prot · G509157 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag skulle till slut vilja fråga: Om de ekonomiskasvårigheterna för , arbetslösheten, undersysselsätfningen, beror påfaktorer som def inte går att göra någonting åt, varför är det då inte möjligtatt med skapande och demokratisk medverkan från de anställda lägga upp ettstatligt industrialiseringsprogram som skulle tillskapa 100 000 nya arbeten?Vad skulle hindra oss från att göra det? Vad är det för obönhörliga, gudomligakrafter som skulle förhindra ett sådant initiativ, som bryter krisen,undersysselsätfning-en, misshushållningen med människoresurser? 86JOHAN () replik: använde ordet barnatro närhan sade att jag hade någon sorts barnslig tro på att allt vad industriministerÅsling - som har kommit in i kammaren - gjorde var rätt och riktigt. Def ärett sätt att tala omnågonfing annat än sakfrågan. Det jag har gjort är endast att referera detindustripolitiska program som antog , och som, JörnSvensson, inte på något sätt saknar verklighetsanknyfning. Def är medutgångspunkt i def här programmets bas som vi kan diskutera verkligheten i dag.Jag tror aft det är mycket svårare att diskutera verkligheten med ufgångspunkli den planekonomi som företräder. Vilket område har visat exempel på att lösa frågornabättre än vi har gjort i det svenska systemet? Vilket land har bättrelevnadsstandard än vi i , tack vare marknadsekonomin med def enskildanäringslivet som bas? Vad har vi för garanti för aft man inte i en planekonomimanipulerar med priser när man ser att företagen i planekonomin infe lönar sig?Man kanske uppehåller en konstlad prisnivå och avskiljer det landet frånkonkurrens från utlandet. Är det till konsumenternas fördel? Var har man enreservarmé av människor som kanske inte gör en produkfiv insats, om inte i ettland där man har en planekonomi, när man inte kan följa hur ekonomin ochföretagen sköts? Nej, på den ekonomin tror jag inte, och def finns ingetexempel på aft den skulle vara lönsam. Nej, , fala om på vilken punkt jag litadetill barnatron, tala om på vilken punkt jag hade fel, på vilken punkt jaguttalade mig verklighetsfrämmande! Tala om vilka konkreta åtgärder somsocialdemokratin vill lägga fram förslag om för att lösa de svårigheter somindustrin i def här landet har f. n. Räcker def med ett brett handlingsprogram?Varför har ni inte tagit upp löntagarfonderna i ert industripolifiska förslag,som ni säger skall lösa alla problem? Vad gäller SIND är det ganska naturligt att en utredningsom skall se över en organisafion har en förutsättningslös roll att spela. Manfå se till alla aspekter. Man har alltså inte förbjudits att också lägga framett sådant förslag, men def är knappast troligt att det blir aktuellt, utan vikommer att få en översyn som siktar fill att göra industriverket till etteffekfivt serviceorgan för samhällsarbetet, ett organ som i hög grad skallbidra fill att spela den roll som vi menar att den tredje världen bygger på,nämligen en marknadsekonomi inom ramar som ställs upp av samhälle och riksdag,och där dessa organ är viktiga instrument för att få fram de riktigaa-wägningarna. 87INGVAR () replik: är så förvånad över det jagsäger och över att jag inte har kommit med några konkreta förslag till hur denhär frågan skulle kunna förverkligas. Han vill också veta vari jag anser atthans barnatro ligger. Jo, hans barnatro ligger i att han säger aft allt vadregeringen har gjort är riktigt. Regeringen rår inte för någonting av den svåraindustrikris vi har i samhället just . Sedan angriper mig och säger: Räcker de häråtgärderna? Vad är def för åtgärder? Ni kom inte med några förslag. En avbetänkandets huvudpunkter går ut på aft socialdemokraternas förslag inte lederrätt. Det tror infe att det gör, för han har sin barnatro aftindusfrimi- Men det har inte vi. Vi har föreslagit åtgärder för att få i gångekonomin. Sedan kommer det verkligt dråpliga: Varför far ni infe uppförslaget om inrättande av löntagarfonder i era motioner? Det torde infe varaJohan främmande att frågan om löntagarfonder diskuteras inom arbetarrörelsen.Vi kommer att driva denna fråga i årets-valrörelse. Att frågan skulle behövatas upp just i det här sammanhanget för att förverkliga det vi vill börja medatt inrätta är ganska tokigt. Löntagarfonderna blir inte uppbyggda över en endanatt. Beträffande barnatro i övrigt, så sade hanatt industriministern nu kom in. Ja, industriministern tål nog att höra attjag säger att jag inte tror att han har vidtagit de riktiga åtgärderna. o. m. att höra att jag säger att han kanske är en ännu sämre förebild änvad i Rådom var. Det kan jag säga, även om industriministern är inne ikammaren. Jag tror att vi, som båda är sluggrar, kan tåla det. 88JÖRN (vpk) replik: Låt mig använda min återstående replik idetta replikskifte till att återigen försöka få att hålla sig tillde verkliga problemen och de förslag som vi har framställt. har här stått och talat om hur många stora,anonyma företeelser i utlandet som har skapat svårigheter här i . Hanerkänner att dessa svårigheter finns. Han erkänner att vi har svårundersysselsättning och arbetslöshet - det är obestridligt, det finns defsiffror på. Han måste rimligtvis också erkänna att investeringarna är för små.Däremot har den privata storfinansen här i råd att investera i heltandra länder. Den ger sig iväg från , vilket är en följd av dessmultinationalisering. Då måste frågan uppstå: Hur skall dessa problem lösas? Mankan infe hänvisa fill att företagsamheten skall lösa dem i en frimarknadsekonomi, för det gör den ju infe - det ser vi. Den vill infe investerahär. Vem skall investera och skapa de nya industrijobben? Vad skulle hindra att man byggde upp ett stort stathgtindustrialiseringsprogram, där man drog in de fackhga organisationerna och dearbetande med deras kapacitet i ett demokratiskt inflytande för att lägga uppproduktionen, skapa 100 000 nya industrijobb och göra slut på arbetslösheten?Vad skulle det vara för fel med dessa företag? Även de skulle naturligtvisarbeta och sälja på en marknad på s. k. marknausmässiga villkor. I ettindustrisamhälle, vare sig man har samhälleligt ägande eller privat ägande,förekommer det ju en marknadsekonomi. Villkoren varierar och den ser någotannorlunda ut, men det är allfid på en marknad som produkterna skall avsättas. Vad är det som hindrar och hans parfi attsäga: När det privata näringslivet sviker och inte klarar en uppgift, när dethellre vill satsa någon annanstans eller på spekulativa fing i stället för påproduktiva, då måste vi ta ansvar för en vidare industrialisering av , iannan regi och andra former? Vad är def för fel med det? Vad är det föroöverstigliga hinder som finns för detta? Är det rent av så, att ni vill haarbetslöshet och 11 protokoll 1981/82:156-157 undersysselsättning,därför att det möjhggör för er aft gå storkapitalet till mötes i dess strävanatt pressa tillbaka folkets levnadsstandard och fackföreningsrörelsens ocharbetarrörelsens positioner? 89 () rephk: Nog är det ganska egendomligt, ,att ni, när ni har lagt fram. ett stort program om kollektiva fonder, antagitdet på kongresser och satsat enormt på att marknadsföra detta sysfem, somskulle vara en industripolitisk insats av stor räckvidd, inte ens nämnersystemet när ni väcker motioner om industripolitik. Det är högst märkligt attni inte har tagit upp löntagarfondssystemef, def kollektiva fondsystemet, idetta sammanhang. Vad skall det annars tjäna till? Tror ni inte längre påsystemet? Sedan till talet om att jag tror på allt vadindustriministern har gjort. Ett sådant läge som jag beskrev tidigare, som istora stycken har förorsakats av den socialdemokratiska kostnadsutvecklingen,oljekriser och annat, har givetvis inneburit svårigheter för regeringen. Det ärklart att man efteråt kan säga att mycket i många avseenden kunde har gjortsbättre. Så är det alltid -så är det med och sä är det med mig. Men låt oss titta på den socialdemokratiska pohtiken. Omvi skulle ha genomfört de förslag som socialdemokraterna har lagt fram undersenare år, hade det inneburit att vi haft ett avsevärt sämre läge. Det berorför det första på att ni har protesterat mot alla besparingsförslag somregeringen har lagt fram. Med en socialdemokratisk politik skulle vi alltsåhaft ett större budgetunderskott, därmed högre inflation, svårare att sänkaräntan och då troligtvis ett högre ränteläge. Vad skulle det ha inneburit försvensk industri? För det andra skulle vi haft högre kostnader för näringshvet,eftersom ni har lagt fram förslag till avgifter på näringslivet i fleraomgångar som skulle ha slagit ut flera företag och slagit ut många flermänniskor inom industrin. Skulle socialdemokratisk industripohtik ha gälltunder senare år, skulle vi haft ett betydligt sämre läge än vi har , detär någonting att tänka på. Jag tror inte att lösningarna på problemen ligger i att vihär käbblar om sådana här saker. Vi skulle egentligen sätta oss ned och tittapå hur verkligheten ser ut och vara överens om sanningen: för att kunnauppehålla en så hög konsumtionsnivå som vi nu har måste vi bygga utnäringslivet i detta land. Detta 'vill jag säga också till . Vikan inte bygga ut näringslivet i detta land om vi har en kostnadsnivå som ärhögre än i omvärlden. Vi måste hänga med i strukturomvandlingen ochstrukturutvecklingen i takt med andra länder. Vår industri måste alltså blilika bra som andra länders industrier - det är där skillnaden ligger. Vi kaninte lyfta oss själva i håret och klara oss bättre, utan vi måste severkhgheten som den är och satsa på att skapa förutsättningar för svenskindustri aft bli lönsam och konkurrenskraftig. Det är det allra viktigaste föratt vi skall klara vår ekonomi. Tredje vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat aft han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 90 (): Om den allmänna slutsatsen, att 1980-taletmåste innebära återhållen konsumtion och forcerade investeringssatsningar,råder def knappast några delade meningar. Detta är självfallet det viktigastesamhällsekonomiska budskap vi har att föra ut. Men det är för den skull inte ointressant att från dennaallmänna slutsats om behov av ökade investeringar ta steget till en djuparediskussion om hur den industriella expansionen skall gå till. Låt migbörja med en självkritisk betraktelse. Den senaste tioårsperioden har staten i stöd eller fillolika företag givit . Till det kommer lån på 16 miljarderkronor som staten har beviljat och lånegarantier på - allti löpande priser. Sammantaget blir det . Den absolutahuvuddelen av dessa satsningar hänför sig till andra halvan av . Detmesta av dessa pengar har använts för insatser i s. k. krisbranscher: järn ochstål, skog, gruvor och varv. Ett viktigt syfte med dessa tillskott har varitatt åstadkomma nödvändiga omställningar inom dessa branscher på ett socialtacceptabelt sätt. Även om en hel del av pengarna således haft ett starktsocialt syfte finns det anledning att så här i efterhand ställa några frågor.Vad skulle ha hänt om industriministern i den nya borgerliga regeringen 1976hade föreslagit regeringen att han skulle få disponera 30 miljarder kronorunder de kommande tre åren för att hålla olönsam svensk industri under armarnaoch förstatliga ett par tunga branscher? var då en ännu merfantastisk siffra än . Statsutgifterna uppgick /77 till 115miljarder kronor. Förmodligen hade ingen tagit hans propå på allvar. Och ändåvar det precis vad som hände! Det skulle sannolikt inte stöta på några svårigheter attunder ånyo plöja ner lika mycket i svensk industri - i varven,i stål-, skogs-, teko- och andra branscher- men vet vi hur det kan gå.Problemen blir i allmänhet inte lösta. Långt oftare permanentas de. Om man alltså inte framöver på samma sätt som tidigare börgöra stora statliga satsningar i näringslivet, vad kan vi då göra för att klarasysselsättningen? Det viktigaste - och det finns anledning att ständigtbetona detta - är att se till att näringslivet i varje läge har en.sportsligchans att klara konkurrensen med utiandet. Om inte kostnadsläget är avpassattill omvärlden, kan inga stathga satsningar i världen på nya branscherkompensera. Vi har det näringsliv vi har. Det kommer, även med mycket storainvesteringar , aft se ut ungefär som det gör . Därförmåste konkurrenskraften för vad vi har vara god. I folkpartimotionerna 1045 och 1054, som behandlas iutskoftsmajoritetens skrivning, tecknas bakgrunden till den svenska industrinsnuvarande Vi anger ocksåvissa huvuddrag i en på liberal grund utformad näringspolitik. Som jag tidigaresade krävs def aft näringslivets situafion förbättras, främst att lönsamheten iindustrin blir bättre. Def är ju så att vinstgivande företag är enförutsättning för att arbetsmarknadspolitiken skall fungera och för att dennödvändiga strukturomvandlingen skall kunna genomföras i socialt acceptablaformer. Marknadsekonominmåste därför stärkas, men en viktig del i en liberal näringspolifik är att vifår en maktspridning och ett decentraliserat ägande. Jagtror med andra ord att den nuvarande regeringen är beredd att i fortsättningenge ökat utrymme för marknadsekonomin. Aft intervenfionis-men drevs så långtunder med en icke-socialistisk regering skall nog inte ses somuttryck för någon ideologisk omsvängning, utan fastmer som en tillfälligkapitulation inför de akuta problem som regeringen ganska oförberedd ställdesinför. Fören regering som i huvudsak misstror en selekfiv näringspohtik, dvs. ennäringspolitik som går ut på att dra in resurser från näringslivet och sedanstyra ut dem enligt politiska bedömningar, är det nödvändigt att verka genomgenerella ekonomisk-pohtiska åtgärder. Syftet med dessa är att påverka defallmänna klimat som alla företag, krisföretag och andra, har att verka i. Enallmän klimafförbättring kan ses som en chans också för företag i kris. Detgäller för företagsledningar och anställda aft anta den utmaningen. Men bara idet enskilda företaget kan man avgöra hur dess speciella resurser kan utnyttjasi den nya situationen. Detär naturhgt att oppositionspartier gärna framställer regeringens åtgärder somoplanerade och som tillfälliga nycker. Men faktum är att de åtgärder dennaregering och den föregående vidtagit utgör ett led i ettmycket konsekvent ekonomisk-politiskt program. Syftetmed det har varit att skapa förutsättningar för en expansion i denkonkurrensutsatta sektorn, en expansion som bedöms nödvändig för aft vi skallkunna komma till rätta med våra externa balansproblem. Låtmig, herr talman, avsluta med ett trivialt konstaterande: Företag i kris äringenfing nytt. Krisföretag har förekommit så länge vi över huvud taget haftföretag. Företagi kris hör också framtiden till. I en marknadsekonomi, där konsumenternaspreferenser styr vad som skall produceras, måste företag tillåtas gåunder och födas. Lagar mot företagsnedläggningar och etableringskontroll bidrartill att konservera strukturen och minska konsumenternas inflytande. Samtidigtsom krisen i företag är ett hot, ger den också i många fall en möjlighet tillutveckling och förnyelse. I ett maktperspektiv är en kris sällan något aftbeklaga, ty krisen i ett företag avspeglar ofta en utveckling på marknaden somär av godo för konsumenterna. Också av detta skäl bör statsmakterna avstå frånatt ingripa i krisförefag. Företag i kris hör alltså framtiden fill. Om ocksåkrisföretagen hör framtiden till kan bara avgöras vid samspel mellan dessa ochmarknaden. Där har statsmakterna infe mycket aft tillföra. fog vi i utskottet och här i kammaren beslut omriktiinjerna för den framtida industripolitiken. Vid näringsutskottetsbetänkande nr 34 finns fogade fyra reservationer från socialdemokratins sida.De är i huvudsak en upprepning av fjolårets mofioner och reservationer. Jagyrkar bifall till utskottets förslag på samtliga punkter. Slutligenvill jag, herr talman, med några ord beröra den mycket intressanta analys somJörn gjorde här av näringspolitik i allmänhet och industripolitik isynnerhet. Vpk har tre motioner som behandlats i detta utskottsbetänkande. Dehar inte fått något stöd i utskottet, utan samtliga har avstyrkts. I stort settlikartade motioner väckte vpk . har ju här redogjort för hela den näringsfilosofi som kännetecknarvänsterpartiet kommunisterna. Det är självklart att vi där inte har någramöjligheter att mötas. Men när det gäller tanken bakom Svenssonsnäringspolitik, så finns det en hake. Det hela går inte riktigt ihop. Det ärnämligen så att all produkfion måste motiveras av en konsumtion. Det är detstora problemet. När politiker skall bestämma inriktningen på näringspolitiken,har man mött betydande svårigheter i de flesta länder där man haft enplanekonomi. Det är väl, herr talman, infe bara en tanke att det är endast iländer där man har en marknadsekonomi som man kan kritisera regeringensnäringspolitik utan att åka i finkan. 91 (vpk) replik: . ser tydhgen inga diktaturer i den kapitalistiskavärlden. Han lever tydhgen omedveten om vad som hände i vårt södra grannland,när de stora företagen fann att deras position var hotad av krisen och av denfackliga och politiska arbetarrörelsen. Han är tydligen omedveten om vad försorts regim de då satte i gång och hur kretsar här i hoppades på ochsympatiserade med den regimen. Jagtror inte heller att vi skall diskutera frågan om och göra jämförelser mellanplanekonomi och marknadsekonomi med mindre än aft det sker beträffande ländersom har haft en något likartad historisk situation. Man måste ha en likartadbefolkningspolitisk situation, en likartad situation i utgångsläget när detgäller industrialiseringsgrad och social problematik över huvud taget för attkunna få en sådan jämförelse. Vi lämnar detta åsido - det har egentligen intemed den här saken aft göra. Låt oss i stället hålla oss till den problematiksom egentligen står här i . Nusäger . att alla måste erkänna att grundproblemet är attkonsumtionen måste hållas tillbaka för att investeringarna skall fram. Nej, detmåste man visst inte erkänna, för det är en fullständigt felaktig filosofi. Ärdet den filosofin man bygger på i ett enhälligt näringsutskott, försfår jagmycket väl att det här landet befinner sig i kris och aft ingenting görs åtkrisen. Detär precis tvärtom. Vi har nämligen nu fått sammanställningar avförsörjningsbalansen från statisfiska centralbyrån ochkonjunkfurinsfitutet. Vad visar de sammanställningarna? Jo, man jämför förstahälften av med andra och fiden fram till Exporten visar enrelativt jämn ökning. Där har problemen inte alls varit så stora. Ropandet omtappade marknadsandelar och sådant är uppenbarligen rent struntprat. Detstora problemet - den kategori som verkligen a'wiker - är just konsumtionensutveckling och hemmamarknadens utveckling. Där är det en påtaglig skillnadmellan och slutet av 70-talet. Den förstnämnda periodenkarakteriseras av en kraffig ökning, medan man däremot haft en minskning underden andra delen. Där ligger problemet. Det är alltså hemmamarknadens bristandefillväxt som är en av de viktigaste faktorerna i krisen. Har man inte förståttdet, kan man naturligtvis inte heller komma med några åtgärder, som skulleunderlätta situationen. Attkonsumtion och investeringar står i motsättning fill varandra är f. ö. en myt,som jag trodde att nationalekonomin gjort upp med för länge sedan. Det har deni och för.sig också gjort, men det har tydligen inte hunnit fram tillnäringsutskottet. Investeringar skapar konsumtion - det är en annan väg attskapa konsumtion. Det kan man göra t. ex. genom en aktiv statliginvesteringspolitik. Anf.92 () replik: Det måste ju finnas en viss räntabilitet för att man skall investera.Det har självfallet alldeles klart för sig. Det spelar ingen rollhur mycket pengar man har. Det är som att streta med hästen till vattnet närhan inte vill dricka. fanns 30 miljarder disponibla förföretagsinvesteringar. Man utnyttjade ungefär 12 miljarder. Det beror alltsåinte på brist på pengar, utan det beror på att investeringar inte varitlönsamma med det höga ränteläge vi haft. Sedanär det klart att vi hade högre konsumtion , då vi hade en löneexplosion.Då fick vi på alla områden en väsentlig ökning av konsumtionen. Självfalletförde det med sig en ökad produktion i konsu-mentvaruindustrin. När det gällerkonsumentvaruindustrins produkter har vi nu fill stor del en import, som göratt vi får ett underskott i vår handelsbalans som är rätt besvärande. I övrigt är det ju klart att ochvpk:s näringsfilosofi skiljer sig så avsevärt från den som representeras vidnäringsutskottets bord, att vi där inte har några möjhgheter att mötas. 93 (vpk) replik: börjar det bli intressant, för nu kommer erkännandena slag i slag.Min uttröttningstaktik har tydligen en viss verkan. Förstråkar omedvetet erkänna att def finns pengar i det svenskanäringslivet. Det finns likvida reserver, men de satsas inte. Nej, just det!Och det skall vi tydligen nöja oss med. Vi skall infe på något sätt tvinga demaft satsa. Sedansäger : De satsar inte om de inte får bättre räntabihtet. Ja,precis! Eftersom marknaden här hemma krymper, kan det inte bli någonräntabilitet på den marknaden som är tillräcklig. finner att räntabilitetenär större utomlands och alltså för ut stora mängder kapital och struntar i dethär landet, drar . slutsatsen att det skall vi finna oss i. Detär ekonomiska lagar som vi inte skall resa oss upp mot, utan vi skall fortsättaatt hålla tillbaka människornas konsumtion i stället för att stimulera deninvesteringsvägen med exempelvis ett statiigt industriellt program. Detär ju ni själva med er efterfrågedämpande politik som har skapat den minskaderäntabilitet som ni nu klagar över. Det är ni själva som orsakat detta med dengamla depressiva 1930-talspolitik som ni för och med den felaktiga hypotesenatt om man håller tillbaka konsumtionen så ökar investeringarna. Det gör deinte alls. Investeringarna minskar om konsumtionen minskar. Om konsumtionenminskar, så minskar också företagens räntabilitet. Nuär det dessutom inte så att företagens räntabilitet trots ett återhållande avhemmamarknaden har minskat. Räntabiliteten har ökat, men företagen är inteintresserade ändå, för de vill hellre spekulera och syssla med improduktivating. De vill hellre flytta litomlands än att satsa här hemma. Avdet drar ni slutsatsen att vi bara skall finna oss i detta; vi skall bara låtamarknadsekonomin råda. Vi drar en annan slutsats. Sedanär det ju prat i luften det här med det besvärande underskottet. Det existerari verkligheten inte något sådant. Underskottet i den svenskabetalningsbalansen har varit litet. Visserligenpåstod trepartiregeringen att det var 37 miljarder, men iverkligheten var det bara 7. Man räknade fel på en rund summa av 30 miljarderoch fick ett utmärkt propagandaargument som användes både här i kammaren och påandra håll, exempelvis när det var lönerörelse. Men påståendet var ju intesant. Det är en myt alltihop det här som ni håller på med. Denefterfrågedämpande politiken har i hög grad medverkat till att depressionen harblivit djupare än den behövt vara, och det måste man bryta. Det är litetmärkligt om filosofi delas av socialdemokraterna inäringsutskottet, för då har de samma borgerliga fördomar. 94 () replik: Vi finner oss självklart inte i utlandsetableringen så lättvindigt somJörn gör gällande. Men det är trots allt så, och det kännernaturligtvis också till, att i vissa sammanhang ställer en radstater, t. ex i , bestämda krav på att tillverkningen skall ske ilandet för att företagen skall få sälja sina produkter där. Det är i och försig inte så särskilt märkvärdigt. Sånågra ord om underskottet och återhållandet av konsumtionen som Svenssontalar om. Det är alldeles rikfigt att den ekonomiska politiken är restrikriv,detta framför allt därför att importen inte skall öka. Vi har en stor import avkapiltalvaror, och vi har ju konstaterat att det är nödvändigt att vi äråterhållsamma på det området. Men vill brassa på för fullt. Bygg utstatliga industrier, säger han. Vi har statlig företagsamhet här i landet, menden har inte haft den inriktning som vill att den skall ha. Destatliga företagen har haft möjlighet att etablera sig i större omfattning änvad de har gjort. 95 ():