prot · G50994 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag har därförförsökt att utforma ett uUalande som enligt min uppfaUning klariägger attriksdagen slår vakt om trosfrihet, åsiktsfrihet och samvetsfrid även sedansamvetsklausulen upphävts - ett uttalande som enligt vad jag förstår har stöd ietl flertal remissinstanser. atlriksdagen med anledning av regeringens förslag och motion 1981/ 82:2153 samtmed avslag pä motionerna 1980/81:1113, 1981/82:2152 och 1981/82:2155 a) antar förslaget till lag om upphävande av lagen(1958:514) om kvinnas behörighet till prästerlig tjänst, b) i anslutning till att den under a) omnämnda lagenantas gör följande uttalande: Detåligger kyrkan att själv besluta i frågor som berör kyrkans inre liv, menriksdagen utgår ifrån att det även inom skall finnasutrymme för såväl lekmän som präster med avvikande uppfattning i ämbetsfråganoch att ingen inom tvingas fullgöra tjänst som strider mot hansinre övertygelse. Mänoch kvinnor som präster i , m. m. 56 () replik; Får jag först fästa uppmärksamheten pä atl det i den motion som GunnarOskarson har undertecknat begärs att samvetsklausulen skall vara kvar. Hur detskall kunna ske om behörighetslagen upphävs undandrar sig min bedömning. Mennu stiger upp och förklarar - om jag riktigt har fatlat vad hanhar föreslagit - atl man skall avskaffa behörighetslagen och därmedsamvetsklausulen. Samtidigl skall man göra ett uttalande här av en viss typ.Detta går emellertid inte ihop. Han vill först avskaffa samvetsklausulen mensedan på en bakväg införa den igen i en utbyggd form. Mänoch kvinnor som präster i , m. m. aldrig omfattat annat äninnehav av prästerliga tjänster, men han vill nu utvidga den till att gällaäven andra befattningshavare - kyrkomusiker, kyrkokamrerare m. fl. Det är attsträcka sig längre. Vidarehävdade att trosfriheten är i fara. Det återstår då för honomatt visa att så är fallet. är det svårt att föra en debatt medhonom. Allmänna antaganden av det här slaget hjälper oss inte. Omkammaren antar detta uttalande, betyder det att vi får en mer vittgåendekönsdiskriminering än vi har haft tidigare. Det belyder också att de strävandensom är rivs upp. har med stor majoritetaccepterat att män och kvinnor är likställda i den , men omriksdagen antar uttalande, leder det till att ger enmanlig präst rätten att vägra att fira gudstjänst tillsammans med en kvinnligkollega samt atl uppträda på ett sådant sätt att han därmed demonstrerar atthan betraktar henne som en icke fullvärdig präst. Detta strider motjämställdhetslagstiftningen. När slulHgen säger att vi inteskall blanda oss i detta vill jag bara genmäla att behörighetslagen är enkyrkolag och att kyrkolagen skall antas eller upphävas av regering, riksdag ochkyrkomöte. Vi mäste följa grundlagen, herr talman! Med detta yrkar jag, herrtalman, avslag pä förslag. 57 () replik: Jag har inte hävdat att trosfriheten skulle vara i fara, utan jag sadeatt jag var betänksam på den punkten. Fråganär svår, det tror jag att även måste erkänna. Därför är detväl inte så märkvärdigt om man verkligen försöker att ta sig en funderare,vilket jag inte på någol sätt ifrågasätter att också hargjort. Jaghar absolut inte försökt att på något sätt diskriminera kvinnliga präster. Jagdeklarerade klart och tydligt att jag står bakom behörighetslagen och att jagstår bakom kvinnhga präster i . Det är min tolkning. Men jag villdärmed inte ifrågasätta att de som gör en annan tolkning inte skulle ha sammarättigheter, samma möjligheter och samma befogenheter inom somjag och de som gör den tolkning av ämbetsfrågan som jag har deklarerat. säger; Vi lägger oss inte i inre liv. Ja, det är därsom jag är tveksam. I utskottsbetänkandet står - det är en upprepning av vadsom står i propositionen; "Ilikhet med vad som anförs i proposilionen vill utskottet understryka att varoch en som inträder som präst i måste vara beredd att fullgöraalla med prästämbetet förenade uppgifter och samarbeta i alla tjänstefunktionermed kolleger, oberoende av kön." Härslår man alltså fast - jag kan inte förstå annat - att endast den som har enbestämd trosinriktning i ämbetsfrågan kan bli präst. Är det inte då så att maningriper i kyrkans inre hv, därför att trosfrågor hör till kyrkans inre liv,och detta är en trosfråga! Detär det som jag har försökt klarlägga med mitt särskilda yrkande, som jag troddeatt skulle kunna anta i det här sammanhanget. Anf.58 () replik: Det kanske är lämpligt att man läser hela konstitutionsutskottetsuttalande på denna punkt och inte stympar det på del sätt som skett. "bör statsmakterna inte ingripa i kyrkans inre liv. Detta innebär dockinte att staten kan frånsäga sig sitt ansvar för att gällande lagstiftningefterlevs även på kyrkans område. I sammanhanget bör erinras om att riksdag ochregering enligt grundlagen är skyldiga att tillsammans med kyrkomötet delta istiftande av kyrkolag." Detär det vi håller pä med . Och här är det inte någon främmande uppfattning somvi trycker på . Vi följer bekännelse. Av GunnarOskarsons anförande framgår att han ansluter sig till den, liksom jag gör. Menhan vill ha en särställning för dem som ställer sig utanför denna bekännelseoch är präster eller vill bli präster i . På den punkten har jagen helt annan uppfattning. Detär uppenbart att en biskop i fortsättningen inte kan viga någon till präst sominte håller sig till ämbetssyn, om vederbörande inte är bereddatt samverka trots detta med kvinnlig kollega. Itvä stift - i Lunds och i - har man redan kommit dithän attdet finns så många kvinnliga präster att det med hänsyn till samarbetet äromöjligt atl låta personer som vill demonstrera mot kvinnliga präster fä prästerligtjänst. I det som vi vänder oss mot och som jag skulle kunna rada upp exempelpå ligger detta, att man inte vill fira gudstjänst tillsammans med kvinnligkollega, därför att man önskar markera att kollegan inte är präst. Det är detsöm vi måste komma ur. Mänoch kvinnor som präster i , m. m. 59 () replik; Jag tror att jag med mitt uttalande också tolkar den uppfattning sommånga remissinstanser ger uttryck för. Låt mig här citera vad iVisby säger belräffande upphävandet av behörighetslagen. vill attalternativet utformas så, "att uppfattningen i ämbetsfrågan efter behörighetslagensupphävande inte omöjliggör för präster att stä kvar i tjänst eller förprästkandidater att erhålla prästvigning och tjänst". Det är etl flertalremissinstanser som ger uttryck för samma uppfattning. Ävenom det är en minoritet inom som hävdar denna trosuppfattning, ärdet en betydande minoritet, både av präster och av lekmän. Jag anser att vi börta all hänsyn även till denna minoritet. Enligt min uppfattning kan bådaåsiktsriktningarna dväljas inom kyrkan. Men kyrkan skall själv lösasamarbetsproblemen utan att ger nägra pekpinnar-om jag får användadet uttrycket - om hur man skall lösa de inre trosfrågorna. Jaganser att detta är en mognadsprocess på ganska lång sikt för kyrkan och någotsom vi måste finna oss i. Som jag tidigare påpekat är det fråga om en Män och kvinnor som präster i , m. m. Då får vi nog finna oss i att det går åt för att viskall kunna få en mognadsprocess - en mognadsprocess som skall äga rum inomkyrkan och inte ske genom påtryckningar utifrån. 60 (): skall ta ställning tillkonstitutionsutskottets enhälliga belänkande om män och kvinnor som präster isvenska kyrkan. kyrkolag skall upphöra att gälla. Och jämställdheten ökas mellankvinnor och män som präster i , skriver utskottet. Men blir jämställdheten verkligen till fyllest? Kommerdagens kvinnoprästmotståndare i praktiken att följa grundlagens anda ochbokstav? Jag ställer mig mycket tvivlande till delta. har offentligrättslig ställning medstatligt reglerade tjänster. De offentliga organen har till uppgift att se tillatt jämställdheten mellan kvinnor och män upprätthålls i enlighet med deprinciper som är uppställda i grundlagen och som närmare preciseras ijämställdhetslagslifl-ningen. Det ingår också i officiellabekännelse att kvinnor kan inneha prästämbetet och att kvinnor och män ärjämställda i delta ämbete. Men även de som har en annan uppfattning i ämbetsfrågan -motståndare till kvinnliga präster med andra ord - skall ha kvar sinhemortsrätt i . Tolkningen av prästlöftena skall i fortsättningen varasvenska kyrkans angelägenhet. Rätlen att hysa en annan tro, att omfatta enannan syn i kvinnoprästfrågan, kommer att finnas kvar så länge svenska kyrkansjälv accepterar den som förenlig med sin bekännelse. Men hur, kommer enkvinnoprästmotståndare prästvigd atl agera i handling? Kommer han attfölja sin inre övertygelse, eller kommer han att följa svensk grundlag? Ochvilka sanktioner skall vidtas om han vägrar att ställa upp pä ,enligt biskopsmötet, officiella inställning - kvinnors och mäns lika rättighetatt inneha prästämbetet? Här lämnas vi i sticket. Frågan är obesvarad. Utskottetskriver bara atl de inle bör ställa sig vid sidan av strävandena mot fullgudstjänstgemenskap, att konfliktsituationer bör kunna undvikas osv. Någondiskriminering "behöver" inte förekomma. Dylika fromma förhoppningaranser jag otillfredsställande. I anständighetens namn skall man ta hänsyn tillde kvinnliga prästernas situation och underlätta, inte försvåra, deras arbete. Vi var många som gladde oss åt kyrkolag. Fråganom prästämbetet skulle äntligen - efter det att problemet med kvinnliga prästerstötts och blötts, utretts, godkänts och förkastals under hela detta sekel- fåen lösning. Långdragna och segslitna konflikter skulle änfligen biläggas. Detmissmod och den handhngsförlamning som vilat över kyrkolivet skulle sopas bort. Jag vill ocksä erinra kammarens ledamöter om atl det varstaten, regeringen och , som den gången togsitt rimliga och rättmätiga ansvar och tog initiativet till att lagen kom till- något somsvenska kyrkan själv inte förmådde. Hur har utvecklingen varit ? Motsättningarnamellan anhängare och motståndare var som starkast 1960, när de första kvinnhgaprästerna invigdes i sina ämbeten. Motsättningarna har funnits kvaroch legat och pyrt i det fördolda. blossar de upp igen med förnyad kraft. Jag vill påslå att det inte finns någonting som såallvarligt har skadat den anseende och som fått lekmän attvända sig ifrän kyrkan, som det långt utdragna och intoleranta motståndet motkvinnliga präster. Vissa av kvinnoprästmotståndarna har använt metoder som mantrodde var helt främmande för kyrkans etik. Kvinnliga präster har trakasserats, kvinnliga teologiestuderande likaså, av sina omogna manliga kamrater. De kvinnliga prästernasjälva har bevarat ett beundransvärt lugn och tålamod i psykiskt pressandesituationer. Mänga lekmän, liksom jag själv, anser attkvinnoprästmotståndarna gömmer sig bakom grumliga teologiska teorier - som debegär respekt för på grund av alt de är just teologiska, men därför också ärbortom vanhg diskussion. Jag har tolkat deras agerande som intolerans, etlvaktsläende om den egna positionen, ett manligt revirtänkande och ett utslag avkvinnoförakt. Statsmakterna bör inte ingripa i kyrkans inre liv, enligtbåde propositionen och utskotlsbetänkandel. Jag är för min del bekymrad överden skrivningen och anser att staten avhänder sig sitt ansvar. Detta är enfarhåga som jag har framfört i den allmänpolitiska debatten. Vi mäste komma ihåg att kyrkan i denna fråga är djuptsplittrad och därmed försvagad. Den högkyrkliga och kvinnoprästfientliga organisationenKyrklig förnyelses fria synod har tagit fastare former. Ett dekanal harbildats i och ett i stift. Flera dekanatsbildningar är aktuella iLunds, och . I varje dekanal är dekanen andlig ledare och skall utövapastoral ledning och tillsyn över präster, diakoner, diakonissor och lekmän.Vad bhr dä biskopens och uppgift, kan man fräga sig. Den nya synoden blir verklighet när fyra dekanal harbildats - enligt utsago. Arbetsgemenskapen Kyrklig förnyelse existerar redan.Hittills har den 1 300 medlemmar och är representerad i de flesta stift. Dessaorganisationer driver motståndet mot kvinnliga präster hårt och skoningslöst.Dessa reaktionära rörelser, som öppet agiterar mot kvinnliga präster, har frittspelrum inom kyrkan. Utskottet förbigår med total tystnad dessa organisationersexistens. Vad vi har att vänta är således att motståndet mot kvinnhga präster -denna gamla surdeg, som har förgiftat kyrkans inre liv ochsom har kommii många lekmän att begära sitt utträde ur kyrkan - fortsätter ochkanske rent av tilltar. Så länge vi har en statskyrka har staten kvar ett ansvar,och det är all med yttersta noggrannhet följa ulvecklingen, tills motståndetmol kvinnliga Män och kvinnor som präster i , m. m. Män och kvinnor som präster i , m. m. prästerhar förpassats dit det hör hemma, nämligen på historiens skräphög. 61 (): När regeringen lade fram sin proposition ommän och kvinnor som präster i , fullgjorde den ett uppdrag somgavs av . Som ett steg på vägen till fullgörande av detuppdraget tillsatte folkpartiregeringen den utredning som ligger till grund förpropositionen. Det är alltså fråga om en riksdagsangelägenhet som redan tidigthar varit förmål för diskussion i denna sal, och jag vill påminna CatarinaRönnung om att såväl konstitutionsutskott som riksdag den gången klartdeklarerade att också de som har en annan uppfattning i ämbetsfrågan än kyrkansegen skall ha fortsalt hemortsrätt i . Det är - jag vill gärna pä nytt stryka under del somHilding och flera andra har sagt - lära, att såvälmän som kvinnor skall vara präster i . De som har en annanuppfattning är en minoritet, och det finns anledning att påminna om det inom enkyrka och till én kyrka som under de gångna 100-150 åren har haft uppenbarasvårigheter att hantera minoriteter i sin gemenskap. Det är en minoritet isvenska kyrkan där det såväl om präster som om lekmän i många fall kan sägasatt de har betytt ofantligt mycket för församlingsarbetets vitalisering, förgudstjänstlivet och också för lekmännens ansvarstagande i det vardagligakyrkHga arbetet. Problemet med de kvinnliga prästerna har fått sinsärskilda skärpning i . Det framgick redan av direktiven förutredningen. Det har således funnits god anledning att i såväl propositionensom betänkande så detaljerat som möjligt gå in i despeciella förhållanden som råder i . Där finns en kyla ochkärvhet i atmosfären, som kvinnliga präster och de lekmän och präster som haruppfattningen att även kvinnorna kan vara präster har mött och möter i detdagliga arbetet och i sådana gemensamma arrangemang som brukar hastiftskaraktär. Jag tycker atl det är riktigt som utskottet gjort,nämligen att konstituera en väjningsrätt för biskopen i . Menjag finner anledning att påminna om atl det har inte funniis och finns i varjefall inle längre någon väjningsrätt för . Domkapitletsstrategiska uppgift i samband med prästvigning och antagning till prästerligtjänst bör i detta sammanhang lyftas fram, eftersom det är somantar till tjänst. Någon prästvigning kan inte äga rum om inte hargjort en sådan antagning. Med tidigare och tyvärr även med nuvarandesammansättning av förtjänar detta förhållande att markerasi debatten. har såsom statlig myndighet en särskilt viktig positionnär det gäller att slå vakt om att jämställdhelslagen lill fullo slår igenomocksä i den del av som utgörs av . I debatten har tendenser syntssom skulle peka pä att de detaljerade önskemål som förs fram ikonstitutionsutskoltets betänkande beträffande skulle emanerafrån någon utom- kyrkligopinion, t. ex. pä massmediaområdet. Jag vill då påminna om att det är eninomkyrklig opinion, kanaliserad genom Evangeliskt forum i ,som på denna punkt framfört mycket bestämda önskemål i sitt remissyttrande tilldepartmentet. Dessa önskemål har blivit tillgodosedda såväl i propositionen somi betänkande. Jag är förvissad om att ,vare sig hon är en fri kyrka eller står i förbindelse med staten, genom dennavakna lekmanna- och prästopinion alltid skall kunna slå vakt om jämställdheteni kyrkan. 62 (): Det är kanske på sin plats att jag som prästber om ursäkt för att vi präster vållar så mycket bekymmer i den här kammaren.Men jag vill säga alt detta visst inte bara är en prästfråga. Vi somtjänstgör i församlingar där det är fifty-fifty mellan manliga och kvinnligapräster vet att det är många av kyrkomedlemmarna som har bestämda meningar omvem som skall jordfasta, viga, döpa och konfirmera. Problemet är inte löst baragenom att man föser in ett antal präster i en fålla. Det andra jag ville säga riktar jag till min vän , som jag tycker gör det litet väl lätt för sig, när han säger attkyrka och stat är helt överens. Kyrkan har medgivit rätt för kvinnor att varapräster, och vi har antagit en jämställdhetslag, osv. Vi följer kyrkans bekännelse,sade han så fint. Det är sant, men det är inte hela sanningen. Problemet gällerdem som har en avvikande mening, inte av sådana skäl som såbryskt framförde, utan av samvetsskäl, därför att de tolkar annorlundaoch har ett samvete som är beroende av ord. Jag har som sagt en annanmening, men jag vill hksom säga att jag respekterar dem somtänker annorlunda. Frågan är just vad vi skall göra med dessa. Vi kan ju interesonera om dem med våra sekulära termer och säga att de som tänker annorlundadiskriminerar och struntar i jämlikhet. Det är därför, , vi är betänksammaför att tar över ett sådant här ärende. Det är inte alla som besitteren så djup lärdom som jämväl i teologin, och därför är detvanskligt att lämna ut detta här. Vi har också fått höra att de som representerar ettmotstånd mot kvinnopräster är grumliga i sin teologiska tanke. Synd att inte BoGiertz är här! Han är en av de få präster som inte är gmmliga - de flesta andraär det mer eller mindre. Eller - dessa är våra mestpraktfulla förkunnare och representerar den avvikande meningen. Kyrkomötet har ju också tagit upp detta medväjningsrätten, för att gardera samvetena. Detta har ingenting meddiskriminering och sådant att göra. Därför, - jaså, han harförsvunnit från kammaren. Det var ju synd. Då skulle jag vilja säga till hansstol där borta i stället, att vore det inte mera honnett att marknadsföra denhär saken i kyrkomötet först, så det finge säga sitt? Det vore mera honnett, såmycket mer som man har en proposition i bakfickan som kommer att ta ifrånkyrkomötet rätten att ha ett avgörande ord vid stiftandet av kyrkolag. 4 protokoll 1981/82:94-98 Män och kvinnor som präster i , m. m. Mänoch kvinnor som präster i , m. m. kyrkomötet förtroende iden här frågan, som verkligen är en intern kyrklig fråga. Jag har inget yrkande, men jag hoppas att kyrkomötet har det. Anf.63 (): Får jag beklaga att inte åtminstone har bevärdigats meden suppleantplats i , så att vi kunde fortsätta de gladasamtal vi hade där med varandra. Menjag kan inte dela hans uppfattning när han avslutar med att förklara att hanhoppas att kyrkomötet har en mening. Det betyder väl: en annan mening än ?Det vore djupt beklagligt om vi skulle fä en sådan brottning mellan riksdag ochkyrkomöte. Det har vi haft i denna fråga en gång, och det har uppstått även iandra frågor som gällt . Denna brottning har inte varit tillglädje för . Härhar nu , med beaktande av olika faktorer, nått fram till en mening somkommer till uttryck i betänkande. Vad är del som skallske? Menar att man skall ha kvar den gamla behörighetslagen ochdärmed samvetsklausulen? uttalade en annan mening 1978. är ettriksdagsinitiativ som håller på att genomföras under, som jag hoppas, storanslutning. Nogär det, , den lära att kvinnor och män skall varajämställda i prästämbetet? Vad jag har vänt mig mot tidigare och fortsätter attrikta mig mot är uppfattningen att man inom en kyrka som lär detta skall harätt att uppträda på ett sådant sätt atl man vill visa att den kvinnligakollegan inte är präst, inte likvärdig präst. Det strider ju mot den lära. Det är inte någonting som vi pressar på utifrån. Jagskall inte träda i kyrkoministerns ställe och svara på varför han använder denena eller den andra tekniken här. Men nog borde vi här i riksdag harätt att uttala en mening, utan att först ha lyssnat till vad kyrkomötet haruttalat i denna fråga. Grundlagen lär oss nämligen att riksdag, regering ochkyrkomöte är likvärdiga i denna lagstiftningsprocess. Skulle man vara såobservant på kyrkomötet, skulle inte ens regeringen kunna lägga fram ettförslag för kyrkomötet. Regeringen är ju en av parterna. Jag tror inte att vikommer ifrån att vi i detta sammanhang måste ta ställning. Några samveten villvi på intet sätt krossa. Men samveten har också de kvinnliga prästerna. Kanskejag får sluta med att säga att jag delar uppfattning att dettainte enbart är en prästfråga. Också när det gäller anspråken på prästernastjänster går väl meningarna isär. Det finns även församlingar där det ärkvinnorna som är de mest eftersökta när det gäller att utföra kyrkligatjänster. Men i djupare mening är det inte en prästfråga. Det är en fråga föralla inom . Det är en fråga för alla - även inom - tillföljd av den grundlagsstiftning vi har. Därför tar vi nu ställning. 64 (): Det senasle som sade kan jag helt instämma i.Detsamma gäller när han säger att det inom kyrkan självfallet skall varajämställdhet mellan män och kvinnor. Här slår in öppnadörrar, eftersom jag ju menar precis detsamma som han. Men det är inte riktigtdet frågan gäller. Det gäller ju dem som har en seriös, avvikande mening. I detavseendet menar jag att denna kammare icke är rätt forum att diskuterateologiska frågor. Det vore riktigare att ta upp dem i kyrkomötet. Vidarefrågar om jag menar att kyrkomötet skall säga nej till dethär. Nej, det menar jag inte. Men kanske kunde man avge en Htet klarareskrivning - jag tänker på den luddighet som förvisso vilar överkonstitutionsutskottets skrivning. Låt mig citera den sista meningen i tredjestycket s. 3 i betänkandet: "Med god samarbetsvilja från alla meningsriktningarbör konfliktsituationer kunna undvikas även vid liturgisk tjänst utan att någondiskriminering behöver förekomma." Härgäller det att finna ett praktiskt grepp. Väjningsrätten är ett sådantpraktiskt grepp som under en övergångstid kunde vara lämpligt. Jag är nämligenalldeles övertygad om att kyrkan själv kan lösa problemet, och det har jag sagtmånga gånger tidigare här i kammaren. Mänoch kvinnor som präster i , m. m. 65 (): Jag är självfallet glad över att tack vare mitt inläggfick möjlighet att deklarera att han står på samma grund som vi andra och atthan anser att kyrkomötet skall upphäva behörighetslagen och därmedsamvetsklausulen. Mennär det gäller att finna en form för arbetet för dem som har en avvikandemening i ämbetsfrågan har refererat vad biskopsmötet haruttalat. Bakom detta uttalande står samtliga biskopar utom en - namnet på dennebiskop har nämnts , men jag kan upprepa det. Det är alltså BertilGärtner i som har en annan mening. Enligt biskopsmötet kan anta även dem som har en avvikande mening. Men det delar inte denåskådning som de har. Någonteologisk utredning behövs inte . Den teologiska begmndningen gjordes underflera årtionden och leder fram till det beslut som fattades 1958, även avkyrkomötet. Det fanns ledande kyrkopolitiker, men också ledande teologer, somhade en annan mening. Men kom att omfatta denna uppfattning. Vibehöver inte på nytt börja göra en teologisk begmndning av detta. Vi kan heltenkelt bygga på den uppfattning som är . Anf.66 (); Också den teologiska forskningen går faktiskt framåt, och man kommerkanske undan för urtdan att finna nya äktkristna lösningar. Det gäller dock hären grupp av människor med seriösa åsikter. Det finns knepiga präster, detocksä finns knepiga politiker, men dem lämnar jag Mänoch kvinnor som präster i , m. m. därhän.Det gäller här personer i ledande ställning vilka är seriöst inriktade. Jagmenar att kyrkomötet har mycket större möjligheter än att solvera deproblem det gäller. Anf.67 (): fyller mig med stora farhågor om var han till sisthamnar i denna fråga. Han förklarar nu att den teologiska vetenskapen gårframåt och att man kan finna nya lösningar. Ja, vi vet att de män som hantidigare har åberopat har arbetat för andra lösningar. Man skulle haen särskild tjänst för kvinnor som vill ägna sig åt arbeteutanför det diakonala planet.