prot · G50973 · 1981-12-31 00:00:00 — Det finns en risk, i enalltmer krympande arbetsmarknad med stora ungdomskullar arbetslösa, att denrätten ifrågasätts och att man återfaller i gamla fördomar om försörjarroll ochvårdarroll: Det är inte så viktigt att gifta kvinnor får arbete - de har jufullt upp med att sköta ungarna, och de är ju försörjda ändå. Det är omöjligt att här gåigenom alla de slutsatser vi borde dra av dessa fakta om utvecklingen förkvinnorna på arbetsmarknaden. Jag vill bara understryka hur viktigt det är attvi inte glömmer bort de vuxna kvinnorna i arbetsmarknadspolitiken. Det är naturligtvis viktigt att vi med all kraftmotarbetar den stora ungdomsarbetslösheten, speciellt som kvinnornassvårigheter där är på väg att fortplantas till nästa generation. Det är ocksåviktigt att möta andra gruppers arbetslöshet, t. ex. den dramatiska ökningen avbyggnadsarbetarnas arbetslöshet, som talade om här. Men det får inte betyda att vi bortser från de vuxnakvinnornas behov av utbildnings- och beredskapsinsatser. Vi har i densocialdemokratiska partimotionen om arbetsmarknadspolitiken anvisat sådana åtgärder. Kvinnornas medverkan i produktionen har betytt oerhörtmycket för vårt välstånd. När vi nu skall arbeta oss ur krisen måste vi ta tillvara också kvinnornas vilja till arbete. En grundläggande förutsättning för att kvinnorna skallkunna vara med och arbeta ur krisen är att de får tillgång till en brabarnomsorg. Bra barnomsorg är i första hand till för barnens skull. Idagens en- och tvåbarnsfamiljer är det viktigt att barnen får komma tillsammansmed andra barn och få stimulans och utveckling. Barnomsorgen är alltså en frågaom kvalitet i barns uppväxtvillkor. Men så länge vi inte kan tillgodose allabarns behov i det här avseendet, och så länge kvinnor tvingas avstå frånförvärvsarbete eller utbildning på grund av bristen på barnomsorg, så är detockså i hög grad ett kvantitativt problem. Den ambitiösa utbyggnadsplan med 150 000 nya platser framtill 1981 som beslutade efter förslag från socialdemokraternahar havererat. Den släpar efter och har drabbats av minst två årsförsening. och även om de nu aktuella utbyggnadsplanerna skullefullföljas - vilket tycks bli alltmer osannolikt i takt med de attacker somborgarna riktar mot kommunernas ekonomi - så visar alla beräkningar på en bristpå nästan 130 000 platser . Vi måste få en ny plan för barnomsorgens utbyggnad. Enenhällig riksdag har stått bakom utbyggnadsmålet till full behovstäckning - dettycker jag är viktigt att komma ihåg i det krypskytte mot barnomsorgen somalltför ofta bedrivs i den familjepolitiska debatten. krävde också ihöstas en sådan plan, men inte ett ord om detta från socialministern ibudgetpropositionen. Det hjälper inte med vackra deklarationereller skenreformer. Ingen arbetsförmedlare eller barnomsorgsassistent kantrösta en kvinna med att "du får visserligen inte något jobb eller någonbarnomsorgsplats, men du får ju ATP när du blir gammal", för det ärdessutom inte sant. Ingen kvinna är tröstad med det allmänna tal omjämställdhet som jag noterade att nästan alla folkpartistiska talarepliktskyldigast tagit med i sina anföranden i går och . Kvinnorna ser juhur den faktiska verkligheten drabbar dem. Det hjälper inte med lagar om jämställdhet påarbetsmarknaden för kvinnor som aldrig får en chans att komma in påarbetsmarknaden på grund av bristen på arbete eller barnomsorg. Det hjälperinte att förändra attityder till könsrollerna så länge arbetsmarknaden avpraktiska skäl och hinder består av övertidsarbetande män och deltidsarbetandekvinnor. Därför är arbete åt alla, fullt utbyggd barnomsorg och enutjämning av arbetstiderna en grundförutsättning för både jämställdhet ochbättre villkor för barnfamiljerna. I detta anförande instämde , , , och (alla s). 109GUNNAR i (c) replik: berörde litet grand de däröverbuden som jag nämnde. Jag hade faktiskt varit så generös att jag redandragit ifrån inkomstförstärkningarna. Sanningen är ju den att omsocialdemokraternas reservation hade gått igenom hade det inneburiten budgetförsvagning på 4 miljarder. Från detta skall man då dra debudgetförstärkningar som man skulle ha fått. De gällde för det förstaförsvarsutgifterna och för det andra skogsvårdsavgifter och en del andra sådanasaker och uppgick till 2 miljarder. Nettoförlusten för statskassan hade blivit 1,5 miljarder,trots detta. Socialdemokraterna har ju dessutom visat att detta är inkonsekvent-åtminstone när det gäller den del som skulle täckas av en minskning avförsvarsutgifterna. Genom att socialdemokraterna i försvarskommittén numeraaccepterar en högre nivå på försvarsutgifterna är den delen av besparingen intemöjlig att genomföra. Jag har här bara berört , men det visar hursvaga socialdemokraterna är i anden när det gäller atf leva upp till de krav de ställer på andra. Jag betraktar dettasom ren och skär missnöjespolitik. Sanningen är naturligtvis att landet skullevara i det närmaste bankrutt om alla socialdemokratiska förslag skulle ha gåttigenom. Vi skulle kanske t. o. m. ha lika dålig ekonomi i det här landet somdet socialdemokratiskt styrda har. Vårt förslag att samma belopp skall utgå till alla frånföräldraförsäkringen grundar sig på att vi anser att omsorgen om ett barn skallha ett visst värde. menar att en direktörsfru skall ha en myckethög ersättning för att vårda sitt barn medan en metaUarbetarhustru skaH halitet. Hur kan det komma sig att socialdemokraterna anser att en direktörsfrusomsorg om sitt barn är mycket mer värd än den vård en metallarbetares fru gersitt barn? 110 () replik: För att ta det sista först förstår jag interiktigt vad i menar när han knyter detta tillföräldraförsäkringen. Det är inte i egenskap av direktörsfru ellermetallarbetarfru som man får ut sin föräldraförsäkring utan därför aft mansjälv har ett yrke och får en ersättning för det inkomstbortfall som uppstår dåman tar föräldraledigt. Det är alltså i dessa sammanhang sominkomstbortfallsprincipen träder i kraft. Jag tycker faktiskt att det är litet övermaga att deborgerliga partierna talar om överbudspolitik - när vi vet hur ni i valrörelsen1976 bredde ut en heltäckande mysmjuk matta av förslag som vart för sig, frånde olika partierna, friade till olika väljargrupper. sade: Det gåratt sänka skatten om bara viljan finns. lovade vårdnadsbidrag och 400000 ny a jobb. lovade husläkare och Htet annat smått och gott, ochdet fanns ingen samlad ekonomisk redovisning för hur man skulle få det hela atfgå ihop. Det gjorde det heller inte när man skulle försöka uppfylla några avsina löften. 111 i (c) replik; Jag kan ändra detta med direktörsfru till enkvinnlig direktör med . i inkomst som är barnledig. Låt mig jämförahenne med en kvinnlig metallarbetare. Vad är det för skäl till att den kvinnligadirektören skall ha mycket mer för sin vård av barn än den kvinnligametallarbetaren? Jag tycker att det är ganska inkonsekvent! När det sedan gäller detta medvalfläsk tycker jag att parfi går ut ganska bra i detavseendet. Ni lovar värdesäkring av saker och ting, ni går redan nu ut ochlovar olika grupper väldigt mycket. Och de socialdemokrafiska motionerna tillriksdagen är rena och skära överbud. 112MAJ-LIS LÖÖW (s) replik; Det är faktiskt så atf alla deförsäkringssystem vi har, hela det sociala trygghetsnät vi har för att ersättanågon form av inkomstbortfall -vare sig det gäller sjukförsäkring, pensionereller arbetslöshetskassa - är kopplat till att man skall få ersättning för detinkomstbortfall man har. Jag kan inte förstå logiken i att inte ocksåföräldraförsäkringen skulle ansluta till den principen. På grund av bristen påbarnomsorg för spädbarn tvingas de allra flesta barnfamiljer att ta ut helaföräldraförsäkringen i samband med ett barns födelse. Det betyder faktiskt attde sista månaderna, när man bara har . i föräldraförsäkring, fåralla ett avsevärt inkomstbortfall. Vare sig de är hög- eller medelinkomsttagareär det ett svårt avbräck i en fid då man dessutom står mitt uppe ifamiljebildning. vice talmannen anmälde att i anhållitatt fill protokollet få antecknat aft han ir.tc ägde rätt till ytterligarereplik. 113BRITTA HAMMARBACKEN (c): Det ar nästan synd att den här stimulerandedebatten mellan och i redan är slut. Jag tyckerden visade att inom debatteras kvinnofrågor inte enbart av kvinnor. Det är många som har påtalat att ämnesuppdelningen i denhär debatten är något splittrad. Jag är inte övertygad om att mitt anförandeskulle ha passat in även om debatten hade varit mer strukturerad. Det handlarnämligen om livskvalitet och griper alltså över betydligt fler ämnen än enbarten sektor. Dessutom skall jag tala om samförstånd, och det är inte alltförvanligt i de här dagarna och från den här talarstolen. bad en tidning sina läsare om förslagtill frågor som var viktiga för dem och som skulle riktas till de fempartiledarna. Det kom många förslag, och de var rätt avslöjande. Alla handladei grunden om en enda sak -behovet av livskvalitet. Jag skall inte ta uppkammarens tid med att redovisa och citera ur svaren, men jag kan avslöja attdet egentligen var fem variationer på samma tema; Varsamhet, frihet ochsolidaritet. Medvetenhet, självtillit och trygghet. Gemenskap, delaktighet ochansvar. Det är några få ord som får plats på en liten papperslapp, men deuttrycker något oerhört stort och vikfigt för en samlad samhällssyn. Dessapartiledare var också eniga om atf de orden uttryckte livskvalitet. Jag skulle vilja ta fasta på enigheten i den intervjun ochser den som en garanti för att får stöd för sitt fortsatta arbete förlivskvalitet och för den motion som några av oss har väckt. Jag skall inte taupp några speciella krav från motionen - vi får ju anledning att återkomma tilldem senare - men jag vill ändå peka på vad en av dessa partiledare uttryckte,nämligen att frågan om livskvalitet också handlar om de praktiska, vardagsnäraåtgärderna. framställs nämligen programmet för livskvalitet som någotvälmenande men litet svärmiskt, något som står i motsats till utveckling ochframsteg. Så är det inte alls. Vi skall använda den kunskap vi har menge den en extra dimension - känslan. Kravet på livskvalitet är en utmaning motslentriantänkande, mot centralstyrning, en utmaning mot en onyanseradtillväxtfilosofi i enbart materiell mening. tog upp de här tankegångarna, ochvi har aktualiserat dem åtskilliga gånger i riksdagsarbetet. skall ses i det perspektivet - som ett led i ettlångsiktigt arbete för aft ange vägar till ökad livskvalitet genom konkretapolitiska beslut och termer. Hur samhället skall se ut är den fråga vi har ställt oss.Hur skall man garantera att de mångas synpunkter kommer fram? Hur skall känslanav anonymitet, av att vara outnyttjad som medmänniska kunna brytas? Hur skallvi ge utrymme och också ork för egen insats? Livskvalitet är inte en trollformel som riksdagsledamöterkan lösa problem med. Det är inte heller en form som alla skall stöpas i ellerett mönster för stel lagstiftning. Man kan inte lagstifta om gemenskap, och mankan inte heller lagstifta om medmänsklighet. Men vi kan lagstifta ommöjligheter. Det är lagstiftarens skyldighet att ta den utmaning som detinnebär att ge utrymme för det egna engagemanget, att kasta loss från decentrala besluten i detaljfrågor och att släppa loss framför alltexperimentlustan - man kan utnyttja den stora resurs som människan själv utgör. finns det mängder av skakande fakta om svenskarnaslivskvalitet. I runda tal har två miljoner människor i alla åldrar psykiskaproblem som yttrar sig i oro, sömnsvårigheter, isolering och nedstämdhet. Detär ingenting som bara drabbar "de andra". Det drabbar våra barn, våraföräldrar, våra grannar, våra arbetskamrater - och oss själva. Men vårvalhänthef i dessa frågor är också stor. Symtomen jäktar vi för att hinna göranågot åt, men det är grunden till problemen som måste rensas bort - annarshinner vi aldrig i kapp - det är den nakna sanningen. Vi behöver en helhetssyn. Behovet av helhetssyn på samhällsutvecklingen är också väldokumenterat.Stressforskaren har pekat på att problemen i vårt kompliceradesamhälle inte längre följer departementsgränserna som man är van vid att kunnase dem. Hälsovård till exempel är inte bara en medicinsk fråga. Hälsovård kanvara kortare resor mellan arbete och bostad, en meningsfull fillvaro ocksåefter pensioneringen eller att orka umgås med familj och vänner. Familjepolitiki sin tur är beroende av regler om arbetslivets villkor, ekonomi ochbostadsplanering. Exemplen är många. Visst har mycket gjorts. Kortare arbetsfid försmåbarnsföräldrar är nu en laglig rättighet. Möjligheterna atf påverka den näraomgivningen ökar genom lokala organ och försök med närdemokrati. Storasatsningar på missbruksfrågor när det gäller alkohol och narkotika har gjortsoch planeras. Föräldrautbildning ger ökat självförtroende i den nyalivssituation som föräldraskap innebär. Lagsfiftningen om vår arbetsmiljö äravancerad och ger större trygghet i arbetet än i många andra länder. Visst harmycket gjorts. Detta är frågor som har drivitpå och som också vi nu kan se har gett resultat. Det är en god grund att byggavidare på, men många av de frågor som pockar på en lösning tar tid att lösa.Jag behöver bara nämna de anonyma miljöer som utvecklats under de senasteårtiondena: de stora bostadsområdena, planeringen som ger långa avstånd mellanarbetsplats och bostad, och stadens motsats glesbygden, där problemen varitvikande befolkningssiffror och minskande underlag för service för dem som bottkvar. Denna obalans har genom medveten politik börjat rättas till. men stadsförnyelse och landsbygdsplanering är tvåinstrument som kräver tid för att få genomslagskraft. Lokalsamhällets storamöjlighet till kontakt och medverkan får inte skymmas av vare sig höghus ellergranskog. Förnyelse i befintlig bebyggelse ger ju ofta de bästaförutsättningarna. Här finns förankring bakåt, här finns traditioner som kanvidareutvecklas. Det gäller att ta till vara dessa möjligheter och göra dettillsammans med de människor som är berörda. Många av de tecken på dåliglivskvalitet som vi ser har sina rötter långt tillbaka, till reformer somsäkert har genomförts i mycket gott syfte men som senare har visat sig geeffekter som inte var avsedda. Vi behöver ha möjligheter till uppföljning ochtill kontroll. Vi behöver en social rapportering. Vi har redan världensförmodligen förnämsta samhällsstatistik. Men den är inriktad på specifikaområden - på arbetsmiljö, på lägenhetsytor, på ekonomiska förhållanden, påfamiljestruktur osv. Vi behöver inte skapa några nya faktabanker och nyainstitut utan endast sammanställa de fakta vi har till en utvärdering medrubriken . Vi behöver en kontinuerlig "färdbeskrivning" avvårt samhälle, där effekterna av olika samhällsåtgärder kan avläsas, så attoroande trender upptäcks och man hinner förebygga och bota parallellt.Jag vill instämma i det sade: Det här gäller inte minst barns ochungdomars situation, som det verkligen är angeläget att vi debatterar och görinsatser för. Men til syvende og sidst handlar all planering förlivskvalitet om normer och attityder, om livsinställning, om framtidssyn ochframför allt om framtidstro och tilltro till den enskilda människans egenförmåga om hon eller han ges möjligheter att utveckla den. I centernsideologiska grundsatser ingår viljan att skapa ett samhälle där alla behövs,ett samhälle i känslomässig trygghet och gemenskap, med personligt engagemangoch personligt ansvarstagande som viktiga komplement till den ekonomiskatryggheten via skattsedeln. Det är alltid frestande att utgå ifrån att alla människorhar ungefär samma önskningar och behov. Ett sådant antagande underlättaronekligen centrala beslut. Men samhället består tack och lov inte av identisktlika människor med identiskt lika förmåga, tankar och behov. I detdecentraliserade samhälle som förespråkar finns respekt för allamänniskors lika rätt och värde, med stor flexibilitet i planeringen med hänsyntill individen. I en debatt som den här, där ekonomiska fakta dominerar,även om ämnesområdena är skiftande, verkar det viktigare än någonsin attlyfta fram livskvalifetsfrågorna. Det är nämligen inte så lätt för dem som lyssnaratt se igenom alla argumenten. Det är lättare att tro på de många olycksbådandeprofetior som har förts fram från den här talarstolen. Och visst är det santatt det ekonomiska utrymmet är begränsat och att vi alla måste delta i densanering av ekonomin som regeringen leder och leder med kraft. Det voreonekligen mer konstruktivt om alla partier ville erkänna det och inte ägna sigåt svartmålning. Denekonomiska situationen får inte och behöver inte leda till att 11 protokoU 1981/82:72-74 reformeringen av samhället upphör, och det menar jag attalla borde ta som utgångspunkt för ett resonemang. Tvärtom är behovet avförändringar större , men lösningarna måste vara annorlunda änunder t. ex. 1960-talefs tillväxtår. Vi måste hushålla med våra resurser, såväl de ekonomiskaresurserna och naturens resurser som de mänskliga. Vi måste hushålla för attskapa HvskvaHtet. Först då, herr talman, lär vi oss att också sätta in detsynsättet i ett större sammanhang, i ett globalt perspektiv. Om vi handlar medfantasi, med medkänsla och med engagemang, kanske vi också kan ge avkall påkraven på en ständigt höjd materiell levnadsstandard, krav som hos de flesta avoss inte kan kännas mest motiverade, när man tänker på den nöd som råder påstora delar av vår jord. En ekonomisk trygghet är oerhört väsentlig för varjemänniska, men prylarna är inte det viktigaste utan det är vad vi gör av våraliv och vad vi gör för varandra. 114BLENDA LITTMARCK (m): höll ett så fintanförande att jag nästan känner mig som om jag störde stämningen när jag draross ned på jorden igen till områden där det just saknas livskvalitet. Jagtänkte nämligen tala om alkohol- och narkotikaproblemen. Jag behöver inte dra upp bakgrunden till atf vi oroar ossför detta. Den har det talats om i den här talarstolen. Däremot har vi inte funnit några verksamma lösningar påproblemen när det gäller alkohol och narkotika. Vi får en ström av pressmeddelandenfrån om åtgärder av olika slag. Alkoholkonsumtionen har jufaktiskt sjunkit, men problemen kvarstår, och inför narkotikamissbruketsexplosiva ökning står samhället fortfarande handfallet. Socialvården har det uppenbarligenförsummat att ta till vara de möjHgheter till förebyggande av missbruk och tiHrehabilitering av missbrukare som den gamla socialvårdslagen gav. Efterinitiativ från moderater och centerpartister har kompletterat den nyasocialtjänstlagen med en särskild paragraf om åtgärder mot missbruk. I denslås fast inte bara att socialnämnden skall informera och på andra sätt arbetaför att förebygga och motverka missbruk, utan också att "nämnden skalläven stödja den enskilde missbrukaren och se till att han får hjälp och vårdsom behövs för att komma ifrån missbruket". Vi anser inom moderata samlingspartiet att det ärutomordentligt viktigt att tillämpningen av socialtjänstlagen noga följs.Åsidosätts nykferhetsvår-den också , måste lagstiftning ochorganisation ses över. Vi har i oHka sammanhang både ochtidigare kommit med förslag. Ett av dem är att socialnämnden skall ha möjlighet-och skyldighet - att ta hand om dem som omhändertas med hjälp av lagen omtillfälligt omhändertagande av berusade (LOB). Det gäller 120 000 människorvarje år, men de anmälningar som kommer genom denna lag följs mycketsällan upp av socialnämnderna. Vianser aft de ungdomar som omhändertas skall kallas till socialbyråerna förordentlig information om hur allvarligt man ser på missbruket och för utredningom eventuellt behov av hjälp och stöd av olika slag. Mendet är infe bara inom socialvården man kan göra mera, utan även inomsjukvården. Sjukvårdspersonal i allmänhet har dåliga kunskaper om alkoholismoch om de sekundära effekterna av den. Detta är närmast katastrofalt, eftersomman tar emot ett okänt, men mycket stort antal alkoholproblematiker inomprimärvården. Där kan man räkna med att stöta på tidiga missbrukare, dvs.storkonsumenter som är relativt väl anpassade och som söker läkarepå grund av ganska tidiga komplikationer. Därför finns ett stort behov avförbättrad utbildning och grundlig information på det området. Detär också nödvändigt att läkarna kommer ifrån en viss skönjbar motvilja ellerkanske rädsla för att beröra frågan, när patienten själv inte tar upp sinaalkoholproblem. Vitycker också man skall använda de metoder som finns för att spåra alkoholismeller alltför stor alkoholkonsumfion, antingen genom GT-proven eller med andrametoder som kanske är bättre. Men resultatet skall vara en fråga mellanpatienten och läkaren, inga andra, och sekretessen skall garanteras. Jutidigare en behandling sätts in, desto bättre resultat får den. En grundligdiskussion mellan patienten och läkaren om den åkomma patienten söker för kanpåverka dennes livsföring. Men den effektivaste "behandlingen" ärpatientens egen insikt och vilja när han fått alternativen klarlagda och innanhans familje- och arbetsliv har gått till spillo. Stödoch behandling skall ges i öppna former så långt det över huvud taget ärmöjligt. Här spelar alkoholpoliklinikerna en avgörande roll. Det är därförviktigt att de får det stöd från samhället som de behöver. Däremot ställer vioss tveksamma till fortsatt verksamhet med tillnyktringskliniker. Detviktigaste av allt när det gäller att hjälpa alkoholsjuka människor är atträkna med långvarigt stöd och kontakter, ofta . I de sammanhangentalas det ofta om en vårdkedja, men erfarna alkoholläkare varnar för en sådanoch anser att det viktigaste för den sjuke är att ha kontinuerlig kontakt medsamma person . Det får han inte om vårdkedjan går från den enainstitutionen till den andra. Dettakommer mig att tänka på vikten av en förbättrad samverkan mellan sjukvård ochsocialvård. Behandlingen bör oftare än nu är fallet kombineras medarbetsrehabilitering eller aktiva åtgärder för att stödja de människor som harett arbete och som måste få fortsätta i detta, bl. a. för att undvika onödigförtidspensionering. Attvi också vill fortsätta att verka för att lägsta inköpsåldern bibehålls vid 20år, att vi stöder alla åtgärder mot langning och att vi anser att allt som ärmöjligt skal! göras för att minska rattfylleri och rattonykterhet säger sigsjälvt. Om Alcomefern motsvarar förväntningarna och kan användas för att bevisasådan olovlig bilkörning, anser vi aft den bör användas i mycket större utsträckning, eftersom vi tror att den kan medverka betydande minskning av alkoholkonsumtionen inför en bilkörning och överhuvud taget till ett förbättrat nykferhetsläge. Också socialtjänstlagen har vi motionerat om. Den börkompletteras så, att det blir fortsatta möjligheter för socialnämnd elleranhörig att förvalta missbrukares pension, sjukpenning eller andra medel,varigenom missbruk kan försvåras. Ofta händer svåra olyckor när människor medmissbruksbesvär får ut stora summor i sjukpenning som de samlat ihop och sedaninte kan motstå trycket från omgivningen när de kommer hem igen. En annanfördel med lagen är aft kontakterna med socialnämnden kan fortsätta. Vi har antagit en ny lag - LVM - lagen om vård avmissbrukare i vissa fall. Jag har tidigare här i kammaren kritiserat den lagenpå vissa punkter och även röstat emot den på samma punkter. I det stora hela ärjag naturligtvis glad över att den har kommit till, men jag vidhåller att närdet har gått så långt att någon måste omhändertas ernot sin vilja, så ärvårdtiden, maximalt plus , i många fall alltför kort, isynnerhet för ungdomar som har försummat sin skolgång, som inte har någonyrkesutbildning och som inte har någon fast punkt i samhället. Jag vidhållerdessutom att har svikit sitt ansvar för tusentals människors trygghetgenom atf ingripande enligt lagen är begränsat till "någonnärstående" och genom att alla övergrepp skall falla under polisens ochåklagarens domvärjo, vilket ju kan ske först när ett brott blivit begånget. Vi kommer senare i vår att få diskutera dessa frågor,eftersom en proposition är aviserad på alkohol- och narkotikaområdet. Men jagvill ändå tala något även om narkotikan.