prot · G509168 · 1981-12-31 00:00:00 — Tredje vice talmannen anmälde att anhållitatt fill protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytterligarereplik. 99GUNNAR STRÄNG (s): På en punkt har väl de skiljaktiga parternaändå varit ense i dagens diskussion, nämligen att detta är en århgenåterkommande politisk debattfråga. Parterna hgger i sina skyttegravar utan attdet bUr någon nämnvärd förändring av läget. Jag skulle kunna använda det gamlahederliga uttrycket, att medan gräset växer, dör kon. Medan den här debattenpågår år , dör industrin. Tekoindustrin i vårt land är på stadig nedgång. Vi kan mellan varje sådan. härårsdebatt inregistrera hur produkfionsvolymen har gått ned, hur antalet Åtgärderför tekoindustrin m. m. anställdainom branschen stadigt reduceras, hur produktionsföretagen omvandlas tillimportföretag. 'Vi kan också inregistrera att regeringen står tämligenlikgiltig inför denna i förhållande till omvärlden unika utveckling som vårnation genomgått när det gäller tekobranschen. Utgångspunktenför våra debatter och för oppositionens motioner och reservationer är heltenkelt def faktum aft vi har lagt fast atf tekonäringen i vårt land skall varaen beredskapsnäring. Vi anser med samma motivering som vi använder när detgäller att skydda def svenska jordbruket att vi skall ha en egen försörjning avtekovaror. Skillnaden mellan jordbruksprodukter och tekovaror är ändå högstväsentlig när det gäller hur staten hanterar de båda branscherna. Det svenskajordbruket skyddar vi till av det svenska folkets konsumtionsbehov och t.o. m. en bra bit däröver, eftersom prisgarantierna för jordbruksprodukternaäven gäller för den överproduktion som vi f. n. håller oss med och som viendast kan avsätta ute på världsmarknaden genom ett arrangemang därkonsumenterna i allt väsentligt och i sista hand står för subventionerna. Närdet gäller tekobranschen har vi inte sträckt oss tillnärmelsevis så långt. År1979 uttalade aft regeringen bör svara för atf 1978 årstekoproduktion skall bibehållas. Det innebar, enkelt uttryckt, att vi med egnaproduktionskällor skall svara för av det svenska folkets förbrukning avtekovaror. Med en enda rösts övervikt förändrade denna målsättningtill en riktpunkt för tekopolifiken . I stället för sommålsättning gäller således som riktpunkt. Häruppstår den utomordentligt intressanta frågan: Vilken tolerans i fråga omvariationerna skall man tillåta kring denna s. k. riktpunkt innan konkretaingripanden framstår som nödvändiga? Vi skulle alla vara djupt tacksamma om viav handelsministern kunde få ett svar på den frågan. Betyder riktpunkten 30 %att man kan acceptera en självförsörjningsgrad på , , eller ochändå trösta sig med att riktpunkten är färdmärke? Någonstansmåste det finnas en botten för variationerna, om det skall vara praktiskpolitik och i enlighet med vanligt sunt förnuft att tala om som enriktpunkt. Vi förväntar oss ett svar av handelsministern på frågan om var hananser atf gränsen går utan atf begreppet riktpunkt bhr till intet förpliktande.Eftersom denna riktpunkt är ett beslut av - visserligen med denknappaste majoritet - är den ändå förpliktande för handelsministern. är vi emellertid nere i av vår egen försörjning. I detavseendet finns det inget annat land vare sig bland EG- eller EFTA-nationernasom har visat ett slikt tillmötesgående gentemot den lågprisimport som f. n.håller på att slå ut den svenska textil- och beklädnadsindustrin. Av de i mnttal 100 000 anställda som vi hade inom denna industri vid 1960-talets börjanhar vi kvar ca 30 000. På de har man slagit igen 650beklädnadsfabriker i vårt land. På den korta fiden mellan 1976 och 1980försvann 10 000 anställda inom beklädnadsindustrin och 5 000 anställda inom texfihndustrin.I södra , där textilindustrin är heltavgörande för sysselsättningen, har 36 000 anställda reducerats till ca 15 000. Pågrund av den ekonomiska politik som regeringen har gjort till sin har det underden senaste femårsperioden varit praktiskt taget omöjligt att hänvisa dearbetslösa till något annat industriellt område. Enkelt beskrivet harresultatet blivit aft i första hand kvinnorna inom texfil- och beklädnadsindustrinhar fått gå hem. I medvetandet om att inget annat arbete står till derasförfogande blir de vad man skulle vilja uttrycka som anonymt och tystarbetslösa, med de konsekvenser som det har för familjens inkomst. Liksomandra västerländska nationer lever vi i en värld där den egna tekoindustrin haratt möta den förödande konkurrensen från lågprisländerna. Det spelaringen rollom man arbetar i , i , i , i , i elleri - man kan infe konkurrera med lågprisländerna, där de anställda haren dagslön på . i svensk valuta, dvs. hälften eller en fjärdedel avtimlönen i andra länder och för vår del en femtedel eller en sjättedel avutgående timlön. Manhar på alla håll med stor olust observerat hur den importen slår ihjäl den egnaindustrin. Man skyddar sig med tullar och direkta importregleringar av mereller mindre officiell karaktär. För vidkommande är dylika åtgärderpraktiskt taget obefintliga. Vi har i vårt land en skyddstull gentemotlåglöneländerna på'. I EG-stater är den , i , i Norge30 % och i . Det senaste kan vara intressant för attobservera - han gjorde ju vissa jämförelser mellan och och sadeatt i får tekoindustrin inte det statsstöd som den får i Sverige.Etablerar vi en tull på även här i får statsstödet mindrebetydelse, det tror jag att är överens med mig om. Denhär tullen kompletteras med mer eller mindre officiellaimportregle-ringsbestämmelser, som alla fungerar som en spärr mot den för denegna industrin förödande imporfkonkurrensen. Västtysklandimporterar av sitt försörjningsbehov, och ochUSA . Här i är importandelen gissningsvis . Denmest principielle och fanatiske frihandlaren borde inte stå oberörd inför dessafaktiska förhållanden. Men kanske man säger: "Vi har ju ändå kläder påkroppen och skor på fötterna trots att den svenska industrin slås ut." Ja,vi har def så länge som kommunikationslederna fungerar. Vi är emellertid någrapersoner som har upplevt två världskrig under vårt långa liv, och vi vet då atfridåerna definitivt kan dras ner i fråga om förbindelserna med omvärlden, omdet värsta händer. Jaghar lagt märke till att regeringen för all del erkänner beredskapsmoti-vet somen anledning att skydda den svenska tekoindustrin. Överstyrelsen för ekonomisktförsvar har på regeringens uppdrag gjort sina bedömningar efter vissa på s. 4 ipropositionen angivna planeringsnormer. Det gäller först och främst enförsörjningsuthållighet . Mot bakgrund av erfarenheterna kanifrågasättas varför man stannat . Manhar vidare i sin planering räknat med att vi även vid en avspärrning skall hamöjligheter atf importera av det årliga konsumtionsbehovet. Åtgärderför tekoindustrin m. m. Åtgärderför tekoindustrin m. m. Medförlov sagt, herr talman, en så lättsinnig försvarsplanering vill jag integodkänna. Jag säger det som gammal folkhushållningsminister som hademöjligheter att följa dessa problem på mycket nära håll åren efterdet sista världskriget. Manantar vidare atf man kan öka skiftgången i händelse av en avspärrning för attden vägen expandera produkfionen. Hur man snabbt skall kunna mobilisera folktill en slik skiftgång är sanneriigen tvivel underkastat med tanke på denpersonal som behövs för att upprätthålla försvarsberedskapen både hemma ochrunt omkring gränserna. Eftersomdet i sista hand är regeringen som har att ta sitt ansvar förberedskapsplaneringen fillåfer jag mig att framföra den uppfattningen att denpräglas av ett önsketänkande som har alla möjhgheter att raseras inför denbrutala verkligheten. Vi kan naturligtvis säga oss att den internationellasohdaritet vi bör känna gentemot de fatfiga länderna bör innebära att viaccepterar att den egna tekoindustrin ersätts rned importvaror från lågprisländerna.Just denna speciella solidaritet spelade ju en stor roll i vår värderadehandelsministers inlägg här inledningsvis - jag ser att han har försvunnit frånkammaren men jag hoppas att han är på väg tillbaka. Vårsohdaritet i detta avseende sträcker sig emellerfid längre - det har ocksåunderstrukits i debatten - än vad den gör i andra likvärdiga länder. Vi har juen import från lågprisländerna som per capita både två och tre gångeröverstiger vad andra nationer kostar på sig. Om ingen ändring sker när detgäller regeringens, jag vågar säga så, både liknöjdhet och resignafion inför ensådan här utveckling, slutar det hela med att vi kan begrava vårt tal attnäringen har karaktär av beredskapsnäring och att synpunkter i detavseendet är fillgodosedda. Omvi dessutom är medvetna om att det är det internationella storkapitalet somsvarar för produktionen i utveckhngsländerna och gör det med utnyttjandet avarbetskraften på ett sätt som vi anständigtvis måste reagera mot, blir ju ocksåtalet om den internafionella solidariteten både ihåligt och missvisande. Föratt i någon mån få en hejd på denna olyckliga utveckling har vi i vår mofionföreslagit att importen från länder utanför EG och EFTA skall hanteras inomramen för en global kvot där vi således har garanfier för atf vad vi bestämmeross för att vi skall importera från dessa lågprisnationer också kommer att bliden kvantitet som vi importerar. från och , som jag vet har ställts tillnäringsutskoftets förfogande, redovisas bl. a. utvecklingen när def gällerimport av kläder från - en nation som vi inte har något bilateraltkvotavtal med. Av vilken anledning vi inte har det kan jag för dagen inteförklara, men vi saknar i alla fall avtal med detta land. Importen är däroreglerad, till skillnad från importen från tolv olika begränsningsländer, somfinns uppräknade i den PM som jag hänvisar fill. Denna öppna handel harresulterat i att år har ökat sin klädesexport fill -t.o. m. i en rasande fart. 1976 rörde def:sig om . rör det sig om 724ton. Bara utgjorde stegringen . öppendörr vid sidan om allt vad regeringen försökt göra för att begränsa den härlågprisimporten. Man redovisar aft siffran för den svenska importen frånIndonesien per capita räknat var dubbelt så stor som de sammanlagdasiffrorna för EG, , , , och . Detta är ju en ganskafantasfisk redovisning. Detfinns ytterligare intressanta siffersammanställningar i den av branschenupprättade promemorian. sjönk mängden svensktillverkadeskjortor, räknat i antalet plagg, med 333 000. ökade importen frånIndonesien av motsvarande vara med 501 000 plagg. När def gäller en sådanstandardvara som långbyxor sjönk den svenska produktionen med 628 000 plaggmellan 1980 och 1981, och importen från ökade med 411 000 plagg. Dethär är konkreta och handfasta besked och exempel som redovisar läget, tillskillnad från det allmänna och till intet förpliktande talet om frihandelns ochhberaliseringens överhöghet och situationen bland människorna i de s. k.utvecklingsländerna. har vi inte någon begränsning i dennatekoimport. Man kan mycket väl tänka sig att andra nationer utan kvotavtalföljer samma väg, med de påföljder det har för vår egen industri framöver. Fören tid sedan blev vi genom dagspressen upplysta om hur en stor svensk importörgår till väga för att komma vid sidan av begränsningsavtalet. Importörendeklarerar ärligt och uppriktigt atf man tar in de importbegrän-sadetekovarorna via ett annat land, som inte har några kvotbestämmelser, och därmedobehindrat går vid sidan av den kvotering som är avtalsmässigt fixerad. Det ären vedertagen metod, som importörer fillämpar, säger vederbörande direktör -alla gör vi så här, och det har varit vanligt . Dentrafik sorn här förekommer kan endast korrigeras - om jag förstår det hela rätt- via en globalkvot, som täcker all import utanför EFTA- och . Detinnebär att lågprisländerna då får konkurrera fritt inom denna kvots ram, ochdet är en kvot som man har bestämt utifrån våra utgångspunkter med hänsyn tillatt vi vill skydda industrin. Vi vet som nation på förhand hur stor kvot avlågprisvaror vi kan konsumera utan att ta livet av vår egen industri, och vibestämmer detta. Man får konkurrera inom denna kvot. Globalkvoten är tillåten -märk väl detta - enligt GATT-bestämmel-serna och frihandelsreglerna. a. i ett så närliggande land som . Visserligen infördes dehav i , men mig veterligt har inte den konservativaregeringen där gjort anspråk på att ändra på förhållandet. Infördenna helt naturliga åtgärd för att i någon mån behärska importen svarar nuhandelsministern aft han vill gå så långt att han skall ägna frågan fördjupadestudier. Det är naturligtvis en vänlighet och ett tillmötesgående frånhandelsministern som gör oss helt överväldigade. Men jag tillåter mig hysa denuppfattningen att problemet förblir lika olöst, om handelsministern fördjuparsig i dessa studier utan aft klart inse att globalkvoten är nödvändig. Åtgärderför tekoindustrin m. m. Åtgärderför tekoindustrin m. m. Vi har från socialdemokratin också gjort anspråk påaft importen skall läggas under licensiering. Det gäller även den import somkommer via EFTA och EG. Därmed är det inte sagt att def är fråga om någonbegränsning; det torde vi vara förhindrade till. Men vi har möjlighet attupprätthålla en bättre kontroll över den trafik som vi misstänker försiggår,nämhgen fördomsfria importörer som via förbindelser inom EG- och EFTA-ländernaslussar in kvoter från lågprisländerna utöver vad begränsningskvoterna mellanSverige och dessa länder föreskriver. Med dessa och andra kompletterandeåtgärder, som socialdemokratin motionsledes har fört fram, blir det möjligt attinom rimlig tid återställa inhemska produktionsvolym. Ipropositionen har handelsministern nu föreslagit en ursprungsmärkning för atthålla bättre kontroll på lågprisimporten. Det kanske kan betraktas som ettframsteg när def gäller handelsminister . Han har emellerfid inte vågatfölja sin utredningsman, som har velat göra ursprungsmärkningen på ett sådantsätt att den gör skäl för namnet ursprungsmärkning. Han har vidare velatbegränsa märkningstvånget till de varor som den enskilde konsumenten möter ihandeln. Påden här punkten har utskottet - om jag har förstått det rätt - korrigerathandelsministern och ställt sig bakom utredningsmannens förslag, vilket jagnoterar med tillfredsställelse. Står de borgerliga reservanterna för sinståndpunkt vid voteringen, bör def bli beslut. Så alldeles övertygadär jag väl inte i det avseendet. Jag tycker nämligen att ingav vissa betänkligheter. Entredje åtgärd för att få ordning på lågprisimporten - ett område där vi ändå iprincip är inställda på att försöka skapa en viss ordning - är att förändra detnuvarande hemtagningssystemet i samband med tullbehandlingen. Jag signerade påmin fid själv en proposition i vilken hemtagnings-systemet föreslogs. detvar , det vägar jag säga, då den allmänna respekten för lag ochordning var större än den är . Jagvar mycket tveksam fill denna liberalisering, som egentligen lägger över storadelar av de kontrollerande myndigheternas uppgifter på den enskilde importören.Men jag resonerade som så aft vi kanske vågar göra ett försök, och har vimissräknat oss så går def att ta tillbaka den gamla tullbehandlingsprocedurenigen. har jag den uppfattningen när det gäller det ömtåliga tekoområdet och medden reduktion av den egna industrin som skett, att vi inte kan stå till svarsmed att ta de risker som hemtagningssysfemet innebär. Den ökade byråkratiseringsom en återgång till sedvanlig tullkontroll skulle medföra kan inte vara såöver måttan besvärande, om hemtagningssysfemet förbjuds på detta speciellaavsnitt av importen. Jagvill rekommendera att tekoimporten undantas från hemtagningssystemet just medhänsyn till den otillåtet snabba ödeläggelse av svensk tekoindustri som vi nubevittnar. Enavgörande nackdel för den svenska industrin är naturligtvis denförsäljningsprincip som f. n. gäller för handeln. Det har berörts i dentidigare debatten. Om den importerade varans pris utgör hälften eller entredjedel av den motsvarande svensktillverkade varan, så är dennaprisdifferens i producentledet infe den sluthga prisdifferens som konsumentenmöter. Handelns fillägg fixeras i procent på varans pris. Eller med andra ord:handlaren skall ha två fill mera i avans för att han lyfter ensvensktillverkad vara över disken än för motsvarande arbetsprestation när detgäller en importerad lågprisvara. Vi har gång på gång föreslagit en förändringdithän, att handelns påslag i kronor räknat skall vara likvärdigt, oavsett omvaran är importerad eller svensktillverkad. Vi har föreslagit attpriskontrollen borde försöka förhandla fram en sådan uppgörelse med handelnsrepresentanter. Våra förslag har inte lett till något resultat. Vi seremellertid ingen annan lösning på problemet än att handelsministern går in meddirekta och klara besked till priskontrollnämnden om att det är hansuppfattning att denna fråga skall redas upp. Som sista utväg har han julagstiftningen i sin hand, även om den kan innebära vissa komplikafioner. Somgammal ledamot av priskontrollnämnden och som gammal folkhushållare vet jag attom priskontrollnämnden säger ifrån, går def att få en överenskommelse medhandelns representanter. Jag tror aft det gäller även på detta område. Då bördenna regel utformas så, att handelns arbetsprestation skall ersättas för vadden är värd, utan variafioner med hänsyn fill varans inköpskostnad. Om man attackerar tekobranschens problem från dessautgångspunkter, borde vi ha en rimlig chans att rädda branschen och återställaen egen produktion upp till de av vår egen förbrukning som haruttalat sig för. Jag bortser nu från om vi skall tala om målsättning ellerriktmärke. Jag förväntar mig ett besked från handelsministern om vilkentolerans han har i fråga om variationerna på detta riktmärke. Det skulle dessutom vara ytterst välgörande för vår egenbytesbalans, om en begränsning av tekoimporten kunde vidtas genom dessaåtgärder. Vår tekoimport belöper sig ändå till 10 miljarder. Även omvärdemässigt det mesta kommer från EG- och EFTA-länder, kommer antalet plaggtill från lågprisländerna. Det betyder enormt mycket sett ursysselsättningssynpunkt. I dagens bekymmersamma utrikeshandéisläge är varjemiljard vi kan undvika i underskott i vår handelsbalans av ett alldelesutomordentligt värde. Sysselsättningen inom branschen är minst lika viktig. Jag har velat begränsa mitt inlägg till dessaavsnitt i dagens debatt, då jag anser att det är nödvändigt med en korrigeringi den utveckling som vi f. n. upplever. Att man bara sitter med armarna i korsoch bevittnar den snabba nedgången i en industri som vi har upphöjt tillbegreppet beredskapsindustri kan infe ta ansvaret för. Vi är så långt från den 30-procenfigaförsörjningsgraden aft inte ens den mest toleranta bedömning av begreppetriktpunkt kan stämma överens med dagsläget. Naturligtvis kan mina rekommendationer inte utan vidaresamordnas med handelsministerns ultraliberala uppfattning, som han i fid ochotid deklarerar. Men vad jag här har framfört är i överensstämmelse med de Åtgärder för tekoindustrin m. m. Åtgärderför tekoindustrin m. m. undantagsbestämmelsersom återfinns både i GATT-stadgan'Och i liberaliseringsöverenskommelsernamellan nationerna. Man har varit medveten om att enskilda stater kan behövatillgripa slika åtgärder i ett nödläge. Manchesterliberalismensdogmer bör, om de skall fillämpas, följas av alla parter som berörs. Så är detsjälvfallet infe . Det är vi som går före, med en väldig distans fill deandra. Den tillfredsställelse som handelsministern kan känna i själen över afthan står på liberalismens barrikad är en i exklusiv mening teorefisk ochsubstanslös tillfredsställelse. Placerar han sig i den karga verklighet där vii dag befinner oss, tar han hänsyn till den uppfattning som denna riksdag ändåhar ställt sig bakom när det gäller målsättningen för tekoprodukfionen, dåtarvas det en omprövning hos handelsministern. Jagtillåter mig, herr talman, uttala den uppfattningen att omprövningen kommer.Den bör helst vara förestående, om vår värderade handelsminister harnågon känsla för branschen, företagarna och de anställda. Eftersom jag är i talarstolen, vill jag dessutom anföra ett parsynpunkter med anledning av den förda debatten. säger från dennatalarstol: Här har socialdemokratin på nytt krävt kostnadskrävande åtgärder ochframfört, som han uttryckte det, lättsinniga överbud. Det är enförsvarsatfityd, som regeringens ledamöter håller sig med för att förvillabegreppen hos allmänheten. Man skall inte tala om lättsinniga överbud, manskall inte tala om lättsinnig hantering av nationens och statens ekonomi, närman har de bakom sig i regeringsställning som fyra skiftande borgerhgaregeringar har ansvaret för. Jag skall inte i denna debatt behöva stå och taupp siffermässigt vad den här utvecklingen har inneburit. HerrMolin anförde vidare att han betraktade globalkvoten som någonfing som har medregleringsivern att göra. Detta är ju floskler, herr handelsminister. Är denaccepterad i de internationella överläggningarna som en nödåtgärd när det ärerforderhgt, har det väl inget speciellt med någon svensk socialdemokratiskregleringsiver att göra. Jaghade inte för avsikt att bemöta , men jag skall göra det av ettalldeles speciellt skäl. Han vikarierar för , och det så ambitiöst att han inte endast står här i talarstolen i stället för JörnSvensson, utan han läser upp samma argument som brukar uppbyggadenna församling med när han talar om tekoproblem. kommer dåfillbaka till att det var lika illa för teko . Jag villgöra honom uppmärksam på aft när vi lämnade regeringen , hade visserligentekobranschen bantats väsentligt, men nivån var i alla fall då högre än det målsom vi anser att vi bör försöka uppnå. Det avgörande var ju attnedbantningen av tekoindustrin skedde under en fid när det fannsandra arbeten aft erbjuda. Och den som känner tekoindustrins speciella problem- t. ex. i södra och - vet ju med sig, att vad man där tillvarje pris önskade var en utbyggd differentiering av den industriellautvecklingen. Man var för hårt inbyggd i tekoindustrin och denna enda näringsproblem. Man ville ha andra former av arbetsmöjligheter. möjligheteratt i lugn och ro tillsammans med olika industriföretag lokalisera verksamhetner till Boråstrakten som inte hade med tekoindustrin att göra och som innebaren välkommen differentiering av den ensidiga industribilden. Vi kunde ävenunder min tid som finansminister genom en aktiv utflyttning av statliga verkoch statlig aktivitet se fill att Boråstrakten fick sina förbättringar. Efter1976 har ju inga alternativ erbjudits. Det är en väsentiig skillnad, om man kange andra erbjudanden eller om man står i den situationen att den fortsatta ochaccentuerade neddragningen av industrin sker när ingenting annaterbjuds för de arbetslösa. HerrSöderqvist slutade med ett Strängcitat. Jag känns inte vid det. När jaglyssnade på kunde jag säga mig atf citatet över huvud tagetinfe passade ihop med mitt sätt atf formulera det svenska språket. Jag kännermig helt oskyldig till det, och jag är helt övertygad om att def är tillverkatpå vpk:s partikansli för speciella behov. HerrHovhammar hade ett inlägg som jag självfallet också lyssnade på. Han talade om- och det var väl egentligen kvintessensen i hans budskap till kammaren - attvi behöver en förbättrad kostnadsrelation. Min komplimang, , fören fin omskrivning av någonfing som är mycket mera brutalt mensanningsenligare, nämligen att kräver en lönereduktion för detekoanställda. Vad är det som representerar kostnaden i en industri? Ja, det ärräntekostnaden och det är arbetskostnaden, och där har man egenfiigen deväsentliga kostnaderna. Om man sedan inte klarar industrin på de premisserna,menar att han har den enkla lösningen i att arbetslönerna är förhöga. Han kostar på sig en camouflerad beskrivning genom att tala om att vimåste förbättra kostnadsrelationerna. Det är lika bra att talarklarspråk, för vi vet ju ändå vad han menar. talade om samma sak med ytterligare en förunderlig och finurligargumentering och motivering. Han sade: Den sohdariska lönepolitiken har slagitut företagen. Även av kan man då kräva aft han talar klarspråk.Lilly försökte få besked av , men hon lyckades infe.