prot · G50938 · 1981-12-31 00:00:00 — Till Per kan jag väl säga att hans partiverkligen inte har ägnat något intresse åt Luleås möjligheter att utvecklas påslålsidan. moderatasamlingspartiet vid upprepade tillfällen fungerat som en broms när det gälleratt utveckla som ett metallurgiskt centrum. Den sent påkomna oron för denstålorten är minst sagt märklig med tanke på hur moderata samlingspartiettidigare har agerat just när del gäller Luleås utveckling. 56 (vpk); Det är självfallet bra att det pågårresonemang om samarbete mellan Rautaruukki i och NJA. Men noguppfattade jag redan de finska planerna på att bygga ett eget koksverk och attsatsa på tillverkning av ureaammoniak med koksgas som råvara som en svidandekritik emot alla som i och utanför har lagt krokben för en satsningpå ureaammoniak och fullgödsel i länet. Om nu det motståndet har berott på aldrig har förstått frågan eller på alt man aldrig har försökt sälta sig ini den eller om det har berott på någonting annat - den debatten skall jag inteta upp här. sätter den finska satsningen strålkastarljusetpå ännu en sak, nämligen att hela denna diskussion i själva verket handlar omstålindustrins överlevnad. En förutsättning för industrins överlevnad är attöverskottsenergin omvandlas till säljbara ting, handelsgödsel är ett sådantexempel, så att rörelsen totalt blir livskraftig. Stålindustrin har helt enkeltinte längre råd med att inte utnyttja alla sina resurser. Nog borde dessa frågor bättre än att bara notera alt ett samarbete diskuteras. Del finns, menar jag, utrymme för en norrbottniskfullgödselfabrik. Jag har sett prognoser enligt vilka det 1982-1983 finns platsför fem medelstora anläggningar. Men en fullgödselfabrik kräver förslås etthelt annat intresse och helt andra insatser för , Frågan är omindustriministern nu är beredd till sådana insatser när det gäller just dennasida av förädling vid NJA, Vidare tar inte alls upp mina påpekanden omhur många arbetstillfällen som redan har förlorats i från det skrotadeStålverk 80 fram till nu och hur dessa ytterligare nedskärningar kommer att slåför länet som helhet. Men del kanske avser att återkomma till i dendebatt som han och jag har framför oss här , säger att det inte finns någotmotsatsförhållande mellan fackels krav och det som sägs i motion 103 frånsocialdemokraterna med anledning av den senaste propositionen om pengar tillSSAB, Men det står följande i denna motion; "Det är mot den här bakgrunden" - man har dägivit en riktig skildring av misskötseln i fråga om NJA - "som vi frånsocialdemokratisk sida finner att del är omöjligt att gå emot regeringensförslag ulan att försätta i svårigheter som inte kan överblickas. Dettabetyder inte att vi tar ställning till Handlingsprogram 82. strukturfrågornainom -- återkommer vi till Har inte tåget, eller i varje fall de viktigaste vagnarnai tåget gått då? Vad Nr 38 tror att den i densocialdemokratiska motionen begärda den redovisningen skallinnehålla? Delar inte min misstan- ke alt detblir en hänvisning till att Handlingsprogram 82 håller på all verkställas?Del betonas ju så starkt i industriministerns svar till oss här , där hansäger; "Kapitaltillskottets storlek är beräknad utifrån förutsättningenalt tillämpliga delar av Plan 81 och Handlingsprogram 82 fullföljs." 57 (vpk): Det är klart att det är svårt förindustriministern att försvara en industriutveckling som årefler år försämras.Och försvinner 1 100 jobb från ett förelag. Det sker i ett län där dessutomgruvorna hotas- på en del håll har de redan lagts ned. Och skallytterligare en gruva läggas ner -jag menar . Hela skogssektorn -skogsbruket, träindustrin och massaindustrin - har problem. Verkstadsindustrinhar heller inga gynnsamma tider. minskar, trots vinster. I Horndalbefinner sig både stålindustri och träindustri i kris. Den offentliga sektornökar inte. Servicesektorn befinner sig också i sysselsättningskris. Man skallkanske tillägga att storbolagen i detta län gör vinster och att man jublar påbörsen. Vi frågar oss om regeringens ekonomisk-politiska åtgärderger jobb och i så fall i vilken bransch. Del är naturligtvis besvärligt förindustriministern att svara på det. Såvitt vi kan se finns del inte någonplats där ungdomar och de som har hamnat utanför arbetsmarknaden kan få arbete.Jag kan därför förstå att industriministern inte vill svara på frågan. Industiministern är inte heller, efter vad jag förstår,särskilt oroad över den nuvarande internationella utvecklingen. Vi har varitberoende av den, och i tillväxttider innebar det inga problem. Vi kunde bådeinvestera utomlands och expandera i vårt land. Men ligger ju de storainternationella kapitalistiska centra inte i utan utomlands. Och vadjag kan utläsa av rapporten i SOU 1981 ;33 om Effekter av investeringarutomlands, är alt del klart lyser igenom att man måste närma sig marknadenframöver. Den exportinriktning som vi har, dvs. ett extremt gynnande avexportinriklning, innebär att vår svenska industri av affärsmässiga principer,av lönsamhetsskäl, måste närma sig marknaden. Det får naturligtvis en effektpå den svenska industrin framöver. Delta är naturligtvis ett oroande element för framtiden.Och var kommer vår forskning och utveckling in i det sammanhanget? Vilka är delsom bedriver den? Är det inte just de exportinriktade företagen som bedriverdenna forskning och utveckling? Och är inte nästa steg i utvecklingen, herr industriminister,alt även den här forskningen flyttas utomlands? Man kan inte ta lätt på dennafråga. Vi som befinner oss i utkanten av delta system måste väl inte bara följamed och bli ett nytt , utan vi måste hitta på något grepp för att klaraoss. Vi försöker med del. Vi försöker lägga fram en annan utvecklingslinje, somindustriministern tydligen från sina utgångspunkter inte alls är intresseradav. Industriministern tror inte heller på nationella planer,för han har sett att det inte har gått så bra i , t. ex. i . Menvad jag förstår så är del väl svenska planer som vi skall lägga fram. I bristpå planer eller med en kortsiktig planering från storfinansen får man just dehär effekterna inom stålindustrin. Vad vi har föreslagit och jag har frågat om,det är om vi inte skall ha någon plan för för framtiden. Skall vi hastålindustri eller skall vi inte ha stålindustri? Om vi följer den striktalönsamhetsprincipen och profiten får råda, då har vi ingen stålindustriframöver. Jag är helt övertygad om att lönsamhetsnivån i stålindustrin är såpass låg på grund av att den är så kapitaliniensiv, och därför blir det oerhörtsvårt att upprätthälla intresset för den industrin framöver. Den kommer attkoncentreras till , , och andra länder, och det betyder aftvi blir utslagna och står här med våra järnmalmstillgångar. Det är därför vi skall ha planer för att bevara dennaindustri i vårt land. Del har ingenting all göra med den planering som t. ex.Polen och andra länder har, utan vi har att planera för att skall hastålindustrin kvar. Men det vill inte industriministern, som i andra sammanhangsäger sig vilja gynna decentralisering och bevara regioner. Del vore dåkonsekvent att också vilja bevara som industrination. Vi får konstatera alt svaret från industriministern heltstrider mot den fackliga kampen - om man får kalla den så - och det motförslagmot SSAB-ledningen som har lagts fram. Inom fackföreningarna vill man nu ha enannan utveckling av . Industriministern fick ganska god hjälp av Per Westerberg.Han har kanske stålindustrin i sina tankar - han har i alla fall haft det - menden metodik som Per vill ha är en ytterligare förstärkning av densom industriministern har. En decentralisering av stålindustrin betyderytterligare maktlöshet på varje ort. Skall lönsamhetsprincipen gälla förOxelösund, kan det ju bli så alt driften är olönsam, om dollarkursentar en annan väg. Vi behöver grovplåt och industriplåt. När det slutligen gäller SKF är ju frågan om skrotet endel av storfinansens spel. Företagen får tydligen spela ut varandra i fråga omskrotet. Utan en nationell plan är det så. Allra sist vill jag påpeka för , altmotionen som har väckts från SAP inte överensstämmer med vad han själv sägeroch har talat för i denna kammare. 58PER (): Vad beträffar sysselsättningsgarantierna inomSSAB-gruppen och den speciella projektorganisationen delar jag i och för sigindustriministerns uppfattning all det är angeläget att dessa kommer utanför ;s direkta verksamhet. Men jag barden uppfattningen att i företag sombefinner sig i en pågående, betydande omvandling i vad del gäller strukturenoch även problemen att uppnå lönsamhet är belastningen på företagsledningenoch ledningskapaciteten över huvud taget inom företagsgruppen betydande.Därför skulle det kunna vara av värde alt pröva att i stället överföra denövertaliga personalen till en organisation där man kan dra nytta av en del averfarenheterna från det s. k. P 80-projeklel i , då det gjordesbetydande personalneddragningar på varven. Jag tror delta skulle vara av värdeför ;s möjligheter att överleva som ett lönsamt företag för framtiden. I vad gäller divisionaliseringen och tanken att en sådanskulle medföra att spänningarna blev mindre vill jag ändå framhålla attdivisionerna ju sträcker sig över flera orter och alt den s. k.vi-andan inom resp. ort minskas, om man har olika divisioner. Del kan varafråga om spänningar som uppträder inom samma division, beroende på att detfinns ett visst motsatsförhållande. talade om att detnärmast skulle bli fråga om en maktlöshet på resp. ort, om man där fick en merdecentraliserad organisation med självständigare enheter. Jag tror inte dettablir fallet. Jag tror att förutsättningarna för att kunna uppnå lönsamhetfortfarande finns, exempelvis i , om enheterna får möjligheter attsjälva agera, att själva känna ansvaret för att återskapa lönsamheten. Del finnsäven här en betydande förståelse inom de fackliga organisationerna för dennatyp av resonemang. Beträffande skrotförsörjningen vill jag ånyo påpeka förOswald att jag tror att hans tankegångar när det gäller att fraktamalm från ner till handelsstålverken i är direktorealistiska. Jag tror inte det skulle medföra att man, för all denna malmskulle kunna lillgodogöras inom resp. verk, behövde bygga antingen nya masugnari - för vilket det är svart att se några ekonomiskaförutsättningar - eller järnsvampsverk. Det är väl så, som en delexperter på området påstår, att man i så fall borde bygga ett järnsvampsverknågonstans uppe i malmfälten i för att kunna klara försörjningentill handelsstålverken. Vi är ju i den situationen att trots alt importen avskrot är dyr och att det finns risk för att del blir svårt all komma överskrotet, är det billigare alt importera än att producera lackjärnet uppe iLuleå. Om man skall öka tackjärnsproduktionen i för att klaraförsörjningen till handelsstålverken, blir det fråga om att man under enperiod kan behöva gå in med medel från statsmakten på 60-70 miljoner isubventioner för den produktionen för att den skall bli konkurrenskraftig iförhållande till skrotet. Det intressanta är handlingsberedskapen när delgäller att öka produktionen i och alt försörja handelsstålverken. Manmåste kanske även se över beredskapen när del gäller att bygga järnsvampsverkför att klara ämnesförsörjningen på litet . Det är alltså så somSten-Ove uttryckte det; "Del går inte att tjäna pengar påmalmbiten." Men jag gör samma bedömning, nämligen alt del kanskefinns förutsättningar för att en malmbaserad metallurgi kan komma att bliekonomisk. Del lär i så fall bli aktuellt när man får svårare att komma över såmycket skrot, framför allt i men även utomlands, i och med alt man fåren överetablering på detta område. Ont SS A B:s verksamhet När del gäller talet om Luleås utvecklingsmöjligheter ochett svalt moderat intresse förmodar jag att var inne påStålverk 80. Jag tycker personligen alt närmast skulle varatacksam för alt vi gick emot 80 och att det inte blev någonting där,för del tror jag hade inneburit betydande problem för . Som generell kommentar till den här debattenvill jag säga: Det är nödvändigt att inte bara se på produktionssidan ochproduktionsekonomin. En förutsättning för lönsamhet är ju att produktionen kanavsättas - till konkurrenskraftiga priser, så att man kan trygga branschensutveckling och sysselsättning. Det är mot den bakgrunden måhända märkligt all ingen avtalarna i debatten berört möjligheterna till avsättning av stål- ochgruvindustrins produktion. Man måste också som bakgrund till förhållandena - även närvi diskuterar den här frågan på nationell basis här i kammaren - haöverkapaciteten i världen i åtanke. ökade den från 85miljoner ton till , och det sätter självfallet sin prägel påmarknaden. Man kan också notera att del finns ett betydande statligtengagemang inom stålindustrin i praktiskt taget alla länder - i varje fall deeuropeiska. Stålindustrin är ju statsägd i flera av Europeiska gemenskapensländer, t. ex. , , och . Man kan också som bakgrund till situationen notera attEuropeiska gemenskapens stöd till stålindustrin t. o. m. var ca 18miljarder kronor, varav betalades ut under de besvärligaåren 1976-1979. beräknas minst 125 miljarder kronorha getts i statligt stöd till stålindustrin inom Europeiska gemenskapen - detstöd som kommer från kommissionen oräknat. 1 efterhand kan man konstatera att en av orsakerna tillstålindustrins kris i är det omfattande statliga stödet tillstålbranschen. Det stödet har inneburit alt konkurrensvillkoren inte förändratsmellan stålverken, ulan bara att subvenlionsinslaget bara kraftigt ökat. Det ärdärför med stor tillfredsställelse som man nu kan notera - det gällersjälvfallet för hela den svenska stålindustrin - beslutet frän den Europeiskagemenskapen att avveckla del statliga stödet till stålindustrin. Det ger svenskstålindustri en väsentligt bättre konkurrensmiljö än f. n. Av detta framgår - det vill jag gärna säga som replik tillLars-Ove - att det snarare är del statliga stödet till stålindustrin ändel internationella storkapitalet, som ofta talar om, sombidragit till att stålindustrin hamnat i den besvärliga situation som gälleroch även till alt den svenska stålindustrin kommit att befinna sig i kris. Jag villsedan gå in på några av de frågor som har rests här. EivorMarklund återkom till frågan om produktion av gödselmedel i Norrbotten.Jag vill påpeka att del värmeöverskott som koksverket producerar kommer tillgod nytta för uppvärmning av kommun och alltså inte är något som inteutnyttjas. Dessutom får man väl konstatera alt alla de analyser som har gjortsbeträffande tillverkning av handelsgödsel inte kunnat stimulera något företagtill investeringar, helt enkelt därför att marknaden har bedömts vara förosäker och investeringarna vara alltför kostsamma. Beträffande finvalsverkel i vill jag erinra om attdet pågår en utredning inom i den frågan, liksom att diskussionerna mellanSSAB och svenska och nordiska tillverkare om profiler pågår. Det är ettutredningsresultat som snart föreligger - vi räknar med att det skall kommaomkring . Får jag sedan återkomma till frågan om ,som lar upp på nytt. Jag vill säga all den omständigheten att jagrefererar utan egna omdömen inte innebär alt jag har uttryckt någon meningom . Jag konstaterar alt inom de ramar och med den målsättningsom har, tvingas man agera på ett visst sätt. Jag har t. o. m. italarstolen åberopat den glädjande omständigheten att det nu finnsutsikter för all kommer alt redovisa ett bättre kassaflöde,vilket av har tillmätts avgörande betydelse när det gäller gruvansfortsatta drift. Anledningen till att den tid som tillmätt Dannemoragruva för detta driftförsök har korlats ned är att de möjligarationaliseringarna i till största delen är genomförda. Därför harvillkoren om ett förbättrat kassaflöde ställts, för alt gruvans fortsatta driftskall kunna upprätthållas. För del - del vill jag understryka - kommerhösten 1982 en härdhall för granullillverkning alt tas i bruk. Därför sker enutvärdering i det sammanhanget först . Får jag också säga till PerWesterberg när det gäller den övertaliga personalen att självfallet harbättre förutsättningar att få fram nya arbetstillfällen än olika statligaorgan. Det är den filosofin som ligger till grund för vår mening att dennaprojektorganisation skall finnas i anknytning till . Jag vill också påpekaatt vid utformningen av sin projektorganisation har beaktat erfarenheternafrån varvsindustrin, det s. k. P 80 i , som inte var enbart positiva. 60OSWALD (vpk); Industriministern säger alt vi bara talar omproduktionssidan. Men jag har försökt tala om just konsumtionssidannär det gäller järnmalmsexporten, som jag mest uppehållit mig vid. Jag har intetalat så myckel om stålproduktion och stålkonsumtion. Jag har påpekat alt man inte med bästa vilja i världen kanpåstå att regeringen försökt bredda marknaden för järnmalmsexporten. Jag harnämnt siffror från den senast tillgängliga statistiken, som visar att vi intepå något särdeles avgörande sätt har gått in för att skaffa oss andra marknader än just iVästeuropa och EG. Pade marknader som vi häri , har nämnts, harvi inte satsat på något mera avgörande sätt. Man kan se den mycket snedabelastningen i vår järnmalmsexport. - punktoch slut. På de andra områdena är satsningarna mycket marginella, och här är det just konsumtionssidan det handlar om. I det sammanhanget kommer jag också in på frågan omverksamheten vid , som gick väldigt bra som exportgruva ändatills den köptes av i början av 1970-lalet. Då skulle den intelängre leverera sin malm på den internationella marknaden - de kontakternaströps - utanmalmen skulle levereras till i och användas där. Där sitter vi . finns det inget behov av någon malm vare sig från eller från något annat håll i . Där har vi problemet. Till Per , som talat om att jag är orealistiskskulle jag vilja säga att det inte är jag som är orealistisk. Jag försöker vararealistisk och säger all del är vansinnigt att lägga ned alla järnmalmsgruvor iMellansverige och tala om all råvaran skall tas från . Del finnsendast en järnvägslinje som kan ta sådana transporter. Möjligtvis kan man räknamed sjöfarten, men den försvåras . Det är därför vi slåss förmindre och medelstora gruvor i , typ och Grängesberg.Man vill ha en malmproduklion i gång. Hur det än är med skrotpriserna så kandet bli brist på skrot. Del kanske inte finns att köpa för pengar. Vad skall vidå i driva våra specialstålverk med? Materialet skall alltsåfraktas från , det blir alternativet. Del är inte mitt alternativ,det är bara att konstatera att så kommer det att bli, om man fortsätter på detsätt som här skisseras. Men man vill kanske flytta upp ett specialstålverk tillNorrbotten. Då blir norrbottningarna glada. Där finns ju en tankegång, men denär väl inte aktuell . Hur del än är med den här saken kan jag konstatera - jagåterkommer till del - alt det inte finns vare sig på industridepartementeteller inom regeringen i övrigt några tankegångar, som leder till en lösning avproblemet om hur beredskapen på stålområdet skall kunna hållas uppe i händelseav avspärrning eller en akut skrotbrist. Det går inte att snabbt ta upp driftenigen i eller några andra griivor, sedan de en gång blivit nedlagda.Om det över huvud taget går så skulle det inte utan väldigt stora kostnader taår alt åter ta upp driften. Del är denna nedrustning som vi vänder oss mot. 61NILS (): Industriministern säger att avgörande förlönsamheten bl. a. är all del finns avsättning för produkterna på såväl stål-som gruvsidan. Ja, detär helt klart att man måste kunna sälja sina produkter.Jag konstaterar att del i finns goda möjligheteralt fä avsättning förden nedbantade produktion som man nu arbetar med. upprepar att han inte har haft någon egenmening om den förkortade nådatiden för eruva. Han anser att man från företagets sida var tvungen att agera på ett visst sätt.Ja, men det var ett ganska brutalt sätt. En av anledningarna till åtgärderna,säger , var att man redan hade genomfört möjliga rationaliseringar.Jag vill påpeka att koncernledningen fattade beslut om denförkortade nådatiden. drog man in nattskiftet. Man gick alltsåhändelserna i förväg och tvingade fram en nedskärning. När det gäller lönsamheten kan jag citera urindustriministerns svar; "Det grundläggande villkoret för Dannemoraslångsikfiga överlevnad är all malmen kan säljas till priser som täckerkostnaderna." - Det långsiktiga målet uppnås faktiskt genom de åtgärdersom har vidtagits. - "På kort sikt är kravet från företagsledningen attverksamheten skall leda till åtminstone ett positivt kassaflöde senast . Annars läggs gruvdriften ned." Dilemmat är, , all man klarar det långsiktigamålet att sälja malmen till priser som läcker kostnaderna men alt man kanskeinte kan uppnå del kortsiktiga målet, ett positivt kassaflöde redan tillhalvårskiftet 1982. Den ekvationen går inte ihop. 62STEN-OVE (): Först till som frågade om intetåget har gått sedan strukturmolionen . På sätt och vis har det gått väldigt många låg de senasteåren under de borgerliga regeringarnas tid. Det finns mycket som behöverrepareras på del området. Jag förmodar att i detta sammanhangtänker på starten av masugnen. Låt mig då direkt klara ut följande. När detgäller masugnsslarten har tåget gått , eftersom det finns en specielltidsaspekt för starten av masugn 1. Även om man skriver in den biten i enparlimolion , är tidsfristen ute på det området, när motionen behandlas avriksdagen. I övrigt har inte tåget gått för strukturmotioner ochstruklurdis-kussioner. Vi har ju deklarerat att vi kommer igen med den bilen ien partimotion . Låt mig erinra om alt om vi intehade haft en socialdemokratisk regering som byggt upp den metallurgi vi har ivårt land , som är en av de modernaste i , hade förmodligen denprocess som pågått inom Svenskt Stål sett till attgrindarna varit slängda och ett bra tag framöver. Sedan fill Per , som jag tycker för ett otroligtoch ologiskt resonemang. Först och främst är han väldigt angelägen alt peka påden skrotbrist som kommer alt uppstå. drar han fram 80 somett av historiens största misstag. Låt mig återigen stryka under att vare sigdel gällt 80 eller det gällt hela den utveckling som pågått och därman försökt bygga upp NJA, så har högern och alltid varit först attslå klackarna i marken och gnola i protest över statens insatser. Jag tyckeratt Per skall vara litet försiktig, när han ger sig in i den härdiskussionen. 11 protokoll 1981/82:37-38 Industriministern går in på nödvändighetenav att det finns behov av och avsättning för del stål vi producerar. Men åandra sidan finns del klara siffror på vilket behov vi har här i landet ochkommer att ha . Det har ju understrukits inte minst av deutredningar som industriministern själv har tillsatt. Resultatet därav fick viredan den 1 maj 1980. Vi kommer alltså att ha en fördubbling av skrotimportennästa år - vi kommer förmodligen att ha en import som gårupp emot . Som jag sade fidigare - jag tycker det är besvärande attbehöva upprepa det - kommer värdet av skrotimporten attligga i runt tal på 400 miljoner. Försäljningsvärdet av den järnmalm som manskulle kunna producera här i landet, t. ex. i gruvor som ingår just iden strukturomvandling som sker där, skulle vara 200 miljoner. 1 runt tal kanman sätta ett plus på ca 600 miljoner, och jag har enormt svårt att förståvarför inte denna koppling går att göra. Det ligger alltså mycket pengar totalt sett för samhälletatt hämta in, även om man i en övergångstid vid de här anläggningarna - liksomman har tvingats göra inom på andra orter och inom andra anläggningar- fårgå in med en liten skillnad mellan skrot- och tackjärnspriser. Industriministern hänvisar återigen till utredninger, ochi det här fallet har regeringen och företagsledningen varit enormt dukliga attpresentera utredningar. Mediumverkel, när del var på tal ,utreddes otaliga gånger. kryper industriminister åter bakom denutredning som pågår som en viss utveckling börjar att ta fart på denhär marknaden. Som jag sade tidigare, har man nu prognoser som går ut påatt priserna kommer att öka med . Skall vi alltså sitta och väntatills den explosionen sker?