prot · G50952 · 1981-12-31 00:00:00 — I vissa avseenden skulle man dock utan större problemredan nu kunna genomföra ändringar och tillägg. Förslagen i motionen syftaralltså till förstärkningar och förbättringar för den enskilde. rubbar grundvalen för denhistoriska kompromissen. Viföreslår att följande tillägg görs till 1 § i lagen om vård av missbrukare ivissa fall; "Den som vårdas med stöd av denna lag har rätt till ändamålsenligvård och behandling." Ettsärskilt skäl för att införa en sådan princip i lagen är, att om samhället skaUkunna tvinga någon till vård bör denna vara meningsfull och ha förutsättningaratt förbättra individens situation väsentligt. I annat fall måste tvångetförkastas som meningslöst och i strid med vår rättsuppfattning. Ensärskild fråga är naturligtvis vad som kan anses vara ändamålsenlig vård ochbehandling. I likhet med inom hälso- och sjukvården bör man kunna ställa kravetatt vården skall utformas i enlighet med "vetenskap och beprövaderfarenhet". Forskning och dokumentation inom socialt arbete befinner sigf. n. i snabb utveckling, och det borde efter hand kunna ge tillräckligtunderlag för ställningstaganden i frågor om vårdens kvalitet och ändamålsenlighetför individen. Ansvaretför att den vårdade får ändamålsenlig vård och behandling faller i fråga om desociala insfitutionerna på huvudmannen, som har det yttersta ansvaret förinstitutionen. Huvudmannen har att se till att det finns tillräckligt medpersonal och att verksamheten bedrivs enligt metoder som är i nivå medbehandHngsarbetets utveckling. Det torde också vara nödvändigt att på deinstitutioner som skall bedriva vård enligt lagen ha medverkan av psykologiskeller psykiatrisk experfis, som kan ge handledning åt personalen och ävenbedöma den vårdades behov av behandling. Sådan medverkan kan självfallet inteanses uppfylla lagens krav, om den inskränker sig till ett samtal på någonminut och en rufinmässig hälsoundersökning, som tyvärr nu ofta är fallet vidvårdanstalterna. Fleraremissinstanser har tagit upp just den här frågan om en lagreglering av rättentill ändamålsenlig vård och behandling. Socialstyrelsenanser att samhällets skyldigheter bör markeras tydligare än vad socialberedningenhar föreslagit. Man säger att detta är angeläget inte minst som grund förtillsynsmyndigheterna. "Styrelsenanser att adekvat vård inte bara 'kan krävas' utan skall krävas då det handlarom vård mot den enskildes vilja. Den enskilde skall i denna situation ha rätttill ändamålsenlig vård och behandling samt till särskilda stödinsatser för sinfortsatta rehabilitering. Det sistnämnda är inte minst viktigt att framhålla dådet i stor utsträckning saknats resurser på det lokala planet för demsom skrivits ut från tvångsvårdsinstitutioner." Länsrätteni menar att som förutsättning för att samhället skall fåingripa med tvång mot missbruk av alkohol och narkotika måste gälla attsamhället i så fall som motprestation gör en konstruktiv vårdinsats. Kravetpä lagreglering av rätten till ändamålsenHg vård framförs av bl. a. LO, TCO,/SR, RFHL, RSMH, av föräldraföreningarna mot narkotika ochFöreningen . LOanser det angeläget att i lagen om vård av missbrukare man skall slå fastkravet på ändamålsenlig vård och behandling. Ett särskilt skäl för att man i Lagom vård av missbrukare i vissa fall, m. m. Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. lagenskall lägga tast den principen är just att samhället, om man skall kunna tvinganågon till vård, måste garantera att sådan vård kan erbjudas och att vården ärmeningsfull. TCO har samma uppfattning. Man säger att om inte vårdenges ett bra innehåll, kommer den att motverka sitt syfte, vilket gällersåväl tvångsvård som frivilligvård. TCO anser alltså att detta bör framgå avlagtexten. Också RFHL vill ha mera precisering. Man säger att det börklart uttryckas i lagen vilka klientens rättigheter är när det gäller brasjukvård, placering på bra institutioner, osv. Föreningen att varjetvångsomhändertagande innebär att samhället tar på sig ett stort ansvar för denomhändertagnes vård och behandling. Redan av detta skäl finns det anledning attdetta skrivs in i lagtexten. Utskottet tycker inte att den här bestämmelsen behövs. Manmenar att särbestämmelser skall undvikas. Utskottet skriver: "Fråganskulle i så fall kunna uppstå om den som frivilligt gått med på vård för sittmissbruk inte skulle kunna ställa lika stora anspråk på vården som den somtagits in med stöd av LVM." Min fråga till utskottets talesman - vem denne nu är -skulle bh: Varför kan man inte ha just den här särbestämmelsen? Hela lagen iövrigt är ju en särbestämmelse. Viföreslår vidare i motionen att 12 § inledningsvis får följande lydelse; Vård med stöd av denna lag skall avse avgiftning och andramedicinska eller sociala insatser i syfte att häva den enskildes nuvarandetillstånd och motivera honom att ändra sin situation. Vårdenskall inledas på sjukhus med tillgång till psykiatriska vårdresurser. Det framstår för oss som naturligt att man preciserarvårdens innehåll, speciellt i en lag av den här karaktären. Man måste kunnatala om vad man tänker göra med de människor man anser vara i behov avtvångsvård. Avgiftning behöver här inte definieras särskilt, utan detfår anses vara ett allmänt vedertaget begrepp. Beträffande övriga insatser skall dessa syfta till attmotivera den vårdade att ändra sin situation. Detta skall noga skiljas frånmotivationsbehandling i sedvanlig bemärkelse, som måste sträcka sig över enmycket och ske i nära samband med den långsikfiga behandlingen, dvs.efter det att tvångsvården har avslutats. I viss mening kan man t. o. m. hävdaatt man arbetar med motivation under hela behandlingsprocessen. I detta sammanhangsyftar behandlingen endast till att få den vårdade att ta första steget, attacceptera en behandlingsplan eller att återuppta en avbruten behandling. Ivissa fall kan naturligtvis motivationsarbetet leda till kontakt med t. ex.Länkarna eller någon annan frivillig organisation. Vid remissbehandlingen framkom att det fanns visst stödockså för en sådan precisering av vårdinnehållet. Riksåklagaren tyckte t. ex.att bestämmelserna om vårdens innehåll var centrala i sammanhanget. "Debör, som jag ser det, kompletteras med en sammanfattande redogörelse för vadvården skall omfatta, såsom avgiftning och andra medicinska eller socialainsatser i avsikt att uppnå det centrala syftet med behandlingen, nämligen atthäva det tillstånd som föranlett omhändertagandet och motivera och hjälpamissbrukaren att ändra sin situation så att omhändertagandet successivt kan gåöver i behandling med missbrukarens medverkan och samtycke." i efterlyser också vilkentyp av vård som egentligen åsyftas med lagen. Man jämför t. ex. med LSPV:s 1 §,där det åtminstone står att det gäller psykiatrisk vård. I den här lagen stårdet bara att det gäller vård. Utskottet tycker inte heller i det här fallet att manbehöver några särbestämmelser. Man säger att en särskild definition avLVM-vården kan ge intryck av att denna vård skulle ha ett annat och bättreinnehåll än den frivilliga vården. Enligt min uppfattning kan man inte jämställade här typerna av vård. LVM-vård är akutvård, som syftar till fortsatt vårdenligt socialtjänstlagen. Den frivilliga vården utformas ju i samverkan, ochden enskilde kan när som helst avbryta den. Utskottet hänvisar till atttillägget skulle vara överflödigt och att vårdens innehåll regleras isocialtjänstlagen. Då blir min fråga: Var i socialtjänstlagen regleras vårdensinnehåll? Qm jag kan få ett tillfredsställande svar på frågorna om vårdensinnehåll skall jag avstå från att ställa ett särskilt yrkande, som jag annarshar förberett. Jag vinstäHa ytterligare någon fråga. Kan man förutsätta att socialberedningen särskilt tittarpå vårdkvaliteten och om behov föreligger kommer att föreslå en lagreglering?Eller är utskottets uttalanden definitiva? Övriga krav i vår motion handlar om ordet"missbrukare" i lagtexten samt krav på särskild tillsyn. Tveksamhetom definitionen av ordet "missbrukare" kan uppstå, och en lagtextborde vara neutral. Men det är inte särskilt mycket att göra åt det just ,eftersom det är mycket att ändra om man bifaller ett sådant förslag. Enligt utskottets uppfattning har tillsynockså över LVM-vården. Vi har i motionen ansett att detta skulle markerassärskilt. Det yrkandet har utskottet tyvärr glömt att behandla. Det fannsfaktiskt i yrkande 4 en mening om att det skall stå i lagen att socialstyrelsenhar tillsyn också över LVM-vården. Men om nu utskottet har tolkatbestämmelserna så att det skulle vara onödigt med en sådan bestämmelse, såböjer jag mig för det. Vad beträffar den särskilda fillsyn som vi föreslår i formav en tillsynsnämnd får vi återkomma i samband med uppföljningen. Jag övergår nu till att något berörasocialutskottets betänkande 23, som handlar om statsbidrag vid ändrathuvudmannaskap för ungdomsvårdsskolor och nykterhetsvårdsanstalter. Detnuvarande statsbidragssystemet har kritiserats därför att detverkar hämmande både för utvecklingen av nya vårdformer i institutioner och förövergång från institutionell vård till vård i halvöppna eller öppna former. Moderniseringenav institutionsvården och övergång till öppnare vårdfor- Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. Lag om vård missbrukare i sa fall, m. m. mer ärnödvändiga förutsättningar för ett bättre resultat i behandlingsarbetet och förett bättre resursutnyttjande i då kravet på behandlingsinsatser växer. Statsbidraget har f. n. en konstruktion och en inriktningsom befäster en förlegad behandlingssyn och i hög grad försvårar en önskvärdmetodutveckling och utbyggnad av i första hand nykterhetsvårdsinsatserna. Denya reglerna bör vara flexibelt utformade så att de stöder en successivförändring av vårdinnehållet vid exempelvis inackorderingshemmen. De bör ocksåvara enkla och obyråkratiska. De bör vidare uppmuntra till en utveckling mot demål samhället ställt upp genom socialtjänstlagen. Den överenskommelse som nuträffas om statsbidragets storlek och konstruktion och som regeringen vill attriksdagen skall godkänna motsvarar enligt min mening inte de här kraven.Kategoriseringen av insfitutionerna bibehålls, och det blir oklart omstatsbidrag kan utgå vid förändringar i verksamheten. Ambitiös vård straffasgenom att man beträffande inackorderingshemmen slopar kopplingen till denfaktiska kostnaden. De kommuner som byggt upp fungerande inackorderingshem medhög personaltäthet och andra resurser får ett lägre statsbidrag än de nu har.De repressiva institutionerna premieras genom att få det högsta statsbidraget.Det lägsta bidraget går fill inackorderingshemmen, dvs. de små enheterna påhemorten. Denna institutionstyp är ändå troligen mest ändamålsenlig. Motsvarandeenheter inom ungdomsvården - ungdoms- eller tonårshem i kommunerna - får ingetstatsbidrag alls. Storstäder och problemkommuner kommer också i fortsättningenatt få ta på sig hela det ekonomiska ansvaret för att utveckla rationella ochtidsenliga vårdformer. Det nya bidragssystemet lättar inte på denna börda. Placeringar på ungdomsvårdsskolor och vårdanstalter kommeri princip att vara utan kostnad för kommunerna. Vill man däremot placerapersoner i öppnare vårdformer, får man betala dyrt för det. Kostnadsansvaretför åtgärder inom bör vara odelat och ligga hos kommunen. Annarsfår man aldrig den önskvärda utvecklingen mot frivillighet och öppnavårdformer. Både det nuvarande och det föreslagna statsbidragssystemet hindrardenna utveckling. Beträffande den s. k. tunga ungdomsvården får man sammaeffekt som när det gäller inackorderingshemmen, dvs. att ambitiös vårdstraffas. Där skall bidrag utgå per plats oavsett ambitionsnivå och oavsett omdet är fråga om öppen eller sluten vård. får man räknamed att även sluten vård kan behövas, eftersom vi bl. a. på grund av splittrathuvudmannaskap och kostnadsansvar inte fått den förskjutning av vården somvarit önskvärd. För att undvika överföring till kriminalvården är det angelägetatt också de varierande behoven inom den tunga ungdomsvården tillgodoses. Omman dessutom skall lösa problemet med att barn och ungdomar vistas i häkte,måste speciella lösningar tillskapas och resurser ställas till förfogande. Det föreslagna statsbidragssystemet skall bli föremål föromförhandlingar . Jag har därför i en motion krävt attregeringen inför dessa förhandlingar skall uppmärksammas pä de brister som redan nu är uppenbara samt erinras omde mål som har fastställts för vården genom socialtjänstlagen. Utskottethar behandlat mofionen mycket positivt och förutsätter att man tar vara påerfarenheterna av nuvarande bidragskonstruktion och strävar efter att stödja enutveckling av vårdinnehållet, så att man kan nå socialtjänstlagens mål. Jag behöver alltså inteyrka bifall fill den motionen. Jagvill sedan helt kort, fru talman, säga några ord med anledning avsocialförsäkringsutskottets betänkande nr 5, som handlar om socialförsäkringsförmånerför missbrukare. Ettenigt utskott följer här proposition nr 8, som i huvudsak innebär att debestämmelser upphävs som stadgar att försäkringskassa på framställning avsocial centralnämnd kan utbetala alkoholmissbrukares sjukpenning, föräldrapenningeller pension till annan än missbrukaren. Pensionenskall också i fortsättningen kunna utbetalas till annan om denpensionsberättigade är ur stånd att själv ta hand om pensionen. Ettförtydligande föreslås infört i dessa fall, så att det klart framgår att ävensvaghetstillstånd som är orsakade av missbruk faller under bestämmelsen. Alla motioner sombehandlas i betänkandet avstyrks. Ibetänkandet behandlas ytterligare en proposition. Det är proposition 72 om ändringi lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall. I denpropositionen finns en liten bestämmelse som innebär att sjukpenningavdragskall ske vid vistelse på vissa insfitufioner för vård av missbrukare. Medanledning av propositionen har jag skrivit en motion, som tyvärr inte behandlasi dag utan kommer att behandlas av socialutskottet . Jaganser att den föreslagna lagen om sjukpenningavdrag för missbrukare strider motsocialtjänstlagens bestämmelser. Socialtjänstlagen slår nämligen fast attkostnadsansvar för den enskilde inte föreligger vid insatser avbehandlingskaraktär. Men eftersom staten är huvudman för en del avinstitutionerna på det här området har jag för dagen fått acceptera förslagettill ändring i lagen om allmän försäkring, dvs. att sjukpenningavdrag t. v.får ske. Men för framtiden vill jag ha klarlagt vad som egentligen gäller. Jagtycker att det räcker med att reglera den enskildes kostnadsansvar på ettställe, helst i socialtjänstlagen. Lagom vård av tnissbrukare i vissa fall, m. m. Underdetta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. 29 () replik: frågar varför man inte kan ha en särbestämmelse om rätttill vård i den här lagen. Hon hänvisar till att en del remissinstanser haruttalat sig för det. Mittsvar på den frågan är att lagen är en kompletterande lag, framför allt tillsocialtjänstlagen. Det tycks de här remissinstanserna ha förbisett. Även densom frivilligt underkastar sig vård för sitt missbruk har rätt tilländamålsenHg vård. Detsamma skall självfallet gälla den som tas in med Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. Detbehövs ingen särskild bestämmelse för att klarlägga detta. Det gäller alla somtas in för vård, vare sig det sker frivilligt eller med tvång. frågar var detta regleras isocialtjänstlagen. Det regleras bl. a. i 22 §, där det heter att socialnämndenansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hemän det egna får god vård. Det syftar på både familjehem och hem för vård ellerboende. Det är sant att det inte står närmare utvecklat vad dennavård innebär. Det tror jagar ganska klokt, med den typ av ramlagstiftning somvi har. Utskottet säger också i yttrandet över motion att dettillägg hon föreslår knappast tillför något nytt i sak, eftersom det tordefölja redan av socialtjänstlagen i förening med andra bestämmelser i lagen omvård av missbrukare, att vården skall innehålla de insatser som motionärernahar angivit. Det är väl ganska klart. Det är allmänt känt vad vårdeninnehåller, men det är också önskvärt att man inte reglerar den i detalj, likalitet som man gör vid sjukvård. Vården måste kunna utvecklas, och det skallgivetvis gälla även missbrukarvården. Vårdens innehåll finns också behandlat på andra ställen,t. ex. 124, 34 och 70 §§ i socialtjänstlagen och givetvis även i sjukvårdslagennär det gäller sjukvården. Det är viktigt att betona, vilket också utskottetgör när det yttrar sig över motion, att ochlänsstyrelserna har tillsyn över vården enligt socialtjänstlagen ochsjukvårdslagen och därmed också enligt den lag som är aktuell. Det framgårav de beslut som vi har fattat både om socialtjänstlagen och omsocialstyrelsens uppgifter. Det är ingen inskränkning i det ansvaret när detgäller den här vården. Det är också viktigt, som jag nämnde , att vårdenfår utvecklas vidare. En viktig del av socialberedningens uppgift är att följahur missbrukarvården utvecklas och att föreslå de kompletterande bestämmelseroch åtgärder som kan anses nödvändiga. Det finns inga inskränkningar i detfallet. När det gäller statsbidragssystemet är det riktigt somLena sade, att utskottet i stor utsträckning ansluter sig tilltankegångarna i hennes motion och pekar på att utvecklingen bör gå i denriktningen. Man måste ta hänsyn till att landstingen och kommunerna nu tar överinstitutioner, där staten traditionellt har betalat en mycket stor del avkostnaderna. Det kan man inte i ett enda slag radera ut. Då hade vi inte fåttnågon överenskommelse. Jag hoppas, fru talman, med hänsyn till den politiskaenighet många talat så varmt om, att finner det möjligt att avståfrån att ställa det särskilda yrkandet. 30LENA () replik; Jag tycker att motiveringen för att man inteskulle kunna ha en särbestämmelse är litet mager. Det är många som uppfattarden som viktig. Det är många organisationer som i remissvaren har talat omdetta, och det är viktiga organisationer. De fackliga organisationerna ochklientorganisationerna anser att det är väsentligt att få rätten till en godvård inskriven i lagtexten.Även , som skall se till att lagen följs, tycker att det Nr52 vore braom bestämmelsen vore inskriven i lagen. Eftersom hela lagen i sig är Tisdagenden ensärbestämmelse, hade det inte varit så farligt om även detta hade kunnat 15december 1981 Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. Jag är inte riktigt likaoptimistisk som i tron att det räcker med de bestämmelser somfinns. Men om man kan förutsätta att socialberedningen särskilt skall titta påvårdkvaliteten och om behov föreligger föreslå en lagreglering, kan det vara enväg att gå. Man kan också hoppas att utskottet i ett sådant läge kan tänka sigatt frångå sin något halsstarriga uppfattning den här gången. Jag uppfattar detnog så att utskottet är väldigt definitivt på den här punkten. Det skulle varabra om utskottets talesman kunde lova att man ändrar uppfattning, om det visarsig att det behövs en lagreglering. 31GABRIEL () replik: När det gäller den sista frågan kan jaggivetvis bara svara för mig själv. Jag skall gärna säga att om någon kan visaatt det behövs en särskild lagreglering, så skall jag vara öppen för att stödjaett sådant förslag. Det som jag tycker är väsentligt, och som borde varaväsentligt även för , är att samma rätt till god vård skall gällaalla som tas in för sitt missbruk. Utgångspunkten måste vara att om manfrivilligt går in i vård skall man också ha rätt till god vård, lika väl somden som tas in med tvång. I båda fallen följer detta av bestämmelser isocialtjänstlagen och sjukvårdslagen. Om missförhållanden kommer att uppvisas,om man t. ex. tar in människor med tvång bara för att förvara dem, skallbestämmelserna naturligtvis skärpas. Men då finns all anledning att tro att debehöver skärpas både vad gäller frivillig vård och vad gäller vård utan denenskildes samtycke. Det vikfiga här är att har etttillsynsansvar och att vårdmetoderna successivt utvecklas, så att vi får en bravård. Tyvärr har vi inte ännu så fullvärdiga vårdmetoder på missbruksområdetatt vi, vare sig vi skriver in det i lagen eller inte, kan uppvisa någralysande resultat. Jag tycker att det som socialministern sade här tidigareom ett förslag , där man också tar upp metodernas utveckling, lovar gott.Det vore lyckligare för saken, om vi slapp att få en omröstning, där det somutskottet anför om rätten fill god vård skulle framstå som på något vis svagt.Jag noterade att inte ställde något yrkande, och jag är tacksamför det. Jag tror att det skulle vara till nackdel, om vi fick ett sådantyrkande nedröstat, för det är så att man skall ha rätt fill god vård på vilkagrunder man än tas in. Slutligen bara ett par ord om det mer filosofiska i LenaÖhrsviks anförande. Hon sade att det här inte är fråga om innehållet i flaskorutan om innehållet i människors liv. Jag undrar om vi ändå inte skulle kunnavara överens om att den långa debatten om missbruk och dess orsaker har lärtoss att det handlar både om innehållet i människors liv och om tillgången tillmissbruksgifter. Det är det som har legat fill grund för beslut omalkoholpolitik och i narkotikafrågor . Lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. 32LENA () replik: Jag tycker vi skall vara överens om att sammarätt till god vård skall gälla både den som vårdas frivilligt och den som tasin enligt en tvångslag. Men det är ju den skillnaden att den som vårdasfrivilligt kan påverka vården och avbryta den när som helst, om han inte finnervården meningsfull. Det är därför man behöver ha särbestämmelser i vissaavseenden. Men jag kan nöja mig med de löften jag har fått här. Jag lovar attfölja den här frågan med största uppmärksamhet. ställdefrågor direkt till utskottet och har sedan jag begärde ordet fått ganskautförliga svar. Jag vill bara från sida i stort settbekräfta vad sade , att det här är fråga om att ge all vårdbästa möjliga innehåll. Jag delar uppfattning om att när vi antardenna lag om att omhänderta människor för vård utan samtycke, är det väldigtbetydelsefullt att denna vård får ett riktigt innehåll, så att vi så snart sommöjligt får en frivillighet i vården. Det är ju det som vi alla eftersträvar.Det är också viktigt att understryka att har i uppdrag attkontinuerligt följa hela socialtjänstlagens förverkligande. Därutöver harsocialutredningen att följa utvecklingen när det gäller LVM. Om det behövskompletteringar, förutsätter jag att vi får indikationer på det, så att vi kanse till att det blir en fullgod vård och behandling. 34RUNE (): Dagens beslut beträffande missbrukarvårdenmåste i viss mån betraktas som resultatet av en omvändelse under galgen. Istort ställer jag mig bakom propositionens och utskottets förslag och vill barabeklaga att detta beslut inte kunde tas , när jag förstaktualiserade dessa frågor i . Då hade vi sannolikt haft en bättresituation på missbruksområdet än vad som är fallet . Jag har i motion 1981/82:4 redovisat bl. a. att enligtnuvarande nykter-hetsvårdslagstiftning är missbrukaren inskriven påvårdanstalten , varunder han regelmässigt beviljasförsökspermissioner men vid behov kan återintas. Återintagning, ibland efterendast , förekommer också ofta. Även om man anser nuvarande inskrivningstider påvårdanstalter för långa, förefaller den nu föreslagna vårdtiden vara orimligtkort. Därtill kommer att det i propositionen förutsätts att missbrukareneventuellt endast skall behöva vistas på vårdanstalten. Sålundaunderstryks att han bör kunna vårdas i annan vårdformunder frivilliga former eller i det egna hemmet men vid behov kunna återintaspå vårdinstitutionen. Tiden som vederbörande vårdas i annan vårdform underfrivilliga former räknas in i den vårdtid som det här gäller. Det omnämnsockså, att i de fall missbrukaren avviker, dvs. undandrar sig vård, skall ävenden tiden inräknas i vårdtiden. Frånvaro från bl. a. denvårdanstalt han är inskriven på enligt 11 § i föreslagen lag bör dock regelmässigt,på grund av den korta vårdtid som kommer att återstå, föranleda utskrivning.