prot · G509154 · 1981-12-31 00:00:00 — Av de industripolitiska insatser som jag har haft ansvaret förhar en mycket väsentlig andel kommit till del. Och jag harmånga gånger haft tillfälle att till säga att är envälutvecklad industriell region och att det är en styrka för svensktnäringsliv. Jag har självfallet ingenting emot att den regionen utvecklasvidare. Men ett enstaka företags dispositioner är faktiskt inte en fråga fördenna kammare eller för regeringen. 45 (): Jag vill bara säga att jag tycker att det finns all anledning att vi idetta hus och denna kammare för principiella diskussioner med industriministernom omlokalisering av statlig verksamhet från en ort till en annan. Debatten om att man skallkoppla samman omlokaliseringsfrågor med sysselsättningsproblem hör också hemmai denna kammare. Överläggningenvar härmed avslutad. 9§ Svar på interpellation 1981/82:179 om sysselsättningen i Anf.46 Industriministern : Herr talman! har frågat mig: Anserregeringen fortfarande att Störa har ansvar för de utiovade 400 arbetstillfällena i ? Om detta är regeringens uppfattning, med vilkamedel skall ansvaret utkrävas? Om inte tar sitt ansvar förVikmanshyttan, har regeringen för avsikt att gå in och garantera den utlovadenivån på sysselsättningen? Bakgrundentill frågan är aft det i de företag som tillkom efter nedläggningen avspecialstålstillverkningen i f. n. finns drygt 280 anställda, motca 1980. Nedgången har i huvudsak orsakats av attisolerglastillverkningen upphört. Somsvar på frågor vill jag nämna att det arbete som startade medatt finna nya arbetstillfällen efter beslutet om nedläggningen av stålverkethade som målsättning att nå 400 nya jobb. Något bindande löfte om att StoraKopparberg eller någon annan skulle garantera 400 nya jobb tror jag inte harlämnats eller ens kan lämnas. Någon formell möjlighet att avkräva ett företagsådana garantier finns inte. Länsmyndigheter,kommunen, företaget och inte minst de anställda har uträttat ett mycketförtjänstfullt arbete när det gäller sysselsättningen i . Jag ärfullt medveten om att det finns problem vid några av de där nu verksammaenheterna. eller harslutat söka efter nya arbetstillfällen. a. pågår ett projekt förintensifierade näringshvsinsatser i kommunen, vilket till en del finansieras avStora Kopparberg. Anf.47 (vpk): har anor från långt , och det är enstålort som sedan har drabbats av den ena förändringen efter den andra. 11970-talets stora nedläggningsvåg var den första ort somdrabbades. StoraKopparberg övertog bruket 1967. beslutade att skulle läggas ned, och blev det bekant förmänniskorna, och dråpslaget var ett faktum: hela bruket skulle läggas ned, och439 arbetare stod utan jobb. Bakom kulisserna hadeunder lång fid , med sina strukturut- 3 protokoll 1981/82:154-155 redningarom specialsfålverken, samordnat överläggningarna mellan och StoraKopparberg. Det gällde att samordna Hagfors-enhet och StorasSöderforsenhet. Priset för detta var och över 400 jobb. skall nedläggningen av Vikrnanshyttan ses somdet första steget av att fly ståhndustrin - den stålindustrisom man själv varit med om att underminera och som man nu helt har övergivit.Det är också skäl att påminna om att fick en mycketfördelaktig uppgörelse vad gäller Domnarvefs när bildades. Sedanhar män också haft - om jag får uttrycka det så - fräckheten att smita från det25-procentiga ansvaret. Fallet blev den borgerliga regeringens förstastora fråga på det näringspolifiska området. Med den frågan lanseradeindustriministern sin doktrin, där företagen själva skulle ta sitt socialaansvar. Och lovade, efter ett kraffigt opinionstryck, attordna 400 ersättningsjobb i . De frågor som jag har ställt till industriministern ochsom han har svarat på,-vilka-jag också tackar för, är frågorom-Åslingdoktrinens syfte och innehåll. var den första orten somfick detta problem. Vad jag kan förstå syftar doktrinen - när man ser det hela5-6 år efteråt - till att minska samhällets ansvar för och roll i industrin,vilket har varit ett genomgående tema . Dagens svar på mina frågorvisar detta, dvs. att samhället inte kan ingripa och inte skall ingripa - alltenligt industriministern. De som har drabbats avnedläggningar, arbetslöshet och oro för arbetslöshet kan med rätta ställafrågan: Är inte Åslingdoktrinen en gigantisk bluff, ett sätt att undandra sigdet politiska anvaret? roll som.bov i lindradesgenom dess löfte om 400 jobb. Det var till viss del en framgång för den s. k.Åslingdoktrinen, men den blev kortvarig. Drygt 300 jobb skapades, men sedanbörjade problemen. Det kan även påpekas att finansiellainsatser inte tillhör de största. Det är samhället som fått bära den störstabördan. Hur är då läget ? 280 jobb finns f. n. iVikmanshyttan, säger industriministern i svaret till mig. När man kommer tillplatsen och samtalar med de hårt prövade fackliga ledarna får man en annanbild. 234 jobb fanns kvar i går. skall över 20 arbetare pensioneras vidden mekaniska verkstaden. Dessutom kommer några tjänstemän att sluta på Wicum.Efter denna operation återstår ca 210 arbeten. Det är dessa jobb som skallställas mot de utlovade 400. Dessutom säger-de fackliga företrädarna att detaldrig funnits 330 jobb. Industriministern säger nu i svaret att de 400 jobben baravar ett mål, de var aldrig något bindande löfte. Industriministern säger attett sådant bindande löfte inte kan lämnas. Man kan fråga vem som helst iVikmanshyttan, så får man som svar den samstämmiga uppgiften att det var ettlöfte. Det var i så fall ett kombinerat politiskt löfte, som understöddes av Dessa utfästelser uppfattades alltså så att man skulle skaffa de 400jobben. Om man förespeglade detta som det i botten inte fanns någotbindande löfte, måste detta betraktas, för de inblandade, för bygden i desshelhet och för alla som trodde på detta, som en politisk fint och inget löfte.Då handlar detta om polifisk humbug. Sedantill dét rent formella. Det finns inga möjligheter för regering och riksdag attingripa och utkräva garantier. av nedläggningar uppstår dåfrågan, om inte och regeringens roll är alltför begränsad. Jag vetatt industriministern och jag har ohka syn på det här, men nog vore det välvettigt och rimligt att betrakta som ett pilotfall och utkrävaåtminstone någon form av ansvar av de företag som flyr orten. Låtmig lämna den formella sidan av saken, och se på den politiska. Om nuindustriminister inte formellt kan utkräva ansvar av ,så borde han vara mer angelägen om att göra det för att politiskt betona sinroll som landets industriminister. Det är väl vad man för delskulle kunna hoppas på. Men svaret andas endast en förståelse för StoraKopparbergs situation och en ursäkt för att inte har uppfylltlöftet om de 400 jobben. Det kan jag inte uppfatta på annat sätt än att mangodkänner den utveckling som har skett i , dvs. att resultatet harblivit i det närmaste bara hälften av de utlovade 400 jobben. Jag tror inte attjag drar några alltför långtgående slutsatser av svaret, om jag betecknar dethela så. Industriministernsäger vidare att ett projekt för näringslivsinsatser i kommunen till viss delhar finansierats av . Ja, visst har det satsats pengar. I ettprojekt har man satsat , och det är väl det projektet som avses. Meninte blir det så många jobb av det att man kan uppfylla löftet om de 400jobben. Problementornar upp sig i , vilket industriministern medger i svaret. WicumAB, som har ägts av , skall nu tas över av en annan ägare, och där ärdet en tidsfråga. Enligt dem som arbetar på platsen är detta en mycket osäkerföretagsenhet. , som driver och som alltså Fagerstakoncer-nenövertog, görs inga investeringar. Vi vet att är under diskussion.Man frågar: Vad kommer att hända i samband med strukturomvandlingen inomspecialstålsindustrin? Vad händer med kallvalsverket när man har körtytterligare ett varv utan nya investeringar? Denmekaniska verkstaden, det stora sorgebarnet, byggdes för att tillgodose behovetav service för malmmetallurgin och metallurgin i Domnarvets järnverk. Som mestarbetade 145 man där. blir det omkring 100, troHgtvis under 100. Denmekaniska verkstaden skall bli en egen enhet med eget resultatansvar. Denmekaniska verkstaden var egentligen verkhga utspel, något somockså industriministern använde för att ge en bild av hur man tog ett socialtansvar. Det här utspelet gjorde man, trots att man 1976 visste vadhandelsstålsutredningen skulle komma att redovisa, innebärande att en stor delav verkstadens uppgifter skulle dras in. Där är vi . står verkstaden däroch famlar efter arbetsuppgifter. Den har gjort det under en lång fid, och dessframtid är alltså mycket osäker. Hedemorasarbetsmarknadsläge är ytterligare en faktor som gör till enmycket problemfylld ort. Det bör betonas aft också kvinnoarbefsmarknaden ärsvår, och arbetsmarknadssituation förvärras ytterligare av attdet närbelägna Säters kvinnoarbetsmarknad sviktar. Ominget görs, är man i dömd till en stor arbetslöshet. I Studio Svisades effekterna av arbetslösheten, vilket var ganska skrämmande. Man pekadepå att förtidspensionering är ett medel som man tydligen akfivt tar till föratt lösa problemen vid nedläggningar. Eftervad jag förstår blir nu ett monument över en misslyckad borgerligindustri-, närings- och sysselsättningspolitik. De sociala ochsamhällsekonomiska bedömningarna har vägt lätt vid varje diskussion omframtiden. Detta måste ställas emot att kolleger i sägeratt man är världsbäst på att bekämpa arbetslösheten, något som måste anses varaett uttryck för en cynisk och reaktionär ståndpunkt. Arbetslösheten äroacceptabel också i . Närjag ställer de här tre frågorna kommer man fram till att hargjort vad man har kunnat med hänsyn till sitt ansvar enligt industriministern.Regeringen tänker inte utkräva något socialt ansvar av . Vad har vi då kvar? Inte heller statsmakterna tänker gå in och göranågonting i det här läget. Resultatet måste då bli en bruksort mindre framöver.Åtminstone blir industrin mycket reducerad, så att hela dess struktur rasarsamman. Det är resultatet efter vad jag förstår. Då blir min fråga, somsträcker sig längre än till och som kanske gäller för alla andraorter i Bergslagen : Är den borgerhga politiken med en viss andelarbetslöshet och utdöende bruksorter Åslingdokfrinens egentliga syfte? Var detden snygga masken som man anlade för att klara sig och för aft se fill attmänniskorna levde kvar och fick omskola sig men ändå i slutändennu drabbas av arbetslöshet? 48 IndustriministernNILS ÅSLING: Får jag först fill säga, när han antyder attregeringen skulle ha ett minskat ansvar för sysselsättningen här i landet, attdet faktiskt är så - om fakta nu spelar någon som helst roll i Lars-OveHagbergs föreställningsvärld - att industripolifiken och arbetsmarknadspolitikenaldrig har varit föremål för så stora insatser som . Tyderdetta, , på att regeringen har trappat ner ambitionerna? Dettyder väl ändå på att vi har höjt ambitionerna. Håll detta i minnet! Närdet sedan gäller och den s. k. .åslingdoktrinen, så innebar denatt vi ville komplettera de samhälleliga åtgärderna med att engageraföretagen akfivt i arbetet med aft skaffa alternativ sysselsättning på orterdär den tradifionella verksamheten infe längre kunde upprätthållas. Tidigarevar det så att man nöjde sig med samhällsinsatser. Det var en betydande mängdkunnande, kontakter och engagemang som gick förlorad i och med att man så attsäga uppdrog åt samhället att ensidigt svara för strukturprocessen. Den s.k. Åslingdoktrinen har inneburit - den levernämligen alltjämt - att vi har aktiverat företagen och facket i det här arbetetoch därmed gjort verksamheten med att skapa alternativ sysselsättningeffektivare än fidigare. Men samma regler gäller för företageri i Vikmanshyttansom i andra samhällen. Den allmänna industrikonjunkturen och den allmännautvecklingen sätter sin prägel även på de företagen - det må vara att de ärnyetablerade och aft de har fillkommit genom den här speciella samverkan mellanföretag och samhälle. Sedan till den mera principiella frågan. Enligt Lars-OveHagberg skulle man alltså kunna utkräva något slags ansvar av företag som inteupprätthåller sysselsättningen för ett visst antal anställda. Det vorenaturligtvis behagligt. Då skulle ansvarsfördelningen vara väldigt klar. Mendet förutsätter ju i rimlighetens namn också att man finner former för attgarantera företagen avsättning för sin produktion, så att intesysselsäftningskravet hänger fritt i luften och är en verkningslös gest. Jag har granskat vpk:s skrifter i ärendet. Jag hittaringenstans någon formel för hur man skall lösa frågan, att från samhällets sidagarantera att företagen får avsättning för sina produkter och tjänster så kan upprätthålla sysselsättningen. Jag hittar möjligen i programmet enlösning, dvs. År detta , säg det då! Varom inte, tala om för mig och - vilket kanske är ännuviktigare - för de anställda vid företagen i , hur vpk tänkergarantera avsättningen av företagets produkter och tjänster, så att ensysselsättnings-garanti kan bli meningsfull och inte bara ett menlöst inslag ivpk:s allmänna valpropaganda. Under detta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 49LARS-OVE (vpk): När det gäller den sista frågan tror jag attindustriministern har fattat fel. Det är han som är industriminister, och det ärStora Kopparberg som bedrev verksamhet i . Min fråga gäller vilkenpolitik man har. Om man frågar efter våra recept, , så måste detinnebära att man inte heller har några egna. Då får jag väl dra den slutsatsenatt man godkänner en viss arbetslöshet, att det inte finns någon marknad ochatt man inte är beredd att skapa någon marknad. Det måste vara innebörden,eftersom det tydligen skall vara så svårt för vpk att lägga fram ett förslag.Jag kan inte tolka det på annat sätt än så, att man egenfiigen godkänner dennaarbetslöshet. Om nya svenska råjärnsprocesser Jag ser fakta i ögonen, och detkrävs stora insatser. Det krävs ännu större, och kanske annorlunda, insatser änvad som görs. En insats som jag har efterlyst hela fiden är att satsa på densvenska hemmamarknaden, att ha något slags samhällsekonomiskt perspektiv med ibilden vid industrialiseringens omstrukturering. Det har vi inte haft ,och därför avrustas stora enheter på grund av en kortsiktig dogm - attverksamheten inte är lönsam för tillfället. Den s. k. Åslingdoktrinen var en komplettering när detgällde aft angripa problem i samband med nedläggningar. Företagen skulle fasitt ansvar - ja, just det. Vad blev det av detta? tog ettvisst socialt ansvar som gällde 210 av 400 jobb. Jag kan påminna mig att ASEAflyttade ca 60 kvinnojobb från till - arbetslöshet på ettställe, arbete på ett annat. Har i övrigt detta sociala ansvar utskrävts ochvarit ett tillskott? Jag nöjer mig inte med passiva arbetsmarknadsinsatser,omskolningar i tre fyra led. Den gamla socialdemokratiska regeringen får svaraför sig själv - vad den har gjort och tänkt göra. Såvitt jag kan se har den härkompletteringen inte betytt många nya moment. Den har egentligen snarare luratmänniskor på orterna. Det är ett klart faktum att de som arbetar iVikmanshyttan är grundlurade av detta politiska spel. Sedan är det väl så, om vi satsar på våra basindustrieroch skapar vår hemmamarknad, att andra ägandeformer än samhällsövertagande kankomma i fråga. Men det som jag skulle kräva i första hand - och som går mycketenkelt att genomföra - är någon form av samhällsingripande, som innebär att manser till att man inte får de socialt oacceptabla former som förekommer i dag.Vi skall väl ändå ha arbete överallt, oavsett om vi bor i , iJämtland eller någon annanstans i vårt land. Och det är detta jag har frågatindustriministern om. har vi diskuterat hur det skall gå.Industriministern har påstått att hans ekonomiska politik skulle ge de härarbetena. går det åt rakt motsatt håll på en ort som är ganskarepresentativ när det gäller den politik som har företrätt underden här tiden. Jag undrar om kan peka på att det har gått åt rätthåll på någon av de orter det här gäller. Överläggningen var härmed avslutad. 10§ Svar på interpellation 1981/82:185 om nya svenska råjärnsprocesser om regeringen är beredd att ingripa för att förhindrautförsäljning av de nya råjärnsproceserna och om regeringen är beredd att ta initiativ för attråjärnsprocesserna uppförs i fullskala i och kommer ikommersiellt bruk. Låt miginledningsvis konstatera följande. landetutvecklats nya metoder för att framställa råjärn. Metoderna har det gemensamtatt de skall kunna ersätta den traditionella masugnsprocessen med dess krav påstorskahghet i investerings- och produktionshänseénde. Utvecklingsarbetet hardelvis bedrivits med stathgt stöd via fonden för industrielltutvecklingsarbete. Jag är f. n. inte beredd att initiera ytterligare statligainsatser för att driva processutvecklingen vidare. Nuser det ut som om utvecklingsarbetet börjar bära frukt. Så tolkar i varje falljag det faktum att en av processerna nu.har rönt så stort internationelltintresse att ett optionsavtal träffats om en första råjärnsanläggningutomlands. Lars-OveHagberg kallar detta en av de största industripolitiska skandalerna på senarefid. Här måste det såvitt jag förstår röra sig om ett missförstånd. Det är inteså att kunnandet och teknikutvecklingen lämnar landet. Det är rätten attutnyttja svensk teknik och delvis också svensk utrustning som på detta sättexporteras. Den svenska marknaden är för liten för att ensam kunna bära storaforsknings- och utvecklingsinsatser. Det är därför nödvändigt att de svenskautvecklingserfarenheterna kan utnyttjas internationellt. På detta sätt kansvenska företag få tillräckliga resurser att driva utvecklingsarbetet vidareoch även i fortsättningen ligga långt framme på olika områden. Motbakgrund av vad jag sagt är regeringen självfallet inte beredd att ingripaför att förhindra att de svenska råjärnsmetoderna exploateras internationellt.Det ankommer f. ö. inte på regeringen att pröva frågor om export av dyhka varoroch tjänster.- 51 (vpk): Den här frågan har att göra med den industripolitiska framtiden ochkanske i synnerhet den industripolitiska framtiden i vårt land. Frågan om dehär råjärnsprocesserna berör ju stålindustrins teknologiska utveckhng ochkonkurrenskraft, kanske framför allt i det här landet, hur de tekniskaframstegen skall tas till vara i ett land och hur den svenska ståhndustrinsutveckling skall bli på litet . Attstålindustrin och denna basnäring som helhet är en politisk fråga står numerautom all tvivel - en uppfattning som jag vet att industriministern inte delar,vilket naturligtvis kommer fram i det här svaret. Viskall komma ihåg att är ett gammalt land med långa traditioner. Vi harvarit - och egentligen är vi det också - en av de ledande ståltillverkarna ivärlden. Men vi har - det kan vi konstatera - försummat forskning och utveckhngi det här landet . Stålföretagen satsade sinaresurser på den kortsiktiga uppgången i efterkrigstidens högkonjunkturer. Ävenstaten är medskyldig genom sin totala passivitet . Och närstålkrisen bröt ut var det såväl en ekonomisk som en teknologiskkris. Och den utveckling mot storskalighet som ägde rum utomlands och som drevden svenska stålindustrin på defensiven fick naturligtvis sina konsekvenser. Planeringen för att anpassa den malmbaseradebasnäringen till svenska förhållanden har alltså grovtförsummats, och då var det naturligtvis oerhört glädjande att det under1970-talet kom fram idéer om hur ett framfida järnverk skulle se ut - jag har iinterpellationen nämnt . Men tyvärr har den utvecklingenmotarbetats i många moment. Och jag vill nästan uttrycka det så att det harblivit på samma sätt också med utveckhngen av nya råjärnsprocesser, som är ettvikfigt bidrag till det teknologiska kunnandet i vårt land. De freråjärnsprocesser som står i centrum - elredprocessen, inredprocessen ochplasmasmelt - är var för sig viktiga bidrag. De skulle kunna göra svenskstålindustri slagkraftig i en ny utveckling. Men ser det ut som om de härprocesserna skall gå oss ur händerna och inte i större utsträckning utnyttjas ivårt land. Den första som kanske försvinner är inredprocessen, och den går tillCanada. Såvitt jag förstår kommer elredprocessen aft läggas i kylskåp, somStora Kopparbergs disponent uttryckte det . Enav orsakerna till detta är att statsmakterna har engagerat sig i alltför litengrad i utvecklingen, framför allt när det gäller att binda ihop detta och seefter vilken framtida strategi det skall ingå i. Därför menar jag att detfaktum att inte den teknologiska kunskap som finns och de framsteg som hargjorts utnyttjas och tas till vara är en av de största industripolitiskaskandalerna under senare fid. Det är nämligen här fråga om en basnäring, somSverige behöver . Man kan fråga sig varför inte det svenska kunnandetatt uppföra en referensanläggning, en prototyp, som skulle kunna ge denödvändiga erfarenheterna för den svenska stålindustrin inför 1990-taletsamordnas. Processerna är energisnåla, de producerar energi till viss del, dekan användas i sådana skalstorlekar att de kan anpassas till en braregionalpolitik och de sägs vara billiga i drift. Det vansinniga är då att detinte sker någon samordning. Ett resultat av defta är att den teknologiskafördel som skulle kunna ha försvinner. Är inte det, herrindustriminister, en av de största industripolitiska skandalerna ,om en viktig basnäring går miste om denna fördelaktiga utveckling som till vissdel skulle kunna vara en motor för svensk stålindustri? Det är ingetmissförstånd. Det är bara det att jag har insikten om att de här processerna ärnödvändiga både ekonomiskt och processfekniskt för att man skall komma i ettfördelakfigare läge än andra utländska bolag. De kan visserligen komma före ochanvända sig av detta teknologiska framsteg. Jag ser det som lindrigt sagt ettförbiseende av industriministern och regeringen att förhålla sig så passivatill utförsäljningen och till en bristande utveckling i . Jagkan infe se någon annan förklaring till regeringens handlande än att mangrundar sig på en kortsiktig politik. De svenska stålföretagens kortsiktigabedömningar har kritiserats bl. a. av internationella experter. Man kan fa delav den litteraturen. De borde se upp litet och försöka finna vad man kan göraframdeles. Experterna grundar sig inte på en socialistisk utveckling avsamhället, utan de tänker sig nuvarande marknadsekonomiska förhållanden. Mantycker att den svenska stålindustrin är alltför kortsiktigt planerad och attden har alltför litet samordning med statsmakterna. gällerockså hur 1990-talets stålverk skall se ut. Jagtycker aft industriministern med sitt svar avslöjar borgarpolifikens oförmågaatt ta vara på resurser och kunskaper. För att kunna ta vara på resurserna ochkunskaperna i ett längre perspektiv måste man bestämma sig för vad som ärstålindustrins framfida mål. Det har industriministern vägratatt göra. Nyinvesteringar och nytänkande har fill stor del också hindrats inomdenna industri på grund av en stor osäkerhetskänsla. Man måste alltså formuleraen konstruktiv politik och se vad som kan hända framöver. Enav de frågor jag har ställt i interpellafionen, om regeringen är beredd attingripa för att förhindra försäljningen av de nya råjärnsprocesserna, innebärinte någon restriktion i den meningen att man skall gå in och stoppaförsäljningen. Man skall i stället gå in med egna resurser och utvecklaprocesserna i vårt land, vilket nästa fråga handlar om. Det är med den metodenman skulle kunna reda upp detta. Jag har inte ställt frågan så att den skulleingå i någon restriktion. Vi köper teknologi utomlands, men det är också frågaom att den kunskap vi har i vårt land skall kunna utnyttjas till våra arbetaresförmån. Med den politik som gäller, med den brist på stöd som regeringenvisar i den här avgörande frågan, kommer svensk stålindustri att halta fram ettår i taget. Näst i fur nu står specialstålindustrin, och vi vet inte vad nästasteg är. Kanske industriministern inte då är ansvarig för den politik som förs.Jag skall inte göra några personliga angrepp, men ur politisk synpunkt hoppasjag naturligtvis att det inte är så.