prot · G50999 · 1981-12-31 00:00:00 — Skillnaden eremellan är uppenbarligen hårfin. Vi får trots allt vara glada över attdet inte är som sitter i Arvfurstens palats och sköter Sverigesutrikespolitik. Det är möjligt att detta bara är ren partitaktik och attdet är bra att ni håller på att isolera er i fråga om den svenskautrikespolitiken, men jag tror inte att det är bra för den svenskautrikespolitiken när det gäller att slå vakt om och skapa trovärdighet för densvenska alliansfriheten och neutraliteten. 11GÖSTA () replik; Vad skall man egentUgen säga om , när han lyssnar på den här debatten, tror sig förflyttad till en sal därhan hör tala? Han bör nog vara tacksam för att han inte tror sigförflyttad till -där skulle han inte ha haft någon möjlighet att talafritt på det sätt som man ändå kan göra i . Att händelserna i skakade oss alla är alldelessjälvklart; det finns väl ingen anledning att närmare gå in på det. De skakadekommunisterna mer än några andra, därför att det som hände i var enreaktion mot parfier som står nära och vilkas politik för här hemma i Sverige.Jag kan så innerligt väl förstå att kände sig skakad -men inte avsamma skäl som vi andra svenskar skakades över händelseförloppet. Till vår utrikesminister, som inte tyckte att mittanförande skulle ha dugt som en utrikesdeklaration, vill jag säga; Det har jaginte heller gjort gällande. Det var inte alls fråga om det. Jag har läst OlaUllstens utrikesdeklaration, och jag förklarade i mitt anförande att jag kundeinstämma i i stort sett allt vad han sagt i den. Det var en bra deklaration.Jag skall väl inte behöva stå här i och läsa upp hansutrikesdeklaration på nytt för att han skall bli nöjd? Jag tog i mitt anförandeupp saker som inte var med där för att komplettera utrikesdeklarationen. Det ärju ett av syftena med dagens debatt. Jag fick en fråga om vad man enhgt min mening ytterligareskulle ha gjort efter kränkningen av svenskt vatten utanför . Jo, manskulle inte efteråt ha ställt upp och förhandlat med ryssarna och i deförhandlingarna ha gjort ett viktigt ställningstagande som innebar ett brottmot principer som vi själva har hävdat och som ryssarna själva hävdar i andrasammanhang. Vi har hållit på mittlinjeprincipen - och den skall vi hålla påäven i fortsättningen. När en liten stat börjar kompromissa om viktigaprinciper, kommer kompromisserna inte att ta slut. Jag tror att ångrar sin åtgärd. Huruvida han nu vill medge det är kanske en annan sak. kritiserade i sitt anförande mitt inlägg ochmin analys. Jag frågade : Vad var det som var fel i min analys avoroshärdarna här i ? Tala om det för mig, uppmanade jag honom. Hansvarade att hans anförande var bättre. Det är möjligt att tycker atthans anförande var bättre, men det var inte något svar på min fråga. Jag menaratt är skyldig att ge mig svar på en sådan fråga, innan han gär uppi falsett på det sätt som han gjorde. Vårt avståndstagande beträffande är precis likaklart som alla andras. Och jag tror att - som sitter iEuroparådet och som där, tillsammans med socialdemokrater, har deltagit i ettbeslut om -i sitt anförande kommer att belysa problematiken i Turkietoch redovisa den syn som vi står för. När jag lyssnar på , får jag en känsla av måste följa honom i varenda nyans, uttrycka sig på precis samma sätt somhan för att bli godkänd som demokrat. Man måste fördöma allt ute i världen likaomfattande som han för att det skall bli fullt klart att man är lika fördömandesom han. Det räcker inte med att generellt förklara vad man vill, utan manskall gå in i detalj på varenda punkt - annars duger det inte för villkor för debatten kommer jag inte att acceptera. Och man behöverfaktiskt inte skrika och höja rösten på det sätt som gör för att blihörd. Det går att bli hörd, även om man är något lågmäld i sin argumentation. avslutade med att dra in statsfinanserna ibilden. Vi lånar till varje kapten, varje blivande ryttmästare och varjekanonkula, tror jag att Det intressanta är att vill låna ännu mer. Det budgetförslagsom socialdemokraterna har lagt fram i sin motion leder till ökad upplåning. Omvårt upplåningsbehov skulle försvaga vår neutralitet och minska tilltron tilldemokratin, är själv den som vill skada demokratin. Hans slutsats ärhårresande. Håret måste resa sig på huvud, eftersom han drog dennaslutsats. Så några ord om historieskrivningen när det gäller Chile.Vi sade aldrig nej till att här i göra de uttalanden som det då varfråga om. Vad vi har opponerat oss mot är att man utanför och utanförreguljära instanser för utrikespolitiskt handlande skulle gå ut och göragemensamma uttalanden för alla partier. Sådana uttalanden skulle de facto kommaatt uppfattas som uttalanden för nationen, men skulle inte ha gått igenom dennoggranna granskning - med hörande av utrikesnämnden, förslag från regeringenm.m. -som förutsätter att utrikespolitiken skall ägnas. Det ärsåledes fråga om formerna för hur krifiken skall framföras. På den punkten harvi olika uppfattningar. Det minns vi från Vietnamdebatten. Vi har en annan synpå hur man skall framföra kritik, . När vi kritiserar Förentastaterna behöver vi inte åberopa koncentrationsläger för att bli hörda. Detmåste tydligen göra. Talmannen anmälde att och anhållitatt till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligarerepliker. 12TORSTEN (): Utrikesdebatterna i den svenska riksdagenbrukar vara lugna tillställningar. I dagens debatt har det förekommit ovanligtmånga repliker. Skulle det tyda på motsättningar när det gäller den svenskautrikespolitiken? Nej, jag noterar att det som här har sagts icke har gälltSveriges inställning eller handlande i utrikespolitiska frågor. Det har merakoncentrerat sig på hur partierna har ställt sig med avseende på vissa länder.Det finns anledning att konstatera att neutralitetslinje och vårsträvan efter internationell fred och säkerhet fortfarande ligger lika fast,trots vissa repliker i dagens debatt. Tyvärr har mänsklighetens historia kantats av krig ochrustningar. Trots att folkflertalet inget hellre önskar än att få leva i fred,har krig och våld ständigt varit människans följeslagare genom århundradena.Oupphörligt möter vi rapporter om våld och förtryck, krigshot och regelrättastrider. Ofantliga summor satsas på rustningar ochkrigsförberedelser. Världens samlade militärutgifter uppgår nu till drygt 500miljarder dollar , en summa som motsvarar den samlade inkomsten hos denfattiga hälften av världens befolkning. Rustningarna pågår i oförminskad takt.Misstron mellan supermakterna ökar. Mänskligheten lever nu under ett hot somblir alltmer märkbart och som kan leda till att hela vår jord, hela vårcivilisation kan utplånas i ett kärnvapenkrig. Kärnvapnen utgör ett direkt hotmot hela vår existens, oavsett var på jorden vi befinner oss. Eftervarje krig har ropen rests i världen: Aldrig mera krig! omfattningkriget har haft, desto starkare har kraven varit på en bestående framtida fred.Men ordet "aldrig" har med tiden tunnats ut, och kvar har stått denfruktansvärda realiteten krig-med alltmer fasansfulla vapen. Orden har svallati ländernas många tal om deras egna starka fredsvilja, men harupprustningarna pågått i ett alltmer accelererat tempo. Våldet har tyvärr blivit en del av vår vardagstillvaro. Vimöter det ständigt i massmedias glimtar från , , södraAfrika, och . Men vi får naturligtvis inte låta det bliglimtar som snabbt rusar förbi. tar alltid aktiv del i strävandenaefter fred. Vi får inte låta oss bli avtrubbade av det våld och denrustningsspiral som är en verklighet. Både för de människor som så hårtdrabbas och för vår egen säkerhets skull måste vi reagera mot allavåldsföreteelser. Därför får vi aldrig ge upp nedrustningsarbetet, även omdet inte ger så stora påvisbara resultat. Dess värre kan situationen geanledning till pessimism. Under den senaste generalförsamlingen i Förentanationerna antogs 48 resolutioner i de s. k. nedrustningsförhandlingarna - vihar ju aldrig nått en egentlig nedrustning, utan bara en begränsning avrustningarna. Som en jämförelse kan nämnas att det 1965 antogs 9 resolutioner.Antalet har sedan ständigt ökat . Om nedrustningen skulle stå iproportion till antalet antagna resolutioner, skulle vi snart få en fredligvärld. De mycket små framstegen i nedrustningsarbetet ochsupermakternas dominerande roll får dock inte leda till att småstaterna ger uppsitt ansvar. Om de små staterna samarbetar, ökar möjligheterna att de får gehörför sina intressen och förslag. Det finns i detta sammanhang anledning att understryka detangelägna, ja, det nödvändiga i en ökad folklig opinion i freds- ochöverlevandefrågor. Det är positivt att människors oro inför rustningarna ochinför framtiden kanaliseras i ett engagerat arbete för nedrustning. En bred ochengagerad opinion är det bästa vapnet i kampen för fred. Världsbilden ter sig mörk. Kriserna ochkonflikterna är många och spridda över de olika kontinenterna.Regeringsdeklarationens ganska dystra tongångar är dess värre berättigade. Stororo inger det hårdnande klimatet mellan stormakterna. Även om resultatet serklent ut, måste dock förhandlingar fortgå. Det är alltid bättre att prata änatt skjuta med kanon. De ideologiska motsättningarna i världen blir alltmerframträdande. Man märker det som en bakgrund till de olika problem sombehandlas. Kommunismens framfart, utan hänsyn till folkets vilja, möts givetvisav motstånd från dem som kämpar för sin frihet. I finns ryskatrupper som ett monument över att det landet förlorat sitt självbestämmande ochsin neutralitet. I bröts en utveckling mot ökad frihet medmilitärdiktatur och krossande av människornas frihetslängtan. Efter massivinternationell påtryckning drog sig ut ur , men brutalaockupation av fortsätter. Att med vapenmakt ockupera ett litet landär ett av de mest flagranta brotten mot länders självstyre, och det somförekommer i kan inte annat än fördömas. skildringfrån tidningen , där man talar om massakern som genomfördes ibyn i . Tidningen skriver; "Alla män och tonårigapojkar föstes ihop vid byns moské. De ställdes mot väggen och avrättades avryska soldater. Kvinnorna och barnen blev vittnen till blodbadet. 1 200 mänmördades, bara 22 överlevde." underkuvar fortfarande , och harinte låtit bli fritt. Det finns inget försvar för att ett landockuperas. Det är en ny form av kolonialism. Den andra formen av kolonialism -neokoloniaUs-men - som bl. a. tillämpar, måste naturligtvis också upphöra.Det kan aldrig försvaras att en stormakt med ekonomiska och andra metoderingriper i ett annat lands inre angelägenheter. agerande i Centralamerikaär oroande, inte minst mot bakgrund av att säkerheten och freden därigenomhotas i ett område som redan är explosivt. Genom sitt agerande stöder ocksåkrafter och regimer som grovt kränker de mänskliga rättigheterna. Det kan aldrig nog betonas att vi bör framhålla demänskliga rättigheterna. I de båda konventioner som antogs 1966 står riktlinjerför vad som bör iakttas. Det står om ländernas självständighet och rätt tillsjälvbestämmande. Det står också en hel rad andra saker som det bör erinras omi samband med vad som förekommer , nämUgen att staterna skall säkerställa"rätten för fackföreningar att bilda nationella förbund och rätten fördessa att bilda eller ansluta sig till internationellafackföreningsorganisationer". Det står vidare om "rätten förfackföreningar att fritt utöva sin verksamhet" och om "rätten attstrejka". Dessutom nämns alla övriga fri- och rättigheter som vi kännertill i konventionerna, och som vi alltid starkt bör betona. Det finns en hel rad uppgifter som det borde erinras om,t. ex.: skall äga rätt till föreningsfrihet, däri inbegripet rätten attbilda och ansluta sig fill fackföreningar för att skydda sina intressen. "Detta står i artikel 22. Beträffande styrelseskick står det i 25:e artikeln har rätt att "välja och bli vald, vid periodiska och hederliga val,förrättade på grundval av allmän och lika rösträtt och hemlig röstning,varigenom garanteras att väljarnas vilja kommer fritt till uttryck". Överhuvud taget kan man i dessa konventioner finna riktmärken för hur ett hederligtland bör handla, men tyvärr förtrampas dessa rättigheter ofta. Att observera är att när konventionerna utformadesarbetade intensivt tillsammans med andra länder för att också få tillstånd ett kontrollorgan, så att stater som skriver på konventionerna inte sedanbryter mot dem. Det var emellertid inte möjligt, eftersom många länder kämpadeemot. Men ett fakultativt protokoll som ger vissa anvisningar kom till stånd.Bl. a. står det i Artikel 1; "Konventionsstat, som biträder dettaprotokoll, erkänner kommitténs behörighet att mottaga och pröva framställningarfrån enskilda personer, som är underkastade dess jurisdiktion och som påstårsig ha utsatts för kränkning genom ifrågavarande stat av någon av de ikonventionen angivna rättigheterna." Möjligheterna att kontrollera ett land sopades bort, ochsedan kunde vilka länder som helst skriva på konventionen. Men ett stort antalländer gjorde inte det,utan de undvek att skriva på konventionerna. Därigenom fick man ingamöjligheter att kontrollera deras åtgärder. Av de andra missförhållanden som råder i världen vill jagsärskilt framhålla fasthållande av inkl. , vilkethar fördömts vid en rad tillfällen. Alla ursäkter för fördröjandet av Namibiasfrihet är bara den obotfärdiges förhinder. Vi har talat om frihet och fått förklaringar från gång på gång om att det är än detena, än det andra som det skall ordnas eller förhandlas om. Det finns ingenanledning längre att förhindra att och Walvis Bay.blir fritt, I rasar alltjämt kriget mellan hårt sargadeländer. Trots FN-resolutioner och medlingsförsök är motsättningarna mellanIsrael och arabstaterna djupa. Och, som alltid, är det civilbefolkningen -palestinierna - som lider och blöder. Den grova kränkning av svensktterritorialvatten som den sovjetiska ubåten gjorde sig skyldig till har redannämnts i debatten och måste kraftigt fördömas. Det var ett välförtjänt öde närdet ryska krigsfartyget likt en pråm släpades ut från svensktterritorialvatten. Dess värre skadade ubåtshändelsen också allvarligt tanken påen kärnvapenfri zon i . Inte minst fäste den uppmärksamheten påihåligheten i det ryska talet om som ett Fredens hav. Som framhålls iregeringsdeklarationen kommer det inträffade att ställa ökade krav på kontrolloch övervakning. Det sägs vidare i regeringsdeklarationen att regeringen avseratt fortsätta arbetet för en kärnvapenfri zon. Det är bra. måste dockökad press sättas på stormakterna att få till stånd utfästelser som kan göradet möjligt att förverkliga zontanken. Inte minst vilar det ett tungt ansvar påSovjet, Ubåten torpederade ingenting men skadade allvarligt försöken att få enkärnvapenfri zon i , Ändå var det , härskarevid det tillfället, som 1959 tog det första initiativet, vilket 1961fullföljdes av den danska kommunistledaren och den finska ledarenför det kommunistiska partiet , Vi lever i en värld där bara en del avmänskligheten kan få sina basbehov tillgodosedda. Antalet svältande människorökar, arbetslösheten växer i , öknarna breder ut sig på den bördigamarkens bekostnad, miljöförstörelsen ökar. Hopplösheten och misären drabbarallt fler. Det borde vara en självklarhet att allt som går att satsaav mänskliga och materiella resurser mobiliseras på att säkra mänsklighetensöverlevnad och inte på att slösa bort resurser och skapa ständigt nya vapen föratt förgöra mänskligt liv. Att lösa de fattiga ländernas problem och utjämnaklyftorna i världen är i verklig mening ett fredsbevarande arbete. Det är isjälva verket en förutsättning för att konflikter och spänningar skall kunnaupplösas. När vi värnar om det svenska u-landsbiståndet och inte låterde ekonomiska problemen i vårt land gå ut över vårt stöd till de fattigaländerna är också det en insats för fred och överlevnad. Arbetet för fred hörnära samman med andra angelägna framtidsfrågor. utvecklingoch även utnyttjandet av naturresurserna och förhindrandet av Nr 99 denmiljöförstörelse som pågår. Ytterst handlar det om ett arbete för Onsdaeenden mänsklig överlevnad, och i det arbetet bör taaktiv del, jy aj- 1982 13LARS (vpk): UtrikesdebaU Mänskligheten står , på en mängd olikaområden, inför ett viktigt vägval för framtiden. Det gäller frågor som t. ex.förhållandet mellan öst och väst, en rättvis fördelning mellan nord och syd,mellan världens rika och fattiga länder. Det gäller frågan om fred ochöverlevnad, hur kapprustningen skall kunna stoppas och hur den nödvändiganedrustningen skall kunna inledas. Våra svar på dessa viktiga frågor avgör ihög grad vad för slags framtid vi har att vänta oss. kan naturligtvis inte ensamt vända utvecklingen åträtt håll. Vi kan inte tvinga den ena eller den andra stormakten att göra sieller så. Men vi är å andra sidan inte maktlösa. Vi kan tillsammans med andrapåverka utvecklingen. Och det måste vi också göra. Vi kan inte överlåta åtstormakterna att avgöra allt. Tyvärr måste man dock konstatera att vi tar tillvara våra möjligheter allt sämre. Att vi lever i en orolig värld påminns vidagligen om. kan vi läsa om oroligheter i olika hörn av världen. ISydafrika förtrycks och förföljs de svarta. Det är krig mellan och . IIndokina och är det oroligt. I finns fortfarandesovjetiska trupper, och det pågår fortfarande strider. Människor lever iförtryck, demokratiska fri- och rättigheter kränks, miljoner människors liv förspills. Men vi har också påmints om att vår del av världen är enorolig plats. Vi påmindes om det när militären tog makteni , när de civila myndigheternas ledning övertogs av militären, närfackliga ledare internerades och undantagstillstånd proklamerades. Som motivför detta anfördes den ekonomiska krisen och den fackliga kampens påståddasamhällsfarlighet. Men detta är för mig och vårt parti inga motiv somrättfärdigar ett militärt maktövertagande, och den ekonomiska krisen kan inteheller lösas på det sättet. Det har heller inte någonting att göra med densocialism vårt parti står för. genomgår nu en svår kris, en kris som är resultatetav många års politiska och ekonomiska misstag och felgrepp. Om skallkunna komma till rätta med sina problem måste, enligt vår mening, först ochfrämst undantagslagarna upphävas och militärens maktbefogenheter överlämnastill de civila myndigheterna. De politiska fångarna måste friges, de fackligafri- och rättigheterna måste respekteras, olika politiska åsikter måste fåbrytas i en fri och öppen debatt, och dialogen om den socialistiska förnyelsenmåste återupptas. En nationell samling- samverkan mellan staten, kyrkan ochden fackliga rörelsen - är enligt vår mening den enda vägen ur nuvarandeproblem. Jag skallinte nu uppehålla mig vid det politiska hyckleri som jag tidigare hardiskuterat med representanter för moderata samlingspartiet. Låt mig i ställettala om en annan del av världen, som glömmer bort, nämligenCentralamerika. har ibland kallats för Förenta staternasbakgård. Det är väl också så som länge sett på länderna i området. De harvarit en bakgård, där amerikanska företag har haft fri tillgång till råvaroroch billig arbetskraft. Och i bakgårdens mörker kunde hålla reaktionäraregimer vid makten, utan besvärande insyn och uppmärksamhet från den övrigavärlden. Revolutionens seger på var betydelsefull för folken iCentralamerika: den visade dem att segern är möjlig, trots makt ochmilitära styrka. Den gav människorna i området hopp om en framtid i frihet ochdemokrati. Därför har ända fram till befunnit sig i ett krigsliknandetillstånd gentemot . befinner sig också så nära man kan vara ett öppetkrig mot . Med lejda legoknektar skall folkmakten krossas. Fabriker,sjukhus, broar, vägar, ja allt man kommer åt skall förstöras. Landet skallfillfogas så stor skada som möjligt. Det kom därför knappast som någon storöverraskning när tvangs införa undantagstillstånd, stängaalla sina gränser, för att försvara sitt land mot de amerikanska angreppen ochsabotagen. I har folken pinats och plågats ,av både inhemska och utländska förtryckare. Men har man fått nog. har manrest sig mot förtryckarna. Över 30 000 människor har dödats av militären desenaste två åren. Över 900 000 människor har flytt, antingen inom sitt egetland eller fill angränsande länder. Det är en femtedel av landets befolkning!Människorna i har rest sig och kämpar för att få ett slut påterrorn och för att få leva i demokrati och frihet. Det är allt de vill - ochför det straffas de av . Sanningen är den att militären i skulle hafallit för länge sedan om det inte varit för ;s militära stöd. Men räckerinte ens det längre. Kommissionen för mänskliga rättigheter i sägersig har klara bevis för att amerikaner deltar i folkmorden på militärens sida. pågår också en omfattande NATO-övning i MexikanskaGolfen. 30 krigsfartyg, 80 stridsflygplan och 10 000 soldater från ,, , , och genomför enstyrkedemonstra-tion för att skrämma människorna i till lydnadoch underkastelse. Och innan den övningen ens är avslutad meddelar att mandessutom skall genomföra ytterligare en stor militär aktion. Man skallgenomföra landstigningsövningar på Guantanamobasen på , som man motinternationell rätt och vilja ockuperar. I praktiken är det Reaganadministrationen, och inte detamerikanska folket, som är i krig med och som stödjer militärensfolkmord i . En stark opinion i är mot planer. Inte enshans eget parti står samlat bakom honom - och i den amerikanska senaten har ettlagförslag lagts fram för att förbjuda presidenten att vidta ytterligareåtgärder utan dess godkännande. ger bistånd till , och vi vet attvårt bistånd kommer till användning på ett både klokt och rättvist sätt - dethar en SIDA-delegation kunnat konstatera och rapportera om. Men det som vihjälper att bygga upp, det är nu i full färd med att rasera ochförstöra. Mot detta måste vi som nation protestera. Den mexikanska presidenten lade under sitt besöki fram en fredsplan, som syftar till att få ett slut på detkrigsliknande tillståndet i området, att få ett slut på förtrycket ochmördandet. Den fredsplanen bygger bl, a, på en förhandlingslösning avkonflikten i , en ickeaggressionsöverenskommelse mellan ochNicaragua, och överläggningar mellan och , Motståndsrörelsen i , och haruttalat sitt stöd för Portillos fredsplan, har hitfills motsatt sig denmexikanska fredsplanen. Man har gått emot alla försök att få till stånd enfredlig lösning av konflikten. Uppenbarligen är ute efter att militärtbesegra och krossa de frihetssträvanden som finns. Därför är det viktigt attden internationella opinionen mobiliseras till stöd för en fredlig lösning avkonflikten, till stöd för den mexikanska fredsplanen. Det är inte bara i som läget har skärpts.Världen präglas av skärpta motsättningar, i synnerhet av de skärptamotsättningarna mellan stormakterna. Den nödvändiga dialogen har avbrutits, ochnedrustningsförhandlingarna står sfilla, I ställer skjuter kapprustningen nyfart, I kritiseras allt högljuddare för sin utrikespolitik.Han beskylls med all rätt för att vara oupplyst och okunnig, för att bedriva enbåde farlig och äventyrlig politik, råder en ungefärlig jämvikt mellan de tvåstormakterna och deras allierade. På några områden är och Warszawapaktenstarkare, på andra är och NATO starkare. Men på det stora hela taget är mani dag ungefär lika starka. Få experter bestrider detta. Men gör det. Hangör det därför att han anser att skall vara starkare än något annat land,och felet är att inte är det. För den skull harReaganadministra-fionen dragit i gång ett gigantiskt rustningsprogram, ochdärför har den största militärbudgeten någonsin, t, o. m. större änunder krigsåren. Särskild vikt har lagts vid utplaceringen av nya kärnvapeni , De har sagts vara nödvändiga för säkerhet. Men det är ettmycket kontroversiellt påstående, såväl i NATO-länderna som i , Den förreamerikanske presidentrådgivaren har t, ex, sagt att det intealls finns några militära behov av dessa vapen. Han har också sagt: "Vi kan träffa de mål vi vill nå i Sovjetmed de strategiska styrkor som NATO förfogar över. Om dessa kärnvapen ändå skautplaceras, då ska vi vara medvetna om att det i så fall sker av politiska,inte av militära skäl."