prot · G509127 · 1981-12-31 00:00:00 — Det rör sig om åtskilliga miljoner som vi pumpar in ibanken och som går till - det har konstaterat - de mestreaktionära regimerna i området, medan de progressiva länder som vi säger oss iutrikespolitiska och biståndspolitiska sammanhang stödja får nobben av banken.Jag vill fråga handelsministern och be honom konkretisera sig: På vilket sättbidrar till att stödja en social och ekonomisk utveckling i ElSalvador, och genom de lån som ges till militärdiktaturerna ide länderna? Jag hävdar att motsatsen är fallet. Sedan sägs att vi genom att rösta mot de här lånen pånågot sätt skulle Nr 127 kunna bidra till en annan utveckling. Men t, o, m,handelsministerns egna Torsdaeen den partikamraterhar ju i utredningenkonstaterat att vi över huvud taget inte har 22 anril 1982 någonmakt, IDB är ett redskap för och imperialismens reaktionära Vihar oerhört liten möjlighet att påverka - vi har mindre än en åttondels röst. Sedan till den handelspolitiska aspekten. Jag frågar mig;Varför kan man inte utveckla handelsförbindelser med de progressiva länder somfinns i stället för att på det här sättet försnilla det förtroendekapital somSverige som ett litet men ändå alliansfritt land har? Låt mig börja med att säga att de länder somfår lån från IDB är länder med mycket olika regimer - alltså både länder medprogressiva regimer och andra länder. Det svenska medlemskapet i IDB bidraralltså också - genom långivningen från IDB - till att stödja progressivaländer. Det är viktigt att hålla i minnet. Vidare har vi frän svensk sida instruerat vårexekutivdirektör att rösta emot ett antal lån till icke progressiva länder, iförsta hand till och , Det har också en del andra ländergjort, len del fall har lånen trots det beviljats. Men budskapet i mitt förra inlägg var att långivningenfrån IDB inte skulle få en mer progressiv inriktning om avstod frånsitt medlemsskap. Det är inte heller så att progressiva politiska krafter iLatinamerika har uttryckt någon önskan om att skall lämna IDB, Snararetvärtom. Jag tror heller inte att man, på det enkla sätt som EvaHjelmström gör. kan beteckna IDB som ett redskap för . Också har i ettganska stort antal fall röstat nej till lån från IDB till regimer som man avpolitiska skäl inte vill stödja. Det har hänt ett antal gånger att ochUSA därvid kommit på samma linje i IDB;s styrelse. Låt mig svara på denfråga som jag inte hann besvara och som ställde i sitt förrainlägg, nämligen om det finns möjligheter att utträda ur IDB och få tillbakagjorda kapitalinsatser. De möjligheterna är praktiskt taget obefintliga. 20EVA HJELMSTROM (vpk): Låt mig ånyo ta några exempel på vartIDB-lånen huvudsakligen går. Visst finns undantag, men enligt IDB-utredningenär det företrädesvis , , och som harbeviljats stora lån . har vägrat vissa länder lån, säger handelsministern,och det är helt riktigt. Man har vägrat ett lån. Man har lagt in ettveto mot lån för jordbruksutveckling i . Det är alltså den politik som viunderordnar oss. Och jag frågar mig; Ser verkligen inte handelsministern någrasom helst problem i detta, att vi å ena sidan fördömer militärregimen i ElSalvador, å andra sidan stöder den med så pass mycket skattemedel somdet faktiskt rör sig om? Och jag vill också ställa frågan: Har överhuvud taget inget utrikespolitiskt samvete, eller har det helt underordnat sigexportföretagens intressen? Det är faktiskt vad det är fråga om. Vart tog deursprungliga målen med medlemskapet i IDB vägen? Det finns nämligen inte, BjörnMolin, någon anledning ätt påstå att vi genom vårt medlemskap skulle främja ensocial och ekonomisk utveckling. Eftersom det är handelsministern och inte utrikesministernsom svarar på min fråga måste också jag återkomma till de handelspolitiskaskälen. Jag fick inget svar på frågan varför inte utvecklar andraförbindelser med de progressiva länderna i området. Där är vi förvånansvärtpassiva. Självfallet utvecklar vi handelsförbindelsermed länder i också vid sidan om vårt medlemskap i , Huvuddelen av lånegivningen från IDB - det kan vara enviktig sakupplysning - går inte till de länder som man av politiska skäl kan kännatveksamhet inför. Sedan vill jag bara tillägga att jag inte tycker att EvaHjelmström kommer in på det som är den avgörande frågan, nämligen om Sverigegenom att avstå från medlemskapet i IDB skulle främja en politisk och socialutveckling i , har inte motsagt den slutsats som jaghar redovisat och som de flesta kommit till i den här debatten, nämligen attdet trots allt är fördelakfigare för de progressiva regimerna i Latinamerikaatt är medlem i IDB än att inte är medlem i IDB, 22 (vpk): Det har sagts åtskilliga gångerfrån vpk här i kammaren att vi genom att avstå från medlemskapet i IDB skulleha betydligt mera pengar att ge i bistånd till de progressiva regimerna iområdet. Det är nämligen inga småsummor det rör sig om. På det sättet skulle vialltså kunna främja en ekonomisk och social utveckling som vi direktmotverkar. Trovärdigheten för Sverigesutrikespolitiska linje blir allt mindre genom att vi indirekt bidrar till attbekämpa t, ex, FDR och FMNL i som vi säger oss stödjadessa rörelser. De summor vi ger i bistånd till exempelvis humanitära insatseri det området är betydligt lägre än de summor vi ger ut för att genommedlemskapet stödja kapitalintressen i , Bara en sista upplysning, som jag i och försig har lämnat tidigare, skulle inte genom att gå ur IDB kunna räknamed att automatiskt få tillbaka de kapitalinsatser vi har gjort. Det är alltsåinte så, som försöker ge ett intryck av, att vi därigenom skullefå mera resurser att disponera för utvecklingsbistånd till länder i området.Som kammarens ledamöter vet har den undersenare år också ökat sitt utvecklingsbistånd bl, a, till , 24 (vpk); Man behöver inte upprepa gamla misstag i alloändlighet! Man kan ju också vara litet framåtseende och ompröva medlemskapetför att därigenom frigöra medel för en annan utveckling i området.Uppenbarligen anser handelsministern att så icke är möjligt, men det är vårbestämda uppfattning. Överläggningen var härmed avslutad, 7 § Föredrogs och hänvisades 1981/82:2501-2503till jordbruksutskottet 1981/82:2504-2507till civilutskottet 1981/82:2508till utbildningsutskottet 1981/82:2509till kulturutskottet m. fl. 8 § m. fl. Föredrogs trafikutskottets betänkande 1981/82:22 om anslagtill Järnvägar m. m. 1981/82:100). 25BERTIL (): Under en följd av år har vi frånsocialdemokratiskt håll haft anledning att rikta stark kritik mot detekonomiska lättsinne som har präglat regeringens skötsel av SJ. Fram till 1976gick SJ, vid sidan av det ersättningsberättigade nätet, ihop under enkonjunkturcykel. Det var själva grundprincipen för hanteringen av SJ:sekonomiska situation. har vi upplevt hur förlusterna har ökat. Demycket hurtfriska uttalandena från alla de kommunikationsministrar som harsuttit, och de har som bekant varit många , har inte haftnågot som helst reellt innehåll och inte påverkat situationen - den har barablivit allt värre. Vi ser nu hur förlusterna ständigt ökar, och den senasterapporten som generaldirektören gav trafikutskottet för sedan visaratt de siffror som förutsattes i budgetpropositionen inte kommer att hålla. Vifår alltså ännu uppleva att den verklighet som regeringen har beskrivitför och som är själva grundvalen för vårt sätt att arbeta och fattabeslut inte visar sig vara realistisk. Regeringen har helt enkelt använtbudgetpropositionen för att uttrycka något slags önskan, för att utforma vissaönskelistor. Men verkligheten korrigerar önskelistorna på ett ganskahandgripligt sätt. Det är naturligtvis i och för sig upprörande attregeringen inte har bättre kontroll över den ekonomiska utvecklingen i stort. Vi har i många m. fl. sammanhangi haft anledning att ta upp den mycket vårdslösa ekonomiska politiksom f, n, bedrivs i landet. Men inte ens i de enskilda verken och företagen harman alltså längre något fast grepp över utvecklingen. Om man skall vara riktigtsträng kan man säga att regeringen uppenbarligen vilseleder medsiffror och löften som inte står sig vid en granskning. Det är klandervärt, I SJ:s fall utlovar regeringen en betydande förbättringunder nästa budgetår, och det godtar de borgerliga ledamöterna itrafikutskottet och i . De säger att "det skall bli så, vi trordet". Man uttrycker ganska fromma förhoppningar, trots attgeneraldirektören tydligt har förklarat för oss att de inte kan bli uppfyllda.Man kan, om det går riktigt illa, t, o, m, vänta sig en dubblering avförlusten, I varje fall blir den betydligt högre än vad som är förutsett ochkan närma sig miljardklassen. Att med öppna ögon ta emot det förefaller migutomordentligt egendomligt. De som har erfarenhet av hur det har varit några årborde inse att det är ett mycket farligt spel och en farlig ekonomisk politik. För mig har det varit särskilt förvånansvärt attkonstatera att också moderata samlingspartiet, som i andra sammanhang ser medstort allvar på den ekonomiska situationen, så lättsinnigt accepterarutvecklingen på SJ:s område. Man säger rent allmänt att det är bra medlågprissatsningen men att den har haft sina ekonomiska brister. Men sedan inteett ord om hur man skall kunna rätta till det. Det blir bara ett relativthurtfriskt uttalande, där man i stort sett instämmer med regeringen och sägeratt "skall det bli så här, hoppas vi". Här krävs såvitt jag förstår bestämda krafttag för attkomma till rätta med SJ:s problem. Man måste utforma en alldeles bestämdekonomisk målsättning. Men denna måste givetvis kombineras med ett rejältinvesteringsprogram för SJ, för att få en möjlighet att lyfta sig ur krisen. Det är litet av lek som pågår kring SJ, och ibland får manen känsla av att den borgerliga järnvägspolitiken har präglats av något slagsnästan barnslig lust att leka med tåg, så där i största allmänhet, men ungefärlika barnsligt har man sedan struntat i vad det kostar. Leken har bara i stortsett fått fortsätta. Det står nu de svenska skattebetalarna för - 2,5 miljarderkronor är den ackumulerade förlusten i SJ, Det är en fullständigt fantastisksiffra, och den kan förväntas stiga till över 3 miljarder. Det är ettslags egendomlig ekonomisk omedvetenhet som präglar hela den delen. Det hadevarit bättre att sköta SJ ordentligt ekonomiskt än att låta folk drabbas av enförsämrad sjukförsäkring, för att ta ett konkret exempel. Det hade varit mycketbättre om vi hade betalat ordentligt för oss på järnvägssidan och sett till attmänniskor hade sluppit försämringen av sjukförsäkringen. Det går att ta fleraexempel, men jag tar bara detta för att illustrera vad det ekonomiskalättsinnet på järnvägspolitikens område i själva verket har lett till. Om ändå detta ekonomiska slöseri hade betytt att manverkligen hade gett SJ bättre förutsättningar-men i själva verket har samtidigtSJ:s ekonomiska förutsättningar försämrats, råder det närmast kaotiskaförhållanden Jag tänker inte bara på detspeciella elände vi hade , utan det är i stort sett enganska kaotisk situation som råder. Jag vill exemplifiera det genom att förkammaren referera det brev som har skrivit. Jagtycker att det på ett utomordentligt sätt illustrerar hur näringslivet f, n,uppfattar den svenska järnvägen. Man säger att det var meningen med beslut attjärnvägarna och järnvägstrafiken skulle spela en grundläggande roll i trafiksystemet,I beslutet sägs att den ökade förädlingen av olika produkter skärper krav påpunktlighet och snabbhet osv, för att tillgodose snabba godsförbindelser. Inompersontrafiken skulle restidens längd och turfrekvens, bekvämlighet ochsäkerhet spela en avgörande roll. Allt detta är fullt korrekt, så sade vi 1979,det var förutsättningen. Men så frågar handelskammaren; Hur har det blivit? Jo,den kaotiska situationen inom tågtrafiken, inte bara under de senastemånaderna, man refererar också till vintertrafiken-visar entydigt att SJ intealls kunnat leva upp till målen trafikpolitiska beslut. Bristerna ijärnvägstrafiken är f. n. helt oacceptabla, och man kan på allvar ifrågasättaom järnvägstrafiken längre spelar en grundläggande roll i trafiksystemet.Servicen liksom punktligheten och snabbheten har inte varit sämre på mycketlänge än vad som är fallet. En stor del av vagnparken har sålunda ståttstilla till följd av nedslitning. Kaoset inomjärnvägstrafiken drabbar inte bara persontrafiken utan också godstrafiken,vilket får allvarliga följder för svenskt näringsliv. Den allmänna debattenhar visat att handelskammaren inte är ensam om sin bedömning av den svenskajärnvägens situation f. n. För att komma till rätta med detta krävs f.n. mycket kraftfulla åtgärder. Det krävs ett omfattande förnyelsearbete isvensk järnvägspolitik. Det gäller spårutbyggnad. Vi behöver bygga nyajärnvägar här i landet. Det gäller , där detta är allra mestpåtagligt, men det gäller också järnvägstrafiken runt de tre stora tätorternaStockholm, och . Vi behöver på åtskilUga ställen se över våranuvarande järnvägar. De anställda har tillsammans med företaget i några fall -det gäller och - på ett mycket intressant sätt tagitfram ett underlag för hur man t. ex. när det gäller norra stambanan skullekunna gå in och avsevärt förbättra framkomligheten och förkorta restidernagenom att göra relativt enkla investeringar i järnvägsnätet och bygga nytt pävissa avsnitt där den nuvarande järnvägen är ganska gammalmodigt organiserad. Men det gäller naturligtvis också att utnyttjamöjligheterna som finns i svensk industri. Svensk industri är ganska bra på attbygga lok och att bygga godsvagnar och personvagnar. Vi har frånsocialdemokrafiskt håll för den skull lagt fram ett mycket omfattandeinvesteringsprogram, väl förankrat i de realistiska förutsättningar som finns isvensk industri att öka investeringstakten i SJ på just de områden som ärsärskilt kritiska. Vi uppmanar alltså att ställa sig bakom detförslag vi har lagt 2 protokoll 1981/82:127-131 m. fl. m. fl. fram om att få i gång investeringsverksamheten i SJ igen.Vi gör det på grundval av ständiga klagomål frän svenskt näringsliv, i stil meddet som har levererat till regeringen, om att i dagfungerar inte järnvägen utifrån de krav som näringslivet har rätt att ställa. Det här gäller självfallet också persontrafiken iStockholm och i andra områden. Vi behöver bygga spår. Vi behöver lösa åtskilligaav de problem som finns i fråga om pendeltågstrafiken i de tre störstatätortsområdena. Också där finns möjUgheter i svensk industri att starta ettganska omfattande investeringsprogram, I samband därmed kan man också skapaförutsättningar att lösa frågan om trafiken till , något som vi tar uppi ett annat sammanhang. Jag skall inte utveckla det ytterligare . Vi säger för den skull: Bygg fler lok och vagnar, bygg nyajärnvägar, öka spårkapaciteten, ge SJ bättre förutsättningar! Det lönar sigbåde att ge SJ de möjligheterna. En sak har vi upplevt som mycket anmärkningsvärd undersenare tid, och det är upptäckten av att SJ saknar enegen utvecklingsavdelning. Jag tycker att det är utomordentligtanmärkningsvärt, och att regeringen inte har reagerat på det förvånar migoerhört. Det är såvitt jag förstår en av förklaringarna till att det ser ut somdet gör f. n. Ge SJ nya möjligheter att i samarbete med svensk industriutveckla nya projekt och nya transportsystem! Endast genom att man systematisktutnyttjar de kunskaper som finns på transportforskningsområdet, inom industrinoch självfallet - förhoppningsvis i varje fall - inom företaget självt kan denförnyelse av SJ komma till stånd som vi alla upplever som helt nödvändig föratt förverkliga trafikpolitiska beslut. Jag ber att med det här få yrka bifall tillreservationerna 1, 3 och 4 och i övrigt till utskottets hemställan. Anf.26 (): Det av fastlagda målet för den statligatrafikpoU-tiken är att ge landets alla delar en tillfredsställande trafikförsörjningtill lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnader. Detta kräver en samhällsekonomiskteffektiv fördelning av transportarbetet mellan olika trafikmedel, varavjärnvägarna är ett mycket betydelsefullt. Effektiviteten främjas enligtbeslutet mest av fri konkurrens och samverkan mellan olika trafikmedel ochtrafikföretag inom de ramar som samhället drar upp för verksamheten. Inom de ramar som samhället dragit upp för SJ;s verksamhetskall SJ drivas efter företagsekonomiska principer pä samma sätt som andrastatliga och privata trafikföretag. Det innebär att intäkterna från SJ:sverksamhet skall täcka dels verksamhetens kostnader, dels räntan pådet statskapital i form av investeringsmedel som SJ disponerar över, Förräntningskravetgäller ett genomsnitt över en konjunkturcykel. Mot bakgrund av det statsfinansiella läget, dettrafikpolitiska beslutet och den ordning som fastställs för affärsverken slogsi strukturplanen fast att det inte kan accepteras att SJ i fortsättningen drivs medunderskott, SJ skall senast under /84 uppnå fullkostnadstäckning och uppfylla förräntningskravet. Skulle SJ fillåtas driva sin verksamhet med storaunderskott skulle påtaglig risk föreligga för snedvriden prisbildning påtransportmarknaden och försämring av järnvägens service till näringsliv ochenskilda, I strukturplanen framhålls investeringarnas storabetydelse för förbättrandet av SJ:s ekonomi. Som planeringsram för SJ;slångsiktiga investeringsverksamhet angavs en i reala termer genomsnittligårlig ökning av investeringsvolymen på . Sålunda harSJ fått förutsättningar att rafionalisera sin verksamhet och att möta dekvalitets- och kvantitetsmässiga krav som ställs på såväl persontrafiks- somgodstrafiksom-rädet. Enligt strukturplanen är det nödvändigt att resursernakoncentreras till de mest lönsamma investeringarna. Med hänsyn till att en stordel av SJ:s investeringar får effekt på resultatutvecklingen först på längresikt krävs enligt planen omgående mycket kraftfulla insatser för att ökarafionalise-ringstakten. Vidare krävs successiva taxehöjningar i såväl person-som godstrafiken. SJ har i samband med en genomförd verksamhets- ochorganisationsöversyn upprättat ett särskilt handlingsprogram som syftar tillatt de ekonomiska målen skall kunna uppnås under /84 i enlighetmed beslut. Programmet berör i princip alla verksamhetsområden. I moderata samlingspartiet anser vi att effektivitet ijärnvägstrafiken bäst gagnas om SJ får utvecklas fill ett modernt ochrafionellt företag. Den beskrivna strukturplanen är en vital förutsättningför att nå detta mål. Vi är därför allvarligt oroade av att i åretsbudgetproposition utläsa en viss tveksamhet från regeringens sida ommöjligheten att det ekonomiska målet för SJ skall uppnås inom den tidsram somriksdagen har fastställt. Fortsatta kraftiga underskott i järnvägstrafikenskulle få mycket allvarliga följder. En sådan utveckling skulle få till följdatt de grundläggande principerna om Uka konkurrens på transportmarknaden skulleåsidosättas. Det skulle medföra inte blott stor belastning på statsbudgetenutan också en snedvridning av konkurrens, vilket i sin tur skulle få menligasamhällsekonomiska följder. Vi kräver från moderat håll att regeringenoch SJ kraftfuUt vidtar åtgärder som är nödvändiga för att SJ:s ekonomiska måluppnås 1983/84, även om detta inte blir ett utpräglat högkonjunkturår, SJ måsteanpassa sin rationaliseringstakt till detta krav och vidta effektiva åtgärderför att öka sina marknadsandelar. Investeringarna måste riktas mot de objektsom ger mest lönsamhet. Huvudansvaret för förbättrandet av ekonomin ligger påSJ självt, på dess personal och ledning. Enligt vår mening bör det vara möjligt att medprisdifferenfiering öka SJ:s intäkter. Inom godstrafiken måste också SJ ha godamöjligheter att öka sin marknadsandel. En förutsättning för ökademarknadsandelar i kontinenttrafiken är att frågan om tågförbindelser tillDanmark och konfinenten snabbt löses, SJ håller på att utreda olika alternativför trafikuppläggningen m. fl. m. fl. till och kontinenten, och jag hoppas attresultatet av dessa utredningar med det snaraste presenteras, så att SJ stårberett och rustat att ta hand om trafikökningen under nästa högkonjunktur.Innebär detta t, ex, att fler godsvagnar behöver anskaffas, anvisar vimoderater möjligheten att fritt leasa sådana för att möjliggöra en snabbarevagnanskaffning, separatredovisningssakkunniga har lämnat förslagtill nytt betalningssystem för det ersättningsberättigade nätet, och vi har ivår moderata motion nr 1836 begärt att skall ge regeringen till kännavad vi anfört om detta förslag. Grundprincipen måste ju vara att betalningssystemetger SJ intresse för att förbättra och rationalisera och att tjäna på sådanainitiativ. Utskottsmajoriteten är av samma uppfattning, vilket vi med glädjekonstaterar. Jag har, herr talman, i det nu sagda i princip och ipraktiken hållit med utskottets ordförande om de synpunkterhan har framlagt angående SJ:s ekonomiska resultat. Jag tycker att vi på dettasätt mera måttfullt och objektivt har utövat den kritik mot SJ:s nuvarandesituation som är berättigad. Men jag tycker också att ialltför hög grad bekajas av samma bättre-vetar-inställning som åskådarna vid enfotbollsmatch har visavi fotbollsspelarnas sätt att bedriva spelet på planen.Det är lätt att som politiker och riksdagsman tala om hur det skidle ha varit,men det är inte lika lätt för dem som själva bedriver spelet. Jag skall säga några ord om den situation SJ ivintras råkade i på grund av den stränga vintern med dess kyla och snömassor.Allmänhetens irritation var stor, och bister kritik mot SJ-ledningen uttalades,inte bara från resenärer och massmedia, utan också från politikerna. Naturligtvis fanns det skäl för amper kritik, men denriktades inte alltid rättvist. Jag hävdar att bristande framsynthet präglade deansvariga myndigheterna långt tillbaka under den socialdemokratiska regeringstiden.Det var litet av det jag i det just sagda till ville antyda.Ni delar ansvaret från er regeringstid i lika hög grad som den nuvaranderegeringen, kanske i än högre grad. En katastrofsituation som till stor del beror påförsummade satsningar långt fillbaka i fiden reparerar man inte genom att krävaSJ-ledningens huvud på ett fat och förhastande anslagsäskanden. Det hade settsnyggare ut om de härför ytterst ansvariga, nämligen politikerna själva, vilkaåtminstone till en del återfinns här i , hade medgivit detta ochuttalat sitt förtroende både för SJ-ledningen och för den lojala SJ-personalen. SJ-personalen på alla nivåer utförde under den då tillsynes ändlösa vinterperioden en arbetsinsats som är värd ett speciellt erkännande.SJ är tydligen inte bara svenska folkets järnväg utan också en organisation bör kunna uppskatta och respektera . Vi moderatertror på SJ som ett framtida framgångsrikt transportföretag. Jag yrkar bifall till reservation nr 2 itrafikutskottets betänkande nr 22. I allt övrigt yrkar jag bifall tillhemställan i detta betänkande. 27 () replik: Jag har stor respekt för utskottets viceordförande när det gäller hans trafikkunskaper, men jag tvivlar på hans förmågasom fotbollsreferent. Vilken match vi som sitter på läktaren bevittnar! Mendet är nu oppositionens roll. Det är tre lag som spelar på planen - utanmålburar, och vi vet inte ens om det är fotboll de spelar, så det är verkligenen sällsam upplevelse att sitta på den här läktaren, det intygar jag gärna. Men det vi upplever är ju att det spel som bedrivs kostarskattebetalarna ganska mycket pengar. Detta har man insett i moderatasamlingspartiet, för där är man också kritisk mot det sätt på vilket speletbedrivs. Men har utomordentligt dåliga metoder för att komma tillrätta med felet och uttrycker sig bara i allmänna ordalag. Det är nu intesärskilt bra när det gäller politiska lösningar. Därför skulle jag vilja frågaRolf Clarkson; Vilka är era egentliga lösningar? Jag tror att väl som jag är beredd att säga att SJ, som det ser ut , inte framtill /84 klarar de svära problem som SJ har. Det framgick ocksåav den föredragning som vi fick i utskottet av generaldirektören häromsistens.Men moderata samlingspartiet menar ändå att man skall klara av detta på den härtiden. Hur skall det gå fill? Såvitt jag förstår är det tre till synes konkreta åtgärdersom ni föreslår.