prot · G50970 · 1981-12-31 00:00:00 — Det motiverar väl de paralleller jag drog till förhållanden isocialistiska länder, där vi ser hur det system fungerar som är motsatsen tillvad så dramafiskt skildrade och tog avstånd ifrån. Dethar nu länge förts en kampanj mot aktiesparfonder - inte minst stått i spetsen för den. Och det har upprepats här i kammarenatt skattebortfallet skulle gälla fantastiskt mycket pengar. Det har sagts att60 eller skulle få betalas tvångsvis av alla dem som inte har råd attdelta. I själva verket är skattebortfallet av det sparade beloppet. Mensom jag påpekade i mitt fidigare anförande skulle koHekfiva tvångsfondermedföra att man förlorade mycket skatt som annars skulle ha flutit in istatskassan, nämligen av de medel som tillförs fonderna i form avvinstutdelning och arbetsgivaravgifter. Kjell-OlofFeldt sade vidare - och bortsett från själva avslutningen var väl detta detmest häpnadsväckande i hans anförande: Det är inte vi som har talat ombörskrasch, kedjebrevssystem och sådant, utan det är kommentatorer i borgerhgatidningar. Jaghar här ett urklipp ur . Det är en artikel somt. o. m. är signerad av förre medarbetare, numerachefredaktören . I rubriken står det: När kommer börskraschen?Artikeln handlar inte om någonting annat än om att det skattesubventioneradesparandet kommer att leda fram till en dramatisk smäll, där många oskyldigamänniskor förlorar sina pengar. Detta är oansvarigt,. 31 () replik: Jag visste inte att svarade för det ställföreträdandeHdandet för alla riksdagsmän. Men har man ömma tår, så kan det naturligtvisgöra ont även när en så lättviktig person som jag råkar trampa på dem. Jagangrep inte marknadsekonomin, . Jag angrep avarterna, det osunda iden utveckling vi har haft, t. ex. att fastighetsmarknaden blomstrar och attmiljonärer och fonddirektörer växer upp som svampar ur jorden, medan industringår tillbaka, minskar sin sysselsättning, drar ner sina investeringar och visardålig lönsamhet. Jagangrep också maktkoncentrationen. Jag förstår inte resonemang.Han vet ju Hka väl som jag att man kan ordna till hur mångaskattesubventionerade fonder som helst, men att faktum kommer att kvarstå: Inio av tio börsbolag räcker det med att fem herrar kommer tillsammans för attde skall ha den fulla och oinskränkta makten över en halv miljon löntagare. Tydligen är det i varje fall ett system som man kan kalla fördemokrati, som gör. Sedanvill jag säga att själv får göra upp sina mellanhavan-den medAftonbladet. Det går att skriva till och tala om att de är Från partiets sida har vi inte gjort någrasom helst uttalanden av den typ som har hittat i . Jagbrukar inte använda för att slå mina kolleger i kammaren ihuvudet med - jag håller mig för god för att använda den sortens metoder. I för har skrivit en hyllningsartikeltill president och premiärminister . Det ljusnar för Storbritannienoch , där finns framtiden, heter det. Där sopar man undan, så att det blirrent kring marknadsekonomin. skriver själv att felet med Sverigeär att vi har arbetsmarknadspolitik, regionalpolitik och industripolitik. Bortmed allt detta, så att individen verkligen får kämpa ensam! Då kommer det attfungera bra. Då fungerar arbetsmarknaden. Då kommer folk att springa efter dejobb som finns. Men det går tio människor på varje ledigt jobb i , . De får springa av bara den och försöka att hinna först. Men i det resonemang man för ligger någonting som ,ärganska enkelt - och här tycker jag att den svenska högern faktiskt är att litapå: När helst privilegier och maktställning ens ifrågasätts - det är alltsåinte fråga om att hota detta, utan det gäller bara att man vill diskutera det -då kräver etabHssemanget tystnad. Ni får inte ens föra den debatten, sägerArbetsgivareföreningen och . Ni får inte diskutera löntagarfonder,för det tål vi inte. Då går vi omkull. -Tala om ansvarslöshet, !Och alla dessa företagare som säger: Om socialdemokraterna har fräckheten attens diskutera löntagarfonder, då flyttar vi utomlands, då lägger vi nerföretagen, då sparkar vi våra anstäUda. Det är den svenska kapitaHsmen, när den bedriver poHtiskverksamhet. Och den har goda hantlangare i sådana som . 32 () replik: avslutade med att säga attvi moderater är så stingsliga och hävdar att socialdemokrater inte får tala omlöntagarfonder. Det får ni gärna; jag tror att det är bra att ni gör det- detär bra inför . Men det är inte bra för svenskt näringsliv.Jag är övertygad om att många av dem som går arbetslösa gör det därför attnäringslivet inte vågat satsa med hänsyn till hotet om att bli socialiserat viakollektiva tvångsfonder. Ett annat argument har seglat omkring här . Det fannsi den där artikeln om börskraschen i - det är ingen borgerHgtidning, och är ingen börskommentator i vanHg mening, somKjell-Olof drog till med förut. Det sägs att kurserna skulle varauppblåsta på ett onaturligt sätt. Nej, inte mer än att de svarar mot igenomsnitt av aktiernas substansvärde, och det motsvarar läget i slutetav . Problemet är att om kurserna är så låga i förhållande tillsitt substansvärde som de varit tidigare, så blir det billigare att köpa uppbefintliga företag än att göra nyinvesteringar. Det är denna Q-faktor somTobin, den senaste profeten bland socialdemokrater som kritiserar denamerikanska ekonomin. Det är en av orsakerna till den finansiella placeringsaktivitet undersenare år som fördömde. Detär riktigt att likviditeten är hög i näringslivet. Ändå är soliditeten fariigtlåg- det är ett stort problem. Vi är överens om - det är en av de få sakerKjell-Olof och jag är överens om - att vi behöver öka riskkapitalet inäringslivet. Men det är, som jag sade förut, inte företagen som brister isparande, utan det är staten. Det är också det stora budgetunderskottet somligger bakom den stora likviditeten hos företagen. Statens storaupplånings-behov driver upp räntan och därmed inflationen. I den situationenblir finansiella placeringar mer lönande än investeringar i byggnader ochmaskiner. Kanvi nedbringa budgetunderskottet - det arbetar vi moderater för, men där har viingen hjälp av socialdemokraterna, trots mycket ordande -minskar statensupplåningsbehov. Då dämpas inflationen, och räntan kan sänkas. Därmed går ocksåföretagens investeringskalkyler ihop. De beslutar sig för att bygga ut sinverksamhet. Det skapar verkliga jobb, inte konstiade sådana, som man så oftainrättat inom den offentliga sektorn. Det är det som gör, om vijämför med utiandet, att och kan gå mot en bättre framtid än vadman gör i , som gått den väg som KjeU-Qlof Feldtförordar för . 33 (): På grund av den något märkvärdiga talarordningen har vi startatremissdebatten med en diskussion mellan de alternativbudgetar som vi sedan intekommer att tillämpa, nämHgen vänsteroppositionens och högeroppositionens. Gårvi tillbaka till beslut i ekonomiska frågor, kan vikonstatera att regeringens förslag i allt väsentligt bifölls av . Mendet kanske ändå har varit bra att den här debatten fått detta förlopp eftersomdet visat på att det är väldigt delade meningar om hur man bör beskriva densvenska ekonomin och om de åtgärder som skulle erfordras enligt de olikaoppositionspartiernas uppfattning. Vänstern tror på ytterligare regleringar ochfortsatt ökad tillväxt av den offentHga sektorn samt kollektiva löntagarfonder.Det skulle vara lösningen för svensk ekonomi. Högern tror på ett stort ochfritt utrymme för kapitalstarka intressen och en snabbare minskning avsubventioner. Det är lösningar som enligt högern skulle användas . Menjag tror att man som bör tillämpa den balanserade avvägningen mellanstimulansåtgärder och sparande som präglat regeringspartiernas politik. Närman lyssnat till de inledande debatterna har man kunnat konstatera hur lätt detär att lösa alla problem, speciellt de som sammanhänger med vårsamhällsekonomi, när man företräder oppositionen och därför inte riskerar attse förslagen helt genomförda. Båda partierna gör det enkelt för sig,socialdemokraterna genom att försöka ta politiska poäng med att föreslå ökadekostnader för staten, t. ex. för pensioner och boende, och gör detlätt när de utan hänsyn till konsekvenserna föreslår ytterligare 6Riksdagens protokoU 1981/82:70-71 besparingar.Neddragningar av olika samhälleliga kostnader måste ändå ske i sådan takt atthushållen klarar av förändringarna. Trotsdetta kan man säga att det finns en bred enighet om att vi inte endast kanspara oss igenom de ekonomiska problemen. Men det är helt klart att vi ocksåmåste spara för att få resurser över till att producera oss förbi dessa. Motden bakgrunden är det viktigt att vi i enlighet med regeringens olika förslag iallt sparnit fullföljer den offensiv för produktivitet och utveckling som i såhög grad kom att prägla förra årets polifik. Jag skall nämna några konkretaexempel i det avseendet. Genomregeringens resoluta handlande höst företogs en devalvering av densvenska valutan. Den möjliggjordes bl. a. genom prisstopp, sänkt moms ochsparåtgärder. Marginalskattesänkningar-som regeringspartierna träffatprincipöverenskommelse om med socialdemokraterna - ger den enskilde möjHghetdels att behålla mer av sin inkomst, dels att veta exakt hur mycket nettot blirav en ytterligare arbetsinsats. Genomden reformen läggs en stabil grund för ökade insatser och för framtidaavtalsrörelser, väl anpassade till det faktiska ekonomiska utrymmet. Tillframtidsområdena och offensiven hör också i hög grad energipolitiken. Det är fåområden där så mycket har hänt som här. Vi har i en motion från sidapekat på hur den faktiska utvecklingen dramatiskt och positivt kommit attavvika från vad riksdagsmajoriteten angav som en mycket hög målsättning imitten av . Här finns i den alternativa energitekniken ett stort nyttmarknadsområde, där människors initiativkraft och utvecklingsförmåga kan kommaväl till pass. Trots att mycket har hänt är vi fortfarande i begynnelsen avomstruktureringen, bort från oljeberoendet och mot en avveckling avkärnkraften. Detta behöver ständigt upprepas, eftersom det är ett arbete som ärutsträckt över mycket . Vianförde i vår motion att alla ansträngningar måste göras för att nå en säkerhantering och förvaring av kärnkraftsavfallet. Inte minst kopplingen tillkärnvapenproduktion bör göra det möjligt med en total politisk enighet om attseriöst pröva alla metoder inför det beslut som måste fattas. Denna seriösaprövning - även av andra metoder än dem som angetts i ansökningen om tillståndenligt villkorslagen - ansåg regeringen mycket viktig i proposition 90, somriksdagen behandlade . Medanledning av den debatt som pågått vill jag understryka att vi iutskottsarbetet kommer att arbeta för ett riksdagsbeslut som i enlighet medmotionens yrkanden kräver de utredningar, den forskning och de förslag filländringar i lagstiftning som erfordras för att man skall nå målet: säkrahanterings- och förvaringsmetoder som utesluter möjligheten att kärnkraftsavfallupparbetas för kärnvapenproduktion. Vihar i vårt land byggt upp ett på många områden komplicerat samhälle. Det harmotiverats av att vi har velat uppnå rättvisa mellan medborgare och av enambition att höja standarden på olika områden. Detaljregleringar kan, utöveratt ha den här funktionen, naturligtvis också hindra kreativitet och Regleringar kan ibland ha egenheten attde överlever sig själva även när de inte längre behövs. Administration avonödiga regleringar kostar också pengar. Glädjen i centrala instanser över alltsom kan rymmas i en dator ger inte utrymme för insikten att det ytterst måstetill människor för att skaffa fram uppgifterna till datorn. När vi nu har ett starkt behov av att hushålla och attanvända varje krona effektivt har man verkligen anledning att se över och tabort detaljregleringar på många områden. Lika angeläget är det attdecentralisera inom den statliga administrationen genom att kommuner ochlänsorgan övertar beslutanderätt och därmed arbetsuppgifter och ansvar. Det ärockså mycket viktigt att vi i det här besparingsarbetet ser till att åtgärdernainte går ut över service för de människor som är längst ute i samhället, utanatt man inriktar sig på att skära bort av de centrala kostnaderna. Arbetet med att få ned budgetunderskottet måste förasvidare i oHka former och med ansvar för de svagaste i samhället. Jag tror förmin del att det är möjligt att i flera avseenden komma vidare redan i kompletteringspropositionen.Jag tänker då t. ex. på den tidigareläggning av momsinbetalningar på importensom bör vara fullt möjliga att genomföra. Jag tycker det är bra attsocialdemokraterna på denna punkt för samma resonemang som regeringspartierna. Det bör också vara möjligt att lyfta bort delar av - menhelst hela - den statliga utlåningsverksamheten från budgeten. Det är juotympligt att staten skaH låna på kapitalmarknaden föratt i sin tur sedan låna ut pengarna. Om detta i stället sköttes avkapitalmarknaden skulle budgetunderskottet kunna minska i motsvarande grad.Därmed skulle också det anslag som räknats upp för statsskuldräntor kunnasänkas. Men varken sparprogram eller budgettekniska dispositionerkan bringa statens budget i fullständig balans. För detta fordras att vi fårbättre fart på den produktion vi alla skall leva av. Den offensiva poHtikenkommer här att fortsätta trots det besvärliga ekonomiska läget. i vår är dettre propositioner som jag tycker är särskilt viktiga när det gäller att få fartpå nyföretagandet, att ta till vara naturresurserna och att öka arbetsvilja ochuppfinningsrikedom. För det första kommer regeringen att presentera ett nyttpaket av åtgärder för småföretagsverksamheten. Genom den proposition somlämnades fick äntligen småföretagarna det erkännande deras stora insatseri vårt samhälle motiverar. Den nya profil som då markerades kommer attföljas upp med nya åtgärder. Det måste bli större möjligheter att i vårtsamhälle -genom nyföretagandet - bidra tiH produktion och sysselsättning. Detgäller fortfarande, trots att mycket gjorts, frågor om skattereglerna,företagsformen, service till småföretagarna, anpassning av lagstiftningen tillsmåföretagens situation och de mindre företagens utrymme på kreditmarknadenoch tillgång till riskvilligt kapital. För det andra är det den regionalpolitiska propositionen.Om vi inte skall få flaskhalsar i produktionen och om det skall bli möjHgt attta till vara alla bygders och regioners resurser och förutsättningar måsteregionalpolitiken inriktning är att genom såväl generella metoder som metoderriktade till förmån för områden med särskilt svåra eller akuta problem skapalikvärdiga förutsättningar för arbete, service och en god miljö över hela landet. Ifråga om såväl regionalpolitiken som småföretagsåtgärderna är det angeläget attunderstryka den roll som jord- och skogsbruk har för sysselsättningen iglesbygdsområden. Detta måste vi ta till vara i jord- och skogsbrukspolitikenmen också i det regionalpolitiska stödet. Arbetsmarknadsinsatser bör ocksåkunna användas på detta område, eftersom man här kan skapa långsiktigaarbetsmöjligheter. Fördet tredje kommer regeringen att presentera den proposition som ger den störstamarginalskattesänkningen någonsin i vårt land. Riktlinjerna för detta drogs uppför exakt av den dåvarande trepartiregeringen. Av uppläggningen dåframgick klart att det var fråga om en skatteomläggning vars syfte var attkraftigt få ned marginalskatterna. Motivet var att öka intresse ocharbetsvilja. Reformen kommer att fullföljas. Fråncenterns sida kan vi inte se någon anledning att vika från den principiellauppläggning av skattereformen som skatteuppgörelsen innebär. Remissutfallet geross inte någon sådan anledning. Den skrämselpropaganda i form av räkneexempelsom och vissa näringslivsorganisationer ägnar sig åt utgår intefrån realistiska förutsättningar. Ingen kan t. ex. överblicka kostnaderna fördet svenska folkhushållet av en lönerörelse utan de förutsättningar somuppgörelsen ger. Varje insiktsfull person inser ändå att det skulle bli mycketsvårt att nå fram till ett rimligt löneavtal utan den politiskt bredauppslutningen bakom en rejäl marginalskattesänkning. Trots de ekonomiska bekymmer som vi har i vårt land tycker jag att vihar anledning att hysa optimism. Den optimismen grundas på ett studium av denfaktiska utvecklingen. Handelsbalansen beräknas geöverskott, och underskottet i bytesbalansen minskas. Det finns också godamöjligheter att budgetunderskottet /83 kommer att bli lägre änbudgetunderskottet 1981/82. De åtgärder regeringen vidtagit och vidtar skapardenna positiva ändring i svensk ekonomi och bör alltså ge anledning tillförtroende för regeringens åtgärder. Svensktnäringsliv måste ta till vara varje möjlighet till produktiva ochframfidsinriktade investeringar. Om den politiska ledningen i landet-mittenregeringen - och näringslivet på detta sätt kan samverka för att lösaproblemen, så har de bästa förutsättningarna skapats för att inom marknadsekonominsram utveckla det svenska samhället. Vaktslåendet om en fungerandemarknadsekonomi med enskilt näringsliv, kooperativt näringsliv och statligaföretag är mofivet för vårt nej till kollektiva löntagarfonder. Antaletmänniskor som är sysselsatta har ökat starkt i . Trotsatt vi har en hög grad av yrkesverksamhet har vi alltså lyckats hållaarbetslösheten lägre än vad som förekommer i andra industriländer. Men arbetslöshetenär självfallet ändock ett problem. En rad åtgärder har vidtagits, ytterligareåtgärder övervägs. Långsiktiga effekter av ekonomiska beslut börockså ge utdelning senare . För att få det rätta resultatet av direktaarbetsmarknadsinsatser och generella stimulanser till näringslivet är detviktigt att vi alla - som enskilda, som anställda eller som företagare - samlarvåra krafter i ett konstruktivt samarbete och tar till vara de möjligheter sommittenregeringens ekonomiska politik har skapat. Vi tror inte att det är någonlösning att springa vare sig tUl höger eHer till vänster, utan att det gälleratt hålla sig till mitten och den politik som mittenpartierna har fört. Detär visserHgen riktigt, som sade i sitt inlägg, att den nuvarandeparlamentariska situationen innebär att en regering självfallet sökersamarbete. Det har regeringen på oHka sätt deklarerat sitt intresse av. Men jagblev litet betänksam, när - efter att ha talat om hur man frånmoderat håll allvarligt skulle pröva sådana möjHgheter- avslutade sitt inläggmed att säga; Aldrig, inte ens i andra hand, röstar vi för en politik som viinte tror på. Detta är kanske en blockering av möjligheterna till samarbete. 34 (): För är arbetet på att få ekonomisk balans och att hindra enännu värre ekonomisk nedgång en nödvändighet. Vi vet nämligen att i enfördjupad ekonomisk kris skulle de liberala värden vi ytterst företräder kommai kläm. ViHberaler vet, inte minst av historisk erfarenhet, att det är i ekonomiskakrisperioder som individens människovärde riskerar att ställas på undantag ochindividens grupptillhörighet i stället blir det viktiga. I ett sådant kärvtklimat frodas ett klasskampstänkande och en intressegruppspolitik som stridermot det centrala för liberalismen, nämligen hänsynstagandet till den enskildamänniskan oberoende av vilken eller vilka grupper denna människa tillhör. Dädet kärvar till i ekonomin är det alltid en stor risk att det sociala ansvaretkommer på undantag. Det blir svårare att få fram resurser för naturvård ochmHjövård. Frestelserna ökar att offra oersättHga miljövärden för att lindratillfälliga ekonomiska svårigheter. Men vad värre är, riskerna ökar också föratt toleransen och vidsyntheten kommer på undantag. Redan de begränsadeekonomiska svårigheter vi haft har gett oss illavarslande tecken påhur lätt det är att värden som respekt för individen och tolerans mot avvikandekommer i gungning, när människor kan ta för sig av en ständigtväxande kaka. Därförmåste vi med kraft i debatt och i handling företräda dessa värden. Det är nudet är viktigt att hävda individens oberoende gentemot de storaorganisationerna. Det är nu det är viktigt att säga ifrån mot dem som försökerfly undan lösningar på samhällsproblemen genom att vältra skulden påinvandrarna. Det är nu det är viktigt att slå vakt om våra morahska åtagandenmot . Det är nu det är viktigt att försvara jämställdheten mellankönen. Det är nu det är viktigt att stå upp mot dem som försöker öka sitt egetinflytande genom att ställa villaägare mot hyresgäster, arbetare mot tjänstemän och löntagare mot företagare, allt för attskärpa motsättningarna, då det i stället behövs en större samförståndsanda. På socialdemokratiskt håll försöker man ofta skapa intryckav att dagens besvärliga ekonomiska situation i vårt land nästan enbart berorpå att regeringen har fört en felaktig ekonomisk politik. Allt vad som föreslåsav regeringen är fel, om man får tro socialdemokraterna. Höjs momsen är detfel. Sänks momsen är det fel det också. Vore det så enkelt att dagens besvärliga ekonomiska lägehuvudsakligen är ett resultat av den svenska regeringspolitiken, så skullesituationen i andra, socialdemokratiskt styrda länder vara en helt annan än iSverige. Men - så är det ju inte. Dessa länder har en ekonomisksituation som liknar vår, och socialdemokrater för där i regeringsställning enbesparingspolitik som liknar vår. Jag tror att om socialdemokraterna i vårtland suttit i regeringsställning, så skulle de ha fört ungefär samma politiksom sina socialdemokratiska partivänner i andra länder, dvs. en politik för attstärka konkurrenskraften och för att hålla tillbaka offentliga utgifter ochprivat konsumtion. I opposition däremot har socialdemokraterna i ställetbedrivit en löftes-och missnöjespolitik på det ekonomiska området. Det är brabåde för socialdemokratin och för den politiska debatten i stort att den härkritiken nu har framförts även i den interna socialdemokratiska debatten. Jagvill också för rättvisans skull ge socialdemokraterna det erkännandet att manpå ett par områden har medverkat till ett bättre samförstånd. Jag tänker påskattepolitiken och energipolitiken. Moderata samlingspartiet å sin sida har aldrig förnekatbehovet av sparande som sådant - tvärtom försöker ständigt framståsom mer sparvilliga än andra. Men som man på moderat håll talar ombesparingar förespeglar man medborgarna skattesänkningar och andra ekonomiskafördelar som är orealistiska. I ökande grad förefaller moderata samlingspartietha byggt upp sin politiska strategi på att utnyttja spänningar mellan olikaintressegrupper. Det har man gjort framför allt genom att spridavanföreställningar om skatteförslagets innebörd. har visat dettatidigare under debatten . Men för att nyansera bilden vill jag också sägaatt vi inte får glömma bort att och båda bekämpar ensocialisering av näringslivet, som skulle undergräva vår marknadsekonomi. Det är viktigt att de politiska partierna hos sina egnaväljare ökar förståelsen för nödvändiga samhällsekonomiska saneringsåtgärder.Man måste dessutom öka förståelsen för att dessa åtgärder skall bäras också avde egna väljarna. Det fariigaste av allt är om partierna uppträder på ettsådant sätt att var och en försvarar sin grupp och försöker skjuta överbördorna på de andra grupperna. Då flyttas intressemotsättningarna frånorganisationsväsendet in i partipolitiken, och det politiska systemet klararinte av att lösa de samhällsekonomiska problemen. Det finns bara en väg att gå om det här landet skall slutaleva över sina tillgångar. Det är att motsättningarna mellan olikaintressegrupper tonas ned, att alla efter förmåga ger sitt bidrag tillsaneringspolitiken och att var och en på sitt håll förankrar behovet avbesparingsåtgärder, i stället för att försöka skjuta över bördan på de andra. Kärnan i missnöjespolitiken är att det är andra som skallarbeta, och andra som skall spara oss ur krisen. Den intressegruppspolitiken ärfrämmande för . Det finns risk att de svaga, som inte har några starkaorganisationer, kommer i kläm när ekonomin kärvar. Varje väletablerat intressehar organisationer. Men kom ihåg att det inte finns någon mäktig organisationför småspararna, som försvarar dem mot inflationen. Starka organisationerföreträder dem som har arbete. Men vem företräder dem som blir utan arbete omkonkurrenskraften undergrävs?