prot · G50972 · 1981-12-31 00:00:00 — I den delenvill jag då fråga honom: Var var det fel någonstans i de fakta - inte minatolkningar av dem - som jag redovisade? Anf.90 HANS NYHAGE (m) replik: Jag kan direkt anknyta till det exempel som jag alldeles tog upp imitt anförande, nämligen påståendet att övergav löftetom mindre klasser och såg till att det skulle bli större klasser. Det som skedde var enbart att man återställde enordning som man ute i kommunerna på olika sätt gått ifrån. Och jag kallar detinte att gå in för större klasser när man går tillbaka till den tingens ordningsom skulle gälla. 91 (): har en lång rad beslut fattats som har syftattill att förbättra skolan: en ny läroplan för , en friresursanvändning för både grundskola och gymnasieskola, en ny inriktning påutvecklingsarbete och skolforskning, ett närmande mellan skola och 8Riksdagens protokoU 1981/82:72-74 arbetsliv samt ett ökat lokalt ansvarstagande - resursernahar fördubblats. Lyckligtvis har vi nu kommit ifrån den inställning sområdde när socialdemokraterna satt vid makten, den inskränkthet som tog siguttryck i att alla barn i skolan skulle göra samma saker vid ett och sammatillfälle. Man trodde att alla barn skulle behandlas lika, man trodde att detvar jämlikhet. I tog man bort alla möjligheter att välja praktiskalinjer och demonstrerade därmed ett förakt för handens arbete som är utanmotstycke. Vad blev resultatet? Jo, vi fick en skola där bara teoretiskastudier hade något värde, en skola där mängder av elever aldrig fick upplevakänslan av att lyckas, aldrig kunde hävda sig. Det var socialdemokraternasskolideal. Som om inte detta vore tillräckligt, införde man ettbetygssystem som effektivt satte in eleverna i fållor som det var nästanomöjligt att ta sig ur. har vi gett förutsättningarna för en bättre skola. Dennya läroplanen slår fast att alla barn skall ha rätt fill en likvärdigutbildning. Men vi får akta oss för att tro aft det betyder att alla barn skallbehandlas lika. I stället betyder det precis motsatsen. Alla barn är olika, harolika förutsättningar att tillägna sig kunskaper och färdigheter - alltsåbehöver barn olika mycket hjälp för att nå målet. Och det är vår skyldighet attge dem det. Det betyder att både barn som har svårigheter att klara skolarbetetoch barn som har lätt att göra det behöver extra stimulans för att presteraefter sin förmåga. bör vi därför arbeta för en skola med en flexibelintagning till lågstadiet och med årskurslösa stadier, så att studierna kananpassas efter elevernas mognadstakt. Först då tar vi hänsyn till att skolan ärtill för elevernas skull och inte tvärtom. Jag anser att man skall ställa krav på eleverna- krav somär anpassade efter ålder och mognad men som visar att man förväntar sig att deskall klara av vissa uppgifter. Först då blir ungdomarna någorlunda rustade attmöta de krav - och också de motgångar - som varje människa utsätts för i sittvuxna liv. Att inte ställa krav och att inte träna eleverna att klara av demtycker jag är att visa likgiltighet och att svika sitt ansvar som vuxen. Genom de senaste årens skolbeslut har vi gett ramen ochförutsättningarna för en bättre skola. Men vi får ingen bättre skola om intevar och en som verkar i skolan - elever, personal och föräldrar - tar sittansvar och medverkar aktivt till detta. Vi liberaler tror på den enskildamänniskans förmåga och vilja att påverka sin miljö. Genom att vi avskaffat densocialdemokrafiska toppstyrningen och i stället ger människorna i kommunernaoch de enskilda skolorna mer att säga till om, går det också numera att ta tillvara enskilda människors engagemang och vilja att ta ansvar. Glädjande nog servi också att personal, elever och föräldrar motsvarar det förtroende som deborgerliga regeringarna har gett dem. De som har det svårast just nu är de ungdomar som lämnargrundskolan, och våra insatser för dem måste ytterligare förstärkas.Skolministern har redogjort för en hel del åtgärder i den riktningen. Denoffentliga sektorn och industrin liksom näringslivet i övrigt kräver alltmerutbildad arbetskraft för de arbeten som står till förfogande. De mindrekvalificerade arbetena, lämpliga för de nytillträdande på arbetsmarknaden,försvinner. De som drabbas hårdast är otvivelaktigt de ungdomar som aldrigkommer in på arbetsmarknaden, som aldrig får en chans att skaffa sig denarbetslivserfarenhet som nästan alla arbetsgivare kräver. INorden finns ca 200 000 arbetslösa ungdomar. Av dessa finns ca 60 000 iSverige. I det socialdemokratiskt styrda med sin totalt sett mycketmindre arbetsmarknad har man ca 80 000. Detta tillsammans med det faktum attSveriges totala arbetslöshetssiffror är lägre än andra industriländers visaratt regeringens insatser, trots dåliga konjunkturer, gett resultat. Ialla sammanhang visar det sig att flickornas situation är allvarligare änpojkarnas. Alltsedan arbetslösheten bland ungdomar började öka ibörjan av har flickornas andel ökat långt mer än pojkarnas. Flickorhar oberoende av konjunkturläget markant högre arbetslöshetsnivå än pojkar. Vidalla kommande åtgärder måste därför särskilt beaktas flickornas möjligheter atttillgodogöra sig dem. Underdet gångna året har på det centrala planet mycket god vilja visats frånarbetsmarknadens parter att tillsammans med regeringen försöka lösa problemenmed ungdomens sysselsättning. Det är nödvändigt att denna samarbetsvilja ocksåtränger ner på det lokala planet, där svårigheter ibland reses motspecialåtgärder för ungdomar. Iframtiden kommer kraven på yrkesutbildning att ständigt öka. börjarde stora ungdomskullarna att klappa på porten till arbetsmarknaden. Det är dånödvändigt att ytterligare öka, komplettera och samordna de stödinsatser sompåbörjats för att minska ungdomsarbetslösheten. Igymnasieskolan har ett ökat antal platser ställts till förfogande för deyrkesinriktade linjerna och kurserna. Budgetpropositionen visar tydligt deninriktningen. Genom att öka antalet specialkurser kommer man lättare att kunnaförverkliga tanken på varvad utbildning. Yrkesintroduktionen är viktig,speciellt för de yngre ungdomarna, men den vill socialdemokraterna avskaffa.Man säger nej till 16 000 platser i yrkesintroduktionen. När man talar medrepresentanter för SSA-råd, arbetsgivare och arbetsförmedlingar får manbeskedet: Vi behöver alla utbildnings- och praktikformer för att täcka allaåldersgrupper bland ungdomarna. Dennya gymnasiala lärlingsutbildningen kan tillgodose utbildningsbehov förverksamhetsområden där rekryteringsbehoven är relativt låga. Den ger ocksåmöjlighet till individuell utformning och geografisk spridning. Genom att vinästan är helt borta från slit-och-släng-mentaliteten förmärks en störreefterfrågan på tjänster hos hantverkare som lagar och underhåller. Många avdessa hantverkare har emellertid enpersonsföretag eller endast en anställd ochhar av ekonomiska skäl inte möjlighet att ta emot en lärling, även om de skullekunna ge av sin yrkesskicklighet och sin tid. Det föreligger också ettanställningsförhållande för elever i läriingsutbildning. Det finns därföranledning att se över de villkor som råder för lärlingsutbildningen, så attfler kan ta emot lärHngar. Trots olika former av bidrag harkommunerna svårt att snabbt öka antalet platser inom vissa investeringskrävandeyrkesutbildningar. En väg är att i högre grad stimulera till s. k. saxadutbildning och till atf utnyttja hela kalenderåret. Likaså börden inbyggdautbildningen inom industri, hantverk och handel ytterligare stimuleras. Regeringen har fattat beslut om en lång rad åtgärder somär verksamma instrument i kampen mot ungdomsarbetslösheten:arbetsmarknadsutbildning, enskilda och offentiiga beredskapsarbeten, förhöjtlönebidrag till den som anställer arbetshandikappade ungdomar, rekryteringsstödtill expansion och, senast, möjlighet till arbetspraktik, provanställing ochanställning vid arbetstoppar. Dessa insatser sammantagna täcker allaåldersgrupper . I takt med de allt större ungdomskullarna och dealh färre "ungdomsjobben" måste åtgärderna dock byggas ut, vilketarbetsmarknadsministern har aviserat. Men det måste också skapas en vilja hos alla vuxna atthjälpa till. Det räcker inte med att regeringen anvisar pengar, om inte alla -den enskilde arbetstagaren, facket och arbetsgivaren - enas i en gemensamsträvan att lösa problemen. anvisade regeringen medel för6 000 ungdomsjobb, den s. k. arbetspraktiken. saknas avtal på fleraviktiga områden, och därför är många av arbetsplatserna outnyttjade. Om t. ex. alla vuxna både i den offentliga och den privatasektorn avstod från de enklaste arbetsuppgifterna skulle man förmodligen kunnainrätta ett ungdomsjobb på var tionde anställd under förutsättning att man hadeviljan att väsentligt reducera minimilönen. Med visst statligt stöd skulle detbetyda, att vi kunde möta och vinter med tiotusentals fler jobb förungdomar. Det finns ett allt större intresse för atf startaett eget företag. På många håll i är det enda möjligheten för ungdomaratt få sysselsättning i eller nära sin hemort. Men för detta behövs bådeutbildning och starthjälp. AMU bör därför i samverkan med utvecklingsfondernautarbeta och erbjuda "starta eget"-utbildningar. AMU bör också förbereda arbetsmarknadens nästa storaförändring -datoriseringen - genom att erbjuda datautbildning på lägre nivåer,så att ingen "flaskhals" uppstår, när konjunkturen vänder ochdatoriseringen är ett faktum. Det är extra angeläget att sfimulera flickor tillsysselsättning inom dataområdet, dels därför att det är det område där detkommer att behövas arbetskraft , dels därför att det framför allt ärinom de traditionellt kvinnliga yrkessektorerna som det kommer atf skeförändringar genom datoriseringen. är det nödvändigt att AMU i allt störreutsträckning köper utbildning i näringsHvet för att inte binda resurser i dyrainvesteringar. Utrustningen blir snabbt föråldrad, och hela systemet med AMU ärförfelat då man inte är flexibel. För att de stora ungdomskullar som börjar komma utskall kunna erbjudas utbildning, praktik eller arbete är det nödvändigt attalla är beredda att ompröva gamla ställningstaganden, att alla visar envilja att pröva okonventionella lösningar. För , det liberala partiet med socialt ansvar,står det klart att ingen möda får lämnas osparad för att erbjuda ungdomarnautbildning, praktik eller arbete. 92 () replik: Jag blev något förvånad över inledningen tillYlva anförande. Jag tycker att det vore bra om man kände till någotom skolhistoria och det som har hänt under åtminstone påskolområdet. är ändå det borgerliga parti som är känt för att mesthelhjärtat ställa upp på den socialdemokratiska skolpolitiken. Det tycks somom inte har någon som helst insikt om det, utan hon för härfram vulgärargument om likriktning och centralstyrning - vilket alltså drabbarhenne själv och hennes parti lika mycket som det eventuellt skulle drabba oss.Dess bättre är argumenten felaktiga. frågar om de praktiska linjerna på1960-talet. Men när avskaffade och gjorde om dem var vi ju överens omatt göra det! Hade någon annan inställning? Vi var överens om det,och de avskaffade sig dessutom praktiskt taget själva. Ungdomarna valde inteden typen av linjer. Ungdomarna önskade en utbildning där praktik och teoriskall gå hand i hand. Det är också den utvecklingen vi vill ha. Det beror intepå att vi anser att alla elever är lika. Det är nämligen mycket stor skillnadpå att utgå från att alla är jämlika, dvs. skall ha samma möjligheter, och attutgå från att alla är lika. Men just att barnen är jämlika, har lika stortmänniskovärde, var och en med sina intressen, behov och förutsättningar, måsteman utgå från i skolarbetet. Detta har också varit temat i socialdemokratiskskolpolitik, och det går att läsa om det på många ställen i SIA-propositionenfrån 1976. Jag tycker att skall läsa på litet grand. Beträffande argumenten om likriktning och någon sortscentralism är det så, vilket jag berörde i mitt inledningsanförande, att vianvände hela 1970-talets början för att göra om detta. Vi fann att skolanssystem var ganska centralstyrt, och vi gjorde en omprövning. Vi ville försökapröva om systemet. En centerpartist - vice talmannen - nämndei SIA-debattenl976 att SIA-propositionen, som jag undertecknade, innebar en avde största decentraliseringsreformer som har genomförts i svensk förvaltning.Ta och läs på det här, , innan ni kommer med den här typen avvulgärargument! Sedan till frågorna om ungdomar. Då kan man ju säga: Tänkså bra regeringen ändå har ordnat det för ungdomarna! Allting är ju fantastisktfint, så som här beskriver. Det är bara det att verklighetenser annorlunda ut. Åtgärderna har inte fungerat. Därför har vi tillsammans med LO utarbetat systemet med ungdomsplatser,och regeringen har också traskat patrullo här och utfärdat en Vi vill ersätta det som inte fungerar mednågonting bättre, som vi hoppas skall fungera. 93 () replik: Ja, , decentraliseringen kommycket sent - 1976. Man skulle kunna säga att det var fråga om en omvändelsemed kniven på strupen, tack vare de borgerliga partiernas enträgna strävan,arbete och argumentering för en decentralisering. På grund av det arbetet ochpå grund av det jäsande motståndet ute i kommunerna var man tvungen att taskeden i vacker hand och göra någonting åt toppstyrningen. För varför skeddedecentraliseringen annars först - om nu tycker attdecentralisering är bra? Ni har ju haft på er för att genomföradecentraliseringen. Ja, det skedde tack vare de borgerliga partiernas enträgnaarbete och de enskilda människornas kritik och opposition mot den toppstyrningoch centralisering som socialdemokraterna stod för under sitt regeringsinnehav. tog också upp yrkesintroduktionen ochsade att den inte fungerar. Möjligen kan man säga att den inte fungerar så brai socialdemokratiskt styrda kommuner, där man på alla sätt försöker saboterareformen. På många håll fungerar den alldeles utmärkt, där man säger att manbehöver detta - man behöver alla insatser. Yrkesintroduktionen är bra för delitet yngre. Vi ser också att yrkesintroduktionen på många hållfaktiskt har lett till fast arbete. Jag tycker verkligen att man inte skall tabort en insats som för vissa ungdomar fungerar bra. Det är bara så att vi harmånga olika typer, och det här är en av dem som fungerar. 94LENA () replik: Jag tycker att slår viltomkring sig, när hon påstår att det på något vis skulle vara sabotage motverksamheten i socialdemokratiskt styrda kommuner. Det är precis tvärtom. Dettagår att belägga genom att man går från kommun till kommun och ser vilkakommuner som har tagit på sig extra ansvar för ungdomarna. När man voterat omsaken i kommunfullmäktige inom de socialdemokratiskt styrda kommunerna har desocialdemokratiska kommunfullmäktigegrupperna ställt upp och försökt förbättrayrkesintroduktionen, så att den inte skulle slå så illa som den annars skullegöra. Man har verkligen ställt upp och hjälpt till med oHka typer avungdomsgarantier och ungdomsprojekt, som har lagts ovanpå yrkesintroduktionenoch ibland genomförts tillsammans med den. Jag tror att skallakta sig för att komma med den typen av oförskämdheter och nära nog lögner. Sedan är det fortfarande på det viset att det krävs litetgrand mera påläsning om skolreformernas historia. Det är givet atf vi allaunder den tid då man drog upp riktlinjerna för de stora reformbesluten varganska klara över att det hela så att säga måste hållas i en central hand.Folkpartiet hade inte några andra åsikter om detta under reformårtiondena -1950- och , så snart det fattades beslut om Läroplan69, hade vi på känn att vi nu borde göra om detta. Då tillsattes SIA-utredningen1970. Det gjorde vi i stor enighet. De partier som satt i komockså överens. Ta litet mindre ord i munnen, ! Anf.95 () replik; Det är alldeles utmärkt att man äntiigen har kommit fram till att detbehövs decentralisering i skolan. Människorna i kommunerna var trötta på attinte själva få fatta beslut om någonting, och det var det som drev frambeslutet att förändra. Inteär det väl så att vi genom det nya läroplansbeslutet frånhänder oss vårmöjlighet att lägga fast riktiinjerna för skolarbetet! Vi har klart sagt ifrånatt vi vill ge alla barn en likvärdig utbildning. Det betyder intenödvändigtvis att allt måste ske på exakt samma sätt på alla platser. Vi hargivit ett visst utrymme för de lokala skolenheterna att genomföra skolbesluten.Vi ger de lokala skolstyrelserna och de enskilda skolenheterna, både igrundskolan och i gymnasieskolan, möjlighet att fatta lokala beslut, att fattade beslut som bäst gagnar den egna skolenheten eller som bäst passar detomgivande lokalsamhället, näringslivet på den orten. Men det betyder inte attriksdag och regering har frånhänt sig möjligheten att lägga fast de storariktlinjerna. De finns ju i läroplansbeslutet. Vadgäller yrkesintroduktionen vill jag inte alls förneka att vissa kommuner harställt upp enormt fint, också vissa socialdemokratiska kommuner, min egenkommun t. ex. Men det finns rapporter som visar att man på en del håll frånbörjan har sagt ifrån att "det här är för besvärligt, det här går inte,det här har vi inte bestämt själva". kan inte varaokunnig om att det på vissa håll går utmärkt och fungerar bra. Liksomi alla andra sammanhang är det även här så att en metod inte löser alla problemnär det gäller insatser för ungdomar. Vi behöver många olika former för atthjälpa ungdomar. Yrkesintroduktionen är bra för vissa åldersgrupper, men nuvill socialdemokraterna ta bort den utan att sätta något annat i stället utomarbetspraktik. Men då missar man de grupper för vilka yrkesintroduktionen harvarit ett bra hjälpmedel att komma in på arbetsmarknaden. 96 (vpk): Många storslagna paroller har uttalats och satts på pränt som motto förde senaste årtiondenas skolreformer. Det skulle bli en skola för alla. Oavsettsocial och ekonomisk bakgrund skulle alla få samma kunskaper och färdigheter.Skolan skulle fostra till demokrati och kritiskt tänkande. Praktiken har aldrigblivit riktigt lik parollerna. Framtill valet återkom borgerliga poHtiker ständigt i attacker motskolreformernas misslyckanden. De sköt in sig på för stora klasser och fördålig undervisning. De angav visserligen i långa stycken andra ideologiska målför sin kritik än de socialdemokratiska reformatorerna. utsträckning hade de också rätt i sak. Klasserna blev förstora. Eleverna kom i kläm. Framför allt misslyckades jämlikhetssträvandena ochdet blev då lätt att förklara jämlikheten som en illusion och kräva den gamlaparallellskolan tillbaka. Sedan kom de borgerliga politikerna till makten. kan vise resultaten av deras politik för skolan: Särbehandlingen av elever med olika social och ekonomiskbakgrund framträder i all sin klarhet ur jämförande undersökningar av kommuneroch kommundelar med olika social sammansättning. Barnen i har en klartsämre skolmiljö och får en sämre undervisning än barnen i och Lidingöt. Klasserna i skolan blir större, lärarna blir färre. Skolanavrustas socialt -framför allt i de fattiga kommunerna, där det i regel finnsen större andel barn som verkhgen behöver de sociala förmånerna. Det borgerligavalfläsket har bränts vid i sparplanernas stekpanna. Den senaste i raden av borgerliga skolministrar, UllaTilländer - hon sitter förstås inte kvar i kammaren - talar alltmer omideologi, i takt med att hennes resurser för att rätta fill och förbättraskolan dras undan genom den övergripande s. k. besparingspolitiken. Det då gör i sin politiska nöd är attdesperat försöka framställa det som har hänt sedan hon tillträdde såsomreformer med en bestämd inriktning. Hon staplar de ideologiska honnörsorden påvarandra i sin del av budgetpropositionen: decentralisering, betydande lokalfrihet, friare resursanvändning, större möjHgheter att använda resurserna motmålen för skolans arbete. ser regeringen till att kommunerna ochskolorna får mindre resurser än förut. Vad skall då den eventuellt ökadefriheten användas till? Vad är det konkret som man har använt resurserna tillhittills, som inte har varit förenligt med målen för skolans arbete? Tala omdet för eleverna, föräldrarna, lärarna, skolmåltidspersonalen, skolledarna,skolkuratorerna och kommunalpolitikerna! Arbetslösheten har med rätta uppmärksammats tidigare i denhär långa debatten. Omkring 60 000 ungdomar är arbetslösa. Det går inte attskylla detta på vår omvärld och på dåliga konjunkturer. Politikerna kan avgörahur stor arbetslösheten skall få lov att vara, även med de av omvärlden givnabetingelserna- om det är inte minst de människor som arbetar praktiskt medarbetsmarknadspolitiken överens. Därför förtjänar det upprepas att regeringenmedvetet låter arbetslösheten förvärras. slinker dock undan denna kritik. Hon harpräktiga skygglappar och ser väsentligen ungdomsarbetslösheten som ett resultatav att ungdomarna har valt fel utbildningsväg och fått lära sig för mycketteori. Därför måste man ju i den här debatten vädja tillskolministern att tänka efter vad 60 000 öppet arbetslösa ungdomar betyder ochatt fundera över vad dagens skolungdom har att vänta sig, när det inte försnågon politik som inom överskådlig framtid ger flera jobb än vad som finns . Regeringens företrädare i denna debatt säger ju precis vad de har sagttidigare i regeringsförklaringen och i finansplanen: De hoppas attderas ekonomiska politik skall ge resultat på sysselsättningen tidigast . Väljarna skall alltså bara knäppa sina händer iförtröstan, och tro att allt blir bättre efter valet. Det finns inga arbeten för de unga människorna . Detfinns inte tillräckligt många arbeten för ungdomarna, även om de skulle ha fåttden gedignare yrkesutbildning som skolministern hoppas kunna genomföra. Även omflickorna skulle ha vrakat de traditionella kvinnoutbildningarna och inriktatsig på industrijobb och teknik, skulle de inte finna några arbeten . I regeringsförklaringen av sägs detatt fler ungdomar behöver söka sig till industrin. Men industrisysselsättningenminskar ju. Och vi har ju en puckel av ovanligt stora ungdomskullar som nuförsöker komma ut i arbetslivet. När skall industrin börja utvecklas i dettaland på sådant sätt att den ger ett ökande antal människor arbete och helstockså arbete åt en ökande andel av människorna i arbetsför ålder? Det hade helt säkert varit en framsynt polifik attomfördela gymnasieskolans resurser till förmån för de yrkesinriktadeutbildningarna, om den politiken parades med en medveten politik för att minskaarbetslösheten och skaffa fram de verkliga och riktiga arbetena för ungdom. Istället fabulerar nu skolministern om en renässans för "enklareingångsarbeten". Och helst skulle det väl vara så gott som obetaldaarbeten. Enklare ingångsarbeten som konstrueras med konstlade medel av hugadespekulanter inom det s. k. näringslivet kommer givetvis också att öppna vägenför enklare ingångslöner. Helst skall väl också fackföreningarna avstå frånatt organisera dessa ungdomar med enklare ingångsarbeten och låta bli attförhandla om deras löner och arbetsvillkor. Tanken finns redan väckt när det gäller de skolelever somskall placeras i arbetslivet som ett led i utbildningen. De skall ju inte fåbetraktas som anställda, för det skulle äventyra skolans verksamhet, somskolministern uttrycker det i propositionen. Och så hotar hon med vadarbetsmarknadsministern annars skall komma med - en tvångslagsfiftning överhuvudet på de fackliga organisationerna. Det har väl aldrig föresvävat en misstankeatt företag skulle kunna frestas att till dessa skolelever föra överarbetsuppgifter, som man annars skulle nödgas anställa någon att göra föravtalsenlig lön. Inte heller kommer förstås statliga och kommunala arbetsgivareatt för frestas att spara pengar på det här sättet. Alla kommergivetvis i detta idealistiskt inriktade arbetsliv att uteslutande tänka på vadsom är bra för elevernas utbildning. Eleverna skall väl bara träna sig påarbetsuppgifter som ingen av de anställda annars skulle utföra. I detidealsamhälle som upplever sig verka i finns givetvis ingaobjektiva motsättningar mellan arbetsköparintressena och alla andra människorsintresse av arbete åt alla. tycks vara helt främmande för de socialaresultaten av den politik som hon är med om att föra.