prot · G50972 · 1981-12-31 00:00:00 — Andra orsakerär de snedvridande effekter av parallella utbildningssystem och nivåerna förstudiestöd i olika system jämfört med lönenivåerna. Vi har så debatten om en betygsfri skola, samt de krav ochekonomiska bindningar som "trygghetslagarna" lägger på arbetsgivarna. Det är därför nödvändigt med insatser på ett brett fältför att förbättra industrins möjligheter att rekrytera och utbilda ungdomar. Ungdomspropositionen, som på skolan lagt uppgiften attordna arbete, praktik eller utbildning för samtliga 16- och 17-åringar, harvisat sig framgånsrik, även om den motarbetats på fackligt-polifiskt håll.Därför bör vi bygga vidare på ungdomspropositionens principer även för ungdomaröver ! I det längre perspektivet måste dock ytterligare åtgärdervidtas för att främja inslussning till industri och hantverk. Det kanexempelvis gälla sådana åtgärder, som bl. a. SHIO fört fram i debatten, somsyftar fill att i modern form återupprätta den s. k. lärlingsutbildningen inomindustri- och hantverksyrken i nära anslutning till det praktiska yrkeslivet. Regeringen måste också få till stånd antingen en centraluppgörelse eller ett avtal med berörda arbetsmarknadsparter med avsikt attundanröja de hinder som legat i vägen för yrkesintrodukfionen eller vidtalämpliga lagstiftningsåtgärder. Det är dessutom viktigt att alla berörda parter far itumed den angelägna uppgiften att korrigera nivåerna i ungdomslönerna. En starkare satsning på lärlingsutbildningen skulle kunnafå positiva effekter även inom regionalpolitiken. På detta sätt erbjuds ungdomockså möjlighet att stanna på hemorten, t. ex. inom småindustri och hantverk. För den praktiska tillämpningenmåste sammanfattningsvis bl. a. följande resurser sättas in: ökade möjligheter till lärlingsutbildning ochprovanställning m. m. på företagen, ytterligareperioder med yrkesintroduktion, stegvisökning av ersättningen till ungdomarna fram till avtalsenlig lön, resurser för att ersätta arbetsgivarna för kostnader vidlärlings-, praktikant- och introduktionsperioder, yrkesintroduktion m. m. enligt ungdomspropositionen ävenför gymnasieelever, utökade skolresurser för en individuell elevuppföljningoch direktkontakt med arbetsgivarna. Principen att skolorganisationen skall arbeta vidare medde elever som slutar resp. gymnasiet är angelägen. Dettauppföljningsansvar bör kunna utökas så att det omfattar också den hjälp som devärnpliktiga behöver i samband med utryckningen från den första tjänstgöringen. Från dessa utgångspunkter är det viktigt att den kommandepraoverksam-heten, som skall ersätta pryon, från början får den inriktningenatt den kan medverka till en smidig inslussning av ungdomar till näringslivet.Annars kan det bli problem med skoltrötta elever. En del är trötta över huvudtaget och försämrar stämningen bland övriga anställda. Många företag föredrardärför att ha eleverna kvar hos sig på företaget i stället för "varvadutbildning" med teori i skolan och praktik på företaget. Andra företag harandra erfarenheter som visar att man bör prioritera den varvade utbildningen.Detta visar att problemet inte är enhetligt. Miljöfaktorerna har stor betydelsei sammanhanget. En viktig faktor beträffande dessa variationer är attverklighetsförankringen är dålig i skolan. Det gör ungdomarna dåligtmotiverade för arbetslivet. är det dock på det sättet, att villkoren för att taemot elever har förbättrats. Varför tar då inte fler företag emot ungdomar?Svaret ligger till en stor del i att debatten gentemot företagen så länge varitnegativ. Vidare fackets negativa förväntningar, en allmän olustkänsla jämte demånga AD-domarna, gör att företagen ligger lågt. Allt detta parat med dåligakunskaper i skolan om arbetslivet och lågt intresse hos många elever har gjortatt de helt enkelt tröttnar. Det är inte säkert att en ändring av Åmanlagarnaöver vänder på dessa trender i attityder och handlingsmönster. Detfordras åtskilligt mer än generösare regler för provanställning. Den som trorsig lösa problemen med enbart dylika ändringar i lagstiftningen kommer attbedra sig. Som den ojämförligt viktigaste åtgärden framstår dock attförbättra industrins lönsamhet och de åtgärder som stärker näringslivetskonkurrenskraft. Där går den första försvarslinjen mot all arbetslöshet. Dettamåste åstadkommas med generellt verkande ekonomisk-politiska åtgärder, somlägger grunden till balans i ekonomin och balans gentemot utlandet. Tryggheten finns i de företag som kan ge goda resuHat,sälja sina produkter såväl inom landet som på export och som har ekonomiskaresurser för att göranyinvesteringar och satsa på utveckling och förnyelse. Entyngdpunktsförskjutning måste ske när det gäller statens engagemang på skildaområden, från en fortsatt utbyggnad av den offentliga sektorn till en ökadstimulans med generella medel av hela näringslivet. Vad frågan ytterst gällerär vilka kostnader för selekfiva åtgärder, på t. ex. regionalpolitikens område,som vi kan tillåta att belasta vår internationella konkurrenskraft med. Nyföretagandetär av central betydelse för vitaliteten och dynamiken inom näringslivet.Nyföretagandet är väsentligt för att upprätthålla en effektiv konkurrens.Summerar man alla de krav på nyetableringar, nylokaliseringar etc. somlänsstyrelserna redovisar i länsplaneringsarbetet, kan man konstatera attnyföretagandet i måste mångfaldigas. Närings- och regionalpolitikenbör därför stimulera fill nyföretagande och medverka till att undanröja hindermot nyetablering. Detär därför angeläget att den offentliga sektorns expansion på bekostnad av andrasektorer bromsas upp. Vad som krävs är ökad tillväxt och mer av stimulanstill inifiativ och arbetsinsatser. Genom en ökad fillväxttakt utnyttjas landetsproduktionsresurser bättre. vill jag begränsa mina allmänna synpunkter i dessa hänseenden fill attunderstryka vikten av generellt verkande ekonomisk politik. En allmänsysselsättningsskapande politik över hela fältet är enligt min mening engrundläggande förutsättning för att vi skall kunna åstadkomma en framgångsrikregionalpolitik med bevarande av en socialt styrd marknadsekonomi och dessutomlångsiktigt komma till rätta med bl. a. ungdomsarbetslöshetsproblemen. Vifår, fru talman, som jag tidigare påpekat i mitt anförande, tillfälle attåterkomma till dessa frågor senare under detta . 55 MARIE-ANNJOHANSSON (vpk): Jämställdheten mellan kvinnor och män sitter trångt just . En moderatriksdagsledamot anser att "det är rena dårskapen att kasta ut pengar påsådana lyxgrejor som jämställdhetsarbete när landet befinner sig i en ekonomiskkris". Detta enligt en intervju i . Så drasfiskt och rakt på sakär det förstås inte så många här i kammaren som uttrycker sig. Men skärskådarman regeringens politik och parfimofioner, finner man att de inteär långt från citatet ovan. Jämställdhet är nog bra, bara den inte kostarnågot. kommer ju jämställdheten mellan kvinnor och män att vara positiv förden svenska ekonomin på lång sikt men kanske kosta pengar på kort sikt, och dåpassar den inte in i den svångremspolitik som förs just . här debatten vill jag ta upp några av de förslag vpk lägger fram, somskulle bana väg för jämställdhet mellan kvinnor och män. Förslagen syftarfrämst till att ge kvinnor möjligheter till arbete på samma villkor som männen.Vad gäller kostnader och ekonomi - det har ju talats en del om det här idebatten - så framgår det ju av vår ekonomiska motion att vi har ettbudgetunderskott som är något större än regeringens. Men det är inte fråga 5Riksdagens protokoU 1981/82:72-74 om några fantasisiffror, och det är en väl motiveradhöjning av volymen på den statliga budgeten. Våra förslag har en helt annaninriktning än regeringens. Vi vill bekämpa arbetslösheten och slå vakt om densociala välfärd vi har uppnått i . En av hörnstenarna i vår politik ärockså att slå vakt om kvinnornas rättigheter. Den allra viktigaste förutsättningen för jämställdhetmellan kvinnor och män är att alla har rätt till ett arbete, både kvinnor ochmän. Så har inte varit fallet. Rätten tiH arbete har varitförbehållen mannen. Kvinnans huvuduppgifter har varit arbete i hemmen, och honhar fått anpassa sitt eventuella förvärvsarbete efter detta. sluter dock de flesta i teorin upp bakom tanken atträtten till arbete skall gälla både kvinnor och män. Hur det ser ut i praktikenvet vi alla. Nya rekordsiffror noteras . Påde flesta håll i landet ligger kvinnornas arbetslöshet över mänriens. Inom denkvinnodominerade kommunala sektorn stiger arbetslösheten kraftigt, och det ärdå framför allt kvinnorna som drabbas. har arbetslösheten blandkommunalarbetarna stigit med 2 000 till över 19 000 arbetslösa. av dessaär kvinnor. Den öppna arbetslösheten bland kvinnorna är alltså ett allvarligtproblem just nu och ett problem som bara blir värre med den rådande åtstramningspolitiken. Till detta kommer alla de kvinnor som är s. k. doltarbetslösa, alltså kvinnor som skulle vilja ha ett arbete, om det fanns någotoch om problemet med barnomsorgen gick att lösa. Det är kvinnor i glesbygd,kvinnor på orter med ett ensidigt arbetsmarknadsutbud, kvinnor som inte sernågra möjligheter att lösa barnomsorgsproblemet - ja, det är oftast kvinnorsom inte heller anmäler sitt intresse för ett arbete till arbetsförmedlingen,då de inser att det är lönlöst. Det är således dessa kvinnor som är s. k. doltarbetslösa, och det är ganska många. Över 300 000 kvinnor skulle vilja ha ettarbete om det fanns något att få, visade en undersökning sedan.Den fortsatta utvecklingen med en ökad öppen arbetslöshet har säkerligen inneburitatt denna siffra ytterligare har stigit. Vad har då regeringen för förslag till konstruktivpolitik, som skulle kunna inge alla dessa öppet och dolt arbetslösa kvinnor engnutta hopp ? Det går att uttrycka mycket kort. Det är inte mycket manhar att komma med. Det framgick i den interpellationsdebatt om just dessafrågor som jag hade med arbetsmarknadsministern, och det har framgåttav den här allmänpolitiska debatten. Några konkreta förslag för att skapa flerjobb har man inte, och nedrustningen av den offentliga sektorn fortsätter, medty åtföljande ökande arbetslöshet. kommunisterna lägger i flera motioner tilldetta fram förslag som skulle innebära flera jobb. När det gäller den offentliga sektorn, en för kvinnornavikfig del av arbetsmarknaden, anser vi att den nedrustningspolitik som nubedrivs är förkastlig av flera olika skäl. Det finns fortfarande många viktigaeftersatta behov, och en planmässig utbyggnad av de socialt viktiga delarna avden offentHgasektorn är en nödvändighet. För kvinnorna innebär det direkta möjligheter tillflera arbetstillfällen, men också indirekt möjligheter att ta ett jobb.Kvinnorna är ju mera beroende av att exempelvis barnomsorgen byggs ut än vadmännen är. Det är kvinnorna som får ta konsekvenserna av en nedrustad offentiigsektor. När vårduppgifterna förs fillbaka till hemmet, är det kvinnorna som fårta på sig vårdansvaret. Vpklägger också fram förslag på satsningar inom industrin för att skapa flerarbetstillfällen. Vi pekar på en rad områden där satsningar borde göras,satsningar som också skulle ge fler jobb. Dessaindustriarbeten skall naturligtvis också komma kvinnorna till del. Vpk är inteanhängare av den könsuppdelade arbetsmarknad vi har. Kvinnorna finns inomett tjugofemtal yrken, medan männen återfinns inom i stort sett samtligayrkesområden på arbetsmarknaden. Vad vi däremot tycker är cyniskt, är det sättpå vilket regeringen nu på olika vis går ut och verkar för att denkönsuppdelade arbetsmarknaden skall brytas. Inom statsförvaltningen pågår sådanverksamhet. har fått i uppdrag att genomföra en kampanj.Arbetsförmedlingarna akfiveras också i denna fråga. Vi tycker att det ärcyniskt, eftersom man minskar antalet arbetstillfällen inom denoffentliga sektorn och inte vidtar några som helst åtgärder för att ökasysselsättningen inom industrin. Det spelar ju inte så stor roll om man ärarbetslös sjuksköterska eller arbetslös metallarbetare. Regeringens strävan attbryta den könsuppdelade arbetsmarknaden och motivera kvinnor till s. k.otraditionella yrkesval måste kombineras med aktiva åtgärder, så att det överhuvud taget finns några jobb att välja meHan. Ettav det viktigaste medlen för att åstadkomma en förändring av den könsuppdeladearbetsmarknaden är enligt vår mening en obligatorisk arbetsförmedling. Vpk harlagt fram förslag om detta tidigare och gör det också till åretsriksmöte. Det system vi har, där arbetsgivarna ensidigt bestämmer vem somskall få ett visst arbete, innebär att äldre och handikappade, och många gångerockså kvinnor, stampas ut i tider när det är ont om jobb och köparens marknad.En obligatorisk arbetsförmedling, där det är förmedlingen som avgör ocharbetsgivaren inte kan vägra att anställa anvisad arbetskraft, skulle göramycket för att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden. Det måste förståskombineras med aktiva insatser för att skapa fler jobb, liksom med en medvetenhethos arbetsförmedlingarna. Det är min förhoppning att de övriga partierna skallompröva sin inställning till obHgatorisk arbetsförmedling, när frågan nästagång kommer upp tiH avgörande här i kammaren. Det borde man göra, om man menarallvar med sina strävanden att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden. Vpkhar, som jag nämnde, i en motion lagt fram förslag som innebär en satsning påflera arbetstillfällen inom industrin. Jag skall inte gä in i detalj på dennamotion , men en punkt förtjänar att nämnas i detta sammanhang. Det gällervårt förslag om en nationalisering av dataindustrin och en inriktning pådatoriseringen, som innebär att arbetets ställning stärks och fördjupasoch att demokratisering av ekonomin gynnas. Just datoriseringen och den inriktning den har ärytterligare en faktor som hotar kvinnornas ställning på arbetsmarknaden. Mångaär de kvinnojobb som riskerar att försvinna, om datoriseringen får fortsättasom . Vad som måste till här är också en aktivare politik frånregeringens sida. Rationaliseringar kan vara bra - de pengar man sparar genomrationaliseringar kan användas till många nyttigheter för folkflertalet. Mendet får inte vara en blind rationalisering, som enbart ser till enskildavinstintressen och inte till samhällskonsekvenserna. En sådan rationaliseringkommer vi bara att förlora på. Vi får ökad arbetslöshet och ett sämre samhälleöver huvud taget. Därför måste enligt vår mening dataindustrin överföras isamhällets ägo, och datoriseringen måste få en samhällsnyttig inriktning. Viktigt i det här sammanhanget är också en övergång produktionsbeskattning. Först då kan samhället som helhet dra nytta avrationaliseringar inom industrin. Dessutom måste facket ges ett reelltinflytande över datoriseringen. En facklig vetorätt vid införande av ny teknikskulle enligt vår mening innebära att tekniken inte används i strid medsamhällsnyttiga mål och ytterligare försämrar arbetsinnehåll och arbetsmiljö.Tekniken skulle då i stället vara den stödteknik vi alla anser att den bör varaoch sättas in för att stödja en utveckling som är positiv för samhället. Regeringen säger sig ju uppmärksamma de problem somdatoriseringen kan innebära för framför allt kvinnorna och deras möjlighetertill arbete. I ett interpellationssvar har utlovat att fråganskall tas upp i den datapolitiska proposition som kommer om någon månad. Jaghyser nu inte någon större förhoppning om att det blir speciellt konkretaförslag som regeringen har att komma med - regeringens förda politiktyder inte på det. Men vi lär få anledning att återkomma i just denna fråga. Rätten till arbete är det viktigaste målet för att nåjämställdhet mellan kvinnor och män. Men visar oss erfarenheterna attkvinnor-och framför allt kvinnor med barn - inte har möjligheter att gå in påarbetsmarknaden på de villkor som utformades en gång för länge sedan, då detvar vanligast att familjen hade en försörjare - mannen. Kvinnan har underframför allt i allt större utsträckning sökt sig ut påarbetsmarknaden - även under de år hon haft barnomsorgsansvar. är detbetydligt vanligare med familjer med två förvärvsarbetande än familjer med enhemarbetande och en förvärvsarbetande. Likaså blir enförsörjarfamiljerna alltvanligare, dvs. en vuxen och ett barn. Att över hälften av de förvärvsarbetande kvinnorna arbetardeltid, och därmed förmenas rätten till egen försörjning, visar att kvinnanännu inte har möjlighet att ta ett arbete på lika villkor. Kvinnan har infesamma möjligheter att släppa alla hänsyn och enbart ägna sig åt arbetet. Attarbeta övertid med kort varsel, att ta extra arbete osv., är inte något för dekvinnor som också har ansvar för hem och barn. Som ett led i strävan att komma bort från dessa orättvisorpå arbetsmarknaden ser vi i vpk ett genomförande av sextimmarsdagen.Sextimmarsdagen har ett brett stöd - framför allt kvinnoorganisationerna serden som en angelägen reform, men också de politiska partierna harsextimmarsdagen inskriven i sina program. Det är möjligt att det är för atttysta en intern opinion som exempelvis i ord har uttalat sig försextimmarsdagen. I handling har man inte stått på barrikaderna när det gälltett genomförande av reformen. Det skall äga rum i en obestämdframtid, och sextimmarsdagen framstår mera som en utopi än som en genomförbarreform. I stället kunde vi i går höra folkpartiledaren tala om marginalskattereformenoch de möjligheter till extra arbetsinsatser den skulle ge. Män skall arbeta överoch extraknäcka - det är vad man får höra av folkpartiledaren, när han uttalarsig spontant och inte har jämställdhetsjus-terat sitt anförande. För det är välinte obekant för att extra arbete innebär mindre närvaro i hemmetoch därmed än mindre möjligheter att jämställt dela lika på arbetet i hemmet. Från vpk anser vi att vi nu måste påbörja en nedtrappningtill sex timmars arbetsdag. Det är en reform som bör genomföras under1980-talet. Den kommer att få stor betydelse för jämställdheten, och den måsteförstås kombineras med aktiva åtgärder för att minska både deltids- ochövertidsarbetet. Enkelt uttryckt måste vi mera dela lika på det tillgängligaarbetet mellan den tillgängliga arbetskraften. Det är inte en reform som gåratt genomföra över , eller som kan genomföras gnisselfritt utan någrasom helst problem; det är också vi medvetna om. Men att man skjuter på reformengör inte problemen mindre eller att reformen tar att genomföra.Därför är det viktigt att börja nu - det borde i alla fall alla de inse som påallvar menar att vi skall ha jämställdhet mellan kvinnor och män. Också en fortsatt utbyggnad av barnomsorgen är viktig föratt kvinnan skall kunna ges möjligheter till egen försörjning. Också här harvpk motionerat - som första etappmål vill vi att minst 50 000 platser i daghemoch fritidshem skall ha påbörjats . har vidarei sitt anförande berört de krav vi ställer, och jag vill bara tillägga en sak.Det är troligtvis så att neddragningen i utbyggnaden görs av ekonomiska skäl.För ett år sedan stod här i kammaren i just den allmänpolitiska debatten enledamot som i sitt anförande visade på hur lönsamt det ur samhällsekonomisksynvinkel är med daghem. Det är ingen förlust för samhället att bygga daghem.Den ledamoten är statsråd i tvåpartiregeringen, och jag kan bara beklagaatt inte funnit gehör för sina synpunkter i den egnaregeringskretsen. Jag har i det här anförandet tagit upp de treviktigaste frågorna för kvinnorna just nu - rätt till arbete, och utbyggnad av barnomsorgen. Det återstår nu för övriga partier attta ställning till våra förslag här i och att visa om man arbetar förjämställdhet - inte bara i ord utan också i handling. 56ARNE (): Att ha ett arbete innebär en ekonomisktrygghet för individen som det skapar självkänsla och socialgemenskap. Att få arbeta är aft få möjlighet att bidra till en gemensam strävanför en bättre tillvaro. Arbetet är ett sätt att få vara med och ta ansvar, sominte borde berövas någon människa. Rätt utformat blir det en av våra viktigastekällor till tillfredsställelse, till gemenskap med andra människor och tillsamarbete. Det är därför nödvändigt att vidta olika åtgärder för att den högasysselsättningsnivån skall kunna bibehållas. Utformningen av den ekonomiska politiken är naturligtvisav avgörande betydelse för våra möjligheter att upprätthålla den fullasysselsättningen. Vi måste föra en ekonomisk politik som leder till att nyaarbetsfillfällen skapas inom tillverkningsindustrin - och då inte minst vid demindre och medelstora företagen. En positiv utveckling inom tillverkningsindustrin är denbästa garantin för att det skall skapas förutsättningar för en fortsattutbyggnad av den offentliga sektorn. Genom de åtgärder som ingick i regeringensekonomiska paket som lades fram vid höstriksdagens öppnande har den svenskaindustrins konkurrenskraft väsentligt förbättrats. Regeringens budgetförslag innebär både offensivasatsningar för att skapa nya arbetstillfälleri och besparingsåtgärder inom denoffentliga sektorn. Det är nödvändigt med besparingsåtgärder med tanke på detekonomiska läget. Men det är också viktigt att noggrant analyserasysselsättningseffekterna av dessa besparingar. Situationen på arbetsmarknaden har tyvärr försämrats underdet . Arbetslösheten har stigit och procentuellt sett ligger vi idagsläget på ungefär samma nivå som under lågkonjunkturen 1971/72. Arbetslösheteni januari månad uppgick till . Det finns anledning att påminnasocialdemokraterna om detta, eftersom de ofta kritiserar regeringen för attinte vilja värna om sysselsättningen. I jämförelse med andra europeiska länderhar vi lyckats bra med att under rådande lågkonjunktur hålla arbetslösheten påden nivå den har. De åtgärder som regeringen föreslagit och vidtagitkombinerade med en konjunkturuppgång bör leda till att sysselsättningslägetkommer att förbättras . Den grupp sorh haft och har det allra besvärligast påarbetsmarknaden är ungdomen. Detta hänger delvis samman med att antaletungdomar är större än någonsin, som det råder en fortsatt mycket svagefterfrågan på arbetskraft. Förändringar i samhället har medfört en mer ellermindre permanent ungdomsarbetslöshet. Genom effektiviseringar och krav på högreproduktivitet i arbetslivet har många typer av arbeten, som tidigare fungeratsom inkörsport till arbetslivet, försvunnit. Det är alltid svårt att bli arbetslös, i vilken ålder manän befinner sig i. Men att sluta skolan och bli vuxen och trots detta förvägrasatt göra något meningsfullt arbete som är vikfigt även för andra kan varaförödande. Därför måste alla tänkbara åtgärder sättas in för att förbättrasituationen för de arbetslösa ungdomarna. Vad har då gjorts? Regeringen har ställt betydande medeltill förfogande för beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning.Överenskommelser har träffats mellan arbetsmarknadens parter om löner ochövriga förmåner för ungdomsplatser, avsedda för ungdomar som inte fyllt 18 år.Fortfarande har skolan det direkta ansvaret för ungdomar under 18 år.Den träffade överenskommelsen mellan arbetsmarknadens parter bör skapaförutsättningar för ungdomar att få vällovlig arbetslivserfarenhet. Vi vetockså att regeringen har tillskjufit 60 milj. kr. för att skapa dessamöjligheter att bereda ungdomar denna arbetslivserfarenhet. Det är viktigt attalla tar sitt ansvar för att förbättra situationen för ungdomarna. Arbetsmarknadspolitiken kan naturHgtvis bara vara ettkomplement fill de ekonomisk-poHtiska och industripolitiska insatserna, men ettnödvändigt sådant. Under innevarande budgetår har regering och riksdag beviljatdrygt för beredskapsarbeten. AMS har i en framställning iförra veckan begärt ytterligare 160 milj. kr. för att på det sättet åstadkommamöjligheter till en förlängning av vissa pågående beredskapsarbeten och enigångsättning av nya, kortvarigare arbeten. Jag räknar med att regeringenliksom tidigare behandlar framställningen på ett positivt sätt. För nästa budgetår har regeringen föreslagit knappt 2miljarder för beredskapsarbeten. Beloppet är beräknat efter behovet under ettnormalår, dvs. ett konjunkturneutralt år.