prot · G509119 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:119 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. 15§ Föredrogs finansutskottets betänkande 1981/82:22 om anslag fill de kungl.hov- och slottsstaterna (prop. 1981/82:100). Anf.102 PER (vpk): I finansutskottets betänkande nr 22 behandlas anslagen till de kungligahov- och slottsstaterna. I samband därmed besvaras två motioner som haranknytning till de kungliga slotten. En av dessa är motionen nr 184 från vpk. motionen yrkar vi att hos regeringen begär förslag om alternativanvändning av delar av . Frågan har aktualiserats genom kungensavflyttning till . Den alternativa användningen skulle innebäraatt de ca 500 000 besökarna skulle kunna få ta del inte bara av desvenska kungarnas historia, utan också av det arbetande folkets. Stockholmsslott har varit ett fäste för en tidigare också politiskkungamakt, en kungamakt som av och till varit enväldig. Vi anser för vår delatt man får en helt felaktig bild av verkliga historia, om man barager en beskrivning av vad kungar har sysslat med. En riktig bild avSverige och dess historia får man först när också de breda, arbetandefolklagren och massrörelserna inom dem kommer med i sammanhanget. Kungar ocharistokrati har visserligen spelat en roll, men de avgörande krafterna finns ifolkrörelserna, kanske främst i arbetarrörelsen. Vihar anfört i vår motion att detta skulle kunna få komma till uttryck också i dedelar av som står öppna för allmänheten. 8 protokoll 1981/82:118-119 Nr 119 har ju en kungmed endast representativ funktion Kungen har frivilligtlämnat i vad det gäller sin 14 aoril1982 bosättning. Han har inte drivitsdärifrån av revolutionära republikaner. menar ändå att det utrymme som därigenom kan ha uppstått bör fyllas ut av Guadeloupemed- ' svenska folkrörelserna, främst dåarbetarrörelsen. Utskottet yrkar avslag lg , på vår mofion med motiveringen attslottet är väl använt och besöks av 500 000människor. Jag anser att det just med utgångspunkt i den höga besöksfrekvensenär särskilt motiverat att in- och utländska besökare i slottbibringas en allsidig och riktig bild av vår svenska historia, som ju inte bararör sig om slott och kungar. Därför är det välmotiverat att folk- ocharbetarrörelse också får finnas på med olika former avkulturyttringar. Vi tror att det mycket väl bör gå att ordna sådana lämpligautrymmen, om bara viljan finns. Det handlar här om mycket stillsamma krav. Viyrkar ju inte ens på nedskärningar i anslagen till hov- och slottsstaternadetta svångremmarnas . Än mindre handlar det om att massorna skallstorma in och inta i stil med erövrandet av den ryska tsarensvinterpalats i S;t 1917. Kravet är långt blygsammare och torde medgeatt den svenska kungen kommer att kunna fortsätta att använda som sittresidens, som man säger i utskottsbetänkandet att han gör. Men folkrörelsernaskulle så att säga få in en fot på , och det tycker motionärerna är ettrimligt krav i dagens läge. Med det anförda yrkar jag bifall tillmotionen 1981/ 82:184. 103 (): Med hänvisning till den motivering som anförs i betänkandetyrkar jag bifall till utskottets hemställan. Överläggningen var härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med 273 röster mot 16 förmotion 184 av m. fl. 1 ledamot avstod från att rösta. Mom. 2 och 3 Utskottets hemställan bifölls. Utskottets hemställan bifölls. Föredrogs finansutskottetsbetänkande /82:23 om de s. k. Guadeloupemedlen. 104 AXEL (): har till HansMajestät Konungen utbetalat Guadeloupemedlen - fram fill 200 000riksdaler och efter myntreformen . I förhoppning om att det är sista gången som jag upptarkammarens fid med en resumé över förhistorien till Guadeloupemedlen skall jagfatta mig mycket kort. Medlen fillkom i samband med de stora krigen i vidden tiden. Som vederlag för svenskt deltagande stora koalition motNapoleons och som ersättning för några engelska frihamnar i Sverigeerhöll av den ursprungligen västindiska ön . NärEngland åtog sig att återställa ön till fick somersättning . Men den dåvarande kronprinsen efter diverse turer få rikets ständer att gå med på att det var hansoch kungahusets pengar. Genom att använda dessa pengar fill att reglera densvenska statsskulden utvann sig den s. k. Guadeloupe-räntan, attutgå så länge en satt på tron. Flera historiker och forskare har under årenslopp rest starka tvivel beträffande rättsgrunden för Guadelouperäntansfillkomst. I många mofioner fill har krav på utredning ställts,alltsedan väckte den första motionen i frågan.Alla motioner - oavsett upphovsmän - har rönt samma öde: avslag. är vi några stycken ledamöter som begärt attriksdagen skall ta inifiativ till förhandlingar med Hans Majestät Konungen isyfte att avveckla Guadeloupemedlen. Med anledning av vår motion uttalarfinansutskottet i sitt betänkande 1981/82:23 följande; "I motion 492 hänvisas fill fjolåretsriksdagsbehandling och föreslås att tar initiafiv till överläggningarmed Konungen i frågan. Utan att till alla delar instämma i de motiveringar somanförs härför i motionen vill utskottet tillstyrka att ett sådant initiativtas. Det bör ankomma på regeringen att ta upp överläggningar med Hans MajestätKonungen om huruvida och i vilka former Guadelouperäntan kan avvecklas. mening bör ges regeringen till känna." Detta är ett stort fall framåt. Utskottets försiktigaformulering tolkar jag så att förhandhngar skall inledas i syfte att avvecklaGuadelouperäntan. Härom kan ju utskottets talesman, som är anmäld påtalarlistan, ge besked. Men, herr talman, resultatet får inte bli att motsvarandebelopp påföres Hans Majestät Konungens apanage, för det är någonting heltannat. Idetta anförande instämde (). 105JÖRN (vpk): Det viktiga med poUtiska dokument är sombekant ofta inte vad som står där, utan vad som inte står där. I det avseendet fyller finansutskottets betänkande i dens.k. Guadeloupe-frågan mycket högt ställda anspråk. Nukan vi kommunisternas sida ändå inte ställa oss bakombetänkandet. Delvis kan denna vår ovilja bero på att vår skolning i den högrepolitiska intrigen inte kan mäta sig med utskottets - vi har som bekant intefått vara med i utskottet . Delvis är oviljan dock att hänföra tillvår något gammaldags rättsuppfattning. Den process som består i att insikten omvad som är rätt gradvis ersätts med insikten om vad som för tillfället ärlämpligt, har hos oss inte lyckats fortskrida med den önskvärda snabbheten. Vihar den något dogmatiska uppfattningen, att lag är lag, rätt är rätt och brottär brott. Det är en stelbent uppfattning - det medges - som på intet sättbefordrar politiska karriärer, men den råkar nu vara vår. Någotriktigt förtroende kan vi därför inte mobilisera för utskottets ståndpunkt.Först och främst är det en aning pikant att utskottet vid en rad fillfällenganska summariskt och inte sällan högdraget har vägrat erkänna det egendomUga ikonstrukfionen med Guadelouperäntan, men att utskottet nu plötsligt villförhandla - tydligen ändå i någon sorts dunkelt medvetande om att allt intestår rikfigt rätt till. Samtidigtvill då utskottet, trots att det ändrat ståndpunkt, på intet sätt medge att denståndpunkt man frångått har vidlåtts av något som helst fel. Det är en principvärdig den polifiska maxim som formulerades av en dansk statsminister en gång:En ståndpunkt är någonting som man har intill dess man byter ut den. Sedankan vi inte riktigt förstå utskottets formulering att frågan om Guadeloupemedlenär noggrant utredd. Om man låter utreda en fråga och det senare, genom heltandra forskares bemödanden, avslöjas att dessa utredningar inte \e\at erkänna att dendåvarande tronföljarens tolkning enligt de engelska arkivens handlingar harvarit felaktig och inte har lyckats upptäcka de dokumentariska bevisen på attriksdagsbeslutet fillkom på grund av att statsråden blivit mutade - kanman då säga att frågan blivit tillfredsställande utredd? Vikan inte heller ställa oss bakom det något bisarra påståendet att riksdageninte ensidigt kan frångå sitt avtal i saken. Det måste rimligen vara känt förutskottet att ett avtal som ingåtts på i grunden falska premisser enligtnormala avtalsrättsliga principer är att betrakta som ogiltigt. Sedankommer vi slutligen till frågan om att förhandla, som innebär en något märkligvändning. Viförnekar inte att utskottet här för till torgs en ny och på sitt sättrevolutionerande kriminalpolitisk princip. Man skall alltså inte från statenssida ta tillbaka det man förlorat genom olagligt tillägnande från privatintressen- man skall förhandla om det. Det tråkiga är bara att förhandlingsprincipentydligen skall gälla enbart i förhållande till mycket högt uppsatta släkter ochpersoner. Vi betvivlar - som vi tror med fog - att utskottet har för avsikt attlåta förhandlingsprincipen gälla för alla andra som olagligen tillägnar sigandras egendom. Vi har därför lite svårt att följa med i ett resonemang som gårut på att det skall gälla så helt olika principer för olika sociala skikt isamhället. Vi ifrågasätter om det står i överstämmelse med grundlagens krav på myndigheters saklighet och opartiskhet. För att nu lämna det mer skämtsamma området, misstänker virent ut sagt att man avser att låta släkten behålla Guadelouperäntanmen att man tänker kalla den något annat. Det är ett sätt att begravaoegentligheter som vi inte tänker vara med om. Med dettayrkar jäg bifall till vpk-motionen i ärendet. 106 (); Den fråga det nu gäller är naturligtvis ensärling bland alla de frågor som vi har att behandla här i . Detonfall som och använde underströk väl dettaytterligare. De s. k. Guadeloupemedlen grundar sig ju på ett beslut avrikets ständer 1815. Därmed bekräftade man ett avtal med konungen - -att denne, hans adoptivson och deras manliga efterträdarepå svenska tronen skulle erhålla årlig ränta på de somSverige fått i ersättning för ön , vilken erhållits för krigiskainsatser mot , som tidigare nämndes här. Någon ytterligare utredning av denna fråga har man intefrån utskottets sida ansett vara nödvändig. Tvärtom anser man att frågan omGuadeloupemedlen är mycket noggrant utredd. ifrågasattenoggrannheten i detta avseende. Men det har ju gjorts många och långaavhandlingar i det här ämnet som man har möjlighet att gå tillbaka till.Dessutom har frågan behandlats här i och varitföremål för rätt ingående diskussion - betydligt mer ingående än vaddiskussionen tydligen blir . Det är klart att en överenskommelse av det här slagetmellan konung och ständer kan anses otidsenlig med moderna ögon sett. Dettapåpekade också finansutskottet när man behandlade den här frågan.Då underströk utskottet också att inte ensidigt kan frångå ett avtalsom är träffat mellan två parter. uttalar ett enigt finansutskott att initiativ fillöverläggningar med Hans Majestät Konungen om huruvida och i vilka formerGuadelouperäntan kan avvecklas bör tas av regeringen. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. ifrågasätter utskottets grundlighet ochsäger att rätt är rätt och brott är brott. Det får väl stå för Svenssonsegen räkning. Han menar att vi inte har dokumentariska bevis för att detta ärgrundUgt utrett. Jag vill bara säga att utskottet här inte intar sammaöverlägsna och litet nonchalanta inställning som till vadständerna överenskom . Man menar att vi bör ta på allvar ävenvad ständerna gjorde den gången. 107AXEL () replik; I avvaktan på inlägghade jag inget yrkande. Jag förväntar mig ett förtydligande av utskottetsskrivning: "Det bör ankomma på regeringen att ta upp överläggningar medHans Majestät Konungen om huruvida och i vilka former Guadelouperäntan kanavvecklas." Det var detta jag avsåg i mitt förra inlägg när jag talade omden något yviga och för mig ganska dunkla skrivningen. Min fråga är: Innebär detta ändå att utskottet uttalar somsin bestämda avsikt att bör uttala att regeringen tar uppförhandlingar i syfte att avveckla Guadelouperäntan? Om det är riktigtuppfattat kan jag känna mig lugn. 108 (vpk) replik: Man kan diskutera vem som är arrogantast,utskottstalesmannen eller jag. Han beskyller mig för arrogans därför att jaginte vill respektera ständernas beslut av 1815. Då vill jag fråga om han tyckeratt det är mindre arrogant att fullständigt förtiga - och i de utredningar somföretagits officiellt i saken inte ens låtsas om - att grunden för det beslutetvar det faktum att tronföljaren mutade utrikesstatsministern och enhel rad andra rådsherrar. Är det alltså mindre arrogant att blunda för dettafaktum? 109 () replik: Det sägs ju rätt klart i utskottetsbetänkande att man skall ge regeringen till känna att det bör tas uppförhandlingar med Hans Majestät Konungen beträffande Guadeloupemedlen. Jagtycker att det knappast kan sägas tydUgare. Till vill jag säga att vi har betraktat dethär som ett ärende där vi avger ett förslag, och vi talar varken om mutor ellerom arrogans. Det får stå för egen räkning. 110 AXEL () repUk: Bara kort: Man skall ju inte strida om ord.Men nog tycker jag att jag har läst tydligare skrivningar än dem som går ut på"huruvida och i vilka former" detta kan avvecklas. Det är intesärskilt tydligt. Men jag låter mig härmed nöja, herr talman. 111 i (m): Utskottet hemställer att regeringen bör taupp överläggningar med Konungen om huruvida och / vilka formerGuadelouperäntan kan avvecklas. Enligt vad jag inhämtat harriksmarskalksämbetet efter behandlingen av denna fråga vid förra riksmötetredan under hand tagit upp saken med . Överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med 273 röster mot 17 förmotion 258 av m. fl. 2 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 2 Utskottets hemställan bifölls. 1981/82:24 Anslag för /83 tillriksdagens revisorer och deras kansli (prop. 1981/82:100) 18§ En regional arbetsgivaravgift betänkande 1981/82:46 om avgifter till rekreationspolitikm.m. 112 (vpk): Egentligen skulle jag inte stå i den här talarstolen vid det härtillfället. Enligt rubriken handlar ärendet nämligen om rekreationspolitik!Under den rubriken behandlas vårt förslag till regionalt utdebiterad arbetsgivaravgiftför att finansiera kollektivtrafikens utbyggnad i ! Detär väl ingen som räknat med att en sådan fråga skall behandlas under rubrikenAvgifter till rekreationspolitik. Det gjorde faktiskt inte jag heller. Detinnebär en stor nonchalans från utskottets sida, både för motionens syfte ochmot motionärerna. Jag tror inte att ens utskottets ledamöter skulle vilja kalladet för rekreation att , på vägen till och från sitt jobb,trängas i överfyllda bussar, tunnelbanor eller pendeltåg, i den mån de överhuvud taget går när snö och kyla sätter in. Någon måtta på galenskapen irubriksättningen borde man kunna kräva av ett utskott. Inte ens demest spekulativa kvällstidningarna skulle kunna komma på den befängda idén attsätta en sådan rubrik på vår motion. Nå, herr talman, tillsakfrågan! Näringsstruktureni är ojämn. Som vi framhöll i vår motion finns en koncentrafionav olika verksamheter till själva kärnan i regionen, medan boendet är utsprittutanför densamma. Det ställer stora krav på kommunikationer mellanytterområdena och stadskärnan, där arbetsplatserna i huvudsak ligger. Såvällänets som landets fysiska struktur har blivit anpassad förbilismen. Därför måste, som vi ser det, samhällets insatser ocksåinriktas på att minimera bilresorna. Det gäller inte minst storstadsområdena. IStockholms län finns ett regionalt trafikbolag, som ägs av landstinget.Utbyggnaden av den kollektiva trafiken är nödvändig, men den motverkas genom enredan hårt belastad ekonomi. Avsikten med vårt förslag är just att skapaekonomiska resurser för utbyggnad av den kollektiva trafiken här i Förslaget om regionalt utdebiterade arbetsgivaravgifterskulle leda till att man skulle kunna täcka en del - kanske en stor del - avkostnaderna för den nödvändiga utbyggnaden och underhållet avkollektivtrafiken. Huvudargumentet för att införa en extra arbetsgivaravgiftpå företagen i länet är följande. Vi skulle få rätt kostnadsbärare av kostnaden förutbyggnaden av kollektivtrafiken. Koncentrationen av företag och derasefterfrågan på arbetskraft ger upphov till den utbredda stadsbebyggelsen ochbehovet av kapacitetsstark kollektivtrafik. För att man skall kunna ta sig tilloch från arbetsplatserna krävs den här utbyggnaden. Den extra arbetsgivaravgiften kan också tjänstgöra som ettregionalpolitiskt styrmedel. En extra arbetsgivaravgift kan differentieras påolika sätt, bl. a. så att den sätts högre i länets kärnområde och eventuellt iandra områden där en koncentrafion av arbetsplatser är olämplig. Därigenom fåravgiften lokaliseringseffekt. Avgiften bidrar också till att åstadkomma rättvisa mellankollektivtrafikanter. betalar företagen ofta bilkostnader ochparkeringsavgifter för vissa kategorier av anställda. Därför bör de också varamed och betala kollektivtrafikanternas kostnader och en upprustning av kollektivtrafikmedlen. Avgiften skulle också kunna innebära en stimulans för attåstadkomma förskjutna arbetstider. Resetopparna medför ju problem. Med enutjämning av resandet genom förskjutna arbetstider skulle man enligt SL hakapacitet att ta hand om samtiiga arbetsresor. Om företagen blir direktdelaktiga i finansieringen av kollektivtrafikens utbyggnad och upprustning,menar vi att man i varje fall har börjat att få en mer jämlik kostnadsbäring avhela kollektivtrafiksystemet. Utskottet har visat nonchalans inte bara.när det gällerrubriksättningen utan även när det gäller svaret på motionen. Utskottet sägeratt det från principiella utgångspunkter är olämpligt att införa ytterligare enform av beskattning. Man kan kanske tycka det, men om man menarnågonting med att man vill satsa på regioner bör man försöka finna oHka vägarför att få fram medel för satsningarna. Utskottet säger vidare att det måste anses tvivelaktigtatt låta arbetsgivarna betala utbyggnaden av kollektivtrafiken, som ju inte ärreserverad uteslutande för arbetsresor. Nej, det är den inte. Men i huvudsakutnyttjas ändå kollekfivtrafiken för arbetsresor, och som jag anförde fidigarefinns det skäl att göra en utjämning på denna punkt. Man kan exempelvis i dagläsa i en av morgontidningarna i att av de 52 000 personer som tarbilen in fill staden har åtta av fio gratis parkeringsplats för bileni sitt jobb. Detta bör man ha i minnet när man läser utskottets uttalande atten regional arbetsgivaravgift självfallet inkräktar på löneutrymmet. Varförinkräktar inte företagens kostnader för parkeringsplatser, de stora pengar somföretagen subventionerar bilåkandet med genom bilersättningar av olika slag, pådet s. k. löneutrymmet? Det är ett dåligt svar, och det är dåliga Skall man diskutera frågan seriöst, bör man frånutskottets sida i varje fall bemöda sig om att titta på vad vi har sagt imotionen om kollektivtrafikens utbyggnad och dess finansiering. Slutligen sägs det i utskottets svar att detta är oprövaderegionalpolitiska åtgärder, som inte ligger i linje med det traditionellasystemet och som kan tänkas leda till motsvarande krav från andra regioner. Detär kanske det man är mest rädd för, att andra regioner också skulle anse attdetta är någonfing som det finns anledning att satsa på. Det är ju inte obekant - allra helst efter dagens debattom den kommunala ekonomin - hur det förhåller sig ute i landets olika delar:landstingen såväl som primärkommunerna är i ett sådant ekonomiskt läge att dehar svårt att upprätthålla den kommunala servicen, och då också denkollektivtrafik, som är nödvändig. Vi från vpk:s sida menar att det finns allanledning att sfimulera till kollektivtrafikens utbyggnad, då den både ärenergisparande -vilket givetvis skulle inverka positivt på handelsbalansen -och är ett sätt att få människor att mer använda de gemensamma, kollektivatrafikmedlen. Därmed borde också landstingen få möjlighet att görautdebiteringar i form av arbetsgivaravgifter. Jag yrkar bifall till vpk-motionen. 113KNUT (); Jag har i och för sig förståelse för TommyFranzéns besvikelse över att inte ha fått ett alldeles eget utskottsbetänkande.Nu har av prakfiska skäl motion fått sällskap av består i att man i båda motionerna kräver öronmärkta avgiftsuttag förett speciellt ändamål. Inte helt oväntat har talat sig varm för enökad beskattning. Att införa en landstingskommunal arbetsgivaravgift inomStockholms län för att bygga ut den kollektiva trafiken är en ny tanke. HerrFranzén hänvisar till den regionala utjämning som redan finns i länet när detgäller den kommunala skatten. Beslutet härom togs av 1977 ochbetraktades som ett komplement till det statliga skatteutjämningssystemet. Denreformen var i och för sig tveksam, och den har heller inte fått någraefterföljare i andra län. Vpk;s förslag är något helt annat, ochskatteutskottet har haft flera goda skäl att avstyrka bifall fill motionen. För det första bör inte företagen betala en utbyggdkollektivtrafik, då det ju inte enbart är arbetstagare som använder sig avkollekfivtrafiken. Det har redan bemött med tal om gratisparkeringsplatser, men det är trots allt någonting annat. För det andra är det knappast lämpligt att en sådan härarbetsgivaravgift används som ett regionalpolifiskt styrmedel. Till yttermeravisso är det tänkt i motionen att arbetsgivaravgiften skall kunnadifferentieras, så att företag som ur trafiksynpunkt är felaktigt ellerolämpligt lokaliserade skall åläggas en högre avgift. Detta förslag är ganskahäpnadsväckande, t. o. m. för att komma från vpk. För dettredje föreslås nu att det skall införas en helt ny form av beskattning, låt vara att man med varm hand överlåter åtregeringen att närmare utforma hur det i praktiken skall gå till. För det fjärde, slutligen, tullar man på det förvissoknappa löneutrymmet genom att föreslå en ytterligare höjning av pålagorna påföretagsamheten, när det i stället behövs lättnader för att få fart på hjulen. Med det sagda yrkar jag bifall tillhemställan i utskottets betänkande. 114TOMMY (vpk); Det sade hade han nästankunnat bespara sig, för det var ungefär vad jag redan hade kommenterat. Jaghade nog räknat med att få svar på vad jag sade och inte någonting som varskrivet . sade att det finns flera goda skäl attavstyrka motionen, och så redovisade han vad som står på de 10-12 rader somutskottet har bemött motionen med. Jag talade om de fria parkeringsplatserna, och detuppmärksammade tydligen , men jag betonade att det är intebara detta det gäller. Det finns så många andra subventioner. Företag betalarbilersättning för att vissa kategorier anställda skall ta bilarna med sig tillsina jobb. Mig veterligt finns det inte någon utredning om detta, menen sådan utredning skulle sannolikt visa att det är stora pengar som i daganvänds för att så att säga subventionera bilåkandet in till stadskärnan, fördet är i huvudsak detta det rör sig om i . Subventionerna tillbilåkandet in till är så stora att de pengarna gott och väl skullekunna finansiera en stor del av en utbyggnad av kollektivtrafiken. Att inte är överens med mig om att man börsatsa på kollektivtrafiken fick vi väl klart för oss när om att det är ett fruktansvärt styrmedel att man bygger ut denkollektiva trafiken för att dämpa privatbiUsmen. Helst bör man vidta ocksåandra åtgärder, och det får vi väl återkomma till i trafikpolitiska sammanhang.Men att bygga ut kollektivtrafiken är ju ett sätt att dämpa det onödiga och istor utsträckning ohämmade bilåkandet till och från jobbet. När nu på nytt tar upp vad som står ibetänkandet om att man knaprar på löneutrymmet, vill jag återigen ställafrågan; Vad är det som säger att det är just löneutrymmet man skall knapra på,om man inför en arbetsgivaravgift? Att säger det kan vara O.K., mendet finns också socialdemokrater som har skrivit under betänkandet. Aldrig harjag hört någon säga att man skall knapra på vinstutrymmet för kapitalisterna,för arbetsköparna, men det är ju vad man borde göra i stället för att barahänvisa till att det knapras på löneutrymmet. Det beror naturligtvis på frånvilken utgångspunkt man ser saken. Så var det den fruktansvärda historien med endifferentierad arbetsgivaravgift som ett styrmedel.