prot · G50972 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är ofrånkomligt att det som helt dominerarskolpolitiken i borgerlig tappning är de stora resursindragningarna. Skolan ärdet verksamhetsområde som drabbats kraftigast av den borgerliganedskärningspolitiken. Detta försöker först förre skolministern viftabort med att det skolan behöver är mer fantasi, inte mer resurser,"resursminskningen ger en mänskligare och tryggare skola" - Arbetetden - och med uppmaningen "se besparingarna som enutmaning och gör något roligt av dem" - den 20september 1980. Skolminister följer sedan upp dessastatsmannaord med att karskt konstatera att skillnaden mellan henne och BrittMogård är att hon, dvs. , "kommer att stoppa alla förslag omstörre klasser" och aft hon bestämt säger "nej till den kraftigaminskningen av lärartätheten". Tydligen är hon alldeles omedveten om atthon i varit med och röstat igenom just detta. Vidare påstårUlla Tilländer att hon skiljer sig från i synen på den "ökadetiden för elevernas självstudier i gymnasieskolan" - Göteborgs-Posfen den17 . Efter dessa uttalanden sätter likväl sittnamn under en besparingsproposition med självstudier i gymnasieskolan, alltsålärarlösa lektioner. Nuvarande skolministern drar sig inte ens för att påståatt detta förslag skall ses som en pedagogisk reform. I budgetpropositionenbasunerar hon stolt ut den ena resursnedskärningen efter den andra. Ju färrelärare skolan får, desto mer av pedagogisk reform - det är alltså dencenterpartistiska skolministerns reformprogram. Vi socialdemokrater kan aldrig hantera skolan så lättvindigt.Vi kan inte blunda för problemen och behoven av förändringar. Eftersom vikänner skolvardagen kan vi inte vara med om den borgerliganedskärningspolitiken. Den sätter alltför många käppar i hjulen för den heltnödvändiga utvecklingen av den svenska skolan. I motioner har vi visat att vi genom ettkonstruktivt arbete vill rätta till uppenbara problem i skolan. Skolarbetetmåste förnyas bl. a. mot arbetsformer och ett innehåll som skall ge alla elevermer kunskaper, bestående kunskaper, kunskap som eleverna vill och vågaranvända. Detta år har vi särskilt uppmärksammat problemen omkringskolstarten och lagt fram ett omfattande program för att förbättra situafionen. Vi lägger fram förslag omförbättringar för invandrarelever och handikappade elever. Ett stort antal förslag lägger vi fram för att underlättaför ungdomar att gå över från grundskola till ytterligare utbildning eller tillarbete. Viföreslår också förbättringar i den arbetsplatsförlagda utbildningen. Socialdemokraterna vill med allvar ta itu med skolansbrister genom ett konstruktivt utvecklingsarbete. Socialdemokraterna ämnar inteinstämma i den uppgivenhetens skolpolitik som präglas av avveckling,neddragning och resursminskning, dvs. borgerlig skolpolitik i handling. började med att säga attdet ute i landet hörs mycket av svartmålning av skolan, men jag måste säga attjag aldrig har hört en sådan svartmålning som den åstadkommithär . Vi kan jämföra skolsituationen med den skolpolitiksom fördes . Vi vet att grunden då, trots obegränsade ekonomiskaresurser, lades till många av de skolproblem som vi diskuterar . Detberodde i stor utsträckning just på den skolpolitik som fördes - men kanskeinte bara på skolpolitiken, utan på poHtiken över huvud taget, och inte minstpå den centralstyrning som det parti står för som representerar. I mitt anförande pekar jag på några av de insatser somgörs, bl. a. på utbildningsområdet för de ungdomar som går ut grundskolan.Detta är ett exempel på vilka resurser som satsas för att man verkligen skalllösa problemen för våra ungdomar i ungdomsskolan. Den sysselsättning som manerbjuder dem direkt efter skolan är studier på olika linjer och i specialkurseri gymnasieskolan. Vi vet att av eleverna går till gymnasieskolan, ochdärför anpassas också gymnasieskolan på olika sätt till eleverna och tillarbetsmarknadens behov. Vi ökar också dimensioneringen av gymnasieskolan.Under de senaste fyra åren har den ökat mer i volym än vad 16-årskullarna hargjort i antal. Bristen på praktikplatser och stora investeringskostnaderhar utgjort problem för en utökad yrkesinriktad utbildning. Men för att rådabot på det har vi föreslagit stimulansbidrag för nya platser inom industri- ochhantverk. Vi har också föreslagit särskilt stöd för investeringar iutbildningar som bör stimuleras. För de av ungdomarna som efter av någonanledning inte går till gymnasieskolan har vi de insatser som jag nämnde i mittanförande: introduktionsprogram, yrkesintroduktion, lärlingsutbildning, denföretagsförlagda utbildningen, arbetspraktik. Dessutom arbetar vi med vissafrågor, framför allt i den proposition som förbereds, för att sprida särskiltyrkesinriktad utbildning till orter som inte har sådan. Jag vill också slå fast - tvärtemot vad - att resurserna till skolan inte har minskat, men deras ökningstakt harminskat. Det är naturligtvis rätt att som representant för oppositionen nagelfara våra argument och se kritiskt pådem. Men nog borde det finnas skäl för att bryta denprogrammerade kritiken och vara tillfredsställd med allt det som vi nu gör föratt se till att alla ungdomar som går ut får plats igymnasieskolan. Hon kunde också se positivt på allt det arbete som utförsoch som folk ute på fältet verkligen upplever som mycket positivt - det somgörs för att höja skolans kvalitet. 82 () replik: Det som har gjorts beträffande gymnasieskolanhar verkligen präglats av att det dels kommer , dels är för litet. har tydligen en sådan brist på argument atthon i hastigheten tar fill stimulansbidraget när det gäller yrkesutbildning ochsäger att det är någonting fint som man har infört från regeringens sida. Jagvill påminna om att stimulansbidraget var ett socialdemokratisktförslag, som vi motionerade om och som ställde sig bakom.Men det är kanske inte så lätt att hålla reda på hur det förhåller sig. säger att jagsvartmålar, när jag redogör för en - i och för sig ofullkomlig - Hsta över deavvecklingsförslag som och de andra skolföreträdarna iregeringen har lagt fram. Felet med listan är att den inte är fullständig. Jagkan dock på sätt och vis hålla med om att det blir en svartmålning när manredogör för denna lista - men det är kalla fakta. Om tycker svartmålar när man redovisar den här listan, så håller jag med om det. Mendå svartmålar sin egen regering och sina egna förslag. Det har gjorts mycket sedan den förstaborgerliga regeringen tillträdde. sade att åtgärderna harkommit . Jag kan hålla med om att regeringsskiftet inträffade . Trots besparingstider och åtstramningar finns det resurseratt upptäcka. Jag tänker då inte minst på det som jag försökte klargöra i mittanförande, att skolan måste öppnas mot samhället. I det syftet pågår ettomfattande arbete ute i de olika regionerna. Det är vikfigt att se hela samhället som ett vidsträcktoch rikt varierat pedagogiskt fält, som tyvärr har legat i träda alltför längeoch som var försummat . Här är ett jättelikt fält som skulle kunnautnyttjas. Vi står nu inför uppgiften att göra det. För min del känns detinspirerande, eftersom den samhällstillvändhet som det innebär att skolananvänder verkligheten utanför sina väggar är ett förverkligande av ett gammaltönskemål. Och det finns anledning atf tro att även de som kommer i kontakt medeleverna och delger dem sina fack- och yrkeskunskaper på skilda områden kommeratt känna en viss glädje över detta. Alla goda krafter i samhället håller nu påatt förenas för att åstadkomma så bra insatser som möjligt för ungdomarna. Det här ärvisionen, om man får lov att använda ett så stort ord, som i någon liten mån börjar förverkligas. Den kan alstra litetskaparglädje bland dem som är med och inte en sådan negativ inställning som denLena här representerar. Den kritiska granskningen har naturligtvis sin plats. Menblir kritiken för kompakt, tror jag att den släcker både visionerna och denarbetsglädje som skall fill för atf förverkliga dem. Nog borde man kunna väntasig något uttryck för uppskattning av de vägar som vi nu slår in på. Det skulleinte alls förta kritik på andra punkter, om hon nu är rädd fördet. En jämnt påstruken kritik gör alla katter så grå. Som jag tidigare sade är det en oppositionspolitikersuppgift att kritisera. Men det är också varje politikers uppgift att hålla sigtill verkligheten. Därför vill jag fråga: Kan ge någotexempel från vårt lands historia då det gjordes mer på utbildningssidan för atthjälpa ungdomar som hotas av arbetslöshet? Jag skulle vara mycket tacksam förett rakt svar på den frågan. 84 () replik: Det är mycket som inte har gjorts så bra somdet borde göras. De goda krafterna, som skulle samverka för förnyelse, har intefått det stöd som de borde få. Det är framför allt i resursfrågorna som det harbrustit från regeringens sida. Om hade lyssnat på mitt förstaanförande, hade hon hört att jag även nämnde innehåll och arbetsformer. Där harni ju följt upp den socialdemokratiska regeringspolitiken, trots all svepandekritik mot den tidigare, och det är naturligtvis bra. Det är mycket som har gjorts. Men det som har gjorts ochgörs, , har dess värre varit att dra ner statsbidrag, attavveckla statsbidrag till lokaler, t. ex. i skolbyggande, och till att förhyralokaler. Det är att minska statsbidrag fill hemspråksundervisning och tillhandikappades undervisning. Det är att göra det svårare att omplacera lärare.Det är atf minska kvaliteten i gymnasieskolan genom de s. k. lärarlösatimmarna. Jag kritiserar inte skolan för attdetta har gjorts och görs, . Jag är positiv till skolan och dessutveckling. Men jag kritiserar den borgerliga politiken. Jag vill bara slå fast att detotala resurserna som går till skolan faktiskt är större än de någonsinhar varit. Det kvalitativa inslaget i skolan ökar också, och det är specielltpå två områden som man intresserar sig för skolarbetet ute i kommunerna och iolika landsändar. Det ena är att öppna skolan gentemot samhället. Jag harpekat på olika stödåtgärder, där vi från regeringens sida underlättar dettasamarbete och arbetet med att öppna skolan. Det andra är arbetet med att få till stånd mindreskolenheter på alla stadier, inte bara på lågstadiet, mellanstadiet ochhögstadiet utan också i gymnasieskolan. Det beror på att man vet atf detta oftaför mycket positiva konsekvenser med sig. Tyvärr har det tidigare varit så attcentralt styrande regler har gjort sådant arbete omöjligt. Och trots att vii dag arbetar med Nr 72 begränsade ekonomiska resurser, upplevs detta som något mycket posifivt den ute i landet. 86 HANSNYHAGE (m): Skolans främsta uppgift är och skall vara attge eleverna kunskaper och färdigheter. Det kan finnas anledning att återsärskilt understryka detta, när det från skilda håll ställs allt större anspråkpå att skolan skall stå till förfogande för att förmedla allehanda budskap påen rad skilda områden - budskap som i sig säkert är viktiga, men som dock intefår innebära att skolan missar det som är dess huvuduppgift, nämligen just atfförmedla kunskaper och färdigheter. Skolan skall ge våra ungdomar en undervisning som äranpassad till deras förutsättningar, intressen och mognad. En sålunda anpassadundervisning bidrar till goda kunskaper, koncentrerad färdighetsträning och etttillvaratagande av varje människas unika möjligheter. Alldeles självklart har skolan en mycket viktig uppgiftnär det gäller elevernas fostran. Det är föräldrarna som har huvudansvaret idetta avseende, men skolans skyldighet är att hjälpa föräldrarna i barnens ochungdomarnas utveckling till demokratiskt sinnade, ansvarskännande ochhänsynsfulla människor med förmåga att visa omtanke om sina medmänniskor. Detråder inte ett motsatt förhållande mellan kunskaper och fostran. Godakunskaper och färdigheter skapar utomordentliga förutsättningar för ett positivtoch aktivt samhällsengagemang och för en posifiv personlig utveckling. Det ärsåledes mycket viktigt med ett nära och förtroendefullt samarbete mellan hemoch skola, en samverkan som ytterligare måste utvecklas och fördjupas. För moderata samlingsparfiet har alltid kvalitetskravet iall undervisning varit ledande. Den kvantitativt mycket omfattande utbyggnadenav vårt skolväsende, som vi alla varit eniga om, skall rimligen inte behöva ståi något motsatsförhållande till kvalitetskravet. Tyvärr kan man inte hävda attkvantitet och kvalitet här har gått hand i hand. Så mycket mer angeläget är detdärför att understryka, att kvalitetskravet nu måste stå i centrum förutbildningspolitiken. Det finns så mycket större anledning att understryka dettai när resurserna sinar även på skolans område, när vi också där måstevinnlägga oss om besparingar. Det är dock inte främst storleken av deekonomiska resurserna som är avgörande, även om man skulle kunna tro det avyttrandena från socialdemokratiskt håll aft döma. om svartmålning från de borgerligas sida av den skolpolitik somsocialdemokraterna förde framstår ju i sin rätta dager sedan vi tagit del avhennes anförande . Det var snart sagt från början fill slut en rensvartmålning av den politik som förts från borgerligt håll. Det resonemang omstörre klasser som tillät sig att föra innebar ju enbart atfman återställde en ordning som tidigare gällt - således i sig ingenargumentering för större klasser. Det väsentliga är åter innehållet och kvaliteten när det gäller den utbildning som förmedlas ochden enskildes inställning till och engagemang för utbildningen. Skolan har mer än något annat område i vårt samhällereformerats under en följd av år. har alla ungdomar en formell möjlighetatt få minst tolvårig skolutbildning. Utvecklingen på skolans område haremellertid ingalunda varit problemfri. Inställningen till fostran, arbetsro ochinlärning har dess värre inte varit sådan att den har lett till en godarbetsmoral, goda kunskaper och verklighetsförankrade förväntningar påarbetslivet. Ofrånkomligt är att den skolpolitik för vilken socialdemokraternahar haft huvudansvaret under en stor del av efterkrigstiden, bär ett tungtansvar här. Deras politik har syftat till att göra undervisningen så enhetligsom möjligt. Den har präglats av en för eleverna missriktad jämlikhetssträvan,som inte tagit hänsyn till deras skilda förutsättningar och intressen. Bristenpå valfrihet och frånvaron av praktiskt inriktade studiealternativ igrundskolan har för många elever inneburit aft studierna inte käntsmeningsfulla. Det är först , sedan borgerligheten övertagitregeringsansvaret i vårt land, som socialdemokraterna något nyktrat till i dethänseendet. Ofrånkomligt är emellertid att bristerna i den socialdemokratiskaskolpolitiken satt sina djupa spår. Jag vill i det här sammanhanget rikta några frågor tillLena : Hur var det egentligen tidigare med inställningen till denpraktiska utbildningen inom såväl som gymnasieskolan? Vad innebar idet avseendet övergången från Lgr 62 till Lgr 69? Och hur har det tidigarevarit med inställningen till lärlingsutbildningen och till den inbyggdaundervisningen - för att nu ta två andra mycket talande exempel när det gäHerjust praktisk inriktning på vår undervisning och utbildning? För moderata samlingspartiet är utgångspunkten iskolpolitiken respekten för den enskilda individen. Varje elev skall hjälpastill en allsidig utveckling samt stimuleras och uppmuntras i sittkunskapsinhämtande. Skolan måste ha tålamod, fid och möjlighet när det gälleratt ta hänsyn till och arbeta med varje elev efter hans/hennes förutsättningaroch möjligheter. Den skolpolitik som utformats av de borgerligatrepartiregeringarna har kännetecknats av just de värderingar som vi hävdatfrån moderata samlingspartiets sida. Den har således varit inriktad på att slåfast skolans mål och syfte, att ta hänsyn till den enskilde individen, att göraeleverna motiverade för skolutbildningen, aft sätta kunskaper och färdigheter icentrum samt att återställa ordning och reda i skolarbetet. En rad konkretaåtgärder har vidtagits i avsikt att förverkliga dessa målsättningar. Det vorefel att påstå att problemen på skolans område därmed skulle vara lösta. Så äringalunda fallet - alltjämt råder påtagHga brister i skilda avseenden. Fullt såfort går det inte att förändra förhållandena när det gäller ett mångårigtinkört system. Genomslaget av de vidtagna åtgärderna tar sin tid. Klart äremellertid att förutsättningar skapas för en positiv utveckling på skolområdet.Men detta i sin tur förutsätter att skolan inte åter utsätts för allehandaexperiment av skrivbordskaraktär, föga förankrade i verkligheten. Moderatasamlingspartiet utvecklar i årets partimotion - En skola för livet - sitt sätt att se på skolpolitiken och redovisar ettantal förslag till åtgärder. Det finns anledning att utförligare återkomma filldessa förslag i samband med att de skall realbehandlas i , varför jaghär nöjer mig med att göra en mer summarisk redovisning av några förslag medanknytning till vad jag anfört. Vi konstaterar att tillkomsten av normgruppen och detarbete den utfört varit av utomordentligt värde. Den har åstadkommit en mycket värdefulldiskussion inom skolan och mellan skolan och hemmen om vad normer och moralinnebär i dagens samhälle. Den typen av diskussion lyste tidigare närmast heltmed sin frånvaro. Det var då snarare fel än rätt att tala om krav och ansvar.Enligt vår mening är det ett beklagligt misstag av regeringen att lägga nernormgruppen. Den borde ha fått fullfölja sitt arbete och vidta de åtgärder denansåg vara nödvändiga för att normdebatten skulle fortbe-stå. Vi fastslår värdet av samverkan mellan hemmen och skolan.Denna kan utvecklas genom frivilliga insatser från föräldrarnas sida i detdirekta skolarbetet. Inte minst i med krympta ekonomiska resurser är detangeläget att ta till vara de möjHgheter som står till buds genom ett vidgatmålsmannaengagemang. I samverkan mellan skolan och hemmen ingår ocksåkontrollen över elevernas närvaro i skolarbetet. Föräldrarna måste insenödvändigheten av en noggrann anmälan av elevernas gilfiga frånvaro. Skolanåter måste kontakta hemmen när det gäller elever med oanmäldfrånvaro. Viktigt är att frånvaron snabbt registeras samt att orsakernaklarläggs och åtgärdas. Vi anser det vara nödvändigt att enhetliga bestämmelserför frånvaroregistrering utarbetas. I det här sammanhanget spelar också betygsfrågan en viktigroll. Betygssättningen är ett av skolans medel att ställa krav, något somskolan måste göra för att eleverna skall få de rätta förutsättningarna attklara sig senare i livet. Betygen utgör en viktig del av skolans informationoch kontakterna med hemmen. De skall givetvis kompletteras med information iandra former, t. ex. de s. k. kvartssamtalen. Men betygen har en innebörd somär entydig för såväl läraren som eleven och föräldrarna och kan således inte idet avseendet ersättas av samtalen. Betygen har givetvis sin betydelse även ur andra aspekterän vad jag här berört. I det här sammanhanget avstår jag från att beröra dessaaspekter. Men jag vill klart fastslå att vi moderater vidhåller vårt krav omatt betyg skall ges på alla stadier i samt i gymnasieskolan. Enligtmin mening gör man eleverna en otjänst genom att ta bort betygen. Redan denbegränsning som ägt rum på är således klart negativ för elever,målsmän och lärare. Tilläggas bör att betygen givetvis skall återspegla defaktiska kunskaper som eleven inhämtat. Det väsentliga är således inte vidvilket tillfälle detta skett eller på vilket sätt kunskaperna inhämtats, utanjust aft de har inhämtats. Det är därför ett rimligt krav vi ställer, när vibegär att möjligheter att konkurrenskomplettera betygen skall finnas. Slutligen vill jag i det häranförandet något beröra de enskilda skolornas ställning. a.genom sin anslutning till FN:s allmänna förklaring om de mänskligarättigheterna förpliktat sig atf garantera föräldrars rätt att väljaundervisning för sina barn. Även om vår anslutning till skilda konventionerinte innebär någon rättslig förpliktelse atf ge statligt och kommunalt stödtill skolor som inrättas vid sidan av det allmänna skolväsendet, så medför detförhållandet att dylikt stöd ej utgår en kraftig inskränkning i föräldrarnasrätt genom att de därmed åsamkas så stora kostnader för sina barns utbildningatt de ej klarar av att låta dem undervisas i dylika skolor. Enligt vår mening bör såväl statligt som kommunalt bidragutgå till de enskilda skolor som uppfyller de krav på undervisningens innehålloch kvalitet som samhället formulerat i mål och riktlinjer och gällandeläroplaner. Rimligt är också att det ställs krav på ett visst elevunderlag ochpå stabilitet i verksamheten. Därest dessa villkor uppfylls bör således bidragutgå motsvarande de kostnader som samhället har för elever i det allmännaskolväsendet. I det här anförandet har jag försökt läggatonvikten vid kvalitetskravet i skolundervisningen, och jag vill än en gångunderstryka det avgörande i att detta krav tillgodoses. Även om mycket återståratt göra så har dock utvecklingen med borgerligtregeringsinnehav gått åt rätt håll. Inställningen till skolan har påtagligtförändrats i positiv riktning. Det är nu viktigt att ta till vara demöjligheter en dylik inställning för med sig för att åstadkomma de bättreförhållanden på skolans område som vi alla eftersträvar. Det är inte nyaekonomiska resurser som är det väsentliga i det här avseendet. Det är detpersonliga engagemanget och viljan att söka förverkliga de givna intentionernasom nu väger tyngst. 87LENA () replik: Skolan måste naturligtvis förändrassuccessivt. Vi måste kunna utvärdera, pröva om, göra om, ta nya tag. Och detgör vi varje gång det framläggs nya förslag på skolområdet. Vi kan alltså intesäga att det alltid skall vara så som vi en gång har gjort och sagt. Den, låtmig kalla det ödmjukheten, måste vi ha. Jag menar att detta gäller nu också. Beträffande kontakterna mellan skola och arbetsliv, somHans Nyhage snuddade vid, är det fråga om att även där värna om kvaliteten. Hans Nyhage frågade om förändringarna i , deolika läroplanerna 1962 och 1969. Vår syn - och det är en ideologiskt grundadsyn som står sig genom tiderna - innebär att vi inte organisatoriskt vill säraut eleverna i . Det var också därför som vi med tillfredsställelsesade ja till den nya läroplanen - där blev det inte på det sättet, utan det ärinom skolans och klassens ram som de olika intresseinriktningarna blirtillgodosedda. Det är gammal god socialdemokratisk skolpolitik. Beträffande synen på sådan verksamhet som är förlagd tillarbetslivet vill jag säga att det just är kvaliteten som vi vill slå vakt om.Vi har aldrig varit motståndare till vare sig lärlingsutbildning eller inbyggdutbildning, men vi harsagt att den inte får byggas ut om vi inte kan garantera kvaliteten. Ävenutbildning förlagd till arbetsplatserna - yrkesutbildning - måste ha godkvalitet. Det gör vi inte avkall på. Dessvärre går allt inte åt rätt håll, som Hans Nyhage påstod. Det är mycket som gåråt fel håll , och det mesta av detta har med resurserna att göra. Det går t.ex. ut över svaga elever, som får det svårare att få sina berättigade kravtillgodosedda. Jag tror att vi får ta ett nytt tag beträffande skolanoch dess möjligheter att bekämpa ojämlikhet inom skolan Och i samhället. Slutiigennoterar jag att även Hans Nyhage anser att en faktaredovisning beträffandeborgerlig skolpolitik är svartmålning. Anf.88 HANS NYHAGE (m) replik: Till det sista vill jag bara säga: Det är väl ändå för mycket attanvända ordet "faktaredovisning" om den kritik som . Jagnoterar sedan med glädje den klart ändrade inställning som socialdemokraternaintagit sedan borgerligheten tog över. Inställningen till den praktiskautbildningen inom och gymnasieskolan var ju helt annorlunda än vadden nu uppenbarligen är. Och intresset för en vidgad lärHngsutbildning, som ärnog så viktig, och för en vidgad inbyggd utbildning, som också är nog såviktig, var då inte alls så påtagligt från socialdemokratisk sida som det hardeklarerats vara . Jag är glad över den förändringen och ansluter migsjälvfallet gärna till de krav på kvalitet som framförde. Anf.89 () replik: Hans Nyhage hade invändningar mot min faktaredovisning.