prot · G509103 · 1981-12-31 00:00:00 — Vi måste också tänka på att höja kvaliteten inomfamiljepolitiken och barnomsorgen genom att ställa krav på sex timmarsarbetsdag. Det har blivit förvånansvärt tyst kring den debatten både här och iandra sammanhang ute i samhället, men det är en väldigt viktig del som vi intefår glömma bort, liksom också diskussionen om att männen måste ta sin del avansvaret för familj och barn. Jag är väldigt oroad över inhopp, när honsäger att hon faktiskt inte ser någon motsättning mellan vårdnadsbidrag ochutbyggd barnomsorg. I dessa tider, när man hänvisar till besparingar, tyckerjag att det inte alls stämmer. Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen Omfortsatt utbyggnad av barnomsorgen AnL 69 Förste vicetalmannen () replik; Jag har redan givit svar på hennes frågor. Men artighetenkräver väl att jag ger svaren en gång till, eftersom tydligen intehar uppfattat dem. Jaghar klart uttalat att vi moderater anser att daghem är en mycketbra vårdform för barnen. Men den får inte uppfattas som patentlösning på allabarnfamiljers olika problem. Det är enligt vår uppfattning inte fel att habarnen på daghem - tvärtom . Men det är fel om föräldrarnaförvärvsarbetar och har sitt barn på daghem, trots att de inget högre önskar änatt själva få ta hand om sitt barn. Det är inte fel att föräldrarna själva tarhand om sitt barn, men det är fel om de gör det bara därför att de inte kan fåen daghemsplats eller ett jobb som de verkligen längtar efter. Jagtror därför att det viktiga är att familjepolitiken utformas så, att den kantillfredsställa alla de tusentals olika familjer med olika behov och olikaönskemål som finns i det här landet. Vi får inte utforma familjepolitiken efterhur vi tror att barnfamiljerna vill ha det, ännu mindre efter hur vi tycker attbarnfamiljerna skall ha det. Det gäller i stället att utforma familjepolitikenså, att den verkUgen ger så många som möjligt en rejäl chans att välja detalternafiv som passar just dem bäst. AnL70 INGA (vpk) replik: I alla undersökningar som har gjorts och där man har gått ut och frågatvad det är för sorts barnomsorg föräldrarna vill ha, svarar man att man vill haden institutionsbundna barnomsorgsformen. Man vill inte ha familjedaghem. Ändåslåss för sådana ute i kommunerna. Man går i den heliga valfrihetensnamn stick i stäv mot föräldrarnas önskemål. existerar det ju inte någonvalfrihet för familjerna - vare sig man vill ha familjedaghem, vanliga daghemeller fritidshem - dels därför att barnomsorgen är uruselt utbyggd, delsdärför att kvinnor drabbats av arbetslöshet i så hög grad att den därvalfriheten över huvud taget inte finns. Vadman skall inrikta sig på är förstås att förbättra den barnomsorg som vi har och som på många sätt är dålig samt att satsa på en kvalitafiv upprustning.Jag har här tidigare i debatten talat om hur det kan göras -mindre barngrupperoch mera personal. Men det är man inte intresserad av, allra minst från moderathåll. Inte heller från centerhåll är man intresserad av det. Jag har sett attfolkpartisterna har försvunnit, men de kommer kanske tillbaka. Ja, GabrielRomanus står ju där nere - han har gömt sig. är alltså inte intresserade av det här.Det är andra saker som de har i kikaren. AnL 71 (); Vi får ju tillfälle att behandla barnomsorgsfrågorna igen här ikammaren, i samband med att vi tar ställning till regeringens budgetförslag.Men eftersom det har blivit något av en familjepolitisk debatt, skall jag beatt få göra några reflexioner för att klargöra ståndpunkt. Barnomsorgen måste byggas ut, eftersom bristen påbarnomsorg är ett allvarligt hinder för jämställdheten mellan kvinnor och mänsamt ett hinder för valfriheten. Det är också viktigt för barnens skull att vifår bättre tillgång till barnomsorg, så att varje barn kan få en trygg ochstimulerande miljö när föräldrarna yrkesarbetar. Vi har ekonomiskt besvärliga tider. Det är därför viktigtatt hålla igen när det gäller de offentliga utgifterna. Då är det också viktigtatt hålla fast vid den angelägenhetsgradering som partierna har varit överensom, nämligen att barnomsorgen är en av de saker som måste få ökat utrymme inomden kommunala budgeten även i det här kärva läget. För att vi skall fåförståelse för detta tror jag att det är nödvändigt att vi också bättre änhittills visar att de resurser som finns för barnomsorg utnyttjas på ett brasätt - givetvis med bevarad kvalitet. Jag vill understryka att tillgången till barnomsorg harökat , vi har haft icke-socialistiska regeringar.Ja, sanningen är ju att det aldrig har satsats så mycket på förbättringar ochutbyggnad av barnomsorgen som . Mot den bakgrunden förefaller endel av de inlägg som gjorts här tidigare, framför allt av den senastesocialdemokratiska talaren, något märkliga och utan kontakt med verkligheten. Ingen annan sektor i vårt samhällsliv har ökat så snabbtsom barnomsorgen, och den ökningen måste fortsätta. Däremot är det inte någonnaturlag att kostnaden per plats måste öka, utan i den här verksamheten, liksomi all annan, måste vi nu skärskåda varenda krona som vi lägger ut. Och trorjag att det nya statsbidragssystem som har beslutat om är en braform. De som är kritiska mot detta system skulle jag vilja beatt i första hand bygga vidare på det system som vi har beslutat om. Arbeta fören högre statsbidragsprocent och inte för att vi skall återgå till ett gammaltsystem, som innebär byråkrati, orättvisor och krångel och som i längden intekommer att gynna det som vi arbetar för, nämligen att med bra kvaUtet få platsför flera barn inom barnomsorgen. Det finns en rättvisefråga som tränger sig fram med alltstörre kraft ju mer det blir klart att många familjer inte får tillgång tillbarnomsorg. Det är den ekonomiska rättvisefrågan. Den är allra mest uppenbarnär man jämför de familjer med båda föräldrarna yrkesarbetande som har plats iden kommunala barnomsorgen och de familjer som inte har det. Självfallet skallvi försöka lösa det problemet genom att i första hand få fram barnomsorg. Menvi kan inte blunda för att det finns krav på ekonomisk rättvisa mellan olikaformer av barnomsorg. Om man kallar ett stöd för vårdnadsbidrag eller någotannat är inte det väsentliga. Det väsentliga är, att om vi inte kan klara denhär rättvisefrågan, kommer barnomsorgsutbyggnaden att råka i vanrykte. Dettagäller inom alla partier - jag tror att vi alla här är medvetna om det. Om vi nu skulle införa ett sådant ekonomiskt stöd, låt ossdå inte inbiUa oss att vi kan minska utbyggnaden av barnomsorgen. Kvinnornasyrkesarbete är inte bara dikterat av ekonomiska skäl, utan kvinnor har sammaönskan och Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen samma rätttill yrkesarbete söm män numera, och det kommer att gälla ännu mer i framtiden.Därför finns det ingen grund för att tro att vi skulle minska behovet avbarnomsorg genomatt införa ett ekonomiskt stöd till småbarnsfamiljerna. Rätten till yrkesarbete måste gälla alla. Vi skall integöra det mindre ekonomiskt fördelaktigt för kvinnorna att yrkesarbeta genom attta pengar från barnomsorgen och lägga på ett allmänt familjestöd eller genomatt drastiskt höja avgifterna inom barnomsorgen. Det måste löna sig att arbeta-det är en god sats i politiken, och den bör gälla även de gifta kvinnorna. Såvitt jag har kunnat uppfatta, har en hel del av deförslag som kommer från moderat håll den innebörden att det skulle bli mindreattraktivt för kvinnorna att yrkesarbeta. Det skulle försvåra jämställdheten. Mycket annat kommer också att fordras för att vi skalluppnå denna jämställdhet. Att ändra mansrollen, männens attityder, är minstlika viktigt som att det finns barnomsorg och att dé ekonomiskarättvisefrågorna är lösta. Jag skulle faktiskt vilja föreslå att vinärmar oss de här frågorna med en något större öppenhet för förslag frän olikahåll än vad som har varit fallet i den här debatten tidigare. Det finns en vissrisk för att vi får en förtroendekris för familjepoUtiken. Det gäller både hosdem som pekar på orättvisorna och hos dem som pekar på att de inte kanyrkesarbeta, därför att det inte finns tillgång till barnomsorg. Jag tror att vi kan hitta samlande lösningar. Men då måstevi också medge att båda sidor har rättmätiga krav. Vi skall inte återfalla i engammal, föråldrad debatt om hemmafruar mot yrkeskvinnor. AnL 72 (): Jagar något konfunderad över . Han försöker slingra sig förbi det faktum att som detstora jämställdhetspartiet nu också har beslutat sig för en konservativ linjegenom att säga att man skall arbeta för vårdnadsbidrag. försöker hanargumentera mot den moderata linjen. Det är nu mer uppenbart än det har varittidigare att ni inte är överens i denna fråga. Vad är det för borgerligfamiljepolitik som skall presenteras för väljarna i den här valrörelsen? Det behöver inte bli någonförtroendekris för den familjepolitiska debatten därför att vi låter de olikaåsikterna bryta sig mot varandra. Vad som däremot skulle kunna ge upphov förtroendekris är naturligtvis om de tre borgerliga partierna gär ut medolika förslag i en valrörelse och sedan hävdar att de skall kunna regeratillsammans. AnL 73GABRIEL (); säger att harbeslutat att gå in för en konservativ linje. Jag vet inte vad hon syftar på. Omhon syftar på vårdnadsbidrag är jag mycket förvånad - vi har haft det på vårtprogram så länge jag har tillhört . Det förslag till vårdnadsbidragsom vi har framfört är inte mer konservativt än barnbidraget. Det är fråga omatt ge alla dem somhar små barn stöd för de vårdkostnader som alla småbarnsföräldrar har. Vad jag försökte påpeka var att i alla politiska grupperfinns det en kritik mot familjepolitiken. Den riktar sig mot denuppenbara orättvisan mellan olika typer av barnomsorg. Det är ingen nysynpunkt, den har jag framfört tidigare. Vad som är nytt ärmöjligen att den också framförs från socialdemokratiskt håll. Vi skullegöra klokt i att lyssna på den kritiken. Särskilt vi som vill verka förförändringar har ibland kört på utan att lyssna till kritik, och det har skapaten förtroendekris. En del av kritiken mot barnomsorgen gäller att den ärorättvis. Man gör visserligen överdrivna jämförelser; när man talar ombruttokostnaden för den kommunala barnomsorgen och säger att de som sköter omsina barn själva i hemmen eller som har en annan form av barnomsorg inte färnågonting, är det inte riktigt. Men det finns ändå en skillnad, och den får manhöra talas om från människor som röstar på olika partier - det tror jag attMaj-Lis Lööw också har hört. Vidare säger de som har hand om de kommunala pengarna;"I barnomsorgen använder ni inte pengarna på ett riktigt sätt. Gå in påett fritidshem , och ni hittar bara vuxna." Den kritiken harjag hört , och det ligger en hel del i den. Vi måste alltså användapengarna på ett bättre sätt. Och sedan är det naturligtvis förtroendekrisen från andrahållet, från dem som säger: "har ni hållit på och talat om hur mycketbarnomsorgen har byggts ut, och ändå finns det inte plats för mitt barn." Min slutsats är att vi måste möta kritiken från alla hållgenom att dels bygga ut barnomsorgen, dels försöka få en större ekonomiskrättvisa. Det vore en lämplig gemensam uppgift att försöka ägna sig åt istället för att återigen dra upp debatten hemmafruar mot yrkeskvinnor - tyvärrhör man en del tongångar i den riktningen. tycker att det är konstigt att moderaternaoch inte är överens. Vi är ju olika partier och har helt olika synpå många frågor. Men det lönar sig inte att skrämma med moderat familjepolitik.Jag skulle inte tro att det finns majoritet för den vare sig i den härriksdagen eller i nästa. Hur den då skulle kunna förverkligas kan inte jagbegripa. Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen AnL 74MAJ-LIS LÖÖW (s): Vi kommer inte, , ifrån detfaktum att ni, som jag sade i mitt inledningsanförande, får ta hänsyn till vadmoderaterna tycker, vare sig ni har dem utanför eller i regeringen. Det är bara att beklaga om upplever enförtroendekris på familjepolitikens område. Men han sade följande, som jagtycker att vi kan vara överens om: Vi skall dels bygga ut barnomsorgen, delsskapa rättvisa mellan olika barnfamiljer. interpellation som låg till grund förden här debatten handlade om vad regeringen vill prioritera. Jag hoppas att jaggör en riktig Om fortsatt ut byggnad av barnomsorgen tolkning,när jag slår fast att det är barnomsorgen som skall prioriteras och att deninte får stå tillbaka för införandet av vårdnadsbidrag. Vi skall också skapa rättvisa mellan barnfamiljerna. Påden punkten är vi uppenbarligen inte överens. Jag tycker nämUgen inte att ettvårdnadsbidrag är rättvist. AnL 75 Förste vice talmannen (): ställde en fråga; Vad ärborgerlig familjepolitik? Jag skall bara föra fram några få synpunkter på detta. Vi är från borgerligt håll helt ense om att ge kommunernastörre förtroende när det gäller att ordna barnomsorgen. För att kommunernaverkligen skall få riktigt goda förutsättningar för att ordna barnomsorgen såbra som möjligt måste också dehidsförskolorna, lekskolorna, ingå i underlaget.I annat fall får vi på nytt en mycket bekymmersam byråkrati, där man skallsärredovisa hur mycket av daghemskostnaderna som kan antas varalekskolekostnader osv. Vi är uppenbarligen också eniga om att försöka minska orättvisornamellan dem som kan och vill utnyttja den kommunala barnomsorgen och dem sominte kan det eller som alltför länge får vänta i köerna. Vi har från borgerligt håll också varit helt överens omatt värd av små barn är ett arbete. Det har tagit sig uttryck i rätten atträkna ATP-år för vård av egna småbarn. Vi har varit helt överens om att försöka underlätta förden grupp som har det allra mest bekymmersamt, nämligen flerbarnsfamiljerna,genom att införa ett flerbarnstillägg. På ytterligare en lång rad punkter skulle jag kunna plockafram exempel på att de borgerliga partierna är eniga beträffande inriktningenav familjepolitiken. Sedan kan det naturligtvis, t. ex. när det gällervårdnadsbidraget, finnas olösta frågor. Den familjeekonomiska kommittén har iuppdrag att titta på dessa frågor, så jag är övertygad om att de rent tekniskaproblemen kommer man från borgerligt håll att kunna lösa. AnL 76INGA (vpk); av kvinnorna med förskolebarnförvärvsarbetar . Det visar att kvinnor vill arbeta, har utbildat sig fördet och att de - av ekonomiska skäl - måste göra det. av dessa kvinnorarbetar deltid. Jag vill påstå att de gör det av främst två skäl - dels för attarbetslivet ser ut som det gör, dels för att barnomsorgen är så dåligt utbyggd. säger att vi inte skall blåsa upp någonstrid mellan hemmafruar och yrkesarbetande. Nej, självfallet inte. Men vi ser iolika frågor tendensen att man faktiskt försöker pressa tillbaka kvinnorna iden gamla rollen. Jag tror dock inte att det går. Kvinnorna är i enannan position och iir på ett nytt sätt medvetna om vikten av att förena arbetemed hemliv, barn och familj. Men barnomsorgen skall vi ha för barnens skull,som jag sade i början av debatten. Och vi måste bygga ut barnomsorgen, vare sigföräldrarna finns hemma, arbetar eller studerar - det är det primära. måstebarnomsorgen få kosta vad den kostar, och den skall också vara bra. Vi skall sedet hela ur barnens synpunkt i första hand. Sedan har det bieffekter på t. ex.jämställdheten, som vi också har tagit upp. Därför skall alla barn ha rätt bra plats inom barnomsorgen. När det gäller vårdnadsbidrag är det inte en fråga omekonomi för de enskilda familjerna eller för staten. Det handlar faktiskt om enideologisk brytningspunkt - det skall vi vara medvetna om. Det är fråga om vadman vill med familjepolitiken, med jämställdheten och med barnen. Det är alltsåinte en ekonomisk fråga, utan en ideologisk fråga av stor betydelse. Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen AnL 77GABRIEL (): Att barnomsorgen är till för barnens skullinstämmer jag i. Däremot får den inte kosta hur mycket som helst. Har vi deninställningen kommer vi snart att få en motreakfion. Vi måste se till att vianvänder pengarna på ett bra sätt, med bevarande av kvaliteten, även inombarnomsorgen. Jag vet inte vad egentligen syftar på när honsäger att man försöker pressa tillbaka kvinnorna från yrkesarbete. Jag kan barasäga att regeringspolitiken, såsom den ser ut i verkligheten, går ut på att underlättakvinnors yrkesarbete. Det är också därför som vi får ständigt ökade resurserfill barnomsorgen - även om de är otillräckliga. Att vårdnadsbidraget inte skulle vara rättvist i denkonstrukfiori som vi har föreslagit, som ju är precis detsamma som barnbidraget,förstår jag inte riktigt. Jag har aldrig hört att barnbidraget skulle varaorättvist. frågade vad vill prioritera -barnomsorg eller vårdnadsbidrag? För min del är det ganska klart, vilket manser av den politik som vi har fört. Vi är motståndare till att man tar pengarfrån barnomsorg för att skapa ett vårdnadsbidrag. Det är där skillnadengentemot ligger. Det är helt riktigt, som påpekade,att det i åtskilliga delar av familjepolitiken finns enighet mellan de tre ickesocialistiskapartierna. F. ö. finns det i åtskilliga delar också enighet mellan alla partierhär i . Men på denna punkt är i varje fall inte och moderaternaense. är inte med på att ta pengar från daghemsutbyggnaden ochbarnomsorgen för att skapa ett vårdnadsbidrag. Det skulle leda till att manförsvårade jämställdheten, att man gjorde det dyrare för familjerna attutnyttja kommunernas barnomsorg, och det är vi inte med på. Där finns det alltså en klar skillnad, och jag kan inteförstå att det skulle vara något problem inför valet. De som vill hamoderaternas linje kan ju stödja moderata samlingspartiet. Det är intesannolikt att det blir någon majoritet i för en sådan linje, ochdärför tror jag inte att anhängarna av barnomsorg behöver vara oroliga. Men omde är det, bör de stödja . Att säga att en "förtroendekris" hotar när detgäller familjepolitiken, är kanske att använda ett för starkt ord. Jag skullevilja sluta med att ställa en fråga till . Jag sade att jag blandmänniskor från alla partier har Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen möttbekymmer för att olika former av barnomsorg behandlas orättvist. De som har enprivat barnomsorg, t. ex. ett privat familjedaghem, och kanske är nöjda med denfår inget stöd. Den kommunala barnomsorgen får däremot ett betydande stöd. Desom har barnen hemma, vare sig föräldrarna delar på vården eller mamman ärhemma, vilket är det vanligaste, säger kanske att det är orättvist, att"vi får ingenting". De får visserligen bostadsbidrag, som jag brukarpåpeka, men de känner ändå att de är missgynnade. Jag vill fråga ;Har aldrig träffat några socialdemokrater som är oroade överdetta? AnL 78MAJ-LIS LOOW (s): Skillnaden i synsätt måste ligga i att viinte är överens om att barnomsorgen är en kostnad för samhället. Vi har olikaundersökningar som visar att barnomsorgen är samhällsekonomiskt lönsam. Om viinte betraktar barnomsorgen som en utgift för samhället, utan samhället i olikaformer får tillbaka det som läggs ut för barnomsorgen, i form av dessaföräldrars insatser i produktionen, kan vi heller inte påstå att samhälletsubventionerar barnfamiljerna genom att betala barnomsorgen, AnL 79 Socialministern : Jag vill kortfattat säga några ord om vadbarnomsorg egentligen skall vara till för. Barnomsorgen är till för barnens skull. Därför måste i engod barnomsorg ingå alla former av omsorg, dvs, daghem, fritidshem, öppnaförskolor och deltidsförskolor. Men i familjepolitiken måste vi också göra detmöjligt för föräldrarna att under barnens första, känsliga år ge dem dentrygghet som de behöver. Där kommer vårdnadsersättningen in som ett komplementför att öka valfriheten. Det är viktigt att få detta sagt, Alla familjer är intelika, utan varje familj, oavsett hur den är sammansatt, är ju olik den andra.Därför kan vi inte ha bara en form av barnomsorg, utan vi måste havalmöjlighet. Det finns därför inte heller något motsatsförhållande mellan enutbyggd barnomsorg och en utbyggd vårdnadsersättning. De kompletterar varandraför att ge valmöjlighet. Men så länge vi har ouppfyllda behov på barnomsorgensområde och det har vi när det gäller daghem, fritidshem och familjedaghem -måste vi naturligtvis fortsätta att bygga ut den, för annars kan man ju överhuvud taget inte tala om någon valfrihet, - Det är viktigt att fä det här sagt. Vi skall också komma ihåg att det här gäller barn i sinaförsta, känsliga år. Hur vi löser barnomsorgen för dem får inte stå imotsatsförhållande till kvinnors möjligheter när det gäller att yrkesarbeta ochatt skapa sig en egen trygghet och försörjning. Alltsammans måste formas helhet för barnens och deras föräldrars skull, och vi måste då ha olikamodeller för att lösa detta. AnL 80GABRIEL (); För att undvika missförstånd vill jag för detförsta en än gång säga att vi inte anser att man skall ta pengar frånbarnomsorgen för att konstruera vårdnadsbidraget, utan utbyggnaden avbarnomsorgen måste ges ökade resurser. För det andra menar också jag att man pågoda grunder kan visa att satsningen på barnomsorgen är en bra användning avsamhällets resurser. Barnomsorgen är ingen belastning vare sig ekonomiskt ellerpä annat sätt. Men det är konstigt att inte kan erkänna attdet finns ett rättviseproblem här. Om vi jämför två familjer, där den ena fårplats i den kommunala barnomsorgen och den andra ordnar barntillsynen självgenom att anlita privat dagmamma eller på annat sätt, måste vi ju konstateraatt den familj som får plats i kommunens barnomsorg får en bättre omsorg,sannolikt också till en lägre kostnad. Den verksamheten betalas ju delvis medskattemedel. Den andra familjen betalar lika mycket i skatt, men den får ingetsamhällsstöd till sin barnomsorg. Den familjen känner detta som orättvist, ochdet gäller oavsett vilket partide röstar på. här familjen vill de kanskeha en daghemsplats, men de kan också vara nöjda med den barnomsorg de har, ochatt de inte får något samhällsstöd till den tycker de är orättvist. Föräldrarnai en familj med två eller tre barn i förskoleåldern kan ju också välja att heltta hand om barnen själva, och de känner sig också missgynnade. De kan säkertvisa räkneexempel som styrker det. Då frågar jag; Träffar aldrignågra sådana personer? Finns det - bortsett från - inte någrainom socialdemokratin som har den här uppfattningen? Skulle man inte inomsocialdemokratin kunna fundera över hur man skall möta detta rättvisekrav,'utan att man därför raserar ansträngningarna att bygga ut barnomsorgen? Voredet inte rimligt att tillgodose detta krav för att få ett fortsatt förtroendeför jämställdhetspolitiken? Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen 81MAJ-LIS LOOW (s): Här sägs att vi inte skall ta pengarna frånbarnomsorgen. Men mycket av sådana tankegångar ligger till grund för den härdebatten -jag skall erkänna att det i första hand gäller beträffande IngegerdTroedssons inlägg. Man talar om orättvisa mellan olika barnfamiljer. Man pekarpå att samhället subventionerar barnomsorgen med si eller så många tiotusentalkronor per plats och att de som själva tar hand om sina barn inte får någonglädje av det. Det är detta resonemang jag vänder mig emot. Jag tycker att detär orimligt, när vi ju vet att det är samhällsekonomiskt lönsamt medbarnomsorg. Jag kan inte finna annat än att vi måste fortsätta att göra allt vikan för att bygga ut barnomsorgen och få en barnomsorg även för demsom tvingas ta till privata lösningar. Det är enda möjligheten att fårättvisa i detta, I och för sig skall vi vara öppna för olika former förkommunal barnomsorg. Det tycker jag inte behöver ifrågasättas. Det är klart att jag också träffar barnfamiljer med enenda inkomst och med flera barn som inte ser skymten av möjlighet att få enbarnomsorgsplats Om fortsatt utbyggnad av barnomsorgen eller jobbtill kvinnan i familjen, vilket det för det mesta gäller. Men vad skall jagsäga till henne? Skall jag säga att nu skall vi ge ett vårdnadsbidrag till allabarnfamiljer med , ? Det är den erkänsla vi kan ge dig för attdu stannar hemma. Eller skall jag säga till henne: O,K,, vi jobbarför arbete åtalla och fullt utbyggd barnomsorg, och sådan bör du också ha rätt till?