motkollektivanslulninuen. Och låt oss inte heller szlömma de hundratusentals Nr 29 som utgör den tysta majoriteten,som vill ha sin politiska hemvist hemlig, sin Onsdi"cnden integritet skyddad. De människornabehöver en gång veta att de har ISnovember 19SI *=" riksdagsmajoritet som stöder dem. Jag beratt få yrka bifall till reservation 1 i utskottsbetän kandet. 'isitintiidliti;.s-frågor 111. Anf.4 (): Det är inte utan ett visst vemod som jag återyttrar mig i den här frågan. Från sida har vi uttalat denförhoppningen att socialdemokraterna trots allt skulle vara på väg att göra uppräkningen med den här gamla ovärdiga kvarlevan. I den debatt som förts inompartiet och inom fackföreningsrörelsen har vi sett en lång rad ljusglimtar. Vihar noterat att ungefär hälften av LO:s förbundsordförande har uttalat sig emotden kollektiva anslutningsformen, att många socialdemokratiska debattörer harvisat skam över att den ännu tillämpas, att opionionsmätningarna tydligtavspeglar den starka motvilja mot kollektivanslutningen som finns både blandLO:s medlemmar och bland medlemmar i det socialdemokratiska partiet. Och vi harsjälvfallet noterat att man sliter med frågan inom partiet. måste det emellertid klart sägas ifrån att det gåroförlåtligt långsamt. Det svenska samhället kan inte acceptera atthundratusentals människor utan någon egen positiv viljeyttring och i många fallmot sin vilja ansluts till ett politiskt parti genom kollektiva beslut på klentbesökta möten. Efter den omfattande undersökning som häromåretgenomfördes av professor kan man uppskatta antaletkollektivanslutna medlemmar i det socialdemokratiska partiet som inte ärsocialdemokrater till mellan 100 000 och 200 000. Därtill kommer mångamänniskor som visserligen sympatiserar med socialdemokraterna men som inte avfri vilja skulle ha anslutit sig till partiet. Den slutsats som drar av sin undersökning är denna: "Av det förhållandet att så mångasom av de kollektivanslutna medlemmar, som ej reserverat sig, har enannan partiuppfattning än socialdemokraternas kan vi dra en bestämd slutsats:kollektivanslutningen av fackföreningsavdelningar till det socialdemokratiskapartiet fungerar i praktiken på ett sådant sätt, att det innebär ett brott motden demokratiska principen om minoriteternas rättigheter." En egenhet som ofta uppmärksammats är att många avsocialdemokratins medlemmar inte vet om att de är partianslutna. För några årsedan gjorde professor en studie om medlemmar i . I hansurval visade det sig att närmare hälften av metallarbetarna, inte vissteom huruvida avdelningen var ansluten eller inte. I de avdelningar som varanslutna visste om att så var fallet. Det finns ännu värre siffror. I de försök som f. n. pågårmed frivillig, kostnadsfri anslutning till partiet i några fackavdelningar isydöstra lär det enligt tidningsuppgifter vara av detidigare kollektivanslutna medlemmarna som utnvttjat erbjudandet omindividuellt medlem- Skulle dessa uppgifter vara riktiga och skulle tendensen vara Nr 29 densamma i övriga förbund och i övriga delar av landet, skullekanske antalet, Onsdaien den ofrivilligt anslutna stiga till över en halvmiljon personer. I så fall skulle majoritetenav medlemmarna i det socialdemokratiska partiet vara medlem- _ mar motsin vilja. l/,-,,, grimdlug.s- skall jag inte dra fler siffror. Men låt mig erinra omatt det bakom alla fråoor in in dessa siffror flnns enskilda, förorättademänniskor, människor vilkas integritet har blivit kränkt, vilkas valhemlighethar blivit röjd, som blivit trakasserade på sina arbetsplatser och som valt atthuka sig för kamraternas åsiktstryck. Det finns åtskilliga i denna kammare somkan berätta om hur kollektivanslutningen fungerar i praktiken - fjärran frånHilding försäkringar om att man alltid kan reservera sig. Kollektivanslutningen måste bort. Från sidahar vi konsekvent hävdat att det är socialdemokratins sak att rensa i sitt egetstall, och vi har därför avvisat tanken på lagstiftning. Fortfarandeär det vår bestämda uppfattning att det vore mycket bättre om frågan kundelösas utan lagstiftning. Men jag måste också erkänna att vårt tålamod år påupphällningen vid det här laget. Jag har stått i denna talarstol och sagt migvara övertygad om att det inom det socialdemokratiska partiet finns doldafonder av anständighet, att det finns en genuin vilja att utplåna den skamfläcksom kollektivanslutningen utgör. Men jag måste också erkänna att jag blivitalltmer besviken på socialdemokratin allteftersom frågan långhalas från den enakongressen till den andra. föreslår vi åter ett uttalande från . För misstänker jag att det år sista gången vi väljer den linjen. Omfrivilliglinjen inte fungerar tvingas vi att överväga ett lagligt skydd för denenskildes rätt att själv välja om han vill tillhöra ett politiskt parti och iså fall vilket. Med en sådan lagstiftning skulle det klart markeras att det iSverige inte bara finns en positiv föreningsrätt utan också en negativföreningsrätt, inte bara en rätt att bilda föreningar och gå med i föreningarutan också en rätt att stå utanför föreningar. Det är också en självklarrättighet i ett demokratiskt samhälle. För dagen nöjer jag mig alltså med att yrka bifall tillden reservation som avgetts av m. fl. Jag vill nämnaatt jag i , tillsammans med delegater från flera andra länder, inomkort kommer att väcka en motion om att rätten att stå utanför en förening skallskrivas in i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Jag ärför min del övertygad om att det initiativet kommer att få stöd också avsocialdemokrater och socialister i många länder. Den här debatten vore inte komplett, om jag inte åter gav att besvara en fråga som vi ställt men ännualdrig fått besvarad: Vad är det. , för fel på principen att varjemänniska själv skall bestämma om hon eller han vill vara medlem i ettpolitiskt parti och i så fall vilket? urubblaöver den fråuan. Kan vi nu äntligen få ett svar? Nr 29 Anf. 5 (vpk): Onsdinenden Herr talman! Frågan om kollektivanslutning till politiskt parti är ett ISnov-mber I9SI sorgligt kapitel i historia. Detsocialdemokratiska partiet får här tapå sig huvudansvaret för att de borgerliga partierna år kan utnyttja l'7.s.s(/ griindlugs [lågor III. Vi vet att kollektivanslutningen är omtvistad inomarbetarrörelsen och har varit det ända sedan införandet. Friimsta skälet är attkollektivanslutningen är hämmande för fackföreningsrörelsen, den blir alltsåinte fri och obunden. Vilka maktcentra skall fackföreningsrörelsen varaoberoende av, och på vilket sätt skall man vara oberoende? Det ärfrågeställningar som är värda att diskutera. Det finns tre viktiga maktcentra som fackföreningsrörelsenmåste stå oberoende av, nämligen staten, kapitalägarna och de politiskapartierna. För att börja med fackföreningsrörelsen och partiernaskall vi komma ihåg att i fackföreningsrörelsens begynnelse var det liberalernasom stod för inflytandet. När den socialistiska arbetarrörelsen utvecklades varen av uppgifterna att frigöra fackföreningsrörelsen ur de liberala, dvs. deborgerliga, bojorna. Hur skall nu förhållandet vara mellan det socialistiskaarbetarpartiet och fackföreningsrörelsen? Den tmge utveckladeutförligt detta tema i sitt berömda Gävletal under rubriken måste bli socialistisk. Arbetarna måste rikta sin uppmärksamhet åt två olika håll,sade . För det första måste de organisera sin klass sompolitiskt parti, vilket sätter som mål för strävandena att få den politiskamakten i sina händer. För det andra måste de organisera sig för att i någon månkunna hålla kapitalisterna stången i den dagliga, ekonomiska kampen för sinbrödföda. fortsatte: "Naturligtvis böra bäggedessa organisationer, den fackliga och den politiska, gå hand i hand ochgemensamt arbeta för det stora målet: arbetarklassens fullständiga frigörelse.Men erfarenheten har allestädes visat det lämpligaste, att de bäggeorganisationerna ej alldeles sammanblandas." Det avgörande skälet för detta är attfackföreningsrörelsens och fackföreningens mål är alt organisera alla arbetarepå en arbetsplats eller ort, oavsett vilka politiska eller religiösauppfattningar arbetarna där har. Det skall alltså vara fackföreningar som äroberoende i förhållande till politiska partier, men som arbetar gemensamt medden politiska arbetarrörelsen för arbetarklassens fullständiga frigörelse. Dethär är naturligtvis inget oberoende av det slag som borgerliga partier ochSvenska arbetsgivareföreningen önskar för fackföreningsrörelsen. Dess attackersyftar i grund och botten till ett oberoende som försvagar arbetarrörelsen. När det gäller fackföreningsrörelsens förhållande till detvå övriga sociala maktcentra - staten och kapitalägarna - är socialisterna iprincip överens om att fullständigt oberoende skall råda. Deboruerliaas attack sker alltså inte i omsore om arbetarna utan har till syfte attförsvaga arbetarrörelsen. Tyvärr bidrar det socialdemokratiska Nr 29 partiet till detta eenom att inte upphöra medkollektivanslutningen. r\ i i I enlivaktia demokratisk folkrörelse måste uräsrötterna kunna komma till ,,, " , ,,,,, tals päett meningsfullt sätt - ja, t. o. m. kunna säga obehagliga saker till sin _ l'7.v.sY( gntiKllttgs-frågor III. ledning.Om man vill lyssna till rörelsen, kan man inte först klavbinda den medpartilojalitet till och sedan lyssna till en rörelse som pågrund av denna lojalitet inte gör sig hörd. Exempel på detta finns i stormängd. Då kan ju arbetarrörelsens ledning bara få tillbaka sitt eget eko. 1detta läge blir det farligt: borgerliga krafler kan utnyttja detta förhållande,att partiombudsmän styr över de fackliga besluten med hänvisning tillkollektivanslutningen. Till skulle jag vilja säga följande. Låtden utredning och den försöksverksamhet som talade om iföregående års debatt bli verklighet! När vi i tar upp frågan om kollektivanslutningentänker vi också på den kollektiva anslutningen till statskyrkan. Även den måsteupphöra. Dessa två ting - kollektivanslutningen till statskyrkan ochkollektivanslutningen till ett politiskt parti ~ går inte att jämföra, sägerman från borgerligt håll. det är visserligen inte precis samma sak. mendet är i båda fallen fråga om att en människa blir ansluten till enorganisation eller en rörelse utan att själv begära detta. Man blir ocksåpersonlig medlem eller personligt ansluten. Därför måste i konsekvensens namnockså tvångsanslutningen till statskyrkan tas upp till behandling och upphöra. Vpk har inte motionerat i detta ärende men lägger fram ettsärskilt yrkande, som delas ut till kammarens ledamöter. Vi yrkar att med avslag på motionerna1980/81:398, 1980/ 81:493, 1980/81:496 och 1980/81:1119 beslutar förena sig omföljande uttalande: Det socialdemokratiska partiet tillämpar, genom att mottahuvuddelen av sina medlemmar genom kollektiv anslutning, ett system förmedlemsanslutning som strider mot demokratiska principer. Fackföreningarnas uppgift är att tillvarata medlemmarnasintressen. Denna uppgift fylls bäst av en facklig rörelse, som behåller enorganisatorisk självständighet gentemot politiska partier. Underkastelse underpartipolitiska hänsyn hämmar rörelsens aktionsförmåga. Attfackföreningsrörelsen i skilda lägen stöder politiska organisationer är bådenödvändigt och riktigt, men det bör ske på basis av organisatorisksjälvständighet och på fackföreningsfolkets egna villkor. Enligt riksdagensuppfattning är kollektivanslutning till politiskt parti i princip inteförsvarbar. När borgerliga politiker går till angrepp mot kollektivanslutningenär det dock inte av omtanke om fackföreningsmedlemmarna. De borgerliga haringet emot kollektivanslutning, närde anser att den tjiinar deras egna syften.Sålunda har länge ett flertal av de borgerliga ledamöterna slagit vakt om denreligiösa kollektivanslutning som ännu påtvingas hela folket via statskyrkan. Riksdagenhar tidigare i fråga om kollektivanslutning till politiskt parti Nr 29 bl. a. uttalat att "nuvarande missförhållanden bör inte i första hand On 11" n d n förändras genom lagstiftning utangenom åtgärder från partiernas egen sida" IS nov-mbrlySI ''' förutsatt att det genom opinionsbildning motkollektivanslut- ningen skall visa sig vara möjligt att förmå det parti som tillämpar denna Vissa griiiidlags-frågor III.