prot · G509125 · 1981-12-31 00:00:00 — Detta är särskilt karakteristiskt för hyresförhällandenanär det gäller lokaler i våra storstäder, I är sålunda lokalhyror på i runt tal /m inte ovanliga, och hyror på upp till det dubbla har noterats. Att förhållandena när det gäller centralt belägna hyresfastigheter inte är lika dåliga beror helt enkelt på att vi där har ett system med bruksvärdeshyror, som gör att fastighetsägarna inte tillåts att ta ut så höga 54 hyror som de eljest skulle hamöjlighet till. Inkomstfördelningsmässigt innebär bruksvärdeshyran attfastighetsägarna inte ensamma får lägga beslag på de övervärden som tillgångtill en centralt belägen hyresrätt innebär, utan att en del av detta överskottgår till hyresgästen i form av vad ekonomer brukar kalla för en konsumentränta. När det gäller lokaler finns det inget motsvarande skyddför hyresgäster. Detta har också lett till att hyrorna pressats upp till myckethöga nivåer- med en serie olyckliga konsekvenser. Det här leder till att vårastadskärnor utarmas på mindre butiker, hantverkare, advokatbyråer,konsultföretag och andra företag, som inte kan betala de orimligt höga hyrorsom de stora fastighetsbolagen kräver, I stället flyttar sådana som tillhör denskyddade sektorn, t, ex, banker, in. liksom också i viss utsträckning statligaoch kommunala organisationer och myndigheter. Vidare leder det till att fastighetsbolagenpå den oreglerade marknaden ohämmat kan fillgodogöra sig de vinster som enmonopolställning ger, exempelvis i form av de lägesräntor som välbelägnalokaler betingar. På det sättet överförs de vinster eller överskott som ennäringsverksamhet normalt skulle ge i stället till fastighetsbolagen i form avövervinster. En utveckling av det slag som vi har haft pålokalhyresmarknaden i våra storstäder är därför osund. Det finns ingenting somsäger att man bör tillåta ägare till fastigheter med exklusiva lägen attohämmat tillgodogöra sig monopolvinster av det slag som jag här har beskrivit.Dessutom kan man ifrågasätta om inte de stora fastighetsbolagen också ägnar sigåt någon form av kartellprissättning som ytterligare understryker de osunda monopolinslagsom denna marknad karakteriseras av. När man - som jag nu har gjort - pekar på de särskildaförhållanden som karakteriserar fastighetsmarknaden och kräver en reglering avhyresförhållandena för lokaler innebär det inte att man menar att marknadsekonomini sin helhet nödvändigtvis måste kontrolleras. Tvärtom - den som förstår deinslag som karakteriserar just bostads- och lokalmarknaden bör inse att det ärde som bör regleras. Just för att man skall kunna tolerera mer av en frimarknad i allmänhet måste monopolelement och marknadsmisslyckanden av det slagsom präglar lokalhyresmarknaden påpekas och rättas till. Den motion som jag väckt tillsammans med två klämmar: dels ett krav på en temporär lagstiftning för att stoppa devärsta oarterna, dels ett krav om utredning av förhållandena på denna marknad.Det andra av våra krav, utredningskravet, har vi fått tillgodosett avutskottet. Därför ställer jag inget särskilt yrkande här . Men det är minförhoppning att regeringen snabbt skall kunna sätta till utredningen. Orkar maninte det kommer kravet säkert att tillgodoses av den nya regering som med storsäkerhet kommer att tillsättas efter valet . 30TORE (vpk): Lokalhyresgästernas besittningsskydd ochreglerna för hyressättning är det som jag skall uppehålla mig vid i anslutningtill de bägge betänkanden som vi nu behandlar. Detta ärfrågor som varit föremål för många diskussioner under hela Nr 125 , och problemen harfaktiskt tilltagit , precis Onsdaeen den ° var inne på, 21 april1982 indirekta besittningsskyddetsbrister och ofullständigheter har kom- ', mit till uttryck i våldsamt uppskruvade lokalhyror och en utslagning av Vissa hvresfråsor hantverkare,småbutiker och små kontorsföretag i ett betydande antal fall. Problemen är störst i de centrala delarna av de störrekommunerna. Men även i övrigt har de våldsamma hyreshöjningarna för centralalokaler lett till kraftigt ökade kostnader för lokaler av olika slag. Mångalokalhyresgäster, oftast med små familjeföretag, har haft att välja mellan attlämna de lokaler som de hyrt och upphöra med sin verksamhet eller att betaladen hyra som hyresvärden begärt. Genom att hyresvärden alltid har rätt att ta ut det mankallar marknadsmässig hyra, vars storlek bestäms av vad en annan, presumtivhyresgäst uppges vara villig att betala, kommer lokalhyresgästen alltid iunderläge gentemot hyresvärden. Den fria hyressättningen, som i själva verket fungerarenbart som ett vapen för hyresvärden-fastighetsägaren, har starkt bidragit tillden ökade spekulationen och handeln på fastighetsmarknaden. En hyresvärd somvill spekulera kan sätta in bulvaner, och den risk hyresvärden då löper är atthyresgästen kan begära skadestånd om det skulle visa sig att hyresvärden intehar någon ny hyresgäst som är beredd att betala den uppgivna hyran. En begäranom skadestånd kan hyresgästen inte få avgjord förrän efter det att han flyttat.Lokalhyresgästen får alltså bedöma om han kan godta en hyreshöjning motbakgrund av risken att förlora en skadeståndsprocess. De möjligheter som ges att vända sig till hyresnämnd meden tvist angående lokalhyra har visat sig ha mycket liten verkan. Som regelstruntar fastighetsägaren i hyresnämndens medlingsbud, eller också godtar hyresnämnden,under trycket av de höga marknadshyrorna, så kraftiga höjningar att hyresgästeninte orkar med det. De lagändringar som genomfördes från - enriksdagsmajoritet beslutade om detta - fick tyvärr inte depositiva effekter som man kunde ha hoppats. Stor vikt lades då vidmedlingsförfarandet inför hyresnämnd. Men de förhoppningarna har kommit påskam. Fastighetsägarna har inte uppfattat detta som ett förlikningsförfarande,utan som regel ställt sig kallsinniga inför annat än sina egna förslag, grundadepå möjligheten att göra en maximal vinst. Det indirekta besittningsskydd somlokalhyresgästerna har är inte till fyllest. Det har inte kunnat förhindra enutveckling som har fått svåra sociala konsekvenser. Om man inte snabbt fårändrade regler, som innebär starkare skydd för lokalhyresgäster mot oskäligahyreshöjningar och uppsägningar, kommer också närservicen för de boende i bådecentrala delar och andra bostadsområden att ytterligare försämras. Riksdagenborde därför uttala att en skyndsam översyn av hyreslagens bestämmelser då detgäller lokalhyresgästernas besittningsskydd och regler för hyressättningenskall göras. kan man säga att utskottsbetänkandet i viss mån hartillgodosett de krav som vi kommunisterna ställer i de avvåra motioner som behandlas. Men jag vill fästa uppmärksamheten på att omutskottet stöder motionerna beträffande kravet på en skyndsam översyn av lagensbestämmelser om besittningsskydd och hyressättning för lokalhyresgäster, är denandra delen av våra förslag, nämligen beställningen till regeringen att denskall framlägga förslag i syfte att stärka lokalhyresgästerms ställning påhyresmarknaden, inte tillgodosedd. Vi anser det sistnämnda vara så väsentligtatt jag i det här sammanhanget vill yrka bifall till de vpk-motioner sombehandlas i dessa båda betänkanden. Den del av vpk-motionen 2312 som behandlas icivilutskottets betänkande 27 anknyter direkt till regeringens proposition omsmåföretag och de problem som småföretagen upplever i sin verksamhet här ilandet. Det är i anslutning till detta som vi har tagit upp frågan omsläpphäntheten mot fastighetsspekulanter och hyreshajar, vilkas verksamhetsvårt drabbar många seriösa småföretagare i form av orimliga lokalhyror. Ochdet är i anslutning till problemen med att exempelvis garantera speciellabilligare krediter till småföretagen som vi också i det här sammanhanget hartagit upp och pekat på att man måste angripa hyreskostnaderna, då de harväldigt stor effekt och en sänkning av dem skulle ha mycket positiv betydelseför småföretagen och deras möjligheter att verka. Låt mig slutligen, herr talman, göra en liten kommentartill det som uppehöll sig vid i sitt anförande. Han sade atthyresgästföreningarna har så gott som monopol på förhandlingsrätten. Han pekadepå att bara tre föreningar har erhållit förhandlingsrätt, och hanville göra gällande att man på något sätt skulle knäsätta möjligheterna förenskilda människor att organisera sig i de föreningar som de vill organiserasig i. Det är ju som så mycket annat från sida då det gällerbostadspolitiken struntprat. Jag skulle vilja fråga : Hur mångaföreningar, som representerar en majoritet av berörda hyresgäster, har begärtoch förvägrats rätt att förhandla? och dess organisationer haraldrig begärt något monopol på att få förhandla föi- alla hyresgäster.Hyresgäströrelsen har tagit på sig det mycket stora ansvar som ligger däri attlagstiftningen direkt har pekat ut hyresgästförening, ansluten tillriksorganisation, som förhandlingspart. Därmed har alltså hyresgäströrelsenfått ett ansvar som den varit beredd att ta och som den fullföljt på ett enligtmin mening mycket bra sätt. Jag uttalar mig då inte om självaförhandlingsresultaten, men mot fullföljandet av den uppgift som ålagtshyresgäströrelsen av kan enligt min mening ingen anmärkning riktas. Självfallet måste det föreligga möjligheter för enorganisation som förhandlar för hyresgästerna i olika sammanhang att erhållaersättning för de direkta förhandlingskostnader som den därvid har. Det ardetta som det gäller i fråga om förhandlingsersättningen och som är så kritiska mot. Vad det handlar om är att det föreliggerrätt att genomförhandlingsöverenskommelse ta ut ett visst belopp som utgör ersättning förfaktiska förhandlingskostnader. Jag vill alltså, herr talman, påstå att vad gör gällande för det första saknar relevans i sammanhanget - detalar egentligen om andra saker än dem det rör sig om i gällandeförhandlingslag - och för det andra visar det vilken snedsits som moderaternahar befunnit sig i, f. n. befinner sig i och förmodligen framgent kommer attbefinna sig i då det gäller bostadspolitiken och då det gäller att diskuterabostadspolitik med utgångspunkt i sociala värderingar. 31 () replik; Jagskall inte ta kammarens tid i anspråknågon för att bemöta . Jag tror inte att det är värtdet. gillade inte min kritik av hyresgäströrelsensmonopolsituation, och det kan jag kanske förstå med tanke på till denna organisation. Men faktum kvarstår att man har ettmonopol, frågade hur många det är som har begärt att få förhandla.Det är där kärnpunkten ligger; Genom att det är så otroligt svårt att fåförhandlingsrätt, genom att endast tre föreningar lyckats åstadkomma sådan rättpå , varav två har tvingats gå till bostadsdomstolen, och genom att dettablivit mycket omskrivet i tidningarna, så inser en mycket stor del avhyresgästerna att det dess värre är nästan omöjligt att få denna rättighet, hurman än bär sig åt. Därför är ansökningarna icke särskilt många. Om man tog bortdessa formkrav och lät fristående föreningar, som har en majoritet av hyresgästernai ett hus bakom sig, bilda sådana föreningar, skulle man kunna få enkonkurrenssituation. Då skulle kunna tävla medandra, och man skulle inte få det missbruk av förhandlingssituationen som manhar när det gäller förhandlingsersättning. 32 (vpk) replik: Jag skall fatta mig mycket kort. Rätten attförhandla finns inskriven i förhandlingslagen, och den innebär inget monopolför och de föreningar som tillhör förbundet. Sedan vill jag också notera attKnut inte har kunnat anföra några exempel på föreningar som harrepresenterat en majoritet av berörda hyresgäster och som har begärt ochförvägrats rätt att förhandla. 33KNUT () replik; Det faktum att det inte finns en mängdföreningar som inte har fått del av denna rätt är - jag upprepar det, ToreClaeson - inget bevis för att er ståndpunkt är riktig. Jag hävdar att det finnsett förhandlingsmonopol. Nej, säger , man har denna rätt attförhandla. Ja, formellt har man denna rätt, men icke reellt. Det har kunnat konstateras under de år lagen varit i kraftatt den de facto leder till ett fortsatt monopol för hyresgäströrelsen. Det ärresultatet av lagstiftningen. Sedan kan man i och för sig hävda att rättigheterfinns Det var just detta jag tog upp i mitt huvudanförande-att vi Nr 125 fråncentern, och , som låg bakom propositionen och Onsdaeen den genomdrevden, hade ambitionen att skapa denna rättighet för hyresgäster- Viville åstadkomma den. kan vi konstatera att det vi ville uppnå inte Då bör vi också ta saken under omprövningoch se till att det vi yia hvresfråsor ville uppnå verkligen uppnås, 34 (): När det gäller lokalhyra har här talats endel om de motioner som väckts. Jag vill bara hänvisa till det tillkännagivandesom utskottet har enats om att göra på det här avsnittet - i medvetande om attdet finns problem av den typ som berörts i motionen och att vissa delar behöverses över. De båda reservationer som har avgivit gällertvå avsnitt i förhandlingslagen. När vi 1978 fattade beslutet i sadevi på den ena punkten att lagstiftningen skall vara neutral till hyresgästernasval av intresseorganisation. När det sedan gäller ersättningen fördes det in ensådan bestämmelse att man inte kan ta hur mycket som helst i ersättning. Detfanns opposition mot båda de ställningstaganden som gjordes i den propositionenav , och . När nu har reserverat sig mot utskottsmajoritetensförslag och yrkar bifall till sina motioner, gör de det därför att verkligheteninte har blivit sådan som man trodde att den skulle bli. Men lagstiftningen hartill funktion att, som vida formulerade det, vara neutral till hyresgästernas valav organisation. Vi i majoriteten menar att det därför inte finns anledning attgöra någon förändring av lagstiftningen på detta område. Det är alltså inte pådet sättet att lagstiftningen i fråga förhindrar en organisationsbildning. Detsom har inträffat är att det inte har skapats några nya större och merslagkraftiga organisationer, som har växt fram utifrån ett känt behov hoshyresgästerna. Men lagen medger möjligheten, och det är väl också riktigt. När det gäller förhandlingsersättningen menar vi att detär riktigt att ha kvar den formulering som finns. Om avtal ordnas innebärdet ju en tjänst även för den som inte varit med som medlem i organisationen.Men ett arbete har blivit utfört, och på något sätt skall detta ersättas -eller också skulle vederbörande ha en egen kostnad för det. Därför måste detfinnas bestämmelser om detta. Närmare till hands än att ändra bestämmelsernasom vill ligger det väl egentligen att gå i den motsattariktningen, nämligen att införa en frihet för parterna som förhandlar attavgöra frågan. Jag yrkar alltså bifall till utskottets hemställan säväl ibetänkande 23 som i betänkande 27, 35 (): säger att meningen är attlagstiftningen skall vara neutral och att den skall ge möjlighet att bildahyresgästföreningar. Men kan vi alltså konstatera att den icke är neutraloch icke medger sådan Nr 125 möjlighet. Det har bildats endasttre föreningar, och detta efter uppmärk- Onsdaeenden sammade strider. Sannolikheten föratt man skall kunna få förhandlingsrätt 21 april1982 är mycket liten. Vi vet självavilka som har ingått i de föreningar som har lyckats få förhandlingsrätt. En av föreningarna lyckades åstadkomma det Vissahyresfrågor därför att stadsjuristen i ingick i den. Det har alltså ställts otroligt höga krav på dessaföreningar, kolossalt mycket högre krav än på , sommed automatik har denna rätt. Lagstiftningen är alltså de facto icke neutral, den medgerde facto icke rätt att bilda fristående föreningar. Det är det vi vill ändrapå, säger att det finns en spärr som garanteraratt man inte kan ta ut hur mycket som helst i förhandlingsersättning. Spärrenmot oskälig förhandlingsersättning kan, som jag sagt, prövas endast avden enskilde hyresgästen. Han är den ende som kan föra talan i den saken. Skallhan göra det, skall han göra det i ett organ där representanter förHyresgästernas riksförbund och , vilka som parter varitmed om att träffa uppgörelsen om förhandlingsersättningens storlek, sitter med.Han kan knappast räkna på någon hjälp av hyresgäströrelsen. Han får räkna med attstå för sina egna kostnader, som vid en sådan process kan uppgå till . Det skall alltså till en otrolig idealitet för att fåskäligheten i förhandlingsersättningen prövad. Därmed kanförhandlingsersättningen - det har också visat sig i verkligheten - komma attuppgå till belopp som väsentligt överstiger vad som kan vara skäligt för detvid förhandlingen nedlagda arbetet. Det är motiv tillräckligt för att vi skallgöra oss av med det nuvarande systemet, 36 (): Om man skall genomföra förslagmåste man ha en helt annan lagstiftning på hyresförhandlingsområdet. Det äralltså inte möjligt att företa bara den typ av små ändringar som moderaternaföreslår. När det gäller möjligheterna att bilda organisation måsteväl ändå erkänna att lagen icke lägger hinder i vägen för att detbildas ytterligare två, tre eller fyra , även om dedå måste ha andra namn. Del finns inget hinder för att det bildas ytterligareorganisationer med den kunskap och ställning som lagen föreskriver. Jag bara konstaterar att det över huvud taget icke tagitsden typen av större initiativ. Man har bara försökt bilda den här typen avföreningar i vissa mindre hyresfastigheter, Lagen lägger alltså inte hinder ivägen för detta, 37 (); Det är helt rätt som säger,att lagen icke lägger några hinder i vägen för att bilda sådana föreningar. Menverkligheten gör det! Det har visat sig att lagen så som den är konstrueradicke gör det möjligt att uppfylla det som står i lagen. Verkligheten kan varabra att studera Jag rekommenderar detta. Om gör Nr 125 det kanskehan finner att det finns anledning för honom att komma tillbaka den med enannan attityd. 38 (vpk): ~ ----- Än en gång begär jag ordet. Jag måste sägaatt det är synd, '''a riyresfragor , ur moderat synpunkt attverkligheten inte är sådan att det går att få någon större anslutning tillolika slag av organisationer på bostadsmarknaden eller på arbetsmarknaden iövrigt, för att nu knyta an till ett ganska väl känt exempel där moderatledarenhar agerat. har tydligen hyresgästerna i det här fallet större förtroendeför sin organisation - för och dess föreningar - änman har för andra organisationer och sammanslutningar som har försökt etablerasig på det här området och som har misslyckats. Så vill jag bara än en gång fästa på att det när det gäller förhandlingslagen varken i självalagtexten eller i motiveringarna eller i övrigt sägs någonting om att detskall vara stadsjurister eller andra personer av viss dignitet med i enförening eller organisation som något villkor för att man skall få förhandla.Den springande punkten är att man måste ha ett sådant underlag - ett så stortförtroende från de berörda hyresgästerna - att man får en organisafion som kanrepresentera majoriteten av de hyresgäster som berörs. Och har man det, såföreligger det enligt lagen och enligt förarbetena till den inga hinder för skall få förhandla, förutsatt att föreningen - organisationen som sådan -kan uppfylla vissa grundläggande villkor när det gäller att företräda andramänniskor i sådana här sammanhang. 39 (): Det är inte så, som säger, attdet räcker med att man skall få ett sådant förtroende hos de berördahyresgästerna att man kan bilda den här föreningen. Problemet är ju att manmåste bevisa att man förfogar över sådana resurser att man kan tillvaratamedlemmarnas intressen. Det gäller alltså medlemmar som själva har valt att gåin i föreningen. Bedömningen om man kan tillvarata dessa intressen skall intemedlemmarna själva få göra, utan hyresnämnd och bostadsdomstol. Och ihyresnämnden ingår den organisation- Hyresgästernas riksförbund-som de härmänniskorna kanske skulle vilja slippa, när de själva vill ha en förening ochfå den godkänd. Det är alltså konkurrenten som skall sitta och bedöma om dennaförening kan tillvarata medlemmarnas intressen. Det säger sig självt vilketresultat man får med ett sådant system. Överläggningen var härmed avslutad. A vfallshantering och återvinning Mom. I(hyresgästs rätt till förhandlingsordning enligt hyresförhandlingslagen) Utskottets hemställan bifölls med229 röster mot 62 för reservation 1 av m. fl, 1 ledamot avstodfrån att rösta. Mom. 2 (förhandlingsersättning) Utskottets hemställan bifölls med 228 röster mot 62 förreservation 2 av m, fl, 1 ledamot avstod från att rösta. Mom. 3 (jämförelseprövning av markvärdehyran) Utskottets hemställan bifölls med 276 röster mot 16 förmotion 1625 av m, fl, i motsvarande del. Mom. 4 och 5 (reglerna om lokalhyra) Utskottets hemställan bifölls med 275 röster mot 17 förutskottets hemställan med den ändring däri som föranleddes av bifall tillmotion 2005 av m, fl. Utskottets hemställan bifölls med276 röster mot 16 för motion 2312 av m, fl. i motsvarande del, 1981/82:22Geologiska undersökningar för att förebygga rasolyckor Utskottets hemställan bifölls. 8 §Avfallshantering och återvinning Föredrogs jordbruksutskottetsbetänkande /82:24 om avfallshantering och återvinning, 40 (): Med anledning av det betänkande angåendeavfallshantering och återvinning som är föremål för kammarens behandling finnsdet anledning påpeka att , alltså , påförslag av den dåvarande socialdemokratiska regeringen beslutade en""id åtgärder för att förbättra förhållandena i fråga omomhändertagande av avfall. Bl, a, skulle det kommunala renhållningsmonopoletutvidgas till att även omfatta omhändertagande av miljöfarligt avfall. Dennautvidgning av renhållningsmonopolet skulle genomföras . Tyvärr kan vi nu sedan snart mer än en sjuårsperiod gåtttill ända konstatera att senare års borgerliga en-, två- och trepartiregeringarpå olika sätt förhalat tidigare beslut. Syftet med förslaget var attkommunerna skulle ges en möjlighet att regionalt mellanlagra det kemiskaavfallet för att slutligen uppdraga åt att utföra destruktion. skulle omhänderta det kemiska avfallet antingen i egnaanläggningar eller på annat sätt. De skandalartade förhållanden som kom i dagenvid BT-Kemi i understryker nödvändigheten av att samhället får ettgrepp och tar ett avgörande ansvar över hanteringen av miljöfarligt avfall.Därför har vi socialdemokrater krävt att beslut från1975 skall fullföljas. Utskottsmajoriteten hänvisar i sin skrivning ijordbruksutskottets betänkande till att vissa kommuner har infört utvidgatkommunalt renhållningsmonopol, och därför kan den socialdemokratiskamiljömotionen nu avvisas. Men så länge som det utvidgaderenhållningsmonopolet inte har genomförts i alla kommuner kan vi inte känna ossnöjda och påstå att vi klarat problemen. Därför har vi i den reservation som visocialdemokrater fogat till utskottsbetänkandet föreslagit att regeringen skallta upp överläggningar med kommunerna för att utarbeta en lokaliseringsplan isyfte att möjliggöra tillkomsten av erforderliga mottagnings- ochlagringsanläggningar för det kemiska avfallet. Regeringen borde ha problemen med lokaliseringen avSAKAB:s destruktionsanläggning i i minne och den försening - ochdärmed också fördyring - som blev följden av borgerliga regeringars minst sagtunderliga handläggning vad beträffar lokaliseringen av denna anläggning. Denborde också på allvar ta tag i problemen för att få till stånd erforderligamellanlagrings- och mottagningsanläggningar. Det är inte så att man direkt ropar på att få en sådan häranläggning för förvaring av miljöfarligt avfall inpå knutarna, utan en sådanlokalisering bör ur många synpunkter, bl. a, ur säkerhetssynpunkt, noggrantprövas. Trots att alla säkerhetsaspekter vägs in i fråga om lokalisering kanman inte utesluta att överklaganden sker. med ytterligare fördröjning somföljd. Med tanke på att mängden av miljöfarligt avfall ökar ärför år är det nödvändigt att nu vidta de åtgärder som vi pekat på i vårreservation i utskottsbetänkandet. Samma kritik som vi socialdemokrater riktatmot de borgerliga regeringarna och mot den borgerliga riksdagsmajoriteten ifråga om omhändertagande av miljöfarligt avfall kan vi också rikta när detgäller återvinning av returpapper.