prot · G50923 · 1981-12-31 00:00:00 — Men en regering har också till uppgift att föra enkortsiktig stabiliseringspolitik för att motverka konjunktursvängningar. På den punkten har de borgerliga regeringarna nästan heltmisslyckats, och för detta bör de klandras, och klandras hårt. Den kortsiktigastabiliseringspolitiken har nästan undantagslösthaft en inriktning som varit destabiliserande i stället för stabiliserande. Manhar därmed försämrat förutsättningarna atl lösa den långsiktiga uppgiften. Manhar gått på tvärs mot den politik som man borde ha fört. Det hade varit bättreom man inte gjort någonting alls. Låt migförklara vad jag menar. Devalveringarna 1977 fick unikaförutsättningar att lyckas tack vare löntagarorganisationernas ansvarsfullalinjer 1978. Inflationen bromsades in till västtysk nivå, och konkurrenskraftenstärktes tillfälligt. Därmed skapades ett samhällsekonomiskt utrymme som kundeha utnyttjats för att leda in ekonomin på en väg mot balans. I stället för att utnyttja den internationellakonjunkturuppgången 1978-1979, stimulerade de borgerliga partierna med allamedel ekonomin, trots att vi alltså befann oss mitt i en uppgångsfas ikonjunkturen: skatter sänktes, konsumtionen ökades, kreditpolitiken lättadesupp. Ni minns väl rapporterna i massmedia 1978 om atl nu går det att låna ibanken igen - det är fritt fram. Denna politik, som var precis raka motsatsen till enstabiliserande politik, utformades i första hand av den lilla folkpartiregeringen.Men moderata samlingspartiet krävde i en ännu mer expansiv politikoch stödde slutligen med hull och hår och till sista kommatecknetfolkpartiregeringen. Politiken ledde precis till de resultat vi varnade för:inflation, en rekordartad ökning av importen och en kraftig ökning avunderskottet i bytesbalansen. Men inför valet kunde de borgerliga partierna stå ochskryta och säga: Vi har fört landet ur krisen. De fotograferades underDjurgårdens ekar-de tre som fört landet ur krisen. Men dagen efter valetkrafsade krisen på dörren i form av rapporter och annat. Den expansiva politiken varade ungefär så länge som deninternationella konjunkturen och de inhemska lagerinvesteringarna gick uppåt.När så dessa vände ansåg de borgerliga partierna atl det var dags att lägga ompolitiken. Det var då vi fick momshöjningen, vid det urtimariksmötet, och den s. k. sparplanen i oktober- åtgärder som fick effekt mittunder lågkonjunkturen och fördjupade denna. Så gick man fel för , idestabiliserande riktning. svänger lagerinvesteringarna uppåt, och deninternationella konjunkturen visar tecken som allmänt lyds som att en gradvisuppgång är på väg under loppet av 1982. Då är det åter dags enligt regeringenatt lägga om politiken i expansiv riktning. På nytt får vi höra de gladabudskapen atl det är lätt att låna i bank. På nytt försvagas finanspolitiken -nu skall momsen sänkas för att stimulera ekonomin. Det finns alltså på visst sätt ett slags makaberkonsekvens i den borgerliga ekonomiska politiken; den har alltid förstärktkonjunktursvängningarna i stället för att stabilisera ekonomin. Och det ärdjupt allvarligt i en rad olika avseenden. För det första vittnar den förda politiken om en totalbrist på insikt i hur lönebildningen fungerar i den svenska ekonomin. Del år ioch för sig förståeligt all de borgerliga partierna saknar inlevelseförmåga närdel gäller de villkor under vilka löntagarorganisationerna verkar. Men det äroförsvarligt att man så till den grad saknar sinne för ekonomiska realiteter. Gång efter annan visar löntagarorganisationerna ett vid eninternationell jämförelse helt unikt samhällsansvar, och gång efter annanutnyttjar de borgerliga partierna detta för atl knipa poäng, för atl milt i enstrukturell kris för den svenska ekonomin genom kortsiktiga stimulanser åretföre valet söka framställa lägel som atl "alla kurvor pekar uppåt".Nu senast har man i propositionen gått så långt all man. som manföreslår åtgärder som kommer all försvåra avtalsrörelsen . myndigtframhåller viklen även lugn avtalsrörelse vid just del tillfället. Mönstret går igen; sedan man själv i praktiken eldat påinflationen, springer man bort från sitt ansvar och lastar skulden för landelsekonomiska problem på löneutvecklingen, precis som om denna ägde rum i ettekonomiskt tomrum, där ingen regering finns med ansvar för prisstabiliteten. För del andra skulle naturligtvis inte bara löntagarnadrabbas av en sådan ryckig, destabiliserande politik. För företagarna innebärde internationella , konjunktursvängningarna och annat en oundviklig osäkerhet.Svårigheterna för dem förstärks av den ekonomiska politiken. För det tredje innebär en kortsiktig slop-go-polilik atttalet om minskal förtroende för politikernas uppsåt verkligen får ett konkretunderlag; väljarna får uppleva atl de politiska instrumenten och dendemokratiska processen används för atl försöka "rigga upp" ekonomininför ett val. Notan översänds efter valet. Då blir det åter dags att tala omde strukturella obalanserna, som kräver långvariga och konsekventa ansträngningarför alt rekonstruera den svenska ekonomin. Då blir del ånyo tal om behovet avåterhållsamhet och förbättrad konkurrenskraft. Det var fel att höja momsen . Det vet vinu alla. Men det betyder inte automatiskt alt det är rätt att sänka den . Delsom egentligen är så djupt oroande är budgetministerns uppfattning, all om vivar mot momsen skall vi vara det nu också. Så om det var felatt höja den , då är del ju naturligtvis rätt alt sänka den . Så enkelt förhåller det sig inte i den ekonomiskapolitiken. Man får försöka lämpa politiken efter det aktuella konjunkturlägetoch efter de problem man står inför. Man skall inte stimulera ekonomin genomallmänna konsumtions-stimulanser inför konjunkturernas uppgångsfaser. Man skallinte följa upp en devalvering genom atl försöka sudda ut dess inhemskaverkningar genom en momssänkning. Detta är en elementär ekonomisk teori. Del ärinte så konstigt all,vi sitter i samma läge som , när i stortsett all ekonomisk sakkunskap i landet såger att del är alldeles uppåt väggarnaatt först devalvera och sedan tillgripa en momssänkning för atl temporärt suddaut den sänkning av levnadsstandarden som devalveringen medför. Det kommer jubara surt efter. Nej, del år också litet patetiskt när budgetministem sägeratl devalveringen är en framgång. Vad vet han om det? Del går ju inte att mätaförrän del har gått efter devalveringen. En devalvering bliralltid en framgång i den meningen atl den svenska exportindustrinskonkurrenskraft förbättras temporärt. Ni stod allihop och sade 1977 attdet årets devalveringar var en framgång. vet vi alt devalveringarvar ett misslyckande. De räckte inte. Resonerar man på del lätlfärdiga sätt sombudgetministem gör, blir varje devalvering en framgång till den dag då manmåste vidta nästa devalvering, och denna blir en framgång tills man är tvungenalt devalvera en gång lill. Men alt en devalvering innebär en framgång är någotannat. En devalvering blir en framgång då den långsiktigt hjälper till attbygga upp ekonomisk styrka. Huruvida man lyckas med delta vet man inte förränefter del all åtskilliga månvarv har passerats, åtminstone inte förrån efternästföljande lönerörelse. Därför är det djupt oroande när budgetministem nubörjar skryta med atl årets devalvering var så lyckosam. Vi har ju i den här situationen sagt - och det tycker jagär konsekvent - att man i detta läge framför allt skall inrikta sig på attsänka räntan. Det motverkar inflationen, minskar budgetunderskottet ochstimulerar investeringarna. För drygt en månad sedan var det ju bottenlöst dumt atlens antyda något sådant som att man kunde sänka räntan; det begrep ju alla alldelta var helt omöjligt. Sedan sänkte regeringen räntan -dock bara hälften så mycket som man borde ha gjort, så man har hälften kvar. Nifår gärna säga att det är väldigt dumt att tänka sig alt sänka räntan. Nikommer väl atl sänka den , när ni tvingas till del. Men det äralltså den åtgärd som ger effekt i dagens läge och som måste byggas upp av ennågorlunda stram finanspolitik och inte med en momssänkning. har del inteblivit som regeringen ville, eftersom regeringen måste rätta sig eftermoderaterna. Det blev inte mycket av den ekonomiska offensiven, när det komlill kritan. Och vill fortsätta med åtstramningspolitiken ochframför allt med en nedrustning av den sociala välfärden ochfördelningspolitiken. Det har ju hänt så mycket alt det ärlätt alt glömma vad som hände för en månad sedan. Men då, för en månad sedan,spekulerades del i en eventuell regeringskris. Bakgrunden var ett antal väldigtkarska uttalanden på ömse sidor i det borgerliga lägret. Vi avgår om vi inte får sänka momsen enligt vårt förslag,sade både statsministern och utrikesministern. Barnsligt, sade tänker springa hem lill mamma om han inte får som han vill, sade Bohmanvidare. Men, sade han också, vi faller inte undan för hot. Vi prövar frågornafrån sakliga utgångspunkter, och vi vill inte ha någon momssänkning. Det här lät ju väldigt rakryggat och pampigt från bådahållen. En del tog det väl på allvar. Det var kanske några som satt i stugornaoch hurrade och tänkte att det här var bra - nu skall de avgå. Hotet hadealltså inte så stor verkan på svenska folket; del kom som ett ganska gottbudskap för dem som möjligen trodde på saken. Del varemellertid inte så många.De flesta förstod naturligtvis atl det bara var en skenfäktning. Det varknallpulver i pistolerna. Regeringen tänkte aldrig avgå, och tänktealdrig fålla den. Det var bara fråga om att visa musklerna, som en reporteruttryckte det. sprang inte alls hem till mamma. Han sprang hem tillpappa . Problemet är bara, som vanligt, altdenna kompromiss mellan oförenliga borgerliga ståndpunkter, liksomså mångagånger , blivit en dålig praktisk politik. Regeringen försöker rädda ansiktet och får litetmomssänkning, men inte så mycket som man ville. blev det i stort sett kvaren omfördelning. Pensionärer, studerande och arbetslösa skall betala enmomssänkning som ingen känner någon entusiasm inför. Det är allt som blev kvar.Man tog från de utsatta grupperna för alt finansiera momssänkningen. gav upp sin sakligt grundade invändning motmomssänkning för att framför allt få igenom en skrivning om att det skall blihård åtstramningspolitik som skall sättas in senare, en åtstramning som heltskall ske via neddragning av de offentliga utgifterna. Så får man denfördelningspolitik man vill ha. Det är väl f. ö. typiskt alt när de borgerliga partiernanu skall ena sig om riktlinjer för den ekonomiska politiken, så gör man detulan all i finansutskottets betänkande med ett ord beröra skattefrågorna. Mendet kanske är lyckligt för moderata samlingspartiet, som suttit sä länge iregeringen och pratat om marginalskatlesänkningar, ulan att kunna göra något åtfrågan. Först när lämnat regeringen gick det all arbeta fram envettig reform av inkomstskatterna, en reform som nu i sin grämelseförsöker ge en nidbild av. Del är inte roligt att sitta som panelhöna - det är välden röda tråden i alla de moderata anföranden som vi har hört . Det ärinte roligt att vara en panelhöna i skatiedebatlen. som man själv anser vara enhuvudfråga. Men rätt skall vara rätt: har ofta haftframgångar genom att de fått med niittenpartierna på en utgiftsbeskärning på 12miljarder kronor i nästa års budget. Finns det någon av mittenpartiernasriksdagsledamöter som har en föreställning om vad detta konkret kan innebära avsociala nedskärningar och försämringar för breda folkgrupper? Denna utfästelsetill har man skrivit på in för att få sitta kvar ännu någontid i regeringsställning. Men jagvill trots allt varna er. Del är inte bra, om ni försöker sudda ut. År detfråga om verkliga utgiftsnedskärningar på eller ej? Det ären fråga som jag vill rikta både till och till . Det ärklart att i sista stund kan slänga in en frälsarkrans genom attgöra budgettekniska utgiftsbeskärningar. Det går alltid att optiskt greja medstatsbudgeten. Men frågan är: Menar ni allvar eller är det optik? Det ärviktigt att det här ut , för vi kommer ju att påminna om alt vi harställt de här frågorna till er. Alla kommer att minnas dem när budgeten läggsfram, och då är del inte så roligt atl behöva sitta och mumla och försökaförklara bort det som har blivit sagt . Ge därför ett ordentligt beskedtill dem som skall delta i omröstningen. Mittenpartierna har också, på begäran, släpptförslaget om obligatorisk vinstavsättning. Det var i och för sig inget braförslag enligt vår uppfattning, man behövde gå längre. Men finns ingenting. Hela uppläggningen av politiken är,som tidigare framhöll, utomordentligt allvarlig när det gällervåra framlida möjligheter att bekämpa inflationen. Qm utvecklingen under nästaår blir sådan att den leder till starka kompensationskrav i nästaavtalsrörelse, är delta ett stort hinder för våra möjligheter att driva enframgångsrik anti-inflationspolilik. Risken för att detta skall inträffa ökarstarkt, när inga åtgärder satts in mot vad som kan bli en kraftig uppgång avvinsterna . Det mesta lyder på atl vinstökningen blir betydande iexportindustrin, delvis som ett resultat av devalveringen. Vi har dess värreerfarenhet av vad som kan hända i avtalsrörelser, som inträffar efter en periodav starka vinstökningar, även om dessa vinstökningar främst är koncentreradetill en eller ett par branscher. Men erfarenheten är dyster. Oviljan ellerrädslan för alt ingripa mot starka vinstökningar kan mycket lätt leda till atlvi helt förlorar de positiva effekterna av devalveringen och på nytt tappar ifråga om konkurrenskraft. Det är över huvud taget tydligt, och detta har ju framgåttså klart när regeringen äntligen kom in i debatten, atl regeringen arbetar medett utomordentligt kortsiktigt perspektiv i sin ekonomiska politik -tidshorisonten sträcker sig inte längre bort än till den 19 september 1982.Det är också på sitt sätt ett viktigt besked. Hela förloppet har sammanfattats på ett utmärktsätt av en liberal tidning, jag tror det var . "Regeringen led följaktligen nederlag i momsfrågan.Annorlunda kunde det heller knappast bli efter den hårda låsning både och gett uttryck för tidigare: momssänkning eller regeringen avgår. I och med del beskedet var det fritt fram för att öva utpressning. Den lyckades av allt att döma över förväntan ty regeringen är naturligtvis angelägen om atl sitta kvar ytterligare - åtminstone så pass länge att del inte är någonidé med nyval före det ordinarie valet ." Jag troratl detta är en riklig analys. "Vem det f. n. är som styr den ekonomiska politiken ilandet kan faktiskt diskuteras. Då det gäller skatterna gjorde regeringen upp med socialdemo kraterna, i momsfrågan med följdverkningar med . Regering ens kryssningspolilik påminner om färden hos en viss känd ubåt. För den slutade seglatsen med grundkänning ." Det är naturligtvis en något vinglig seglats som vi härhar fått bevittna. Konturerna av grundel avtecknar sig redan tydligt -åtminstone i vad gäller datum. 1 detta läge vill vi socialdemokrater markera alt vi stårför en annan ekonomisk politik. I fråga om det längre perspektivet har vi dethelhelspro-gram som krävs, den.samlade syn på landets ekonomiska problem somde borgerliga partierna saknar. Det har redan redovisat - jagbehöver inte närmare gå in på det. De kortsiktiga åtgärder vi behöver vidta måste ges ensådan utformning att de inte försvårar våra långsiktiga strävanden utanunderlättar dem. Vi menar därför att politiken skall utformas så. all den arbetslöshet som förorsakas av den borgerligaekonomiska politiken motverkas . genom en aktiv arbetsmarknadspolitik- vislår inte till svars med 133 000 arbetslösa, varav 61 000 ungdomar; anden ekonomiska politiken inte-som i regeringensförslag-utformas så att den leder lill en allmän stimulans av ekonominsamtidigt som konjunkturen vänder uppåt. Politiken skall utjämnakonjunktursvängningarna- inte förslärka dem: att genom en mera ansvarsfull finanspolitik en lättnad päpenningpolitikens område blir möjlig. En lägre råntenivå än dagens skulle geett verkningsfullt stöd ål industrins benägenhet att investera, minska budgetunderskottetoch dämpa inflationen; och att inte minst den ekonomiska politiken ges en sådanfördelningsmässig profil att de uppoffringar som är nödvändiga för all föra ossur den ekonomiska krisen får bäras solidariskt av alla och inte lastas på vissagrupper som i sak har de allra sämsta förutsättningarna alt bära dem. Man kan mot denna bakgrund skönja något av ett svart hål idagens ekonomiska debatt. Vi vet atl den ekonomiska offensiv som regeringensatt i gång med kom av sig - den satte för genom att framtvingakompromissen om momsen. Men det stora svarta molnet är ulgiftsbeskår-ningarnapå 12 miljarder, som riskerar att drabba de utsatta grupperna. Om detta får vitydligen inte vela någonting , om inte herr budgetministem nu behagarlyfta på förlåten. Under detta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Det är inte bra när bålar går på grund-dethåller jag helt med om. Men stegel därifrån till atl göra generellauttalanden om kryssningen som ett sätt att ta sig fram på sjön i störstaallmänhet tycker jag är aningen för långt. Det är ett riktigt sätt all la sigfram på i vissa lägen. En minoritetsregering måste och skall söka stöd hos olikagrupperingar i för sin politik. 1 den mån den lyckas med del är denframgångsrik. Det är inget skumt med del. Trots hårda ord om regeringen kan man i dagkonstalera att vi har fått stöd för den ekonomiska politiken av . Vihar också presenterat en skaltereform som stöds av socialdemokraterna.Sammantaget betyder del alt vi får en politik som stöder sig på dem somrepresenterar en majoritet av medborgarna i . Vi har fått det stödet, inte genom all ge avkall på någrafundamentala principer, inte genom atl springa till mamma eller pappa, som OlofPalme uttryckte saken när det gällde momssänkningen - vi har fått stöd ocksåför behovet av att sänka momsen. Kvar står också del faktum alt moderater ochsocialdemokrater i de två frågor som dominerar den här debatten - denekonomiska politiken och skattepolitiken- i den mån man inte samverkar medregeringen saknar egna försvarbara eller hållbara alternativ. Det år bra atl socialdemokraterna kunnat ena sig medmiltenpartierna om en skattereform som innebär sänkta marginalskatter för praktiskt laget alla heltidsarbetande löntagare i . Men del år inte bra atl nian år så lillden grad tomhänt när del gäller den ekonomiska politiken som själv mycket tydligt demonstrerade. Vi har två viktiga balansbrister i svensk ekonomi, och viförsöker inte på något sålt frisera den bilden. Vi understryker deni själva verket. Vi har balansbrist i form av underskott i bytesbalansen och iform av underskott i statsbudgeten. Regeringens politik går ut på att försökarätta lill båda dessa brister. Det år lill delta som den ekonomiska politikensyftar, den politik som vi presenterade för och nubehandlar i . Som budgetministern har betonat i sina inlägg måste bådadessa balansbrisler angripas , därför atl de är beroende av varandra.Vi måste begränsa den inhemska konsumtionen, både den privata och denoffentliga, för atl på det sättet få resurser att ställa till förfogande förden konkurrensutsatta industrin. Vi måste dessutom direkt angripa kostnadslägel iindustrin, annars kommer industrin inte alt kunna utnyttja de resurser somställs till förfogande. Inga investeringar kommer lill stånd, om det inte lönarsig att sälja hemma och på världsmarknaden. Vi har vidare som mål alt hålla sysselsättningen uppe påså hög nivå som möjligt, alt bekämpa arbetslösheten. Del är nog så. herrtalman, att rallarsvingar till trots-enligt honom struntar vi i dearbetslösa-har vi detta som huvudmål för den ekonomiska politiken. Vi kan ocksåpeka på all vi har nått goda resultat med hånsyn till de ekonomiska betingelsersom vi lever under. Vi har gjort del i insikten om att del är möjligt atl hållaen hög sysselsättning bara om industrin kan expandera. Och del kan den integöra om den inte är konkurrenskraftig på hemmamarknaden mot importen och påvärldsmarknaden mot andra länders förelag. Rent teoretiskt håller socialdemokraterna med om detta.Men i praktiken är man inte beredd att föra den politik som är nödvändig. Detgäller i hög grad besparingarna, som uppehöll sig vid ganska mycket.Vad vi där tycker framgår i klartext av utskottsbetånkandet. Vi älskar ingalunda atl skära i de offentliga utgifterna.Olof , och vi vet också att det är impopulärt atl göra det för partier somvill ha en reformprofil. Och vore del bara och som vi hade att la ställningtill skulle vi inte pruta en enda krona. Kravmaskinen mal för högtryck medstarkt stöd av våra massmedier, som gör allt för att ulmåla varje litenanpassning för den ena eller andra gruppen som den slutliga katastrofen - förpensionärerna, villaägarna, hyresgästerna, skolan, de handikappade, barnfamiljerna,för dem som behöver barnomsorg, för i stort sett alla. Det finnsingenting lättare i politiken än att angripa dem som ställer krav på medborgarna att vara med och göra sitt i en för kindetbesvärlig ekonomisk situation. Ändå måste vi ställa de kraven. Och jag tror attmedborgarna själva är betydligt villigare att vara med och hjälpa lill än vadderas representanter både i oppositionspartier och organisationer egentligenföreställer sig. Ändå har naturligtvis skräckmålningarna sin effekt. Men inga avde hemskheler som utmålas finns det täckning för i regeringens förslag. Däremotär de åtgårder som rekommenderas helt nödvändiga just för att räddaVålfärdssverige från den kollaps som socialdemokraterna nu menar atlregeringens besparingsförslag innebär. Det är dessa realiteter snarare änSIFO;s och IMU:s förenklade värld som vi måste la hänsyn till. är socialdemokraternas motiv för att inte gå med pånågra besparingar att de har avvisat momssänkningen, och då behövs ingenåtstramningspolitik i övrigt. Varför inte del då? Hur kan man då i sinreservation tala om "ett alltmer svårkontrollerat statligtbudgetunderskott"? Om nian anser att vi har ett för stortbudgetunderskott, hur kan man då skriva all del inte behövs någraåtgärder för att minska det? Del är faktiskt precis vad man gör. Frågan är desto mer motiverad - och jag föreställer migdesto svårare att besvara - som man i samma dokument underkänner regeringensbedömning av konsumtionsutvecklingen. Den blir nog inte så dålig som regeringentror, menar socialdemokraterna. Men i så fall borde det ju finnas utrymme förännu hårdare köpkraftsindragning genom besparingar i de offentliga utgifternaän vad regeringen föreslår. Regeringen tror inte på en ensidig åtstramningspolitik. Påden punkten slår socialdemokraterna in öppna dörrar i sina krisprogram och isina utskoltsreservationer. Del är för att vi inte tror på en sådan ensidigpolitik som vi också kombinerar besparingarna med lämpliga motåtgärder för atthålla köpkraften och därmed sysselsättningen uppe. Investeringsstöd,devalvering, momssänkning och i det längre perspektivet också en omfattandeskattereform är delar i den politiken. Dessutom föreslår vi omfattande åtgärder på detarbetsmarknadspolitiska området. 5 miljarder har vi satsat påarbetsmarknadspolitiken bara . Del kan vara bra att påminna om det, närsocialdemokraterna och senast försöker göra gällande att bevisetför om man vill eller inte vill bekämpa arbetslösheten står och faller medskillnaden mellan AMS senaste förslag och vad regeringen anser sig kunna gå medpå. Del är naturligtvis inte alls där skiljelinjen går, utanden går när del gäller och socialdemokraterna och den ekonomiskapolitiken mellan två skilda slags grundsyner i fråga om hur sådan politik skallföras - en centralistisk, som innebär atl man styr från centrala kanslier,eller en decentralistisk som innebär att man tror på marknadsekonomin. Till del kommer givetvis också skillnaden mellan ettregeringsparti och ett oppositionsparti, mellan ett oppositionsparti som kännersig fritt att bekämpa all kortsiktigt impopulär åtstramningspolitik och ettregeringsparti som tvingas till även delvis kännbara åtgärder för att fåSveriges ekonomi i balans .