prot · G50935 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:35 1 8 Justeradesprotokollet för den 17 innevarande månad. 2 S Föredrogs ochhänvisades Proposition 1981/82:65till trafikutskottet 3 8 Föredrogs och hänvisades Proposition 1981/82:79till skatteutskottet Beträffande delta ärende haderegeringen föreslagit att skulle besluta att motionstiden förkortadestill . Kammaren beslöt förkortamotionstiden till att utgå . 4 § Föredrogs och hänvisades Motionerna 1981/82:126-129till näringsutskottel /82:130 till utbildningsutskoftel Föredrogs socialutskottetsbetänkande /82:1 om barnomsorgen (prop. 1980/81:205). Ansvaret för barnens vård och fostran liggeriförsta hand hos föräldrarna. Men föräldrarna behöver stöd från samhället i form av en offensiv familjepolitik, där barnens behov och rättigheter ställs i centrum. Samhälletsfamiljepolitiska uppgift är alt skapa förutsättningar för att barn ochföräldrar skall kunna forma sin tillvaro så som den bäst passar varje familj.Barnomsorgen i dess olika former är en del av denna helhet. Jag vill därför inledningsvis slå fast de grundläggandeutgångspunkterna för den barnomsorgsproposition som behandlas avriksdagen. Det nya statsbidragssystemet markerar inställningen attalla förskolebarn har behov av en utvecklande pedagogisk verksamhet och attalla föräldrar har behov av ett stöd i sin fostrarroll. Alla barn har dessutombehov av kontakter med andra barn. Detta har kommit till uttryck i propositionen genom allstatsbidraget har utformats som ett enhetligt bidrag till kommunerna, med enlika stor andel till heldagsomsorg i daghem, fritidshem och familjedaghem, tilldellidsom-sorg i deltidsgrupper och till öppna förskolor. Propositionen innebär i delta avseende något principielltnytt. Förslaget om ett nytt statsbidragssystem innebär att barnens behov sättsi centrum på ett helt annat sätt . Detta markeras också genomförslaget om att kostnaderna för den pedagogiska ledningen, i motsats tilltidigare, blir slatsbidragsberättigade. Det är beklämmande att behöva konstatera att delta intefått något utrymme i den allmänna debatt som förts kring barnomsorgspropositionen.Även personer eller grupper av personer som säger sig företräda barnensintressen har bortsett från detta vikliga faktum. Barnomsorgen är även för framtiden ett prioriterat område.En fortsatt utbyggnad måste ske för alt tillfredsställa de behov som finns avsåväl heldags- som deltidsomsorg. Utbyggnaden av samhällets barnomsorg ärviktig från många synpunkter. Del gäller i första hand för barnen, för derasutveckling och glädje, men även för jämställdheten och för sysselsättningen. Jag noterar att ett enigt utskott begärt en plan förbarnomsorgens utbyggnad fram till full behovstäckning. Utskottet har begärt atten ny barnomsorgsundersökning görs för att skaffa underlag för en sådan plan. Idet sammanhanget är det värt att notera all den plan antog 1976 förutbyggnad av barnomsorgen fortfarande gäller. Målsättningen ligger fast, ochutbyggnaden fortgår, om än i lägre takt än planerat. Jag kommer, så snart fattat sill beslut här , att uppdra åt att börja förbereda en nyundersökning för en fortsatt planering. Den proposition om nytt statsbidragssystem och förenkladeregler i barnomsorgen som behandlar här innehåller förslag somkommer att ge kommunerna nya möjligheter alt skapa en god barnomsorg inom ramenför ett bättre resursutnyttjande. I propositionen föreslås en breddning av bidragsunderlagetså att statsbidrag skall utgå till all barnomsorg inom kommunerna. Del innebärockså all öppna förskolor och deltidsförskolor blir bidragsberätligade.Statsbidraget förenklas och avbyråkratiseras. Statliga regler som har försvåratoch fördyrat utbyggnaden av barnomsorgen slopas. tendecentraliseras till landels kommuner. Propositioneninnehåller alltså tre principiellt viktiga grundstenar: Möjligheteröppnas för alla barn att få del av en pedagogisk verksamhet. Principen alt statsbidrag skall utgå till all barnomsorg ikommunerna, och inte som f. n. enbart till heldagsomsorgen i daghem,familjedaghem och fritidshem, har flera motiv. Det är en social rättvisefråga att staten stödjer ochdärmed uppmuntrar en pedagogisk verksamhet även för de barn som har en förälderhemma. Genom all statsbidrag utgår också för heltidsförskolan ochför öppen förskola får hemmavarande barn i ökad utsträckning del av deutvecklings-stimulerande aktiviteterna i den kommunala barnomsorgen. Jag vill också peka på att det nuvarande bidragssystemetinte är anpassat till de förändringar på arbetsmarknaden som innebär att alltfler föräldrar med små barn har förkortat sin arbetstid. Barnomsorgen ärdimensionerad och statsbidragsslyrd för heltidsutnyttjande, medan allt flerföräldrar önskar deltidsplats. Det är också en rättvisefråga att barn som bor i kommunermed låg sysselsättning och litet behov av heltidsomsorg får del av del statligastödet till barnomsorgen. har statsbidragen - som finansieras medarbetsgivaravgifter, dvs. från alla med förvärvsinkomster - i huvudsakkanaliserats till kommuner med hög sysselsättning. Arbetsmarknadsmässigt mindregynnade kommuner har däremot fåll vara med och betala avgifterna tillbarnomsorgen utan alt få särskilt myckel av statsbidrag tillbaka. Man har ocksåfått vara med om att bygga ut den av ålagda men ickeslatsbidragsberättigade deltidsförskolan. Men man har inte kunnat tillgodogörasig det statliga stödet. Breddningen av bidragsunderlaget är alltså motiverad intebara av familjepolitiska utan också av regionalpolitiska skäl och rättviseskäl. Ett andra genomgående tema i barnomsorgspropositionen äratt beslutanderätten när det gäller hur barnomsorgen skall utformas lämnastill kommunerna själva. Detta är en naturlig utveckling. Det är kommunerna somhar ansvaret för barnomsorgen. Det är rimligen inom kommunerna själva som mangenom samarbete mellan föräldrar, personal och politiker bäst kan komma framtill vilka behov som finns i kommunen, som också bäst kan göra prioriteringarnainom den egna kommunens olika områden och mellan olika familjers behov.Kommunerna skall ju likaså göra en plan för verksamheten inom barnomsorgen. Inom varje kommun bör det finnas möjligheter allsammanfoga olika kvalitativa inslag alltefter förhållandena vid de olika dag-och fritidshemmen och efter andra lokala förutsättningar. Denna frihet innebär självfallet ett stort ansvar. Jagförutsätter att kommunerna i nära samråd med personal och föräldrar förvaltardetta ansvar. Däremot har jag mycket svårt alt förslå dem somförutsätter att ett ökat kommunall ansvar skall hota att rasera barnomsorgenskvalitet. Det vittnar verkligen om dålig tilltro till vårt demokratiska system. Jag skallsenare återkomma till kvalitetsfrågorna. Den tredje principiellt viktiga förändringen ipropositionen är förenklingen och avbyråkratiseringen. Kommunerna har vid upprepade tillfällen framfört tillregeringen att det nuvarande bidragssystemet är administrativt krångligt ochdärmed också dyrbart för kommunerna. Det föreligger en nästan totalenighet om att barnomsorgen nu befinner sig i ett läge där verksamheten måsteomorganiseras i en rad avseenden. I propositionen läggs fram ett antal förslag som syftartill att undanröja de hinder som både försvårar en utbyggnad avbarnomsorgen och hindrar att verksamheten förändras och förbättras. Som exempelkan nämnas de nuvarande ytnormerna. De har medfört att kommunerna i många fallinte har kunnat utnyttja lägenheter och småhus, belägna i närmiljön, utantidskrävande och dyrbara ombyggnader. Debatten om barnomsorgspropositionen hardominerats av i huvudsak två frågor. Den ena är kvalitetsfrågan, och den andraär frågan om statsbidragsnivån. Den inriktning som angetls i propositionen angående antalanställda per barngrupp, barngruppernas storlek och personalens utbildningliksom slopandet av ylnormen innebär som jag sade ett ökat ansvar förkommunerna. Jag förutsätter och är övertygad om att kommunerna är tillräckligtmedvetna om behovet av en god kvalitet i verksamheten i dessa avseenden. är det viktigt att notera att det intefinns några normer eller bestämmelser när det gäller gruppstorlek,personaltäthet eller behörighet. Det enda som finns är vissa icke bindanderekommendationer från . har tidigare rekommenderat att s. k. småbarnsgrupperinte bör bestå av fler än 12 barn och att syskongrupper bör bestå av högst 20barn. har senare tillagt i vad gäller syskongrupper att storförsiktighet bör iakttas när det gäller att ta emot fler barn än 15 isyskongrupper där små barn ingår. I den proposition som jag har lagt fram säger jag ocksåatt stor försiktighet bör iakttas med att låta barngrupperna omfatta fler barnän 15, dvs. nästan exakt vad har rekommenderat. Därutöverdiskuteras att vissa avvikelser bör kunna ske i de fall där den faktiskanärvaron regelbundet är låg av olika skäl. Den offentliga debatten har gett intryck av atten väsentlig förändring i negativ riktning skulle ha inträffat i dessaavseenden. Men så är ju inte fallet. Tvärtom kan man med fog hävda att man nugenom ett politiskt ställningstagande i till de riktlinjer som jagföreslår i propositionen går ett stycke längre än vad tidigarehar rekommenderat. Jag frågar mig verkligen, om inte de riktlinjerna innebärett starkare skydd för en godkvalitet än de icke bindande rekommendationer som har utformat.Jag tycker att debatten på den här punkten har varit mycket vilseledande. Desom har fört den debatten har axlat ett oerhört stort ansvar, då de i denpropaganda som har spritts över landet icke har informerat sig om vad somgäller i det här avseendet. Den faktiska förändring som sker är att den s. k. ylnormenslopas. Som jag tidigare sade har ylnormen delvis kommit att bli ett hinder förmöjligheterna att finna nya och bättre organisatoriska lösningar förbarnomsorgen. Detta gäller framför allt när man försöker använda befintligalokaler för att nå målet alt bygga små daghem ute i bostadsområdena. har självfallet även i fortsättningen tilluppgift att medverka i den positiva utvecklingen av en god barnomsorg. Detta ärett arbete som ständigt pågår. Så har t. ex. gettut två delar av en arbetsplan för förskolan med namnen "Förskolanspedagogiska verksamhet-mål och inriktning" och"Förskola-lågstadium", som blir till god nytta för kommunerna iutarbetandet av deras barnomsorgsplaner. Detta fortlöpande arbete apostroferas av ulskottet.Utskottet pekar på skyldighet att enligt socialtjänstlagen,som ju tidigare antagits av , ge ut allmänna råd - ett arbete somenligt utskottet bör fortsätta och intensifieras för att konkretiseraförskolans målsättning och innehåll som stöd för kommunerna. Detta understryker ytterligare att har enfortsatt viktig roll när det gäller att främja en god kvalitet inombarnomsorgen. Jag vill i detta sammanhang också betona att den nyasocialtjänstlagen ger socialnämnderna ökade uppgifter i det förebyggandearbetet. Socialnämndernas viktiga roll i samhällsplaneringen har lyfts framgenom den nya lagen. Deras uppgift blir att, utifrån sociala erfarenheter,medverka vid utformningen av goda samhällsmiljöer och goda förhållanden för bl.a. barn och ungdomar. I avsnittet om omsorger om barn och ungdomar isocialtjänstlagen poängteras utöver den allmänna uppsökande verksamheten detansvar kommunerna har för de yngsta barnen inom förskolans ram. Om statsbidragssystemets konstruktion som procentbidragråder i huvudsak enighet inom utskottet. Det är mycket glädjande alt kunnakonstatera defta. Däremot har nivån på bidraget blivit en debattfråga, därdet också finns delade meningar inom utskottet. Diskussionen kring propositionen har givit intryck av attde 200 milj. kr. som enligt beräkningar skiljerbidragsnivåerna åt skulle medföra att barnomsorgen i sin helhet raseras och attutbyggnaden skulle stanna av. Detta är en våldsam överdrift om man betänker att statensstöd till barnomsorgen totalt omfattar 5 400 milj. kr. innevarande budgetår.Ett faktiskt förhållande är att bidragen till barnomsorgen ökat med'nära 1 000milj. I den ekonomiska situation som såvälstaten som kommunerna befinner sig i är det nödvändigt att se över Nr 35 kostnaderna för all verksamhet,även barnomsorgens kostnader. den '' " också viktigt att slå fast att när nivån på bidragetfastställdes 25november 1081 överenskoms också inom regeringen att barnomsorgen inte skulledrabbas av Den nivå vi nu ligger på innebär att både staten och Barnomsorpen kommunerna delar på ansvaret förprioriteringen av barnomsorgen. Propositionens förslag till förenklingar,avbyråkraliseringar m. m. syftar till att med oförändrade krav på god kvalitetbromsa kostnadsutvecklingen. Propositionen ger alltså nya möjligheter förkommunerna att även i fortsättningen bedriva och bygga ut en god barnomsorg,men med hänsyn till det ekonomiska ansvar som dagens situation kräver. Bidragsnivån har fastställts med utgångspunkt i hur storandel av kostnaderna som det nuvarande platsbidraget täcker i genomsnitt förlandet. Redan i detta konstaterande ligger att vissa kommuner kanvinna och vissa kan förlora på en övergång till en enhetligstatsbidragsprocent. kan man med fog hävda att vissa kommuner irealiteten vunnit och vissa förlorat med det nuvarandestatsbidragssystemet. Så har t. ex. inte en hög kvalitet givit mera istatsbidrag än en låg kvalitet på barnomsorgen. En annan fråga som debatterats är om kostnaderna fördeltidsförskolan skall få inräknas i bidragsunderlaget för barnomsorgen. I praktiken är det knappast möjligt att undantadeltidsförskolan från den övriga barnomsorgen, utan att ställa uppnya byråkratiska regler om öppethållande och barns vislelsetid. Med detföreslagna systemet finns alla möjligheter till integrering och samverkan förbarnens bästa. Statsbidragets utformning har, som jag tidigare nämnde,också präglats av önskemålen att åstadkomma rättvisa mellan olika kommuntyperoch mellan olika delar av landet. I verkligheten har kommuner med mångaarbetstillfällen, som jae sade tidigare, gynnats i förhållande till kommunermed få I arbetstillfällen.De förra kommunerna har - med ett högt statligt stöd - kunnatbygga ut en heldagsomsorg som kommit att omfatta flertalet sexåringar ikommunen. De har alltså i realiteten fått statsbidrag för den obligatoriskasexåringsförskolan. Kommuner av den senare typen har däremot utan statligt stödfått bygga ut förskolan för sexåringar. Denna orättvisa försvinner genom detnya bidragssystemet. I sammanhanget bör också noteras att oavsett om bidragenutgår enbart till heldagsomsorg eller om bidraget utgår till heltids- ochdeltidsomsorg så är det i sista hand kommunerna själva som bestämmer vadpengarna skall användas till. Kommunerna kan alltså bestämma att hela detbidrag som kommer att utgå till deltidsförskolan skall användas fören utbyggnad av heltidsomsorgen, om de lokala behoven är sådana. Detta reglerasinte av staten, enligt förslagen i propositionen. Jag vill också i det här sammanhanget konstatera att det ipropositionen klart har sagts att effekterna av det nya statsbidragssystemet skall utvärderas så snart underlag för detta föreligger. 8 Del finns också starka skäl attpåminna om att barnomsorgen visserligen kostarpengar för både stal och kommun, men ger verksamhetenarbetstillfällen i sig själv och möjliggör att föräldrar kan yrkesarbeta. Pådessa inkomster betalas skatt som går tillbaka till samhället. På detta sätt ärbarnomsorgen en i ekonomiskt avseende också närande del. Det är med glädje jag konstaterar att detråder bred enighet i ulskottet om viktiga huvudprinciper för barnomsorgensframtida utveckling och all ett beslut här med denna enighet gerkommunerna en god grund att planera från, trots den tidsförskjutning somutskottet föreslår. Från många håll - framför allt från kommunerna själva -har påpekats att de gällande bidragsreglerna har försvårat den angelägnautbyggnaden av barnomsorgen. Det nya regelsystemet främjar utbyggnaden av barnomsorgenoch markerar alla barns rätt till en pedagogisk verksamhet. För kommunerna innebär det att utvecklingen på ettprioriterat område stöds och underlättas. För samhällsekonomin betyder det att viktiga resurseranvänds på ett effektivare sätt. För barnen - och det är det viktigaste - innebär det ökademöjligheter fill positiv samvaro med andra barn och vuxna och till omsorg i enutvecklande verksamhet under pedagogisk ledning. 2IVAR (): hör det till vanligheterna attregeringens propositioner utsätts för mycket allvarlig kritik utifrån bådeformella och sakliga utgångspunkter. Den proposition som vi har attbehandla avviker inte i det avseendet. Den här propositionen har vi dessutom väntat på mycketlänge. Den har varit utlovad vid ett flertal tillfällen, men man har ständigtskjutit på framläggandet av den. Det skall väl också sägas att det har ställts storaförväntningar på innehållet i denna utlovade proposition. Men jag vet mig aldrig ha fått så många kritiska brev ochskrivelser vid något annat tillfälle som just när den här propositionen blevframlagd. Kommuner, personal inom barnomsorgen, föräldrar med barn som harplats inom barnomsorgen och föräldrar som står i kö för att få sina barnplacerade inom den kommunala barnomsorgen har hört av sig, både skriftligt ochmuntligt, och förklarat sin stora oro över de negativa konsekvenser som debedömer att ett bifall till propositionen skulle få. Det är med beklagande som man lyssnar tillsocialministerns anförande, som visar alt hon inte på något sätt tagit intryckav den kritik och den oro som framförts från kommuner, föräldrar och denpersonal.som är verksam inom barnomsorgen utan helt negligerar den kritiken.Att den allvarliga kritik som framförts har varit och är berättigad bekräftasonekligen av det innehåll som socialutskottets betänkande har fått. Beträffandefrågan om ett nytt statsbidragssystem finns det i och för sig en 4 protokoll 1981/82:34-36 bredenighet om att söka förenkla systemet och göra det mindre byråkra-fiskt. Det föreliggande förslaget är enligt socialutskottetemellertid så dåligt att det inte anses kunna genomföras redan vid tidpunktenden . Så allvarliga konsekvenser bedömer man att detta förslagskulle få för bl. a. kommunerna att det inte är möjligt att genomföra det vidden tidpunkt som socialministern föreslår. I propositionen sägs det att det nya statsbidragssystemetkommer alt ge lika mycket pengar till kommunerna som nuvarande statsbidragssystemger, men detta är inte med sanningen överensstämmande. I verkligheten är det såatt statens stöd till kommunerna om förslaget genomfördes skulle komma aftminskas med mellan 200 och 250 milj. kr. Om jag inte hörde fel bekräftadesocialministern i sitt tal rikligheten av detta påslående. Men då skall manveta att denna minskning av stödet är räknad verksamhet. Om mandärtill tar i beaktande den utbyggnad som förhoppningsvis har skett under 1981och kommer att ske , ja, då kommer man fram till att denna förlustautomatiskt kommer att växa i takt med den utbyggnaden. Vidare innebär förslaget, som socialministern sade i sittanförande, en omfördelning av en stor del av de bidrag som går från staten tillkommunerna. Det är inte mindre än nära 500 milj. kr. som omfördelas från vissakommuner till andra kommuner. Denna omfördelning sker på ett sådant sätt att dekommuner som har försökt att genom ett aktivt byggande medverka till att infriaden överenskommelse som är träffad om att bygga 100 000 nya daghemsplatser och50 000 nya fritidshemsplatser t. o. m. 1981 kommer att få kraftiga försämringarav det ekonomiska stödet. Andra kommuner, som däremot nöjt sig med att bygga utden allmänna förskolan men varit återhållsamma med utbyggnaden av barnomsorgeni övrigt skulle helt plötsligt premieras genom ett ökat statligt stöd. Det är då inte förvånande att ett sådant förslag utsättsför en häftig kritik. Det är heller inte förvånande att de kommuner som satsatpå en omfattande utbyggnad av barnomsorgen upplever att det här förslaget är endirekt bestraffning av de kommunerna från regeringens sida. Konsekvenserna av förslaget blir heller inte bara attkommunerna förlorar flera miljoner i statsbidrag - man riskerar också att denframtida utbyggnaden av barnomsorgen kommer att ske i minskad takt jämfört medtidigare. Det är i och för sig bra att den borgerliga majoriteten iutskottet har sagt att inte de heller kan vara med om att införa det nyabidragssystemet från . Men det hade naturligtvis varit bättreom de hade följt det socialdemokratiska förslaget och avstyrkt propositionenoch beställt ett nytt förslag av regeringen. Tyvärr blev det inte så. Trots deallvarliga brister som förslaget har, och i medvetande om de negativa effektersom förslaget kan komma att få för den framtida utbyggnaden av barnomsorgen,föreslår alltså den borgerliga majoriteten i utskottet att förslaget skall fåträda i kraft . För oss socialdemokrater är förslagetemellertid lika dåligt som det är . Därför yrkar vi i vårreservation självfallet avslag påpropositionen i denna del. Vi kräver i stället alt regeringen skall arbeta framett nytt förslag, som bör bygga på det s. k. procentbidragssys-lemet men ges ensådan utformning att de påtalade bristerna undanröjs. Jag ber med anledning av det anförda alt få yrka bifalltill de socialdemokratiska reservationer som är fogade till betänkandet. Menjag vill också göra följande tillägg. Skulle våra reservationer inte vinnamajoritet i , kan jag redan nu avge den deklarationen att omsocialdemokraterna kommer i regeringsställning , så kommer vi attföreslå ett nytt statsbidragssystem för barnomsorgen i linje med det förslagsom presenteras i vår motion och i vår motsvarande reservation. Det hade i ochför sig varit önskvärt att också kunna säga alt den totala bidragsnivån i ettsådant nytt förslag skulle räknas upp så att den i princip motsvarade personalkostnadernainom barnomsorgen. Men tyvärr måste vi konstatera att den ekonomiskasituationen och de raserade statsfinanserna inte medger en sådan uppräkning.Därför måste det nya förslaget rymmas inom ramen för vad nuvarandestatsbidragssystem kostar. Efter den deklarationen vill jag gärna gå över till attnågot kommentera ett i övrigt enhälligt utskottsbetänkande. Men jag vill än engång betona att denna enighet inom utskottet inte har sin grund ipropositionens förslag. Propositionens behandling av kvalitetsfrågorna inombarnomsorgen har skapat, som jag sade tidigare, mycket stor och berättigad oro.Utan att ställa upp några som helst krav eller anvisa nya vägar för hur manskall klara kvalitetsfrågorna vill socialministern göra rent hus med de bestämmelsersom syftar till att upprätthålla en viss standard. Det kan naturligtvissägas att de nuvarande normerna om personaltäthet och gruppstorlekar inte ärbra och att de framför allt inte är den enda metod som garanterar en godkvalitet. Vi kan instämma i att man bör förenkla reglerna och minskadetaljstyrningen så mycket som möjligt. Det tycker vi ärriktigt, men det fårinte ske på det sätt som regeringen föreslår. Om det förslaget renodlatgenomförs kan det leda till allvarliga försämringar av kvaliteten. Socialdemokraterna har som villkor för attdetaljregleringen skall slopas sagt att målet för verksamheten liksom också deövergripande riktlinjerna för hur del målet med bibehållande av acceptabelkvalitet skall nås måste slås fast på ett betydligt klarare sätt. Det betyder en från vår sida medveten strävan mot enfastare planerad och tydligare målinriktad verksamhet. Det betyder vidare att man enligt vår mening frånsamhällets sida måste klargöra hur utbildning, fortbildning, arbetsplaner m. m,skall utformas och samspela. Vi menar att det t. ex. kan vara lämpligt attkomplettera eller t. o. m. ersätta nuvarande barnomsorgsplaner medutvecklingsprogram för barnomsorgen, där också de kvalitativa aspekterna tasupp.. Bakom de här kraven från vårt håll ligger inte minsterfarenheter som de anställda inom barnomsorgen och många föräldrar harförmedlat till oss. Det är med stor tillfredsställelse som vi kan konstateraatt det är ett enhälligt utskott som har kunnat ställa sig bakom dessasynpunkter. Utskottetbegär att regeringen skall ge en redovisning av Nr 35 planerna då det gäller detfortsatta arbetet på att ge kommunerna och