prot · G50937 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag vill ändå peka på det som remissinstanserna framhållit när detgäller betygsutredningens betänkande. Här var uppfattningarna högst delade. Detkan väl finnas anledning att också erinra om att diskussionen ombetygssystemets vara eller inte vara och om hur det i så fall skall se ut tillmycket stor del kopplas samman med det förslag som gymnasieutredningen kankomma med när det gäller betygssystemet för gymnasieskolan. Det gäller även denandra delen som tog upp, nämligen betygskompletteringen förgymnasieskoleeleverna. Där är vi i allra högsta grad beroende av vadgymnasieutredningen kommer att säga. 70ANN-CATHRINE (); Jag kommer först att säga några ord om detsärskilda yttrande av Hans Nyhage, och mig som finns fogat vid utbildningsutskottetsbetänkande /82:2. Därefter kommer jag att tala om motion 551 angående denbetygsfria intagningen till gymnasieskolan i län. Först detsärskilda yttrandet: Enligt regeringens beslut om Mål och riktlinjer förgrundskolan 1980 kan det vara motiverat och nödvändigt att under högst entermin samla elever ur en klass i mindre grupper, när det gäller att skaffa siggrundläggande färdigheter i ett visst ämne. Detta är särskilt viktigt förB-språken tyska och franska, eftersom alternativkurserna slopas i och medgenomförandet av den nya läroplanen för , men självfallet är detockså viktigt för all färdighetsträning och alla färdighetsämnen. Vi anser dock att det finns en motsägelse i att en sådangruppering inte får bestå än en termin. Endast om eleven haravsevärda studiesvårigheter skall skolan enligt läroplanen samråda med elev ochföräldrar om fortsatt särskild gruppering. beslutar isådana fall. Om en gruppering av det slag som nämns i läroplanen i t. ex. språkhar förekommit under en termin och sedan avbryts, kan det medföra storasvårigheter för eleverna utan att de för den skull kan sägas ha "avsevärdastudiesvårigheter". Eleverna har nämligen kommit olika långt, och de harfortfarande behov av träning i egen takt. Särskilt hårt drabbas de elever sombehöver en lugnare studietakt. Språkens karaktär av färdighetsämnen kräver attundervisning och inlärning sker efter varje elevs egna förutsättningar. Det är mycket värdefullt och nödvändigt attutvecklingsarbete bedrivs med flexibla grupperingar av eleverna. Detta arbetemåste ske förutsättningslöst, och därför bör även tidslängden för gruppernassammansättning prövas. Det bör undersökas vilka konsekvenserna blir föreleverna även utökad tidsgräns både när det gäller effektiviteten i inlärningenoch när det gäller skolans sociala mål. Så fill försöket med betygsfri intagning tillgymansieskolan i län som jag och tar upp i motion1980/81:551. bemyndigade regeringen att bedrivaförsöksverksamhet med betygsfri intagning till gymnasieskolan. Åsikterna om detta var mycket delade i län. En delvar entusiastiska, många var mycket negativa. En del ansåg liksom jag själv attdet i och för sig vore intressant att pröva om det går att hitta någon annanmodell för intagning - jag trodde dock aldrig att det skulle gå. Man kan nu också konstatera att så många invändningarkunnat resas mot det förslag till utformning av den betygsfria intagningen somutarbetats att försöket helt enkelt varit omöjligt att genomföra. Därför harockså många av dem som var entusiastiska inför försöket ändrat uppfattning. Argumentationen för en betygsfri intagning byggde påuppfattningen alt man genom organisatoriska förändringar skulle kunna utökaantalet platser på de mest efterfrågade linjerna. Det står helt klart attdetta inte är möjligt, att ett urvalsförfarande inte går att undvika. lämnade förslag om hur ettförsök kunde utformas. På linjer där antalet platser var mindre än antaletsökande skulle eleverna rangordnas efter sina val i första hand, andra handetc., efter kön, efter antalet ansökningstillfällen och arbetslivserfarenheteller tidigare utbildning - detta gällde dem som inte sökte direkt frångrundskolan - och efter yttrande eller förslag frän avlämnande skola om elevslämplighet för sökt linje, alltså en form av omdöme. Genom beslut avvisade regeringen yttrande ellerförslag från avlämnande skola som kompletterande urvalsgrund. anförde: "Ett omdöme om en elevs lämplighet för enspeciell linje är bara en sämre variant på betyg och betänkligt frånrättssäkerhetssynpunkt." Regeringen godtog som urvalsgrunder rangordning av val,upprepad ansökan, könstillhörighet, förutbildning och arbetslivserfarenhet. Meneftersom det behövdes någon ytterligare urvalsgrund, fick SÖ i uppdrag attföreslå en kompletterande urvalsgrund. Någon form av omdöme fick dock ickeföreslås. Vidare beslutades att ett försök med fingerad betygsfri intagningskulle ske jämsides med intagningen till gymnasieskolan inför /82. SÖ lämnade sedan förslag till alternativa kompletterandeurvalsgrunder till linjer där man behövde göra urval. De kompletterandeurvalsgrunderna var intagningsintervjuer i kombination med ytterligare prövninginom ramen för fri kvot, ett lokalt utarbetat alternativ och i sista handlottning. Otaliga invändningar har rests mot förslaget till urvalsförfarande. Imotion 1980/ 81:551 tar jag och min medmotionär upp flera av dem. Jag skall härbara nämna några. Innan urvalsgrunderna skulle sättas in, skulle eleven bliföremål för omvals-syo. I och för sig kan en sådan vara bra, men risken är storatt den får formen av påtryckning eller övertalning. Ett lokalt utarbetat alternativ var alldeles för oklartför att vara en urvalsgrund. Ytterligare prövning inom ramen för fri kvotskulle kunna innebära ett godtyckligt förfarande, om man använde en sådanytterligare bedömning. Att lotta in eleverna kan inte accepteras. Lottning gervisserligen inte utrymme för subjektiva bedömningar, men den är ändå ett mycketorättvist system. Studiemotivationen kan påverkas i negativ riktning. Mot förslaget om intagningsintervjuer restes de flestainvändningarna. Intervjusituationen skulle vara utomordentligt svår både förintervjuarna och för den intervjuade. Att under en halv till en fimme få enrättvis och riktig uppfattning om en elevs mogenhet, förutsättningar,intressestyrka, motiv och behov är mycket svårt. Tillfälligheter och subjektivabedömningar skulle kunna bli avgörande. För en elev är naturligtvis enintervjusituation mycket pressande. Intervjuer kan också sägas medföra en sortsomdöme om eleverna, något som ej skulle få förekomma enligt dåvarandestatsrådet . Betyg som bygger på bedömningar av kunskaper ochfärdigheter måste säga mer om en elev än en intervju vid ettenda tillfälle. Intervjuer kan säkert vara bra som ett komplement till betygmen kan icke ersätta dem. Därtill kommer att intervjuerna skulle medförakostnader och ökad organisation. Urvalsförfarandet skulle ju beröra samtligakvarstående sökande elever. Sammanfattningsvis kan konstateras att så många allvarligainvändningar kunde resas mot förslaget till utformning av den betygsfriaintagningen att det fanns goda skäl att ifrågasätta försöksverksamheten. Ombetygens roll vid intagningen skall ersättas av något annat, måste detta ske påett sätt som motsvarar krav på rättvisa och rättssäkerhet. Det föreslagnaförfaringssättet motsvarade inte dessa krav. Betygen behövs vid intagning tillgymnasieskolan. Däremot anser jag att del hade varit värdefullt att fåkompletterande urvalsgrunder att användas vid intagning till speciallinjer, t.ex. vårdlinjen, som komplement till betyg. Att de berörda kommunerna tvivlade inför förslagetsutformning visas också av att samtliga kommuner utom och om att få skjuta upp den betygsfria intagningen. Den fingerade betygsfria intagning som ägderum inför /82 visade att behov av omvals-syo fanns för 1 042behöriga förstahandssökande av 3 785 elever, alltså . Kompletterandeurvalsgrund behövdes för 998 elever, dvs. Uppräknat på hela riketinnebär det ca 30 000 elever. Det är inte realistiskt att tänka sig en sådanomvals- och intervjuapparat. Det styrker uppfattningen att försöket inte kundefortsätta. Mycket arbete har lagts ner på försöket med betygsfriintagning, och det har inte varit förgäves. Man har gjort ett ärligt ochseriöst försök att genomföra en betygsfri intagning, där urval skulle ske påannat sätt än med betyg. Försöket har visat att betygen behövs vid urval.Regeringen har dragit den rätta slutsatsen och beslutat uppskjutaförsöksverksamheten. Frågati om intagning till gymnasieskolan på andraurvalsgrunder än betyg bör prövas när klarhet har vunnits om gymnasieskolansframtida organisation. Det är mycket tillfredsställande, och vi är många iÖrebro län som är glada över regeringens beslut. Jag yrkarbifall fill utskottets hemställan i vad gäller motion 551. 71HELGE (); De som inte är glada är eleverna och derasföräldrar samt ansvariga i och gymnasieregion. Betygen slår naturligtvis också ut; inte heller betygengaranterar alla elever plats i gymnasieskolan. Vi måste ha ambitionen att iframliden låta alla elever få plats i gymnasieskolan. att tveksamheten var stor och att det restes många invändningar. Men deytterst ansvariga var beredda att genomföra försöket, det är helt oomtvistligt.De ansökningar om ett uppskjutande av försöket som kom från vissa kommuner ochsom beviljadesav regeringen hade sin grund i att man inte hade nått så långt medarbetslivsorienteringen. Del hade man dock gjort i och , ochdärför bedömde de ansvariga där att man kunde starta försöket och redan frånnästa termin göra den fingerade intagningen. 72 (); Jag kan förstå att de som har varit mestengagerade känner en viss besvikelse över att inte få fortsätta med försöket,men jag försäkrar att det råder mycket delade meningar även iNora och om fortsättningen av del här försöket. Hade det gått attgöra ett försök med organisationsförändringar hade det varit bra, men det gårinte, utan resultatet blir en omfattande intervjuapparat. Det är för elevernasbästa, av omtanke om eleverna, som försöket inte kan fortsätta. Jag vet attväldigt många - även i och , - är glada över attförsöket inte fick fortsätta. Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler Överläggningen var härmed avslutad. Mom. 1 (återinförande av fler betygstillfällen igrundskolan m. Utskottets hemställan bifölls med 233 röster mot 65 förreservation 1 av Hans Nyhage m. fl. 1 ledamot avstod från att rösta. Mom. 2 (avskaffande av betyg) Utskottets hemställan bifölls med 281 röster mot 16 förmotionerna 1980/81:971 av m. fl. och 1980/81:1317 av m.fl. i motsvarande delar. 2 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 4 (betygskomplettering) Utskottets hemställan bifölls med 230 röster mot 65 förreservafion 2 av Hans Nyhage m. fl. 3 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 7 (betygsfri intagning till gymnasieskolan) Utskottets hemställan bifölls med 151 röster mot 147 förreservafion 3 av m. fl. 2 ledamöter avstod från aft rösta. Utskottets hemställan bifölls. 15§ Lagförslag om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler Föredrogs trafikutskottets betänkande 1981/82:4 medförslag till lag om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler(prop. 1981/ 82:24). Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler 73BERTIL (): Med SOS-alarmering förmedlas varje dygntusentals samtal från människor i nöd till olika organ i samhället som är tillför att hjälpa. Del har gått in i det allmänna medvetande att nr 90 000 gerdenna kontakt. har tidigare svarat för driften avalarmeringscentralerna. Fr. o. m. 1973 är emellertid det helt samhällsägdaAlarmeringsbolaget (SOSAB) i verksamhet och kommer att svara för allalarme-ring. Ett stort antal av samtalen över 90 000 riktar sig tilljourhavande präst, jourhavande kurator och jourhavande medmänniska. Om man serpå förhållandena i finner man att upp till 500 eller 600 samtal varjedygn riktar sig till någon av de tre nämnda jourfunktionerna; präst, kurator,medmänniska. Erfarenheterna är entydiga - just möjligheten att snabbt få någonatt tala med har i många fall betytt konkret hjälp i stora personligasvårigheter. Inte så sällan blir ett samtal via 90 000 början på en väg ut urallvarligt menade självmordsförsök, in i en allt bättre psykisk balans. Men lika entydig är en annan erfarenhet, förmedlad av demsom arbetar i verksamheten. Ofta ställs frågan'; Jag kan väl lita på att du behållerdet jag säger för dig själv? Ån mera vanlig är en annan fråga: Det är väl ingen annansom kan lyssna på oss? Det är väl ingen som spelar in vårt samtal på band? Det är mot denna bakgrund - olyckligamänniskor som till alla sina andra bekymmer också lägger fruktan för att deraspersonliga integritet inte skall vara skyddad när de söker hjälp hosJourhavande präst, kurator eller medmänniska - som trafikutskottets betänkandenr 4 blir ett så allvarligt dokument. Varför tar jag till så starka ord? Helt enkelt därför att det nu är uppenbart attverksamheten vid larmcentralerna inte är organiserad så, att den hjälpsökandekan få ett entydigt nej som svar på sina oroliga frågor om avlyssning ochinspelning. De tekniska anordningar, som överlämnat till SOSAB isamband med att nätet av larmcentraler successivt blivit utbyggt, gör detmöjligt för larmoperatörerna att avlyssna, spela in och bryta pågåendetelefonsamtal mellan vilka två telefonabonnenter som helst. För personalen hosSOSAB föreligger inte f. n. något författningsenligt förbud att röja uppgiftersom rör telefonsamtal. Dessa förhållanden strider direkt mot gällandebestämmelser i olika författningar, som reglerar telefonhemligheten och somytterst faller tillbaka på regeringsformens portalparagrafer om demedborgerliga fri- och rättigheterna. Där står bl. a. följande; "Varjemedborgare är skyddad mot hemlig avlyssning eller upptagning avtelefonsamtal." Sådana anordningar, som SOSAB förfogar över, får intetillåtas i annat fall än då det med stöd av lag förordnats om avlyssning. Regeringens proposition 1981/82:24 inrymmer förslag sådan lag. Därmed fylls alltså det tomrum, som funnits och som iklartext innebär att en lagstridig verksamhet ägt rum. Detta är givetvis intenågot som i första hand kan läggas SOSAB till last. En enskild medborgare haranmält förhållandettill JO-ämbelet som i ett beslut föreslagit att regeringen låterreglera avlyssning, riksbrytning av telefonsamtal och bandinspelning avtelefonsamtal och dessutom - inte det minst viktiga -SOSAB-personalenstystnadsplikt. Det finns anledning att notera hur viktigt det är attjustitieombudsmännen finns och att de i sådana fall som det nu aktuella tarinitiativ. Likaledes finns det skäl att framhålla hur nödvändigt det är attenskilda medborgare inte låter av dem kända missförhållanden fortsättaopåtalade när medborgerliga fri- och rättigheter är i fara utan gör något föratt rätta till det som är fel. Samma reflexion bör också göras inför denaktivitet som ett antal jourpräster visat på initiativ av den ansvarige ledarenför jourhavande präst i . Hon och hennes kolleger har mot bakgrund avsina erfarenheter från fältet tagit kontakt med riksdagsmän ur olika partier.De har pekat på uppenbara brister i det lagförslag som kammaren nu behandlar.De har pekat på uppenbara brister i det lagförslag som kammaren nu behandlar.De har pekat på förhållanden som måste ändras, men som inte blivit observeradeoch beaktade under vare sig beredningen i eller underutskottsbehandlingen - och som inte heller föranlett något initiativ undermotionstiden från någon av oss riksdagsledamöter. Det som påpekats av jourprästerna är av den art att jagför min del allvarligt övervägt att i samband med behandlingen i kammarenföreslå återremiss till ulskottet för ytterligare beredning - varvid givetviskonstitutionsutskottet allra först hade bort avge ett yttrande. Jag ämnar inte ställa något säryrkande idetta anförande. Jag konstaterar att chefen för kommunikationsdepartementetliksom trafiksutskottets ordförande är närvarande. Jag vågar räkna med att denkommande debatten skall ge viktiga bidrag när det gäller att finna de bästavägarna för ärendets vidare behandling. Ett förhållande som starkt påverkat mig att överväga andraåtgärder än återremiss är att även om den nu föreslagna lagne har sina brister,är det otillfredsställande att inte lagreglera SOSAB:sverksamhet i de delar som det härar frågaom. När det nu blir en lag, inträder idessa avseenden ett förhållande som är mer tillfredsställande än del hittillsrådande. Jag har under de närmast föregående dagarnahaft upprepade kontakter med både jourhavande kurator och jourhavande präst häri . Jag ser det som en angelägen uppgift att i kammardebatten fä förafram frågor och synpunkter, som nått mig under de samtalen - allt sådant somjag själv helt och fullt instämmer i. Detsamma gäller de uppslag till lösningpå problemen som vuxit fram under mina samtal med dessa personer, som inifrånkänner denna viktiga hjälpverksamhet. Behöver SOSAB ha tillgång till de tekniska resurser somgör del möjligt för operatörerna att gå in i, avlyssna och bryta vilket somhelst pågående telefonsamtal i detta land? Om det är nödvändigt - för att t.ex. hindra att en människa konsumerar från ett apotek felaktigt expedieradmedicin - vilka Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler speciallarestriktioner kringgärdar användandet av denna tekniska möjlighet? Propositionen och lagrådsyttrandet motiverar att det ärnödvändigt för larmoperatörerna att i vissa fall gå in i ett pågåendetelefonsamtal mellan en hjälpsökande och t. ex. en konsulterad expert, såsomläkare eller brandbefäl. Det torde vara helt uppenbart att samma skäl intefinns för operatören att gå in i ett samtal mellan t. ex. jourhavande präst ochen hjälpsökande. Här är det alltid fråga om ett samtal på tu man hand, och detmåste obönhöriigen respekteras. Endast i ett fall kan jag tänka mig attoperatören har anledning att gå in i ett pågående samtal där den jourhavandestelefon är inblandad, nämligen om där pågår ett samtal som någon iuppenbar akut nöd påkallar hjälp genom att slå 90 000. Det kan ju hända att detpågående samtalet på den jourhavandes telefon är mindre angeläget än det somoperatören fått att förmedla. Han bör då ha möjlighet alt gå in och bryta detpågående samtalet för att fråga jourhavande, om han inte i stället vill ta emotden som ringt 90 000. Jag har emellertid full förståelse för de krav somjourprästerna ställer i en sådan situation, nämligen att inbrytningen i detpågående samtalet inte får ske omärkligt för dem som har samtal i gång och attdet inte får förenas med bandinspelning. De reagerar också kraftigt, och enligtmin uppfattning med rätta, mot det märkligt nog i lagrådets yttrande utanavståndstagande relaterade förhållandet (se s. 11 i propositionen, andrastycket), att om "de samtalande - dvs. i detta fallet t, ex. jourprästen-motsätter sig att samtalet bryts, följer larmcentralen samtalet för att kunnabedöma om det är försvarligt att bryta det mot de samtalandes vilja".Larmoperatören ges alltså möjlighet och rättighet, att efter det att han gjorten annan bedömning än den på området verkligt sakkunnige, dvs, kuratorn ellerprästen, handla mot deras uttryckliga besked. Så får det helt enkelt inte vara- det är att lägga ett alltför stort ansvar på operatörerna. Det framgår av lagrådets yttrande att operatören intealltid meddelar de samtalande att han är medlyssnare. Ovillkorligen bindandeföreskrifter i detta avseende bör utfärdas. Operatören bör enligt min bestämdauppfattning alltid tala om att han är med på linjen. en dubbel säkerhetbör man utnyttja de tekniska möjligheter som torde finnas all alltid förenainbrytning i ett pågående samtal med en ljudeffekt som signalerar att en tredjeperson är inne på linjen. I detta sammanhang förtjänar regeringsformensformulering att upprepas: "medborgaren är skyddad mot hemligavlyssning". Detta får inte bli tomma ord. Av det som sagts torde med all tydlighetframgå att det finns en skillnad mellan två olika grupper av de hjälporgan somär och - det vill jag betona-också i fortsättningen bör vara knutna till nr 90000. Sekretessen och skyddet för den personliga integriteten träder särskilt iförgrunden när det gäller jourhavande präst, kurator, medmänniska, läkare,tandläkare och socialjour, men är icke så markant vid larm om ambulans,brandkår, polis, sjöräddning och giftinformation. En av deallvarligaste bristerna i lagförslaget är att hjälporgan las i klump utanhänsyn till de speciella krav på sekretess och skydd för den personligaintegriteten som jourfunktionerna med rätta ställer - och naturligtvis inte ieget intresse, utan i deras som söker hjälp. Med tanke på den ytterliga omsorg som brukar kännetecknaregeringens och behandling av t. ex. frågorna om utökning avnarkotikapolisens möjligheter till hemlig telefonavlyssning - här är detverkligen befogat att inbrytningen i ett pågående samtal sker omärkligt - ochmed tanke på den kontroll som både den vanliga polisen och säpo är föremål förfinns del enligt min mening också anledning att fråga följande; Sker en kontinuerlig kontroll av SOSAB;s verksamhet,speciellt när det gäller hanteringen av telefontrafiken, särskilt med hänsyntill det integritetsskydd som varje medborgare är tillförsäkrad genomgrundlagen? Bör inte denna kontroll särskilt ägnas det sätt på vilketde inspelade banden förvaras, så att de inte är åtkomliga för obehöriga och såatt deras innehåll före avmagnetiseringen kan granskas av opartisktkontrollorgan? Den moderna avancerade tekniken tenderar attförläna vårt samhälle drag som inte enbart är av godo. Den griper in på såmånga områden där vi tidigare inte hade anledning att skärpa vår vaksamhetkring det demokratiska samhällets grundläggande fri- och rättigheter. Här ärdel fråga om ett till det yttre ganska oansenligt och till synesrutinmässigt betänkande från ett av riksdagsutskotten. Dess innehåll har ganskasent i riksdagsbehandlingen fått en belysning genom en vaken medborgaropinion,som vi har anledning att ta på allvar. Som jag redan nämnt ställer jag i detta anförande ingetsäryrkande. Jag uttalar den förhoppningen att den kommande debatten skall gekonstruktiva bidrag till en lösning av de viktiga sekretess- ochintegritetsfrågor som finns kring alarmeringscentralernas verksamhet. Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler 74CHRISTINA ROGESTAM (c): 90 000 är ett viktigt begrepp i vårtsamhälle. Alla vet att det är dit man ringer för nödanrop av olika slag. Därnår man ambulans och brandkår, jourhavande präst och , för att nubara nämna några av de hjälporgan som alarmcentralerna kan koppla till. Verksamheten med de regionala alarmeringscentralerna harbyggts upp stegvis . är den nästan helt utbyggd. Först underinnevarande år har man genom ett uttalande av JO uppmärksammat alt verksamheteninte varit lagreglerad. Vad det då har gällt har varit den avlyssning ochinspelning av samtal som förekommer på centralerna. Det är bra att det nu föreslås en reglering i lag av dettaförfarande. Del är naturligtvis viktigt alt operatörerna kan försäkra sig omatt den uppringande når rätt hjälporgan, eller genom att lyssna på bandetsnabbi kan kontrollera att rätt adress är lämnad till brandkår eller ambulans. Så långt är allt gott och väl. Men det finns ett men. Viatelefonnumret 90 000 kopplas också samtal till jourhavande präst och i vissaområden jourhavande kurator och jourhavande medmänniska. Det här är samtal även Lagförslag om verksamheten hos vissa regionalaalarmeringscentraler Det är också ofta nödanrop, men annorlunda. Här vill man, ofta efteratt särskilt ha försäkrat sig om att tystnadsplikt gäller, prata om svåramänskliga och ofta mycket personliga problem. Det är då helt oacceptabelt omdet finns möjligheter för en operatör att avlyssna och eventuellt också spelain delar av dessa samtal. Vi har i en lång tradition av mycket storrestriktivitet när det gäller att tillåta olika typer av telefonavlyssning. Dethär är ett område där verkligen den grundlagsfästa rätten till personlig integritetmåste respekteras och slås vakt om. Frågan bör därför prövas ytterligare engång just ur denna synpunkt. Den tystnadsplikt som föreslås är myckel begränsad.