prot · G50999 · 1981-12-31 00:00:00 — Om detta kommer att lyckas bör visa sig rättsnart, och om det gör det, är det välkommet. 45EVERT (); Jag skall ägna mig åt Mellanösternfrågan i mitt inlägg. efter det att FN antog resolutionen om en delning avPalestina i två stater och efter det att ockuperade ,och pågår fortfarande strider i . I dessa dagarär spänningen stor i och . Skall invadera södra ,eventuellt återigen bomba ? Vad kommer i så fall att hända medpalestinierna? Vad kommer att företa sig i en sådan situation? Det är,herr talman, svårt att göra sig en föreställning om vad ett nytt krig kommeratt innebära för parterna. skall resten av lämnas tillbaka tillEgypten. Oron i för att invasionen kommer före den dagen är stor. PremiärministerBegin väntar på en direkt orsak som han kan hänvisa till. Det är mycket somtalar för att ämnar invadera södra upp till Litanifloden. Fråganär bara när. skaffar sig ett allt starkare grepp överVästbanken, och . Att premiärminister och hans parti,som leder , vill skapa ett är ett känt faktum, och hankommer säkert att göra allt för att ett också skall bli ett faktum.Men framtiden, herr talman, för ett sådant är naturligtvis ytterstfarlig, även för . Som jag ser det måste man välja en av tre vägar föratt det skall bli möjligt att administrera en sådan stat. Man måste antingendriva ut palestinierna från området - vilket betyder att nya flyktinglägeradderas till dem som redan finns - eller välja apartheid, det förhatiigaste avalla samhällssystem, med två sorters medborgare som i , Eller ocksåmåste man godta en sekulär demokratisk stat för såväl judar som araber med likaskyldigheter och rättigheter för judar, kristna och muslimer, I det senastefallet upphör faktiskt den sionistiska staten. Man kan befara att aldrigväljer en sådan lösning, och då återstår endast de två andra utvägarna, medallt vad de innebär. Det måste, herr talman, på båda sidor om fronten finnasett gemensamt intresse för en lösning, är visserUgen en miUtärt starkstat , den starkaste i , men hur ser framfiden ut med enbartfiender i omgivningen? Också inom gror en otålighet över det rådandeläget, främst i och omkring . När det blir för spänt och skatternaför höga kan ju folk votera med fötterna, som det heter, dvs, överge ochbosätta sig någon annanstans i världen, t, ex, i , dit många redan nu begersig. Det enda land, herr talman, som kan stoppa Israelsframfart under nuvarande regering är , Nyckeln finns i , Av alltatt döma håller också tillbaka , men har visat förr att landetinte drar sig för att trotsa sin beskyddarmakt , är allt glömti , och kan gå vidare. Det krävs alltså ett betydligt kraftigare språk ochpåtryckningar, I detta läge borde den agera genom en skarpvarning till att inte invadera södra , Allt som står i vår makt -även om den är begränsad - måste göras för att hindra en sådan invasion. Finns det en lösning på ? Ja, iblandkan man fråga sig om det verkligen finns det. Men jag tror, herr talman, attdet finns en sådan lösning. Vägen dit är emellertid svär och säkert lång. Jagskall ange några huvudpunkter som jag tycker är viktiga: 1, skall harätt att existera - inom säkra och erkända gränser, som det heter - såsomnation efter de gränser som staten hade före sexdagars-kriget ,Detta faktum bör erkännas i någon auktoritativ form av PLO eller dess störstaorganisation , 2, Målet måstevara att de ockuperade områdena återiämnas. Här inräknar jag även östraJerusalem, 3, Som ett förstasteg måste förbereda och börja avvecklingen av bosättningarna påVästbanken och på , 4, En palestinskstat bör kunna upprättas på och i , 5, FN,stormakterna och bör förbinda sig att ekonomiskt stödjauppbyggnaden av en sådan stat, I realiteten rör det sig om betydligt lägrekostnader än vad som förorsakas av de krig som från och till pågår. 6, Ekonomiskkompensation skall ges åt dem som inte kan eller vill återvända till sina fornahem. 7, Garantier måstesjälvfallet lämnas för full religionsfrihet och tillträde, till de heligaplatserna i . 8, Speciellaarrangemang måste genomföras för status som centrum för såväl judarsom palesfinier. och PLO måste under sådana omständigheter varaberedda att förhandla med varandra, och det gäller båda sidor. Det naturligasteär att Genéveförhandlingarna återupptas under FN, med deltagande av såvälSovjet som . Europamarknadens - EG:s - stater kan naturligtvis spela enavgörande roll genom sina kontakter med . Arabstaterna å sin sida kan, i denmån de enats om Fahdplanen - dvs. den plan som kommer från och somännu inte är fastlagd - öva påtryckningar på . Supermakterna har ettintresse av fortsatt oro i området, och det gäller att också öva påtryckningarpå dem. försöker nu förhandla med andrakrafter än PLO. Det är naturligtvis omöjligt, om man vill ha fred. PLOrepresenterar palestinierna eller den mest representativa organisationen förpalestinierna. De är, som jag ser det, de enda som är kapabla att sluta ettfredsavtal och som - det är. viktigt - har kraft att genomföra det. De är välutbildade och har en organisationsom i sig i långa stycken liknar en statsbildning med regering, parlament,skolor, sjukvård och en armé. Jag tycker att det finns bara en slutsats att dra avIsraels vägran att förhandla med den palestinska befrielseorganisafionen:Israel önskar helt enkelt fortsätta ockupationen och eventuellt utöka den attockså omfatta södra . Ockupationen övergår sedan i annektering, därefterinförlivas området med och så skapas ett . Det är Begins ochden nuvarande regeringens syfte. All oro och allt lidande, krigen och allt elände iMellanöstern har, herr talman, sin rot i den palestinska frågan, och den måstelösas. Det är kärnpunkten. Det finns ingen väg förbi vare sig palestiniernaeller PLO, om man vill nå en lösning. När jag lämnade i går exploderade enbomb i närheten av mitt hotell och utanför den egyptiska ambassaden. Vi ser i tidningarna en liten nofis om att minst fyra personer dödades och 15skadades. Staden är full av militärposteringar, landet är söndersplittrat ocholika grupper regerar över var sina områden. Regering och parlament är i stortsett ur funktion. I finns nära en miljon flyktingar. är nu utsatt,liksom var det , med utbrända städer som Suez,Ismailia och . Palestinierna har fortfarande inget hem. Samtal med ledande personer inom PLO har övertygat mig ornatt de för sin del är beredda att acceptera att en palestinsk stat upprättas påVästbanken och . En svensk observatör i , som känner mångapalestinier inom PLO, sade mig att hon inte hört någon av dem säga att de inteskulle vara beredda att acceptera en sådan stat. Palestinierna behöver ett hem,en nation som de kan kalla för sin, ett land som kan ge dem en identitet. Det var ju också, herr talman, vad FN föreslog 1947 - etthem för judarna och ett hem för palestinierna. Jag hoppas att det skallbli möjligt att lösa frågan så. Det är det .enda sättet att få fred iMellanöstern. 46PÄR (): Den politiska debatten i handlar f.n. mest om den ekonomiska krisen i vårt land. När man hör debattörerna inteminst från socialdemokratiskt håll, får man ibland lätt intrycket att nödenstår för dörren i vårt land och att vi har mycket svårt att klara oss. Vi upplever kärva tider, och risken är naturligtvis dåstor att den nationella egoismen breder ut sig här liksom i andra länder. Detär ju så att våra problem är internationella problem. Vårt sätt att möta demliksom den debatt som vi för omkring dem är också ett internationellt fenomen.Vi kan se att de rika staterna över lag ser om sitt eget hus i första rummet.Den internationella solidariteten sitter ganska trångt just . Det här är allvarligt, eftersom den verkliga krisen trotsallt inte är den som vi upplever i de rika länderna. Det är de stora globalaproblemen som utgör det verkliga hotet och den verkliga krisen . uppleveroch som påverkar .vår ekonomi i negativ riktning - höjda oljepriser, en allmänekonomisk stagnation i världen - drabbar också de fattiga länderna och drabbardem mycket hårdare. När det för oss handlar om att upprätthålla denlevnadsstandard som vi är vana vid, handlar det för människorna i de fattigaländerna i allmänhet om liv eller död. De upplever precis som vi attimportkostnaderna ökar och att möjligheterna är små att kompenserasig genom att få in mer pengar på exporten. De här förhållandena har lett till att också somunder har haft en ganska ljus utveckling har fått se den förbytas isin motsats. Kurvor som har pekat uppåt börjar peka nedåt igen, och det blirallt svårare att försörja befolkningen. De här allmänna ekonomiska problemenförvärras av att vi i de rika länderna visar en växande snålhet i vårt biståndtill de fattiga. Detta är allvarligt. Det är, som sagt, i de fattiga ländernasom de verkliga problemen finns, och de har i allmänhet svårigheter som är aven sådan art att det fordras mycket snabba åtgärder för att undvika skador somkan bli omöjliga att reparera . Det krävs alltså i många fallomedelbara insatser. Livsmedelskrisen i väriden blir värre.Livsmedelsförsörjningen fungerar sämre. Detta innebär naturUgtvis att folktvingas svälta eller bli undernärda, men det innebär också att en stor deVav demänniskor som växer upp i de fattiga länderna riskerar att få obotligaskador på grund av undernäring eller felnäring- skador som inte går attavhjälpa ens om de skulle få en bättre livsmedelssituation. Den energikris som hos oss yttrar.sig så attoljeräkningarna kan bli litet besvärande stora och att vi känner ett tryck påoss att sänka inomhustem-peraturen från kanske till 20 graderleder i till en växande skövling av de skogar och snår som finnskvar. Brännvedskrisen är den verkliga energikrisen i världen. Och skövlingen avden skogsväxtlighet som finns i leder till en snabb ökenutbredning.Arealer som är .flera gånger större än samlade odlingsareal förvandlasvarje år till öken, förflyttar sig söderut med mycket hög hastighet.Detta leder också till att försörjningssituationen förvärras ytterligare. Vi kan se en växande massarbetslöshet i de fattigaländerna, som får de arbetslöshetstal som vi diskuterar i , och isynnerhet i , att verka ganska blygsamma, hur allvarliga de än är. Vi kan alltså se hur allt fler människor döms till ett livi nöd och elände. Världens ungdom har en mörk framtid, och dessframtidsperspektiv blir allt mörkare. Vi tänker genomföra ett internationelltungdomsår om . Men vi får konstatera att vi aldrig har haft så litetatt lova världens ungdomar som inför detta ungdomsår. harframtidsperspektiven varit så pass dystra för ungdomen. Den ekonomiska och sociala misären, som växer alltsnabbare i de fattiga länderna i den ekonomiska krisens spår, är ju enkatastrof i sig. Dessutom leder den till växande spänningar inom och mellanländerna i den fattiga delen av världen och skapar förutsättningar förallvarliga konflikter av olika slag. Vi kan också konstatera att huvuddelen avalla de krig som utkämpas i dag - ochhuvuddelen av alla de verkligt allvarliga krishärdarna -förekommer i den tredjevärlden. De har ofta sina rötter i de djupa sociala och ekonomiska orättvisornai världen. Detta utnyttjas gärna och ofta av supermakterna. Ochsupermakternas inflytande och intressen är så spridda över hela världen attvarje konflikt av detta slag kan växa till en världsbrand. Vi kan se hur USAutnyttjar motsättningarna i för att stärka sina positioner. Vikan se hur det faktum att för ett krig mot gör attSovjetunionen kan stärka sin position där. Varje lokal konflikt bär alltså isig fröet till en världskonflikt. Det gör också att de ekonomiska och socialaproblemen i den tredje världen är det kanske allra största hotet motvärldsfreden. Det viktigaste för oss just nu borde vara att få tillstånd en globalt samordnad räddningsaktion för att möta dessa globalaförsörjnings-, resurs-och miljöproblem. Det borde handla om rättvisarehandelsvillkor för de fattiga länderna. Det borde handla om att åstadkommastörsta möjliga livsmedelsproduktion i världen för att lösa problemet medmänniskornas försörjning med mat. Det borde handla om omfattandeskogsplanteringsinsatser för att stoppa ökenutbredningen och kalhuggningen avde tropiska bergsområdena. Det borde också handla om utveckling av enresursbevarande teknik, anpassad till förutsättningar, och enindustrialisering, inriktad på att fillfredsställa basbehoven för de fattigafolken i världen. Vi borde alla inse att det i första hand är i de fattigaländerna som de materiella standardförbättringar som vi har utrymme för ivärlden skall ske. Detta är alltså vad som borde vara det absolut viktigasteför oss, var vi än leveri världen. Men tyvärr är förutsättningarna fören insatsav det härslaget dåliga, I de rika länderna, där resurserna finns, är man intesärskilt intresserad av detta. Där har vi fullt upp med våra egna, ändåjämförelsevis måttliga problem. Det gäller också , Inte minst socialdemokraternatalar gärna med dubbla tungor i det här fallet. Ofta tycker socialdemokratiskaledare om att tala om den internationella solidariteten, särskilt i högtidligasammanhang. har man ett annat budskap till det svenska folket. Dethandlar om att vår egen levnadsstandard är för låg och måste bli högre.Regeringspolitiken, som syftar till att vi skall anpassa vår konsumtion tillvad vi har råd med, avvisas, I stället arbetar man målmedvetet på attunderblåsa ett missnöje med den levnadsstandard vi har och framkalla krav på enökad konsumtion, som i praktiken skall betalasmed lån från utlandet, vilketredan i dag sker i alltför stor utsträckning. Det innebär alltså att vi, ett avvärldens absolut rikaste länder, skulle fortsätta att leva på andra - kanske iännu högre grad än . Det är innehållet i det socialdemokratiska budskapetnär talet om internationell solidaritet inte längre hörs. Jag tror att det är oerhört viktigt att vi som det rikaland vi ändå är den ekonomiska krisen till trots tar vår del av ansvaret förhushållningen med världens resurser och anpassar vårt levnadssätt till vad vifaktiskt har råd med. är det också nödvändigt att vi trots denekonomiska krisen är bereddaatt aktivt arbeta för en global rättvisepolitik som skapar drägligalevnadsvillkor också i andra delar av världen. Det går inte att som t, ex,moderata samlingspartiet hävda att bara för att vi har det kärvt ekonomisktskall vi dra ned vårt stöd till folk som kämpar för att överleva. Deninternafionella solidariteten måste fortfarande vara grundläggande för vårpolitik, I perspektivet av de problem som finns runt omkring oss lever vi iSverige fortfarande som världens överklass. 47OSWALD (vpk); Det finns ett avsnitt iregeringsdeklarationen om länderna i tredje världen och deras problem. Detpåpekas att de värjer sig mot att tvingas in i ett öst-väst-mönster, som intetillgodoser deras situation och behov. Det sägs också att har arbetatintensivt för ett ökat samarbete mellan nord och syd och att svenskt stöd tillFN och internationellt biståndsarbete har varit en central del avvår utrikespolitik. Regeringen och utrikesministern beklagar också att inom det multilaterala området har medfört att bistånd och samarbetehar hamnat i en djup kris. Men vad har den väntat sig? Och vadligger det för sanning bakom påståendena att helhjärtat ställt upp pånord-syddialogen? Vad har gjort för att motverka öst-väst-mönstret?Sanningen är ju den att de borgerliga regeringarna mycket medvetet och mycketkonsekvent har anpassat den svenska biståndspolitiken till öst-väst-mönstretoch därmed till att passa intressen. Det första och bästa exemplet är Vietnamhjälpen. En av detidigaste förändringarna i den borgerliga biståndspolitiken var att börjanedskärningen av biståndet till . Därmed ställde man sig klart på . Dennastormakt, som förhärjade, brände och mördade i , sågnaturligtvis med stort gillande hur dess fortsatta ekonomiska krigföring motvietnameserna och de andra folken i fick stöd av den svenskaborgerliga regeringen. själv har aldrig ens gjort en ansats till attuppfylla sina åtaganden i uppgörelsen med om krigsskadestånd för attsona åtminstone något av alla sina brott mot det landet. I stället har manuppmuntrat andra stater till bojkott, sabotage och direkta anfall mot Vietnam.Man stöder öppet försöken av diverse suspekta grupper att hindraåteruppbyggnaden i och kasta det landet fillbaka till det tillståndav kaos och folkmord som Pot-regimen åstadkom vid makten. Den stöder direkt denna politik genomatt vägra erkänna Heng Samrins regering i Pnohm Penh, fastän det finnsöverväldigande bevis för att den har genomfört en återuppbyggnad samt harkontroll över territoriet och stöd av befolkningen. Men ogillar denregeringen liksom den i och den i , därför att de har motarbetatUSA;s intressen och varit starka nog att motstå och besegra . Den stormaktspolitikenställer den upp på, snålar och minskar på det svenskabiståndet och undandrar länderna i politiskt och diplomatiskt stödi deras fortsatta kamp mot imperialism. Nästa talande exempel är . Liksom har det landetgjort motstånd mot , vunnit självständighet och byggt upp och förbättratsamhället på ett sätt som saknar all jämförelse i . Ochnaturligtvis är då hatat av samt utsatt för otaliga övergrepp,handelsbojkotter, invasionsförsök och sabotage. Vilken ståndpunkt intar borgerligheten i och dessföreträdare? Jo, en av de första åtgärder som vidtogs på biståndspolitikensområde av de svenska borgarna var att avveckla hjälpen till , avföra detsom programland och inte lyfta ett finger till dess försvar i den alltmerökande hets som landet utsätts för av . Situationen i och det karibiska området ärmycket allvarlig. Om bakgrunderna till denna situation, den snabbt ökande riskenför öppet krig, den fascistiska folkmordspolitik som bedrivs av regimerna i ElSalvador och och den fräcka krigspolitik som bedrivs av iområdet, om allt detta finns endast några undanglidande fraser eller ingentingi den utrikespolitiska deklarafion. Vad har regeringen gjort för att stödja befrielsefrontenFDR/FMNL i ? Man har inte vågat, eller inte velat erkänna i klaraoch otvetydiga ordalag, att FDR/FMNL är en politiskt representativ rörelse i ElSalvador. När utrikesminister här i har fått frågor om hurden ser på problemet, har han svarat att man anser attFDR/FMNL är en nödvändig part vid en förhandlingsuppgörelse. Men man har intevelat ställa upp på den fransk-mexikanska deklarafionen från om etterkännande av rörelsen, såsom det salvadoranska folkets representant. Jag vill gärna instämma i vad sade idebatten här i kammaren , nämligen att de svar som utrikesministerntidigare lämnat när det gällt ett erkännande av fronten i har varitundanglidande, otydliga och suddiga och inte visat någon klar vilja att tabestämd ställning i förhållande till fronten! Detta är en skamfläck på densvenska regeringens politik i . Enligt vårt partis mening bör den göraett klart uttalande till FDR/FMNL;s fördel och erkänna denna rörelse såsom enrepresentativ politisk representant för det salvadoranska folket. Detta är särskiltviktigt mot bakgrund av de allra senaste dagarnas händelser. tillgriperalltmer desperata metoder i sina försök att stoppa utvecklingen mot frihet ochnationellt självbestämmande för de små staterna i . Det är intenog med att man fortsätter att trappa upp hotet och krigsåtgärderna mot Kuba.Det är vi vana vid att höra. riktas samma och om möjligt värrehot mot sandinisternas regering och mot folket i . understödjer öppet terroristaktioner mot genomutbildning, ekonomiskt stöd, transporter av militära förband och alla slag avpolitiska aktioner. Det är en omöjlig tankegång för att en stat somNicaragua skall få existera och liksom bli ett exempel på att förtryck,utarmning och svält inte är oundvikliga följeslagare för folken i ,Länderna där kan blomstra och folken leva gott, om de kan befria sig från och därmed göra sig av med sina inhemska utsugare. Den syn sådan den framstår iutrikesdeklarationen kan inte uppfattas som annat än ljum och överslätande närdet gäller utvecklingen i och och den roll som USAspelar i sammanhanget. Man välkomnar initiativet av president. Men hur har det upptagits i ? Det reella svaret ärstora övningar i , där också förband från den europeiska"försvarsalliansen" NATO deltar. Vilka europeiska intressen skallNATO försvara i ? Mot denna uppenbara stormakts- och styrkepolitik borde densvenska regeringen rikta lika hårda och ihållande protester som när det gällerSovjets övergrepp i och påtryckningar mot , Men här sviker denpoUtiska viljan, inrättar sig snällt i västfållan och betecknarigen, precis som under dagar, ;s politik som beroende avmisstag, begår inga misstag i , man vet vad man gör, varförman gör det och vilka resultat man vill ha. Ett annat exempel på hur den i sinutrikes- och biståndspolitik lyhört lyssnar på är . Det är ett landsom har haft nära och goda förbindelser med. Det var enav de allra första mottagarna av svenskt bistånd, och det biståndet ökades ochutbyggdes ända . när folket i gjorde uppror mot kejsarenoch de grupper som han grundade sin makt på. Det blev en folklig resning och en revolution i ,som ledde fram till en utveckling med socialistiska förtecken.Etiopien fick stöd och hjälp av och , och då var det helt plötsligtinte längre intressant för att vidareutveckla och utöka biståndet.Detta trots att det finns övervägande bevis för att utvecklingen i harvarit oerhört positiv och förbättrat det etiopiska folkets levnadsförhållandenpå ett sätt som söker sin motsvarighet i . frös biståndet till på samma nivå underett flertal år, vilket innebar en reell minskning. harblygsamma ökningar skett, men det har långt ifrån inneburit att biståndet tillEtiopien kommit upp till samma nivå som , om man tarhänsyn till inflationseffekten. Det är en skam och en tydlig högervridning iden behandling av . Det finns andra länder där förtryck, tortyr ochavrättningar ökar. Det är en orimlighet att räkna upp alla - många exempel harockså nämnts tidigare i debatten här . Men jag vill nämna ytterligare ettsom inte kommit upp så ofta i den svenska debatten . Jag tänker på . Där har vi en militärdiktatur somhör till de hårdaste vi känner till. Den understöds följaktligen av på allasätt. Efter det att den till vänligt inställda shahregimen i fallitoch en direkt fientlig regim kommit istället har blivit ett allt viktigare basområde för . Zia-ul-Haq,diktatorn i , får ett allt kraftigare och ökande stöd i sitt förtryckav folket. Sverigehar avvecklat sitt bistånd till . Det är bra och det uppfyller krav somvpk drivit , men det betyder inte att det är likgiltigt vilkaställningstaganden och uttalanden som den gör eller inte göri fortsättningen när det gäller . Det är i högsta grad angeläget att vii följer vad som händer i , för det är ett land som kommer attspela en viktig roll i det oroliga område som dessa delar av alltmerautvecklas till. Efteratt ha hört högerns företrädare, , i debatten tidigare här ,är det med mycket stor oro som jag avvaktar den svenska borgerlighetens fortsattaagerande när det gäller inriktning och utformning av den svenskabiståndspolitiken. har, som jag försökt visa med några exempel,fått allt större inflytande, oavsett om de suttit med i de olika borgerligaregeringarna eller inte. Detär otäcka perspektiv som öppnar sig om syn och idéer skall fåfortsätta att påverka utvecklingen så som har skett. Det är till skadaför internationella anseende. Det försvårar möjligheterna att ingripaoch hjälpa med stöd av den neutrala och respekterade linje som hittillsvarit känt för. Och slutligen, det leder de knappa resurser som vi här i vårtland kan avstå för internationellt biståndsarbete till felakfiga användningar,till stöd för regimer som vi borde motarbeta och till försvagning av stater somvi i stället borde stödja. 48 (); Den fredsrörelse som har växt mycket snabbt i har också medstyrka breddats fill andra områden, I finns en fredsrörelse somuppenbarligen bereder regeringen där bekymmer, I har ganska snabbt efterpresident tillträde en fredsrörelse växt på bredden.