prot · G509167 · 1981-12-31 00:00:00 — Desocialdemokratiska ledamöterna i utskottet har efter en ingående sakdiskussionpå ett förtjänstfullt sätt medverkat till att propositionens förslag har kunnatantas genom att avstyrka bl. a. ett av sina egna motionsyrkanden. Samma form avöverväganden, nämligen praktiska och humanitära aspekter på möjligheterna attbereda vård i svåra situationer, ligger bakom förslaget om att man nu skallinföra möjligheten för en läkare vid psykiatrisk vårdavdelning att i en situationdär det bedöms som oundgängligen nödvändigt för patientens säkerhet utaninblandning av från sjukhuset fristående läkare, som kan vara mycket svår attfå tag i t.ex. , genom ett eget beslut kunna kvarhålla en svårt sjukpatient på sjukhuset till dess utskrivningsnämnden kunnat pröva beslutet. Utskottet har därför funnit det lämpligt att tillgodosevissa redan i socialfjänstpropositionen framförda förslag som upprepats imotion 151 av m.fl. Utskottet föreslår således att utskrivningsnämndennumera utöver ordförande med domarkompetens skall innefatta en läkare medspecialistkompetens i psykiatri liksom en person särskilt insatt i socialafrågor och ytterligare två ledamöter. Den psykiatriska nämnden förstärkslikaledes genom att man ställer krav på specialistkompetens i psykiatri på detvå ingående läkarna och genom att en person med social kompetens tillförsnämnden. Utskottet har också funnit anledning biträdamotionsyrkanden om en särskild lagbestämmelse beträffande patientens rätt tillinformation om sina juridiska rättigheter. understryker utskottet attdenna information naturligtvis måste ges vid en fidpunkt då patientens psykiskatillstånd ger honom möjlighet atf på ett adekvat sätt ta emot informationen. Utskottet ansluter sig också till propositionens förslagom viss skärpning dels av kompetenskraven på de läkare som äger rätt atfutfärda vårdintyg, dels av de omständigheter under vilka undersökning förutfärdande av vårdintyg får ske. Hälso- och sjukvårdslag, m. m. Hälso-och sjukvårdslag, m. m. Tillmotionsyrkandet om automatiskt upphörande av försöksutskrivning harutskottet ställt sig mera tveksamt, framför allt mot bakgrund av uppfattningenatt ett automatiskt upphörande av försöksutskrivningen skulle innebära riskerför att patienten inte erbjuds en tillräcklig vård och kontroll i samband medatt försöksufskrivningen och därmed sjukhusets ansvar för patienten upphör. Ensådan automatisk utskrivning skulle kunna innebära risk för att patienten ärsämre och i större behov av vård, medan detta är okänt för den vårdansvarige.Utskottets uppfattning är att fungerande vårdkedjor bl. a. i samarbete medsocialtjänst och öppen vård måste tryggas, innan ytterhgare inskränkningar görsi institutet försöksutskrivning, som dock innebär att sjukhuset har ett ansvarför patienten så länge försöksutskrivningen består. En dynamisk utvecklingpågår f. n. inom psykiatrin, och bör få tid på sig aft växa in idet vårdansvar som den nya lagen innebär. Frågan kommer alltså att bli föremålför ytterligare överväganden i socialberedningen. Socialberedningenkommer att fortlöpande följa effekten av de nu föreslagna förändringarna iLSPV. Det är min personliga uppfattning att existensen av LVM för missbrukarnasbehov, liksom de nu föreslagna förenkhngarna och förbättringarna i denursprungliga LSPV, kommer att innebära att lagen på ett bättre sätt än tidigarekan tillgodose de vårdbehov som i särskilt trängande fall kan uppstå vid svårpsykisk sjukdom. Jag yrkar bifall till hemställan i socialutskottets betänkanden nr 51,52 och 53. Under detta anförande övertog tredje vice falmannenledningen av kammarens förhandlingar. Anf.44 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag får göra kammarens ledamöter uppmärksamma påatt meddelande om kvällsplenum nu har anslagits. 45 (): Minst en av de förändringar som föreslås i LSPV, lagen om slutenpsykiatrisk vård, hälsas med glädje av socialnämndsordförandena i landet. Detändrade ansökningsförfarandet innebär aft deras skyldighet att underteckna ansökningshandlingarinte längre föreligger. Den av socialdemokraterna väckta motionen med krav påbibehållande av nuvarande intagningsförfarande frångicks vidutskottsbehandlingen. Vår mening är aft lagen därmed har anpassats till deökade krav som ställs på läkarens kompetens vid intygsskrivandet. Det är förbättring av lagförslaget. behandlas det nya lagförslaget gällande hälso- och sjukvård i kammaren. Den1 kommer lagen att träda i kraft. Ett enigt socialutskott stårbakom betänkandet, och efter en smärre justering av propositionen harlagförslaget lagts fast. Utredningsarbetet i HSUsom föregått propositionsförslaget har varit grundligtoch naturligtvis inte helt problemfritt, då sjukvårdsområdet'är omfattande. dag gällande sjukvårdslagen antogs 1962, och de som förflutit sedandess har för sjukvårdens del inneburit sfora förändringar. Behovet av en nylagstiftning har därför växt fram. Dennya hälso- och sjukvårdslagen har karaktären av en ramlag och ger därför ettuttryck för hur regering och riksdag ser på denna så viktigasamhällsverksamhet. Ramlagen ger ökat utrymme för landstingskommunerna attlokalt utveckla det konkreta innehållet i och den närmare utformningen avhälso- och sjukvården. Detaljregleringenav verksamheten uteblir. Viss oro har framskymtat i remissvaren, främst rörandedet administrativa och medicinska ledningsansvaret. Jag vill här hänvisa tillutskottsbetänkandet och proposifionen, som närmare utvecklar dessa delar. Basenför verksamheten skall vara den hälso- och sjukvård som kan tillgodosemänniskors behov av sådana insatser så nära människorna som möjhgt. Primärvårdeller närvård är de uttryck som HSU använder för att markera det synsättet. Liksomtidigare sjukvårdslag reglerar även denna lag sjukvården. Det nya med lagen äratt begreppet hälsovård inte begränsas enbart till den enskildes hälsa utanäven innefattar orsaker fill ohälsa som beror på människors livsmiljö. 12§ i HSL beskrivs målet för hälso- och sjukvården. Målet är god hälsa och envård på lika villkor för hela befolkningen. För att det målet skall nås krävsatt närsjukvården fungerar. Det är av stor vikt att sjukvårdspersonal äv olikakategorier finns i alla delar av landet i närhet fill pafienterna. Enligtutförda undersökningar, där man studerat avståndet till läkare, är det så attde som bor i närhet av läkare också i större utsträckning besöker läkare.Antalet läkarkontakter avtar sedan med avståndet till läkare. Sådant är läget iskogslänen och även i glesbygd i övriga delar av . Iglesbygd träffar även patienterna oftast olika läkare vid de skildabesökstillfällena. I dessa trakter får ofta distriktssköterskan agera som någotslags barfotaläkare. Just hennes sätt att arbeta kunde ha varit eff föredömeför den nya lagen när det gäller den hänsyn som skall tas till den enskildamänniskans livsmiljö. Just distriktssköterskans utbildning och arbetssätt germöjligheter till och ställer krav på att hela livsmönstret följs upp. Vid besöki hemmiljö spårar hon sjukdomsorsaker betydligt lättare, såvida de beror påomgivning, än hon gör vid patienternas besök i steril, stressig sjukhusmiljö.Naturhgtvis krävs det även sjukhusinsatser, men jag kan försäkra' attåtskilliga, dyra sjukhusbesök har sparats genom att distriktssköterskorna harsitt sätt att arbeta på. Statenhar det övergripande ansvaret för hälso- och sjukvården när det gällerplanering och samordning. kommer även i fortsättningen attansvara för läkarfördelningsprogrammet. För att åstadkomma kontinuitet ochtillgång fill läkare krävs det att läkarförsörjningen sker solidariskt överhela landet. Def är vikfigt aft det inte blir tjänsterna som fördelas, utan attdet är läkare som fördelas. Rimligen bör då även tjänster Hälso-och sjukvårdslag, m. m. Hälso- och sjukvårdslag, m. m. som är placerade i glesbygd bli besatta. Utrymme måsteskapas för teamarbete, där all övrig sjukvårdspersonal med sina speciellakunskaper medverkar. I ohka projekt arbetar man för aft förbättrakösituationer vid vårdcentraler, och lyckade lösningar är på väg. I den nyalagen ställs även krav på patienten, som bör ha ett eget ansvar för sitthälsotillstånd och själv påverka det i posifiv riktning. Här ingår äveninformation från huvudmännens sida. Den vård som sjukvården erbjuder bör ske så nära hemmet sommöjligt. Det kräver resurser. Vi har satsat på storasjukvårdsenheter. Det är först som en decentraliseringhar påbörjats. Naturligtvis skall jämsides även specialistvård utvecklas. Genomden antagna regionindelningen har just specialistbehoven tillgodosetts,med relativt god närhet för hela befolkningen. En fortsatt utbyggnad avprimärvården, en solidarisk läkarförsörjning och ett utnyttjande av befintligsjukvårdspersonal som en resurs kan uppfylla lagens målsättning om vårdpå lika villkor för alla. Jag sade att det övergripande planeringsansvaretligger på staten. Det mera preciserade planeringsansvaret ligger därefter pålandstingskommunerna. I den planeringen skall även ingå den vård som erbjudsav annan än landstingskommun. Den samverkan som då sker kan innefatta gemensamjour och beredskap. Initiativet till samverkan skall tas av landstingskommunen,och det förutsätter naturiigtvis atf andra vårdgivare i största möjligautsträckning deltar i en sådan samverkan. Det är givetvis även viktigt att denprivata sektorns behov av länssjukvårdens resurser beaktas i planeringen. Detta samverkansansvar gäller även samverkan med andrasamhällsorgan och organisationer samt infe minst samverkan landstingen emellan.Socialtjänsten och landstingen har i många fall stort behov av samarbete. Inteminst den ökade decentraliseringen av den psykiatriska vården ställer sforakrav på att även primärkommunen ställer upp med sina resurser för att ge en godomvårdnad i de mera öppna vårdformerna. Även inom äldreomsorgen pågår en sådanutveckhng. I vissa landsting har man lyckats lösa kostnadsfördelningen när detgäller insatser av hemsjukvårdskaraktär. krävs gemensam planeringoch samverkan. Genom ramlagens tillkomst finns det också ökade möjligheter tillflexibla och lokalf anpassade lösningar. 1 den nya lagen kan man mellan raderna förnimma aft det ärpatienten som står i centrum. Att patienten ställs i centrum försjukvårdsverksamheten är ingen nyhet, men pafienten har tidigare setts som enpassiv mottagare av vård. Lagen innehåller även krav på behandlingsinformation,vilket är av stor betydelse för fortsatt förtroende patienter och läkareemellan. Nyheten är nu att vad patienten gör eller inte gör och vilken miljöpatienten lever i har lyfts fram och fått betydelse. Skall man förbättrahälsotillståndet hos befolkningen i landet, bör man inte lägga ansvaret föråtgärderna främst inom sjukhus- eller sjukvårdsverksamheten, utan hos denenskilde. Betingelser i levnadsvillkoren och den miljö man lever i har storbetydelse för hälsan. För atf komma till rätta med detta krävs en förändradinriktning av hälso- och sjukvården. Förutom sjukvård måste förebyggandeinsatser. riktadesåväl mot människan som mot miljön, tillgripas. Detta arbete förutsättsbedrivas inom primärvården. Arbetssättet får bli atf ständigt fråga sig varförnågot inträffat och om det går aft förebygga. Sjukvården får på ett annat sättän registrera vad som inträffar, sammanställa och bearbeta detta samtmed sina erfarenheter i övrigt medverka aktivt för en förbättrad folkhälsa. Härkrävs naturligtvis samarbete och insatser från andra samhällsorgan, exempelvisarbetsmarknadsmyndigheter, arbetarskydd, bostadsmyndigheter, socialtjänst,sjukförsäkring och miljövårdsorgan. Tillsammans med dessa organ kan sjukvårdenfrämja människors hälsa. Medden nya lagens tillkomst finns goda förutsättningar att förverkliga målet idess 2 §, nämligen en god hälsa och en vård på lika villkor för helabefolkningen. Meddetta vill jag, herr talman, yrka bifall till socialutskottets hemställan ibetänkandet. Hälso-och sjukvårdslag, m. m. I defta anförandeinstämde (). 46 INGA (vpk)replik: Jag reagerade mot mycket av det som sade i sittanförande, men i en passus framhöll hon vad som uttalades i 2 § hälso-ochsjukvårdslagen, dvs. atf målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och envård på lika villkor för hela befolkningen. Jag kan inte förstå hur det måletskall kunna uppfyllas när vi har en så utbredd privat sjukvård i landet. Inteheller kan jag se hur det skall kunna uppfyllas mot bakgmnd av de tankar somhar förts fram av de borgerliga partierna - de deklarerades senast av KarinAhriand - nämligen att man skall se till att den privata vården får en bragenomslagskraft och att man värnar om den på olika sätt. Denverksamhet som bedrivs av privatpraktiserande läkare och tillgången på privatasjukmm är väldigt omfattande. Av den öppna vården i är 40 %privat. Def innebär ju inte någon vård på lika villkor, utan det betyder attden som har pengar dels kan krångla sig förbi köerna, dels kan få en helt annanvård än den vanliga människor kan få. Det har ju också uppstått enorma geschäftinom den s. k. hälsovården, exempelvis solarier och hälsokostbutiker. Även inomsjukgymnastverksamheten är def privata inslaget väldigt stort. Jag kan inteförstå hur man kan skriva in en sådan här passus i sjukvårdslagen utan att tabort den privata sjukvården. Detär också ett enormt slöseri med resurser att dela upp sjukvården i en privatoch en offenthg del. Jag tycker inte aft en privat sektor på hälso- ochsjukvårdens område är förenhg med de intentioner man har om landstingens ansvarför verksamheten. Landsfingens ansvar är ju något som man i andra sammanhangsäger sig värna om. Detta stämmer inte. Det blir ingen vård på lika villkor, omman tillåter att den privata vården, som redan nu är stor, skall få växa. Dåblir det människors ekonomiska resurser som avgör var de hamnar någonstans. Omman t. ex. skall ha en höftled opererad i kan man få vänta ,men man kan komma in på ganska snabbt, om man har 25 000kr. i plånboken aft betala för sig med. Hälso- och sjukvårdslag, m. m. inig är defta infe vård på lika villkor, utan det är enväldigt ojämlik vård som medges på det här sättet. 47 () replik: anför här atf den privatasjukvården inte borde ha något utrymme. I lagen talar man om detplaneringsansvar som ligger på landsfingskommunerna. Där tar man då med ävenden privata sjukvårdens insatser såsom en del i def som sedan kan erbjudas allamänniskor. Landsfingens planeringsansvar skall också kunna borga för att man påsikt skall kunna ge en likvärdig sjukvård åf alla människor i alla delar avlandet. 48 INGA (vpk) replik: I det nya lagförslaget har man ju tagit borteller i varje fall kraftigt tonat ner begreppet totalansvar. Formuleringen omatt landstingen skall bära ett samlat ansvar för att främja hälsan hos dem somär bosatta i området är borta ur lagtexten. Passusen om aft planeringen skallutgå från människors samlade behov är borta. Den särskildaplaneringsredovisningen för primärvården är också borta. Man har alltså lyftbort väsentliga bitar av def som stod i HSU. Över huvud taget har man tunnat uthela det utredningsförslaget i det förslag som regeringen fört fram och somutskottet biträtt. Detta är infe gagneligf för sjukvården och för de människorshälsa som den skall främja. Med denna diffusa ramlagstiftning kan man befara atf detblir en social nedrustning, när kommuner och landsting undandräsekonomiska resurser. Det blir blomsterspråk. Def blir en falsk reformanda somgenomsyrar hela den här diskussionen. Enigheten, som def falas så vitt ochbrett om, är infe mycket värd. Om man verkligen hade velat diskutera vadhälsopolitik egentligen är, tror jag inte att socialdemokraterna - jag hoppas ivarje fall det - hade ställt sig eniga med de borgerliga partierna i detfallet. 49 () replik: Jag hoppas aft IngaLantz verkligen har läst igenom lagförslaget. Det är en utvidgning av lagen,där man även innefattar andra organ i samhället på ett nytt sätt. I en ramlagkan man inte ge sig till att i detalj reglera verksamheten. Det är det som ärvitsen med en ramlag. Därför finns det en del saker som är utelämnade i lagen,men den ger full täckning för de behov som finns för framtidens sjukvård. Tredje vice talmannen anmälde aft anhållit atttill protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytterhgare replik. 50 (): Det lagförslag som vi diskuterar nu i dagbygger, som tidigare talare har sagt, på en utredning - hälso- ochsjukvårdsutredningen - som varit ute på en bredremissomgång i landet. Den fillkom, som också sagts tidigare, under ledning avdåvarande statsrådet . innan förslaget kom i tryck förekom fleraöverläggningar med presidium. Därvid gjordes många ochstora förändringar i förhållande till det ursprungliga förslaget. Detta sagtför aft ingen skall tro aft dåvarande statsrådet är upphovskvinna till detförslag som vi nu har på våra bänkar. , 1981, gavs ett mycket stort utrymme åthälsopolitiken. HSU - hälso- och sjukvårdsutredningen -refererades gång på gångvid det tillfället. Det var mycket kunniga personer som uttalade sig vidkongressen, bl. a. ledamöter - både borgerliga och socialdemokratiska - i denparlamentariska gruppen HS-90, som har till uppgift att blicka framåt när detgäller hälso- och sjukvården, framåt , och försöka förutse vilkaförebyggande insatser som behövs framöver för att våra barn skall ha det brasom vuxna. HS-90beskriver på ett mycket belysande sätt hälsans fiender. Man talar ombostadsmiljön med trafikbuller, damm, mögel, torr luft osv. Man talar omvatten, avlopp, renhållning, luftföroreningar där hela befolkningen drabbas mereller mindre. Man konstaterar att kunskaperna om effekterna avluftföroreningarna är mycket begränsade. Man är överens om att riskerna finnsmen inte om huruvida folk fakfiskt blir sjuka av luftföroreningarna. Mantalar om trafiken, som skapar risker genom buller och olycksfall, och man talarom fritidsmiljön. EnhgtHS-90 vet man således att hälsan har sina fiender runt omkring oss i vår miljö,i vårt sätt att leva. HS-90ger också arbetslösheten och dess inverkan på hälsan ett stort utrymme, ochgruppen konstaterar att forskningen på denna punkt är dålig. Men man omnämneren amerikansk undersökning, som visar att frekvensen förstagångsintagningar vidpsykiatriska sjukhus ökar när arbetslösheten är hög och minskar underhögkonjunktur. Sambandet arbetslöshet-högt blodtryck är belagt, likasåsambandet mellan arbetslöshet och självmord. Enfinsk undersökning visar atf arbetslösa ungdomar äter sämre, använder merberusningsmedel och missköter sin personliga hygien och kroppsliga motion istörre utsträckning än de kamrater som har arbete, och man befarar - med allrätt - att dagens arbetslösa ungdomar blir morgondagens sjuka kvinnor och män. Arbetsmiljönsinverkan på hälsan debatteras mycket just . Man kan exempelvis se attsjukskrivningen är mycket högre hos dem som har ett fysiskt krävande arbete.Sjukfrånvaron är högst bland produkfions- och distributionsanställda och lägstbland ingenjörer, specialister. Andelen anställda med långa sjukskrivningar ärhögre bland arbetare än bland tjänstemän. Cheffjänsfemän har allra lägstsjukfrånvaro. Jagmenar aft det är på arbetslivets område som vi har de väsentliga, stora, tungahälsoriskerna. De som drabbas värst är de lågavlönade, de skiftarbe-tande.Därmed blir alltså hälso- och sjukvården också en klassfråga. Jag vill med dettaresonemang skapa förståelse för uppfattningen aft Hälso-och sjukvårdslag, m. m. Hälso- och sjukvårdslag, m. m. ohälsa och sjukdom inte kan vårdas bort. Detta framgårockså av texten kring det förslag som föreligger. Det kom också fillmycket klart uttryck vid fjolårefs Landsfingsförbundskongress. Samhället har ett långt vidare ansvar än vården förmänniskors välbefinnande. Man kan dessutom inte komma ifrån aft landsfingen genomden vidgade kompetens som de har fått på senare år- jag tänker på aktivitet närdet gäller näringspolitiken, kollektivtrafiken, utbildnings- och kulturfrågor -har goda möjligheter att, genom att vara progressiva, förebygga även icketraditionella, icke medicinska skador. Jag är emellertid medveten om att samhälletshälsouppgifter är delade på olika huvudmän. Men vi vet också atf många godainifiativ tas och försök görs för att åstadkomma ett bättre samarbete ochdärmed ett bättre resursutnyttjande. I motion 2164 av och mig vill vi ändra pålagfexfförslaget för att i lagen stödja dessa strävanden. Vi tror aft omlandsfingen får def direkta, allmänna förebyggande hälsopolifiska ansvaret, såkommer en helt annan helhetssyn än att prägla arbetet med enprogressiv hälsopolitik. Att landstingen, som uttrycks i en vpk-motion, ocksåskall ha det uppspårande ansvaret - det stod ju så i def ursprungligautredningsförslaget - anser jag vara självklart. Att detta föll bort i vårmotion var en ren lapsus. Det är ju så , att landstingen i sinaarbeten med planeringen av sjukvårdsresurserna alltmer ägnar sig åtuppspårande av sjukdom och ohälsa för att på så vis bättre veta hur man skallsatsa sina alltmer begränsade resurser. sade i en frågestund som vi hade om dettaatt vi var överens i dessa avseenden. Jag frågade då varför man hade backat ilagtexten och begränsat det allmänt förebyggande arbetet fill att vara baramedicinskt. Jag fick då till svar att tolkningen av lagen annars skulle kunnabli för vid. Jag undrar: På vilket sätt för vid? är infe statsrådethär och kan ge svar. Men om hon hade varit här skulle jag velat fråga om honkunde ge några exempel på vilka hälsorisker som landsfingen infe skulle bry sigom att försöka förebygga. Gäller det arbetslösheten, den yttre miljön eller vaddå? Och vilka myndigheter eller vilket organ skulle i stället ha deftaövergripande ansvar? Den andra delen i vår motion handlar om individens egetansvar för sin hälsa. Där vill jag bara säga atf även denna bit av hälso- ochsjukvården blir alltmer accepterad och prövad runt om i landet genomutbildning, upplysning, friskvårdssafsningar, samlevnadsprojekt osv. Vi vet t. ex. att alkohol är en av de viktigasteorsakerna till sjukdom och för tidig död. Mellan en tredjedel och hälften avall sjuklighet har samband med alkohol. Alkohol är en av de vikfigaste kändafaktorerna bakom skador hos . Rökningen är vid sidan av alkoholen en annan allvarligorsak till sjukdom och för tidig död. Kosten och motionen bör också nämnas idetta sammanhang. Alla dessa bitar är faktorer som människan själv väljer närhon väljer livsstil. Jag vill infe stå här och på något sätt moraliseraoch mena att lagstiftningsvägen skall se till att människan väljerden ena eller andra livsstilen - inget vore mig mer främmande - men jag villatt människorna skall få kunskap om de risker som olika typer av levnadsvanormedför, för att de själva skall kunna ta ställning till sin livsstil, för atfsjälva kunna ta ett eget, aktivt ansvar för sin egen hälsa. Detta menar vimotionärer borde ha fått ett tydligt uttryck i lagtexten. Jag är medveten om aft det är ganska meningslöst att yrka bifall motion som har avstyrkts av ett enigt utskott. Jag ville med mitt inläggförsöka ytterligare utveckla tankarna bakom motionen och också - om det nu ärtillåtet - uttrycka min besvikelse över den ringa förståelse som denna stora,principiella och mycket övergripande fråga har fått i utskottet. Hälso-och sjukvårdslag, m. m. 51 () replik: Jag vill ge svar på en del av de frågor som hon togupp. Attvi talar om ansvaret för den medicinska delen av den förebyggande vården berorpå aft en del av samhällets ansvar här uppenbarligen faller utanförlandstingen. Den gäller t. ex. förebyggande åtgärder som faller inombrandförsvaret, det kommunala hälsoskyddet osv. och ansvaret för den yttremiljön, för utryckningstjänst, osv. Det är också utskrivet imotivtexten i utskottsbetänkandet att i den mån def uppstår konflikter mellankommuner och landsting beträffande vad som faller inom resp. ansvarsområdeförutsätter utskottet att landstingen här tar initiativ till överläggningar föratt få klara gränsdragningar. Vadsedan beträffar tanken atf inskränka landstingens planeringsansvar till ettövergripande ansvar tycker jag aft just det exempel som fogupp är särskilt belysande.