prot · G5099 · 1981-12-31 00:00:00 — Den enda försiktiga slutsats man vågar dra avpolisstatistiken om biltillgrepp jämförd med bilbeståndet här i landet är attbilägarna statistiskt sett löper mindre risk att få sin bil stulen nu ån förr.Bilmarknaden har blivit så stor att biltjuvarna inte orkat hänga med och harförlorat marknadsandelar, om jag får begagna ett sådant ord, som år populärt idessa dagar. Också når det gäller det område som tog upp,den ekonomiska brottsligheten, vet vi att mörkertalen år stora och att det årsvårt att få reda på hur det förhåller sig. Kan vi komma till rätta med dessa stora svagheter ifaktaunderlaget, och varför är det viktigt att vi gör det? Vi har i vårt land liksom man gjort i andra länder söktkomma åt mörkertalen genom helt andra undersökningsmetoder. En sådan metod ärde s. k. offerundersökningarna. Man går helt enkelt ut och frågar människornai ett område om de har blivit utsatta för brott . Genomatt svaren avges anonymt kan man åtminstone hoppas att ett nyttniörkertalsproblem inte uppkommer. Svaren jämförs sedan med den till polisenanmälda brottsligheten från samma område och . Resultaten av sådana undersökningar blir oftaskrämmande, så skrämmande att man börjar fundera över hur vårt samhällerimligen skall klara de problem som avslöjar sig i dessa undersökningar. I gjordes en sådan undersökning med tvåbrottstyper . Av brott som innebar stöld från person ellerhushåll kände polisen till bara en tredjedel. Det stora flertalet fall avgatuvåld - i och för sig mest hot och ringa misshandel men allvarligt nog ändå- var praktiskt taget helt okända för polisen. En tysk undersökning av sammatyp visade att 1 våldsbrott av 14 blir känt för polisen. Och en engelskundersökning visade att hälften av de inbrott som begåtts i ett visst områdealdrig anmäldes till polisen. har i redovisats ytterligare undersökningarav denna typ som visar på samma uppseendeväckande mörkertal. Våld eller hot omvåld hade bara anmälts till polisen i avfallen. Omräknat i tal för helariket innebär det att omkring 550 000 våldshändelser aldrig kommit tillpolisens kännedom. har för sexualbrottskommittén gjortundersökningar som visar på ett mycket utbrett sexualvåld som sker dolt i vårtland. Det är minuppfattning att det är helt nödvändigt att gå vidare och sa långt möjligt fördjupa och bredda våra kunskaper om den kiktiskabrottsligheten. Men därutöver måste våra kunskaper fördjupas också på ett annatsått. Brott som registreras framträder i statistiken som ett brottbegånget av en individ . 1 verkligheten år nog detta mycketovanligt. De flesta brott hänger ihop med en gäng- eller ligabrottslighet, enorganiserad brottslighet eller en strukturell brottslighet med mångaförgreningar, t. ex. narkotikabrottslighet och ekonomisk brottslighet.Individer som ingår i en sådan kriminalitet begår ofta upprepade brott av olikatyp och återfaller inte sällan i brott efter kriminalvården. Vad vi alltså behöver är en socialt och strukturelltinriktad statistik, som beskriver denna kriminella verklighet, och det iirmycket viktigt att vi får sådana kunskaper. Innan vi har fått ett fast ochtillförlitligt grepp om den verkligt förekommande brottslighetens struktur ochutvecklingstendenser, löper vi allvarlig risk att de knappa sociala, polisiiiraoch rättsliga resurserna används i blindo och helt eller delvis förfelar sinverkan. Vi kan naturligtvis inte heller med någon högre grad avtillförlitlighet veta om en förändring av lagstiftning eller polisinsatserfaktiskt leder till någon förändring av brottsligheten. Det grundläggande problemet når det giiller orsakerna tillbrott och verkan av samhällsinsatser mot brott blir aldrig realistisktbeskrivet utan dessa kunskaper. Polisens effektivitet mäts i jämförelsermellan anmälda brott och uppklarade brott. Mätt i dessa termer sjunkereffektiviteten, därför att den allmänna brottsligheten ökar och antaletuppklarade brott, sett i relation till antalet anmälda brott, minskar. Men somjag tidigare framhållit år dessa grundläggande termer från början skeva, ochdärför vet vi inte om polisens insatser har någon effekt. Vi prioriterar t. ex.nu på olika sått polisens resurser i kampen mot narkotikabrottslighet och ekonomiskbrottslighet. Satsningen år sannolikt riktig, det är vi överens om ijustitieutskottet. men våra kunskaper om dessa strukturbrottsligheter år somjag sade tidigare mycket dålig. Diskussionen gäller ytterst hur hela narkotikastrukturenskall angripas med internationella överenskommelser, med polisiära insatser,med sociala insatser och vårdinsatser. Vet vi om de straffskårpningar mot narkotikabrotten ochpolisens prioritering av bekämpningen av denna brottslighet som förekommit desenaste åren verkligen lett till att denna brottslighet pressats tillbaka? Nej,det vet vi inte. även om vi har anledning att hoppas på det. Narkotikaproblemet visar också på någonting annat,nämligen att förändringar i samhållet, i befolkningens sammansättning ochattityder och i vårt internationella umgänge blir inkörsportar till enbrottslighet som vi först mycket sent börjat förstå och skaffa oss kunskaperom. Traditionell brottsbekämpning har i vårt landoch i många andra kinder i stort sett bestått av två grundkiggande element: fördet första att genom en ekonomisk, social och kulturell utveckling göra detmöjligt för bredast möjliga medborgargrupper att få del av god standard ochmenings-fyllt arbete och liv, för det andra att genom polis, riittsväsende och kriminalvård åstadkomma en hög risk för brottslingar attbli upptäckta, gripna, lagförda och straffade. Det första instrumentet har visat sig vara tveeggat. Denmycket höga levnadsstandard som vi uppnått i vårt land och den lågaarbetslöshet som vi haft alltsedan 19.30-talet har inte visat sig varaåterhållande för brottslighetsutvecklingen - med de reservationer som finnsnår det gäller den statistiken. Tvärtom finns det uppenbarligen många inslag ijust den kraftiga utvecklingen av den materiella levnadsstandarden som i sigår brottsbefriimjan-de. En slutsats är således att det i och för sig inte alltidår den materiella standarden eller den mer eller mindre riittvisa fördelningenav denna som håller tillbaka brottsligheten. Tviirtom börjar vi nu förstå attbefolkningskoncentrationer och individernas snabba förflyttningar mellan dessabefolkningskoncentrationer- som år en förutsättning för en effektivstordriftsproduktion - leder till en urbaniserad miljö med dålig socialkontroll och kiinslomiissig otrygghet, där avvikande kulturella beteendenfinner fotfäste och där individerna, särskilt de unga, löper risk för att inteklara sin roll som medborgare i den miljön. Om dessa förhållanden börjar vi nu få kunskap, låt varaatt den är ytlig. Forskningsresulttiten pekar på att om vi inom detta fält isanihiillsplaneringen vill bygga in brottsbekämpningen, så måste vi varamedvetna om att familjens sociala roll. bostads-och bebyggelsestruktur sommedger uppbyggnad av ett förtroendefullt grannskapsförhålkinde samtdagliemniens, förskolornas och skolans roll som uppfostrare av de unga måstefå en helt annan tyngd än vad de haft . Därutöver måste vi bli medvetna om att det finns enkriminalitet i andra kinder- maffia, banditism, ligor- med förgreningar in ivårt land. Dessa kriminella organisationer begagnar sig av medel och metodersom vi varit relativt förskonade från. Skaffar vi oss inte djup kunskap om dessabrottslighetstyper och medel att bekämpa dem med. kommer vi, med våra öppnagränser och omfattande kontakter med omvärlden, att liksom många andra länderfå dem in i landet, med svåra följder för vårt öppna, fria och hittillsrelativt trygga samhälle. 71 (): Jag skall i mitt inlägg uppehålla mig vid arbetsmarknads-och sysselsättningsfrågor. Mycket har redan sagts om situationen i landet. Jag villdock redan från början konstatera att dagens kige åren bekräftelse på debedömningar som vi socialdemokrater gjorde . Det iir en utvecklingsom vi försökt förhindra genom olika förslag - förslag som socialdemokraterna iden här debatten redogjort för. Det iir mycket smiirtsamt att behövakonstatera att landets ekonomi är raserad, att notera stagnation och nedgång inäringslivet och en ökande arbetslöshet - en utveckling där svaga grupper ochregioner drabbats hårt, och värre tycks det bli. Av propositionen Vissa ekonomisk-politiska åtgiirderframgår klart och Nr 9 tydligt i exempelvis det avsnitt som handlar omminskningar och förändringar den av det regionalpolitiska stödet,att regeringen vantar sig ytterligare ökad z, arbetslöshet.Regeringen konstaterar att sysselsåttningstillkillen som skapas genomregionalpolitiskt stöd innebår lägre samhällsekonomiska kostnader i de fallalternativet för människorna iir arbetslöshet. Det år ett helt riktigtkonstaterande. Jagciterar ur propositionen: "Eftersom detta ofta år fallet"-dvs, attalternativet iir arbetslöshet- "i de regioner där sysselsiittningen ocharbetslösheten år hög får vid genomförandet av besparingarna de sämst ställdastödområdena inte drabbas alltför hårt." Det hår citatet visar klart attregeringen år medveten om att dessa regioner kommer att drabbas ytterligare.Frågan år: Vad betyder "alltför hårt"? Hur kan regeringen ha undgått att komma underfund med attde sämst ställda stödområdena alltför hårt drabbade. ExempelvisNorrbotten häröver 10 000 öppet arbetslösa. Arbetslösheten i kommun årJ3.2 % - slår alla bottenrekord. Långtidsarbetslösheten ökar mycket snabbt. Det är en situation som borde ha fått också regeringen attinse att smärtgränsen redan har överskridits med bred marginal. Det är de enskilda människorna som far illa avarbetslösheten, så som så målande beskrev i går kviill. Detblir en stressituation som negativt påverkar relationerna i familjen ochrelationerna med skikt, vänner och bekanta. Levnadsförhållandena varierarväldigt mycket mellan olika regioner och individer. dock gemensamt förallt fler. speciellt ungdomar, nämligen att de riskerar att slås ut frånarbetsmarknaden. Låt mig citera en ung flicka, harskrivithut hon upplever sin vardag. Brevet har publicerats i en av våra dagligatidningar. Hon säger så hår: "blir jag arg. Jag är en tjej som bor i . Detkänns som om vi här uppe i kryper och krälar efter en lång, brant ochhög bergviigg. Vi försöker komma upp till den blå himlen. Gång efterannan ramlar vi dock ner. Vi försöker alltjämt skapa oss ett vettigt liv med arbete,social trygghet och känsla att vara någon. Saker som år naturliga för andra,men oåtkomliga för oss norrbottningar. Vi får inga jobb. Och bara en människasom gått arbetslös länge vet hur fruktansvärt det känns." Vidare tar honupp kravet på solidaritet, och hon säger så hår: "När det skall skjutas en varg, byggas ut en iilv.brytas uran, då år plötsligt solidariteten synlig." Hon ställer också frågan; "Vad vill ni egentligen medNorrbotten. Skall det vara en turistort som ni kan besöka en gång . enödemark där ingen lever och bor?" Hon har delvis fått svar på sin fråga i bl.a. DN, Där föreslår man en organiserad utflyttning av den arbetsförabefolkningen. Vadskall det bli av alla som inte år iproduktiv ålder? Det har man inte behandlat. Låt mig ta en annan vardagssituation. Jag skall citera ettav ombuden på vår partikongress. Det åren man som både i arbetet och underfritiden sysslar med ungdom. Han känner alltså väl till de olika problem somföljer med arbetslöshet. Han säger ungefär så här: Jag är född vid älv.och jag bor fortfarande i . Jag besöker forsarna vid ofta. Jagstår där ensam, och jag känner mig arg når jag ser energin fara iväg. Denne man iir infe ensam om att hävda att resurserna bordeutnyttjas till att utveckla vårt kin och ge människorna arbete för att de inteskall gå under i arbetslöshetens grottekvarn. Ett rimligt krav iir viil att Vattenkill får möjlighet attprojektera , så att man får klart besked om vad en utbyggnad skulleinnebiira ur ekonomisk synpunkt samt ur energi-, sysselsättnings- och miljösynpunkt. Vi vet att iir ett rikt län. Under en följd avår har vi haft ett utflöde av resurser från länet: vinster fram till1970-talet. vinster av vattenkraften, högt banksparande i länet medutlåning söderut, kommunalt påkostad utbildning och uppfostran av ungdom somproduktivt utnyttjas i Syd- och . Därför uppkittas förslaget omorganiserad utflyttning som bittert. Det väcker ilska och även stor oro hosmånga. Jag vill citera en tredje röst från välfärdsstatensutkanter, en man som arbetar bland de utslagna. Han säger: Jag känner mig arg.Jag kiinner mig orolig över den stora ungdomsarbetslösheten. Han talade ocksåom att i hans kommun hade man fortkirande några kvar av dem som aldrig lyckadeskomma ut på arbetsmarknaden efter 1930-talets ungdomsarbetslöshet. Hanuppmanade politikerna att tänka på att långtidsarbetslösa kräver mycket störresamhällsinsatser för att kunna slussas in på arbetsmarknaden, om det överhiivud taget går att klara dem. Alla dessa tre helt vanliga fredliga människor har sagtatt de är arga. Det bevisar att arbetslöshet medför spänningar i samhället. Detfinns en uppdämd ilska hos dem som möter arbetslöshet, undersysselsåttning ochalla följder härav. I exempelvis har man haft kravaller, och diir årforskare, politiker och representanter för företagare eniga om att kravallernainte enbart berodde på arbetslöshet, man att den helt avgörande orsaken varungdomsarbetslöshet. Det bordevara en varningssignal till regeringen. Av ren självbevarelsedrift borde regeringen vidtaåtgiirder för att minska arbetslösheten. I första hand borde kortsiktigaarbetsmarknadspolitiska insatser göras. Bibehåll det sista skyddet mot öppenarbetslöshet! Bered-skaps:irbeten iir biittre iin öppen arbetslöshet. Med arbetslöshet följer också ökadsjuklighet. Det år vetenskapligt bevisat. vid socialmedicinskaforskningsenheten i redovisar bl. a. en amerikansk studie, av vilkenframgår att det finns ett klart samband mellan intagning för psykiatrisk vårdoch arbetslöshet. Intagningarna ökade vid arbetslöshet och minskade underhögkonjunktur. Undersökningen visar att självmorden ökade när arbetslöshetensteg. Man finner också en ökning av starkspritkonsumtionen och en ökning avspädbarnsdödligheten vid stor arbetslöshet. Man har också påvisat geografiska skillnader når detgäller fcirekomsten av högt blodtryck. Och man har dragit slutsatsen attarbetslöshet och hot om arbetslöshet leder till förhöjt blodtryck, som i sintur disponerar för t. ex. hjärtinfiirkt. Ungdomsarbetslösheten har alltid betraktatssom sårskilt farlig. Det finns bl. a. en finsk undersökning av 19-åriga mån, avvilken klart framgår att arbetslösa iiter sämre, använder berusningsmedel ochmissköter sin personliga hygien och kroppsliga kondition i större utsträckningiin sina jämnåriga kamrater som arbettir. Arbetslösa slits således ut snabbareän andra, och man tror att dagens arbetslösa ungdomar kommer att blimorgondagens medelålders sjuka mån. Det finns fler undersökningar. I har manintervjuat läkare och distriktssköterskor i sjukvårdsdistrikt. De harfått frågan; "Var tycker Du att resurser och ansträngningar främst skallsättas in för att förbättra det allmänna hälsotillståndet i ?" 1svaren har åtgärder för att bekämpa arbetslösheten fått högsta prioritet, högreiin både minskad drogkonsumtion och ökad aktivitet på olika sått. De undersökningar som är gjorda visar att arbetslöshetenskonsekvenser kommer att ha stor betydelse för människornas hiilsotillstånd ochför de krav som kommer att stiillas på hiilso- och sjukvården. Det verkar därför paradoxalt att som regeringendrar in på den offentliga sektorn och diirmed minskar landstingens möjligheteratt bedriva en rationell och bra sjukvård, så utsätter man människor förhälsorisker i form av arbetslöshet. Detta iir mycket ologiskt och omiinskligt.Att acceptera arbetslöshet är dessutom samhällsekonomiskt vansinne. Det tyckerjag att de skall tänka på som i dagens situation pläderar för mindre insatserpå arbetsmarknadsområdet. Det finns ingen värre arbetsmiljö än den attvara arbetslös. Med de orden avslutade ordförande i industripolitiskt seminarium . Det är viktigt attdagens insatser på arbetsmarknadspolitikens område iir rejäla. Det är insatserför vår ungdom och insatser för en gemensam framtid för oss alla. Under detta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 72KARL-ERIK (): I den långa raden av talare i dennaallmiinpolitiska debatt vill jag ta i anspråk för att tala omsituationen i våra norrbottniska malmfältskommuner. Jag vill också tala litetgrand om situation. Folkhumornhar ju döpt den allmänpolitiska debatten till "Hembygdens dag", och det namnet kommer inte på skam, når jag nuskall tala. Om jag kommer att tala mer om ån om koniiiiunernas bekymmer,så beror det på att det finns ett intimt samband mellan verksamheten i ochkommunerna i rnalmfiilten. De båda kommunerna var en gångtämligen bekymniersfria. De hade en god ekonomi och en tillväxt i hägnet av detstabila och rikt vinstgivande företaget . har situationen tyvärrradikalt ändrats. Vi tänker gärna tillbaka på den "gamla godatjden". och många drömmer om att skall komma tillbaka. Låt migsiiga, fru talman, att detta är en dröm som inte går i uppfyllelse - vi fårinte sådana tider utan att man tar starka och målmedvetna grepp i skeendet. Den tid då ;s gruvverksamhet gav landet vinster ihundramiljons-storlek skyms nu av den långa raden av svåra förlustår.Förlusterna är egentligen onödigt stora, och vissa år skulle egentligenbokslutet ha visat vinst i stället, om inte de evigt debatterade men iinnu inteåtgärdade höga avgifterna för malmfrakterna på järnvågen tillåtits att spåda påförlusterna. Jag tror att den frågan har varit aktuell i elva långa år. och detmåste vål närmast betecknas som en skandal att inget har gjorts åt dennauppenbart .orättvisa belastning på . Hälsan tiger still, säger ett gammalt ordspråk, och fråganär om inte detta åren starkt bidragande orsak till den situation som i dagbefinner sig i. Under de rika åren var det inte någon vare sig i företagetsledning eller i ägargruppen som på allvar ägnade sig åt att planera företagetsframtid. Man var medveten om att det fanns malm i tillräcklig miingd, och likaövertygad var man om att malmen alltid skulle vara en efterfrågad och välbetaldvara på . Det måste helt enkelt ha varit på det sättet. Någonannan förklaring finns inte till den totala brist pä framtidsplanering som jagtycker kännetecknar dagens situation. o, m. så generös att man i anslutning tillplanerna på ett Stålverk 80 i gick ut till kunderna och förvarnade om attföretaget måhända inte skulle kunna fortsåtta att vara den gamla stabilamalmleverantören, som det tidigare varit. Om nu detta var ett utslag av någonsvensk superhederlighet eller något annat vet jag inte, men jag vet att det varhelt förödande för företaget och att det medförde förlust av vårdefullamarknadsandelar. Man kan också sätta frågetecken för effektiviteten hos denförsäljningsorganisation som hade till uppgift att försöka sälja . Melodin för ledningen och dess värre även förägaren-staten blev att dra ned volymen bruten malm. att reducera arbetsstyrkanoch att sätta in pengar enbart för att täcka förlusterna i företaget. Några nyagrepp för att bredda företagets verksamhet tog man inte. Investeringsramenkrympte till ett minimum, och framtidstron minskade i takt diirmed. Duktigamedarbetare slutar som en följd av detta, och att de anställdas intresse intevar särskilt stort för att producera malm som enligt ledningen inte gick attsälja, det säger sig självt. Vissa utredningar har varit mycket negativa. Jagtänker närmast på den som levererades av utredare, som varnågot av en domedagspredikan. Den uppfattades också på det siittet. Bevisligen lönsamma investeringar,såsom byggande av apatitverk i , avstår man från. Alla förslag tillåtgärder för att skapa nya arbeten avvisas konsekvent med motivet att företagetinte har de pengar som behövs. Investeringar i nya huvudnivåer anges vara någotsom rnan bör ställa , trots att alla vet att det kan innebära attgruvornas produktionsmöjligheter stryps och att situationen därmed förvärras.Halva gruvan i år avstålld. Malmen får ligga därfiir att detkostar pengar att bryta den hematitmalm som utgör en del av volymen. Trots har ett specialbyggt hematitverk i , som ligger i malpåse ochväntar på att tas i bruk, avstår man av ekonomiska skiil från brytningen. Attså behandla en gruva har kallats för rovbrytning och. fru talman,det år hotande nära att bli det nu också, om inte företaget och ägaren ser tillatt investera de pengar som behövs för att öppna det s. k. Västra fältet iMalmbergsgruvan. På tal om behovet av nya huvudnivåer i gruvorna vill jagnånina att detta alltmer har kommit att framstå som en så oerhört storinvestering att den är närmast omöjlig att göra. Det kan vara av intresse attkonstatera att man i står beredd att investera mycket störrebelopp utslaget per brutet ton än vad det här är fråga om. Bara det faktum attnian ute i världen är beredd att sätta in många miljarder i exploatering av nyajårnmalmsgruvor borde medföra litet större brådska hos ;s ledning och hosregeringen når det gäller att sätta i gång de nödvändiga förberedelserna förden framtida gruvbrytnigen i rika malmgruvor. Ingenting kan vara mer förödande iin att , genomunderlåtenhet att fatta investeringsbeslut, aktivt förbereda nedläggning avhela eller delar av gruvverksamhet. Det finns glädjande inslag i form avden nyöppnade koppargruvan i . Tyvärr år det fråga om så få nya jobb attdet trots allt blir en mycket stor nettoförlust genom den övertalighet som LKABi vart fall teoretiskt uppvisar. Det vill alltså till krafttag, och det iir bråttom!Glädjande iir den nya ledningens målsättning. Man går aktivt in för attåtererövra marknader som tidigare gått förlorade och slåss även hårt ikonkurrens med andra om att erövra nya marknader. Det år bra, och det iir endjärv satsning som helhjärtat har stöd av alla de anställda. 25 miljoner tonfärdiga produktei' år målsättningen. En produktivitetsökning påbortåt . som till stor del blir produkten även större brytningsvolym ochdärmed ett bättre utnyttjande av redan befintliga resurser, iir ett annat mål. Om inte denna satsning går hem är det, det står heltklart, allvarlig fara på taket. Då hotas förutsättningarna för att driva allaenheter som iir i gång. och vad det i sin tur skulle betyda försysselsättningen och därmed framtiden för gruvsamhiillena ochGällivare-Malmberget behövs det faktiskt inte mycket fantasi för att förstå.Detta får helt enkelt inte hiinda! Allt år dess båttre inte mörkt och dystert.Det finns en ljusare framtid, om ledning och ägare tar till vara allaförutsättningar. Jag har redan nämnt att den nya ledningen uppvisat exempel påhandlingskraft, som kan ses som någonting positivt redan på kort sikt. En redanvidtagen åtgiird. visserligen inte skall överskattas, år flyttningen avLKAB:s huvudkontor. Den kommer att förkorta vågen mellan ledning och verksamhetoch medföra en bättre insikt i allt det som måste göras för att företaget pånytt skall fylla sin viktiga samhällsfunktion. Det räcker inte att bara brytamalm. och det kommer säkerligen företagsledningen underfund med når den nuockså fysiskt börjar vistas i den rätta miljön. En annan och kanske litet mer avlägsen ljusning iirförekomsten av naturgas utanför . Så avliigsen år den dock inteatt man kan vänta med alla de åtgärder och förberedelser som år nödvändiga föratt nyttiggöra denna nya resurs. Regeringen bör, som jag ser det. exempelvissnarast ta kontakt med för att bl. a. utröna om den nyaborgerliga regeringen där år beredd till samma kraftfulla handlande i dennafråga som den avgångna socialdemokratiska regeringen var. En annan viktig och brådskande fråga iir att försöka fåett sådant pris på gasen att den över huvud taget blir intressant för vidaremalmftirådling och annan industriproduktion på vår del av . När det gäller vår egen regerings åtgärder kan vikonstatera att det nu tillsatts en speciell utredning för att planeramalmkommunernas framtid. Det år bra att denna utredning har kommit till. Attdet är för sent är det inte särskilt intressant att konstatera .