prot · G509140 · 1981-12-31 00:00:00 — Den om varuförsörjningsplaner är den förstapunkten, och i det ser jag en prioritering av de frågor man önskar ha lösta.Kampanjen syftar givetvis till att på olika sätt påverka, i det här falletkommuner och i olika avseenden andra intressenter.Jag upplevde ganska bestämt på den här att deltagarna gärna skulle hasett att det blev ett obligatorium. Det var i varje fall ingen som uttalademotsatsen. Närnu det här önskemålet har återkommit under ett stort antal år, här i riksdagenoch annorstädes, vore det väl en ganska enkel åtgärd att föreskriva att planerskall upprättas. Handelsministern säger att många kommuner redan har gjort uppvaruförsörjningsplaner. Lika väl kan då sägas att det är inget stort krav manålägger resterande kommuner. När så många redan har gjort upp planer, är detväl ganska rimligt att alla gör det, så att man får en heltäckande planering.Problemen uppkommer snabbt på det här området. Jagtycker att den kampanj som satts i gång är en bra kampanj, och de grupperingarsom jag har förmånen att något verka i ställer också helhjärtat upp för den.Det skulle ha varit ett bra stöd för kampanjen om handelsministern sagt: Nuvill jag, framför allt som handelsminister men också som ordförande ikampanjen, verkligen se till att detta problem, som ni upplever sombekymmersamt, skall röjas undan så snabbt som möjligt. Det skall bli enhkstäUighet landet över.. Detär konsumenterna det gäller. Varför skall konsumenter på ett håll vara sämreställda än konsumenter på ett annat håll i landet, och varför skall enlanthandlare på ett ställe vara sämre ställd än en lanthandlare någonannanstans? Det förstår inte jag. Som jag underströk i mitt tidigare inlägg har jag samma posifiva syn påden kampanj som pågår och också på den särskilda landsbygdshandelsriksdagsom vi hade . Men jag har inte uppfattat kraven frånlandsbygdshandelns sida så att man vill få fram en lagstiftning på det härområdet. Det har inte landsbygdshandelns organisafioner - SSLF t. ex. -framfört. Jag tror alltså att man inom den enskilda handeln alltjämt förordarfrivilliglinjen. Sedan skall man ha klart för sig dels - som vi harsagt här - att flertalet kommuner redan har varuförsörjningsplaner, dels attdet inte är nödvändigt att man, för att få glesbygdsstöd, upprättar planer somgäller hela kommunen. Det räcker att man gör det för bara delar av kommunen.Jag menar alltså att de här varuförsörjningsplanerna, som är värdefullainstrument, i den utsträckning de behövs kommer att växa fram på frivillig väg. 37 HANS ALSEN (s): Det är väl inte någon idé att försöka övertyga handelsministern - detär lika litet framgångsrikt den här gången som tidigare - utan det blir i denhär frågan som i så många andra: Vi får hoppas på en ändring i och med vad somkommer att inträffa . Jag tror att den här friheten är en frihet förnågra, vilket kan gå ut över andra - i detta fall över dem som har detbesvärligast. Jag förstår inte varför det skall vara så viktigt att befria en kommunstyrelse inågon kommun från det här besväret och det här ansvaret, när vi vet att det iviss mån kan drabba personer som sitter ute i glesbygden och har bekymmer medsin varuförsörjning, känner oro för den. Det gäller lanthandlare i detta läge. Om allting ordnar sig skulle ju det uttalande som gjortsha varit meningslöst. Jag förstår inte varför man behöver göra ett sådantuttalande sedan handelsministrar av olika borgerliga kulörer under så många århar talat om hur fint det här ordnar sig på frivillig väg. Allt skall ju fallaut precis när det behövs! Jag förstår inte varför handelsministern inte begagnarfillfället att säga, att det är onödigt att tala om saken. Vi skiljer oss nog litet grand på dennapunkt. Jag tror inte att man löser de problem som landsbygdshandeln ochmänniskorna i glesbygden har i det här sammanhanget genom mera av centralplanering. Det är därför jag har förordat frivilliglinjen och också kunnat visaatt frivilliglinjen är mera framgångsrik. Men det är väl ganska naturligt att från sinasocialistiska utgångspunkter förordar central planering - i det härsammanhanget som i så många andra. 39 HANS (): Jag tror inte att handelsministern rikfigtmenade det han sade . Det är ju precis tvärtom. Jag vill att det skallåstadkommas lokal planering. Handelsministern måste väl vara klar över attcentral planering är det som han och hans kolleger i regeringen förhoppningsvisskall klara. Lokal planering är det som kommunerna skall stå för ute ikommunerna, nära människorna och deras problem. Jag konstaterar atthandelsministern sitter långt ifrån de problem som enskilda människor har, bådesom konsumenter och som lanthandlare. Därför kan han föra detta resonemang. Menden strävan som jag och andra har och som kommit till uttryck vid lanthandelsriksdagenär just att man skall få de lokalt ansvariga polifikerna att runt om i landet,i alla kommuner, ta ett ansvar som man redan tagit i flertalet kommuner - jaghåller gärna med om det. Men det är tydligen rättmeningslöst att vi byter ord om detta. Jag hoppas självfallet att den aktuellakampanjen skall medverka till att åstadkomma förbättringar, men framför allthoppas jag här som i så många andra avseenden på att det skall hända någotradikalt . Då kan många frågor tacklas från litet andrautgångspunkter, och vi slipper den här typen av retoriska samtal. Jo, , vi skiljer oss åt när detgäller synsättet, eftersom ni förordar ett centralt beslutsfattande, varvid mani i lag Nr 140 ålägger kommunerna att upprättavaruförsörjningsplaner. Jag har så mycket Torsdaeen den förtroende för de lokala beslutsfattarna att jag litar påfrivilliglinjen. Överläggningen var härmed avslutad. tiUbarnfamiljer, § Föredrogs och hänvisades m. m. 1981/82:215fill utrikesutskottet 11 § Föredrogs och hänvisades Redogörelse 1981/82:21till konsfitutionsutskottet 12 § Föredrogs och hänvisades Motion 1981/82:2538till jordbruksutskottet 13 § Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. Föredrogs socialutskottetsbetänkande /82:41 om anslag till Ekonomiskt stöd till barnfamiljer m. m.och till Sociala serviceåtgärder (prop. 1981/82:100). I fråga om detta betänkande hållsgemensam överläggning för samtliga punkter. Under den gemensamma överläggningenfår yrkanden framställas beträffande samtliga punkter i betänkandet. 42GÖRAN (): Barnfamiljerna är de som har kommit mest ikläm på grund av den borgerliga åtstramningspolitiken, det är väl dokumenterat. Prisstegringarna har varit högre än vad vi tidigare varitvana vid i . Reallönesänkningarna har gått hårt åt barnfamiljernasekonomi. Möjligheterna till kompensation har varit små eller obefintliga.Hyrorna har höjts med stora summor under de år som de borgerliga funnits ikanslihuset. Tumskruvarna har dragits åt allt hårdare när det gäller familjermed barn. Regeringen och den borgerliga politiken över huvud taget har bliviten svår belastning för landets barnfamiljer. Listan på de negativa faktorernaför barnfamiljerna skulle kunna göras lång. Till detta kommer att den politik som de borgerligabedriver leder till ökad arbetslöshet och till ökade klyftor i samhället. Detbörjar bli svårt, för att inte säga omöjligt, att hitta några ljusa inslag i deborgerligas politiska mönster. Härtill skall också läggas vad som kommer påriksdagens bord senare , nämligen frågan om karensdagarna och försämringenav ersättningen till de sjuka och arbetslösa. Ändå har vi en socialminister som talar om förbättradlivskvalitet, när hon skall skildra vad som sker och skett under hennes fid somsocialminister. Det heter på ett ställe i den skrift som då och då citeras idenna kammare: Fader förlåt dem, ty de veta icke vad de göra. Detta tycks passain på dem som är ansvariga för de socialpolitiska åtgärderna i vårt land.Den tiden börjar nu bli avlägsen, då vi kunde uppvisa sociala landvinningar iSverige, den tid då socialministern var en garanti för en regeringspolitik sominnebar framsteg för barnfamiljer, lågavlönade, pensionärer och andraeftersatta grupper i landet. är det tvärtom. talar socialministern omlivskvalitet, men bidrar till att de som behöver trygghet och stöd i sintillvaro i stället får det hårdare och sämre. Det är en livskvalitet som visocialdemokrater betackar oss för. Vi socialdemokrater har motionerat om en höjning avbarnbidraget med . Vi anser att en höjning ärnödvändig. Förslaget är väl mofiverat. Som jag nämnde i inledningen harbarnfamiljerna kommit i kläm, och därför anser vi att en höjning avbarnbidraget är befogad. Vi har emellertid mötts med kalla handen. Utskottethar inte kunnat gå oss till mötes. Det har avvisat våra förslag. Någonförståelse för barnfamiljernas situation har inte visats. Vi har i utskottet ensammafått kämpa för barnfamiljernas rätt. Borta är talet om rättvisa, borta är taletom att hjälpa barnfamiljerna. Kvar står ett klart nej från de borgerligas sida.Vi har inget annat att göra än att reservera oss, men vi vet att de borgerligamed en eller annan röst kommer att rösta ned oss här i kammaren. Trots dettadristar jag mig, herr talman, att yrka bifall till den socialdemokrafiskareservationen med beteckningen nr 1. En annan reservafion som jag yrkar bifall fill ärreservation nr 3. Den handlar om återinförande av bosättningslånen. Som viframhållit i den socialdemokratiska partimotionen har bosättningslånen alltmerakommit att få social karaktär. Lånen har fått en annan inriktning än fidigare.Ensamstående mödrar och handikappade utan barn samt sammanboende hade fått rätttill bosättningslån. Denna rätt har den borgerliga regeringen så att sägaklippt av. Vi tycker att det var ett olyckligt beslut som den gångenfattade. Vi föreslår därför att rätten fill de aktuella lånen införs på nytt. Bostadslånen har inte varit någon dålig affär för staten.Pengarna har betalats tillbaka. Förlusten lär ligga under alla deår som lånen funnits fill. Ser man saken ur befolkningsmässig synpunkt, kan mankonstatera att vi aldrig haft ett så billigt instrument att tillhandahålla närdet gällt att försöka åstadkomma en vändning i frågan. Lånen fyller alltså en viktig uppgift för de människor somfått del av dem. För de sökande är det en bra låneform. Att få lån i bank kanvara svårt . De nybildade och svaga hushållen drabbas av attbosättningslånen nu är borttagna, och detta bara för att vi har en borgerligregering som inte har någon social pondus. Det är väl svårt för socialministernatt hävda sig gentemot de unga gossarna i budgetdepartementet. Det ärsvårt att tänka sig något förnuft i det hela. Man lägger alltså ned den Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. endalåneverksamheten av social karaktär, som varit en god affär förstaten. Jag kan inte förstå den saken, och jag tror inte heller att många andrakan göra det. Man kan naturligtvis beklaga dem som drabbas av attlånemöjligheten upphört. För att återställa en god social funktion föreslår vidärför att lånen återinförs. Det är enbillig affär för staten, som jag tidigare framhållit. Det är enbra reform för de ekonomiskt svaga. Det är sällan man kan säga att en så bra reform kanåstadkommas med så små medel. Jag yrkar bifall också till reservation 4. Deövriga socialdemokrafiska reservationerna kommer att tala för. 43ANN-CATHRINE (): Familjepolitiken måste stödja barn ochföräldrar. Familjepolitiken måste skapa förutsättningar för vuxna att ta sittföräldraansvar och att ge sina barn harmoniska uppväxtförhållanden. Den socialdemokratiska målsättningen "förvärvsarbeteåt alla vuxna och kollektiv barnomsorg åt alla barn" - under livets allaperioder och oavsett vad familjerna själva önskar- håller inte. Barnens behovmåste i stället sättas i centrum. har dock ett viktigt arbete för att ökavalfriheten och rättvisan för familjerna utförts, och många reformer i denriktningen har genomförts. Den inriktningen måste fortsätta. har också glädjande nog attityderna tillfostran förbättrats. Föräldraansvaret och vikten av fostran betonas alltmer.Man börjar mycket mer allmänt inse att vad barn behöver är kärlek, stöd ochledning samt vuxna som är goda förebilder och som har kraft och ork attengagera sig, att säga ifrån och att sätta gränser. Likaså börjar man erkännaatt många reformer tidigare mest varit till för de vuxna och att vi i vårsträvan efter materiellt välstånd - en strävan som i och för sig varit riktig -har tappat gemenskapskänslan och känslan av att behövas. I den moderata partimodonen 1981/82:2018 uttrycks viktenav att familjepolitiken måste präglas av rättvisa och valfrihet. Vi uttryckerockså oro över att barnens trygghet ofta åsidosatts för andra intressen.Föräldrar måste få största möjliga frihet att välja hur de vill ordna sitt liv,hur de vill fördela ansvaret för hem och barn och kombinera förvärvsarbete medsamhällsarbete, så att de på bästa sätt kan ta hänsyn till barnens behov. Vemvet bättre än föräldrarna vad som är bäst i det enskilda fallet? Dessutom: Förolika perioder i livet gäller olika behov. Vårdarbete i hemmet ochförvärvsarbete avser ofta olika perioder i samma människas liv, och oftaförsöker man kombinera alltefter behov och förutsättningar. Vi anser därför att skatter, bidrag och service måsteutformas så, att de medger valfrihet och rättvisa. Familjebeskattningen bör sesöver och förändras, så att den tar hänsyn till hur många som skall leva påfamiljeinkomsten och så att marginaleffekterna minskas. detta förflerbarnsfamiljerna, vars ekonomiska situation är besvärlig. Avdragsrätt förstyrkta och nödvändiga barntillsynskostnader måste medges. Detta skulle ocksåmotverka en s. k. svart barnfillsynssektor. utgår ett flerbarnstillägg föratt särskilt stödja de familjer som har det ekonomiskt besvärligt. I motion2360 av m. fl. yrkas att flerbarnsfillägget från det tredjebarnet höjs från . och för det fjärde och följandebarn . Som sägs i motionen har utrymme för denhöjningen - totalt ca 70 miljoner - skapats i annat sammanhang genom enförändring av principerna för beräkning av räntebidrag till bostadshus. Deändrade principerna medför dock vissa höjningar av bostadskostnaderna.Inkomstsvaga grupper behöver därför kompenseras. Detta sker genom att 280miljoner i annat sammanhang anslås till bättre bostadsbidrag och genom att 70miljoner används för att förbättra grundtryggheten för den mest utsatta gruppenbarnfamiljer, nämligen flerbarnsfamiljerna. Utskottet har dock avstyrktyrkandet om en höjning av flerbarnstilläggen. Jag yrkar därför bifall tillreservation 2 av m. fl. i socialutskottets betänkande 41. Det största familjepolitiska stödet går till den kommunalabarnomsorgen. Barnomsorg, och enskild, är ett viktigt stöd till barnoch föräldrar. Men den kommunala barnomsorgen subventioneras alltför ensidigt.Stödet till den kommunala barnomsorgen kan beräknas till ca 13 miljarder /83, men det går bara till dem som får en kommunalbarnomsorgsplats. De föräldrar som inte får eller vill ha en kommunalbarnomsorgsplats får själva betala för sin barnomsorg - och viaskattsedeln för andras barnomsorg. Visserligen blir det större neutralitetmellan olika former av barnomsorg i och med det nyastatsbidragssystemet, men en fullt rättvis fördelning blir det inte. Dessutom visar undersökning avlevnadsnivåförhållandena att ungefär dubbelt så stor andel av barnen tillföräldrar tillhörande som till föräldrar tillhörande LO har kommunalbarnomsorgsplats. Det är alltså inte alldeles säkert att den kommunalabarnomsorgen i första hand går till dem som har störst behov. Stödet tillbarnomsorgen måste fördelas mer rättvist, så att det räcker till fler. Mot denna bakgrund skall man se kravet på envårdnadsersättning eller ett vårdnadsbidrag till alla familjer med barn upptill inom ramen för stödet till barnomsorgen. Det är ett krav som viframfört och som vi upprepar i motion 2039. En vårdnadsersättningeller ett vårdnadsbidrag skulle på ett enkelt och smidigt sätt kunna ökavalfriheten och rättvisan för barnfamiljerna. Den kan användas antingen som enförstärkning av familjeekonomin eller till att betala för valfri barnomsorg. Påså sätt kan man ge föräldrarna större möjlighet att välja omsorgsform efterbarnets bästa. Den kan också ses som ett erkännande av att vård av egna barn ärett viktigt arbete. Det är glädjande att familjeekonomiska kommittén, sombehandlar frågan om vårdnadsbidrag, inom en mycket nära framtid väntas avge ettbetänkande. Jag förutsätter att kommitténs förslag syftar till att gebarnfamiljerna Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. ökad valfrihet och rättvisa och att moderatasamlingspartiets krav på det sättet blir tillgodosedda. En ökad valfrihet ger föräldrarna större möjligheter attforma sina liv och fördela sina arbetsinsatser så, att de orkar vara föräldraroch engagera sig i sina barn. Men för att valfriheten skall bli reell, måstevårdarbete i hemmet uppvärderas, så att vårdarbete i hemmet inteanses som förlorade år. Dessutom måste det finnas en god fillgång till enskildoch barnomsorg av olika slag och av god kvalitet. I och med att denstatliga detaljregleringen av barnomsorgen slopas, ger man kommunerna störremöjligheter att åstadkomma god kvalitet och att finna lösningar som äranpassade efter lokala krav och omständigheter samt familjernas behov. Man kanockså få ett bättre utnyttjande av resurserna. Jag vill understryka vikten av att kommunerna tar ökatansvar för utvecklingen av det pedagogiska arbetet i förskolan. Dettaförutsätter en ordentlig diskussion i kommunerna om målsättning och innehåll.Bara diskussionen i sig kan vara av mycket stort värde för kvaliteten iförskolan, men den kommer också att öka det kommunala engagemanget för detpedagogiska arbetet. Kommunens ansvar för kvaliteten innebär självfallet ocksåansvar för att barnomsorgspersonalen är väl utbildad. Viktigt för valfriheten är att den öppna förskolan fårstatsbidrag. Detta kommer att vara en stimulans för utbyggnaden. Den öppnaförskolan är ett viktigt komplement både till familjedaghemmen och tillhemmavarande barn och föräldrar. Enskilda institutioner är viktiga ur valfrihets- ochkvalitetssynpunkt. En särskild statsbidragsregel tillgodoser enskildainstitutioner. Men en av förutsättningarna för att en enskild institution skallfå statsbidrag är att den är upptagen i kommunernas barnomsorgsplaner. Jag villdärför understryka vikten av det som utskottet med anledning av den moderatamotionen 2041 förutsätter, nämligen att kommunen i generös anda prövarmöjligheten att ta upp den aktuella institutionen i sin barnomsorgsplan.Självfallet måste kvalitetskrav ställas. De nya statsbidragsreglerna åstadkommer större neutralitetmellan olika kommunala barnomsorgsformer och ett bättre resursutnyttjande äntidigare. Ett prestationsrelaterat bidragssystem, dvs. ett system med ettenhetligt bidrag per utnyttjad plats, skulle dock innebära ett ännu bättreutnyttjande av befintliga resurser och öka antalet platser. Det är därförvikfigt att den beslutade utvärderingen av det nya systemet och utredningen omett prestationsrelaterat system genomförs . I reservation 6 av m. fl. harde moderata ledamöterna reserverat sig för en sänkning av bidraget tillhemspråksundervisning i förskolan med 1 miljon till 30 milj. kr. Den kommittésom skall se över språksituationen för invandrarbarnen i förskolan bör kunnaöverväga hur kostnadsökningarna under anslaget skall begränsas, och efter ensnabbremiss kan besparingar genomföras redan under nästa budgetår. I vart fallbör det föreslagna anslaget kunna minskas med 1 miljon. En sänkning avkostnaderna bör kunna åstadkommas genom rationaliseringar. I reservafion 7 avstyrker demoderata ledamöterna regeringens förslag om medelsanvisning tillbarnmiljörådet. Det är självfallet mycket viktigt att verka för förbättringar ibarnens miljö och att arbeta för barns säkerhet. Vi anser dock att de uppgiftersom barnmiljörådet har kan skötas i första hand av , som börvara den myndighet som skall ha det övergripande ansvaret. Det är självfalletviktigt att värna om barnens miljö och säkerhet. Men det kan ifrågasättas omman gör det bäst genom fler myndigheter, som ger ökad och fördyrande byråkrati. Sammanfattningsvis vill jag yrka bifall tillde moderata reservafionerna 2, 6 och 7 i socialutskottets betänkande 41 och iövrigt bifall till utskottets hemställan. Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. I anförandet instämde och KariLeuchovius (båda m). 44INGA (vpk): Barnomsorgen har missköts , ochpå senare tid - med ändrade förutsättningar för barnomsorgens varande - hareffekterna av denna misskötsel börjat slå igenom ute i kommunerna. Man kanavläsa detta i olika undersökningar. Det senaste exemplet på detta ärKommunförbundets kartläggning, som visar att inte mer än hälften av dedaghemsplatser som hade planerats att byggas kommer att byggas. Det i och för sig lilla målet - om man ser fillefterfrågan och till behovet - att bygga 100 000 nya daghemsplatser och 50 000fritidshemsplatser missar man . Tanken på full behovstäckning liggerlångt bort i fjärran, om ens det. Det står väldigt klart, med den senaste tidens utvecklingpå barnomsorgens område, att barnomsorgen aldrig har varit till för barnensskull, aldrig har varit menad för barnen, utan för arbetsmarknadens behov avbarnpassning medan föräldrarna arbetar. Vi har med andra ord enkonjunkturanpassad barnomsorg. kärvar det på arbetsmarknaden, och då passarstatsmakterna på att försämra kommunernas ekonomiska villkor bl. a. för barnomsorgengenom att strypa statsbidragen, så att utbyggnaden bromsas upp. kommunisterna har aldrig accepterat attbarnomsorgen skall vara fill för att tillgodose arbetsmarknadens behov. Vimenar att en bra barnomsorg behövs för barnens egen skull. Därför har vi ocksåkravet att alla barn skall ha rätt till en plats inom barnomsorgen just för sinegen skull, alltså alldeles oavsett om föräldrarna arbetar eller studerar.Därför menar vi också att statsbidragen måste få en helt annan omfattning. Detgäller både i förhållande till dagens läge och i förhållande till det ännuvärre läge som kommer. Regering och riksdag bör enligt vår mening ta på sig det Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. ekonomiskaansvaret och svara för i vart fall av kostnaderna, vilket ungefärmotsvarar personalkostnaderna. Jag gillar egentligen inte att tala omlönsamhet när det gäller barns behov av omsorg och trygghet, men faktum är attdet samhällsekonomiskt är en ren vinst att bygga bort daghemsköerna. Detta äri och för sig ingen nyhet- det har redovisats i många uppsatser som har gjortsgenom åren - men har också publicerat en undersökning som visaratt denna vinst vid heltidsarbete är inte . , om manfördelar den på de som barnet får barnomsorg. Även vid deltidsarbete ärdet lönsamt att bygga ut barnomsorgen. Utbyggnaden blir naturligtvis dyrare närdet gäller småbarnsplatser, men också om man räknar med dem är barnomsorgenlönsam. Om inga andra argument biter på församlingen här i kammaren, påutskottet eller på regeringen, så borde väl lönsamheten som argument ändå bita. Regering och riksdag har inte bara bromsat denkvanfitativa delen av barnomsorgen, utan man har också vänt den kvalitativadelen ryggen. Begreppen "flexibilitet" och "bättre utnyttjandeav befintliga resurser" är slagord som används flitigt ute i kommunernabland herrarna i budgetberedningar och kommunstyrelser. Med regeringensförslag och beslut att helt slopa normer för barnomsorgen har detblivit fritt fram för kommunerna att välja olika modeller för hur man bäst blirflexibel och bäst utnyttjar resurserna inom befintliga ramar eller - mer direktuttryckt - inom befintlig verksamhet. Fler barn i större barngrupper på sammainstitutioner med i stort sett oförändrad storlek på personalen - det är tyvärren realitet ute i många kommuner. De brev man får som ledamot av en socialnämnd, som detnumera heter, är ofantligt många. Det kommer protestskrivelser från personaloch från föräldrar som är oroliga för vad som kommer att hända med barnen ibarnomsorgen, både på daghem och på fritidshem.