prot · G50921 · 1981-12-31 00:00:00 — Där pågår en omfattande omstöpning. Den sker dock inte utifrånen samhällsplanering utan på privata intressens villkor. Ägandeförhållandenändras, och företag släs samman - med nedskrotning av tillgångar och hot motsysselsättningen som gemensamt drag. Den förödande utvecklingen inom stålbranschen har varitföremål för många riksdagsdebatter. Jag skall därför begränsa mig till attutifrån ett aktuellt fall diskutera verkningarna av det som sker. Vad somhåller på att hända i är myckel oroande för denna kommun, men det ärockså uttryck för problem som gäller utvecklingen i hela landet. Del utgör enlarmsignal. Mot bakgrund av vad som sker i har jag ställt ettpar frågor lill industriministern. Jag har frågat vilka åtgärder regeringen ärberedd atl vidta för att åstadkomma en strukturplan för stålbranschen, grundadpå samhällsekonomiska intressen, samt om regeringen är beredd att vidtaåtgärder mot atl privata intressen så omvandlar stålbranschen, att stora delarav stålproduktionen äventyras och de orter där sysselsättningen är grundad pådenna produktion hotas. Detta hot upplevs på flera orter i vårt land. På dessa frågor har industriminister . Åslingsvarat, och jag vill tacka för svaret, även om det är mycket negativt och integer något hopp om alt regeringen vill angripa problemen i grunden. Industriministern noterar att en omstrukturering avstålbranschen pågår och berör flera orter i . Han tillägger att en liknandeutveckling sker i andra länder. Av detta drar han slutsatsen att det inte ärbristande samhällelig planering för stålindustrin som leder till atttillverkningskapacitet slås ut och att sysselsättningen hotas för de anställda. Men om de olika kapilalintressena i branschen vidtar sinamått och steg för atl säkra profiten, kan ju delta ske och sker utan hänsyntill samhälleliga behov och helt i strid med dessa. Det kan ju leda till att vifåren för ett enskilt bolag lönsam utveckling, men en för samhållet katastrofalsådan. Tror industriministern att över huvud taget lar mednationens intressen och behov i sina kalkyler när det gäller samgående mellan Jag tror det inte! Några regeringsförslag med innebörd att statliga planerför stålindustrin skall upprättas är inte atl vänta, säger industriministern.Det var i alla fall ett klart besked, men ett myckel oroande sådant. Det finnsalltså inga tankar i industriministerns huvud om hur vi bäst skall förvalla enav landels viktigaste produktionstillgångar. Del finns inga tankar om att nyaframställningsmetoder och ökad vidareförädling kan vara framkomliga vägar. Detfinns inga tankar om hur vi bättre skall läcka de inhemska behoven med egenproduktion i stället för en omfattande import. Vad det handlaf~om är atl en omstrukturering avstålbranschen bör ske utifrån en helhetssyn, och det är därför som det behövsen statlig strukturplan. överlämnar regeringen åt privatkapitalet att rumsleraom i branschen. Vad är det som håller på att ske i som följd av dennapolitik? Verksamheten stympas undan för undan så att ett hot mot den framlidaexistensen uppstår. Den bristande efterfrågan och bristande lönsamhet som NilsÅsling talar om i sitt svar har inte varit det utmärkande draget för Boxholmsvidkommande. Problemet med ämnesförsörjningen har de anställda ansett kunnatlösas bättre i en annan kombination än den nu aktualiserade.Iggesundskoncernens planer på samgående mellan skermer av omtanke om profiten än av omtanke om stålhanteringen i landet. Det ärinte troligt att delta samgående ens i det längre perspektivet tillgodosersysselsällningstryggheten. som industriministern söker göra gällande. Tvärtomtorde det finnas långtgående avvecklingsplaner. är ganska unikt med den mångsidiga verksamheten,som borde vara av särskilt intresse för ett statsråd hemmahörande i ett partimed decentralisering och lokalsamhälle som honnörsord. Men hur går det med alladessa verksamheter? Ledningens strävan till uppdelning i olika enheter kanbefaras ha syftet att underlätta en successiv avveckling genom nedläggningeller avyttring av enheter. Det kan bli fråga om ännu större personalminskningarän de som aktualiserats på stålsidan. säger att han är medveten om alt planerna påett samgående mellan innebärpersonalreduktioner som på kort sikt kan medföra problem, bl. a. i . Omdet bara gällde problem på kort sikt! Tyvärr är det så att denna kommun intetål så särskilt stora åderlåtningar om den skall kunna leva vidare. Tyvärr ärdet också så att möjligheterna till andra sysselsättningar på orten är mycketsmå, för att inte säga obefintliga. Fär privatkapitalet härja fritt äventyrasstora delar av stålproduktionen men också orter som där sysselsättningenvarit grundad på denna produktion. Industriministern åberopar alt han i många sammanhangefterlyst initiativ från de enskilda stålföretagen till samverkan för attstärka branschens konkurrenskraft. Skall detta tolkas så atl ocksåindustriministern menar att detta får ske ulan hänsynslagande till landelstotala intresse och ulan socialt ansvar för de anställda? Det vill jag fråga. Om en strukturplan för stålbranschen Nr 21 Industriministern säger också all han med tillfredsställelse noterar Måndaeen den formernaför samverkan mellan därför alt 9 november1981 detta ger möjligheter till enrationellare produktion och marknadsföring. Dessa former har i praktiken gjorts upp över deanställdas huvuden. Om en struktur- Stämmer detta förfarande överens med de initiativ industriministern plan för stålbran- ''y'" .Upfj Herr talman! haren långtradition när det gäller stålproduktion. Kommunenär i hög grad baserad på denna och andra verksamheter vid . Redanhar kommunen haft känning av sysselsättningsproblem. Folkmängden har minskal.Redan finns ett betydande behov av nya arbetstillkillen. finns ett hot om att 220-350 personer skall förlora jobbensom en följd av samgåendet mellan , en åtgärd somlandels industriminister hälsar med tillfredsställelse. Om industriministernssvar här är det enda regeringen har att säga i denna situation, så är deloroande. Det kan endast öka oron och vreden i . 12 (): Industriministern säger i sitt svar lill NilsBerndtson att han med tillfredsställelse noterar atl ochSmedjebackens har funnit former för ett samarbete. Så ser inte deanställda i på de här förelagens planer, utan det har uppstått stor orohos dem som arbetar inom . Samtliga fackliga organisationer i vänt sig mot det planerade samarbetet. För drygt sedan tappades den sista smältan frånmartinugnen, som nämnde. Det har inneburit - tillsammans med dentidigare nedläggningen av gjuteriet - all ca 90 arbetstillfällen har försvunnitvid företagel. Från fackligt håll befaras att ytterligare 200-300arbetstillfällen försvinner i om denna sammanslagning kommer lillstånd. En sådan åderlåtning kommer inte att klara. Därför ärdet viktigt att Iggesundskoncernen här tar sitt ansvar för de människor som har sin utkomst inom dess dotterföretag. Vad som är anmärkningsvärt är attdenna koncern ät beredd atl slå sönder ett stålföretag som - enligt deuppgifter jag har - gett vinst och som såvitt man kan se ävenkommer alt gä ihop . Problemet för är särskilt besvärligteftersom delta företag inte självt har möjlighet att påverka utvecklingen, utanär helt i händerna |3å ledningen i . Där har man tydligen bestämt sigför alt - nu när de bästa bitarna har sugits ut ur företaget - skallslås sönder, troligtvis för att man skall få loss pengar till satsningar påandra objekt. Industriministernsäger att han "är medveten om att planerna innebär vissa personalreduktioner som på kort sikt kan medföra problem, bl. ".Det är viktigt att nya arbetstillfällen skapas i i stället för dem somkommer alt försvinna i det här sammanhanget. 142 Därför vill jag frågaindustriministern om han är beredd att medverka till att Iggesundskoncernenskaffar fram ny sysselsättning i som ersättning för de arbetstillfällensom försvinner vid den planerade omstruktureringen. Som jag ser det är dettahelt nödvändigt för att skall kunna leva vidare. säger att det inte finns någranya idéer inom svensk stålindustri. Det är fullständigt fel. Vi kan bevittnahur man i företagen utvecklar nya stålprocesser som har mött stortinternationellt intresse, och gör en mycket stor satsning ilunnplålverket-för att nu ta ett par exempel. Det finns alltså betydandesträvanden lill nyorientering och förnyelse i svensk stålindustri som är värdaall respekt. Men till dessa strävanden till förnyelse hör också atl anpassaverksamheten till vad som är mårknadsmässigt möjligt och vara öppen för deförändringar som sker på marknaden. Jag vill gärna ge rätt i attsammanslagna föi;etag i och för sig inte löser några problem, och jag är igrunden skeptisk lilkafl med fusioner lösa problemen. Men vad man måste noterai detta sanfrnanhang är ändå att företagen utifrån sin egen kraft och sina egnaförutsättningar diskuterar hur man på bästa sätt med gemensamma krafter skajlklara problemen. Jagvfll också betona att MBL-förhandlingar pågår och uppenbarligen diskuterar flera alternativ. Därför tycker jag att debattenhär i kammaren på detta stadium bör stanna vid delta konstaterande. Det blirden nya ledningens och de anställdas organisationers uppgift att lösa bemanningsfrågornaoch över huvud tagel den organisalioriska uppläggningen av den samverkan somman här diskuterar. Det finns ingen anledning för politiker atl blanda sig iden processen. Det är förelagens ansvar och uppgift. Jag utgår självfallet från att hela denna process sker medföretagens sociala ansvar levande och att man frän förelagens sida gör vad mankan för atl klara de problem som en sådan här strukturanpassning självklartmedför. Jagar väl medveten, bl. a. från besök i , om de problem somfinns där. Men jag är ändå förhoppningsfull när del gäller möjligheten att medde inblandade företagens medverkan genomföra denna process på ett även från deanställdas och de berörda bygdernas synpunkt acceptabelt sätt. Under alla förhållandenmåste svensk stålindustri anpassa sin organisation efter de förutsättningar sommarknaden ger. Om en strukturplan för stålbranschen 14NILS (vpk); Qm del finns nya tankar inom stålbranschen ärde i varje fall inte ett resultat av regeringens planmässiga syn på dessa ting. Industriministern vill inte att politiker skall blanda sigi vad som sker. Vad skall vi då vara lill för, om vi inte skall se politiskt påfrågan om atl en för nationen viktig bransch håller på atl skrotas ned, attorter där stålhanleringen har varit en basnäring håller på atl dö ut. att mångamänniskor ställs utan arbete? Om industriutvecklingen i och Vad som sker på detta område, industriministern, sker påkapitalets i stället för på samhällets villkor. Det år kärnfrågan. Hur skallman komma till rätta med problemen i sådana nyckelbranscher som stålindustrinutan att utgå från de totala samhällsintressena? Jag har sfällt mina frågor med utgångspunkt i situationeni . Den är myckel oroande och fordrar samhällsingripanden för altutvecklingen inte skall gå i en katastrofal riktning. Det är allvarligt attindustriministern inte vill se frågan i ett sammanhang-alt en hel branschhåller på att äventyras och att en rad orter får liknande problem som . Stålbranschen skall tydligen få vara en tummelplats förprofitintressena. Industrin skall få lösa problemen utifrån sitt begränsadesynsätt. Hur långt skall denna nedskrotning av produktionsresurser få gå innanindustriministern kan tänka sig statliga planer för stålbranschen? Hur långtskall den privata spekulationen drivas innan regeringen reagerar mot den? Hurmånga människor skall berövas sina jobb innan regeringen säger ifrån? Hur mångastålorter skall ödeläggas innan regeringen är beredd att göra något? 15 (): När stalfrågor debatterades här i kammarenden sade industriministern: "I de fall planeradeomstruklureringsåtgärder leder lill en socialt eller arbetsmarknadsmässigtoacceptabel situation kommer självfallet de arbetsmarknadspolitiska medlen altsättas in, och jag är även beredd,att medverka till den fortsatta förnyelse avnäringslivet på resp. ort som måste ske i strukturförändringarnas spår." Jag vill upprepa min fråga till industriministern; Ärindustrimiiiistern beredd att medverka till att Iggesundskoncernen skapar nyasysselsättningstillfällen i Eloxholm? Överläggningenvar härmed avslutad. 7 §Svar på interpellation 1981/82:29 om industriutvecklingen i och har frågat mig hur regeringenser på betydelsen av den regionala krisen i och för situationeni skogslänen. Vidare frågar vilken politik regeringen har förSkånes och fortsatta utveckling samt vad regeringen avser göra införutsikten atl antalet arbetslösa i och väntas öka medflera tusen personer. Enligt arbetskraftsundersökningarna har de tre aktuellalänen haft en sysselsättningsutveckling somi stora drag överensstämmer med den utveckling som redovisas för riket somhelhet. har dock sysselsättningsutvecklingen inomtillverkningsindustrin i län varit sämre än riksgenomsnittet. De problem som föreligger inom län hänförsig till mindre industrier. Det är till stor del inom denhemmamarknadsinriktade industrin som det nu uppstått problem - främst inombyggnadsmaterialindustrin. Jag vill påpeka att samhället har gjort betydande insatserför att främja industrins utveckling inom och . Tillkomsten av de två investmentbolagen i ,Finans och Malmöhus-Invest, ger goda förutsättningar för industrinsutveckling. Vad gäller vill jag också upprepa vad jag sagt itidigare diskussioner med , nämligen att detta län har mycket godaförutsättningar för industriell verksamhet genom bl. a. goda kommunikationer,tillgång till kvalificerad forskning och utbildning och en allmänt sett godindustriell miljö. Vad gäller ger beslut i vårasökade möjligheter att bevilja lokaliseringsstöd, främst i kommun menockså i övriga delar av länet. Förutsättningarna för mera långsiktiga lösningarav sysselsättningsproblemen har härigenom förbättrats. Regeringen har påsenare tid beviljat lokaliseringsstöd i bl. a. och . Problem av den karaktär som uppkommit i länfår i första hand lösas med hjälp av de allmänekonomiska och dearbetsmarknadspolitiska medlen. De förslag till generella medel för attförbättra industrins konkurrenssituation som regeringen redovisat i denekonomisk-politiska propositionen bör ge en god grund för industrins utvecklingockså i län. Om industriutvecklingen i och 17JÖRN (vpk); Jag får tacka för svaret. Men jag må då sägaatt jag är något till förvånad. har jag nu suttit i denna kammare,och jag har sett ministrar både komma och gå. Men jag kan inte påminna mig attjag någonsin fått ett så torftigt svar på en seriöst menad interpellation omett stort och sammansatt problemkomplex. Jag har suttit här och lyssnat på den tidigare debatten,och jag har noterat att också de andra svaren har varit osedvanligt snäva. Jagvet inte om detta bara har sin förklaring i ett tillfälligt måndagshumör, ellerom det speglar en mer djupgående, långsiktig strävan och längtan att blibefriad från regeringsuppdraget - om detta må journalister spekulera och intejag. Först och främst är jag något generad å , då jag ser med vilka primitiva metoder han försöker avspisa mig. Närjag vill tala om allvarliga och djupgående problem i en landsända där det bor1,2 miljoner svenskar, svarar mig med att säga attsysselsättningsutvecklingen har varit god. Det gör han i allmänt vag form ochpå basis av en arbetskraftsstatistik som han vet inte kan användas på detsättet. Man kan inte bryta ned en urvalsundersökning med så pass smal bas pålänsnivå. Siffrorna blir inte relevanta. När man använder en sådan härstatistik måste man också vara noga med begreppens innebörd. Vi vet ju attantalet s. k. sysselsatta kan öka som såväl mängden tillgängligtarbete som antalet personer i arbete kan minska, och vi vet t. ex. också attantalet 10 protokoll 1981/82:20-22 Om industriutvecklingen i och sysselsattahar ökat med 9 000 i . Vi vet att detta ipraktiken är en ren omöjlighet. Det rör sig om en statistisk fiktion som harmed lödigheten i arbetskraftsundersökningarna att göra. Vi vet också attsiffrorna visade en minskning 1975-1978 och en ökning 1978-1980, trots att alltannat material säger oss att vändningen gick åt motsatt håll. Alla sådana häranomalier och konstigheter när det gäller länssiffrorna har att göra medstatistisk metodik, med respresentativitet och begreppsanalys. Däremot har detmycket litet med verkligheten att göra. Genom all så lösligt, och utandjupgående definitioner och analyser, hänvisa till sådant material visar NilsÅsling bara att han enbart är intresserad av att skydda sig själv i en debattoch att han inte alls är intresserad av de stora samhälleliga problemen. Hanbör nämligen ha sig väl bekant vad som framgått av arbetsmarknadsmyndigheternasrapporter om hur sydligaste ligger till när det gäller arbetslöshetjust nu och beträffande den närmast kommande arbetslösheten i förhållande tillriksgenomsnittet. Verkligheten är nämligen denna. och harunder hela efterkrigstiden varit en avgörande styrkefaktor i svensk industriellekonomi. Detta har i väsentlig mån kunnat uppväga verkningarna av de långvarigaregionala kriserna på andra håll i landet, framför allt i skogslänen. ochBlekinge har alltså representerat en industriell styrkekoncentration, liksomockså en mångsidighet och en närhet mellan olika verksamheter som har varitägnad att skapa hög effektivitet och ett gott resultatsutnyttjande, något somär en grundläggande faktor från bl. a. kostnadssynpunkt. På grund av sittgeografiska läge har regionen också en speciell betydelse för Sverigesekonomiska relationer både till EG och till . Vad som sker är ett förfall och en uttunning av indlistriellkapacitet och bredd. Detta är ingenting som kan förklaras enbart med hänvisningtill varvskris och byggnadskris, även om dessa kriser har varit en viktigdrivkraft i processen. Det hela går djupare än så. Man kan säga att det i detstörre europeiska spelet är fråga om en sorts nedflyttning av regionens helaekonomiska position. Det gäller också en rubbning av själva basen för regionensekonomiska utveckling och möjligheter. Detta är någonting som hotar att få följder för helasamhällsmiljön. Har man ständigt en sådan situation i en stor region och saknasdet ständigt rationell sysselsättning för 25 000 människors kapacitet, får detoundvikliga konsekvenser för industriell förmåga, kunskap och teknologi. Ochhar man då en regering som minskar resurserna för skolning och forskning,förvärras naturligtvis framtidsutsikterna. I ett så starkt urbaniseratlandskap, främst Västskåne, får en arbetslöshet och undersysselsättning somligger över riksgenomsnittet både socialt och ekonomiskt mycket merkvalificerade verkningar på det socialpolitiska fältet än vad som skulle blifallet i regioner med en lägre grad av urbanisering. Läggs därtill desydsvenska länens genomsnittligt starka inslag av ung befolkning, till följd aven tidigare hög födelsefrekvens och ekonomisk tillväxt, blir en vändning avdenna ovanligt drastiska karaktär när det gäller den sydsvenska ekonominförödande med tanke på utslagningsfenomen och den sociala miljön. naturligtvisdelta i de socialt mycket hårt segregerade stads- och bostadsmiljöer vilkasocialdemokrater och borgerliga under tillväxtens jubelår varrörande överens om atl bygga upp i de skånska städerna. Vad har då statsrådet och chefen för landetsindustridepartement, den politiskt ansvarige för den industriellaframtidsutvecklingen, all säga människorna i de tre sydliga länden i dennasituation? Vad har han att säga dessa tusenden arbetslösa? Vad har han att sägaungdomarna från och Möllevång, ungdomarna som kommer tillarbetsförmedlingarna i och och får gå därifrån utan attha uppnått något resultat? Vad har han att säga företagarna, som i det rådandeklimatet egentligen inte vågar sig på någonting nytt? av interpellationssvaret atl döma harindustriministern ingenting atl säga. Hela delta väldiga komplex av problemuppkallar honom inte till något som ens kan liknas vid en reflexion. Han sägerbara att förutsättningarna för industriell utveckling i regionen är goda. Ochdet är sådant där typiskt politikerspråk. Jag har ju aldrig hört någonpolitiker i ett offentligt tal stå i en viss region och säga atlförutsättningarna för dess industriella utveckling är dåliga. Det är klart säger alt förutsättningarna för regionens industriella utveckling är goda.Men därmed har man så att säga inte vare sig berört några problem ellerbidragit lill deras lösning. Vad är utgångsläget för en diskussion av det här slagetsom vill vara någorlunda seriös? Det är, tror jag. atl man måste se ochBlekinge som en spjutspets! den industriella utvecklingen i . Man börockså se dessa landskap som en industriell och kommersiell port ut mot devikliga marknader som flnns i andra länder, ut mot de samarbetsmöjligheler somdessa länder kan erbjuda på olika industriella och teknologiska områden. Qmdenna svenska tillgång i form av en sådan spjutspels och en sådan portförloras, då skadas också allvarligt själva förmågan atl lyfta urkrisen. Därför måste den sönderfallsprocess som pågår stoppas och ersättasmed aktiva försök att återvinna positionerna. Då måste man naturligtvis utgåfrån någon form av analys av verkligheten - hur dessa förutsättningar ser ut -för positionerna kan inte återvinnas hur som helst. De kan inte återvinnas påde gamla områdena alllid. De kan heller inte återvinnas bara genom att detinvesteras mer, eftersom det inte går att investera hur som helst och var somhelst i de här regionerna. Vi vet t. ex. atl av rent miljömässiga och ekologiska skälkan man inte ha mertung processindustri i än vad man har. Vi känner ocksåtill, genom det planeringsunderlag som flnns från de här tre länen, altvattenförsörjningen i alla inlandsområden är svag. Del betyder att vissa typerav industrier som kräver stor tillgång på vatten och som då har en bestämdverkan på den delen av den ekologiska miljön inte heller ligger särskilt vältill. som allt detta i viss mån försvårar den framtida industrialiseringenär det ju någonting som man måste ha med i bilden. Det måste varariktgivande för de initiativ som kan komma att bli utvecklingsbara, avgörandeför- inriktningen av den typ av ny industrialisering som måste till. Om industriutvecklingen i och Om industriutvecklingen i och Vi vet också att det finns ettsystem för information mellan företag och samhälle som administreras av denstatliga länsförvaltningen och som ger oss intressanta inblickar i stämningarnaute på företagen - i deras investeringsplaner, deras tänkande. Jag går intehär in på huruvida detta kunnande är progressivt eller inte, huruvida det ärproduktivt eller spekulativt osv. Men information om de här tingen är ettsjälvklart inslag i varje analys av situationen och av framtidsmöjligheterna.Jag hade faktiskt hoppats att landets industriminister i någon mån skulleberöra det här som har att göra med förutsättningarna för en framtidanyindustrialisering i dessa tre regioner. Jag tror också, med ledning av de tidigareinterpellalionsdebalterna , att det är viktigt atl betona att det inte gåratt komma från industridepartementet och med någon grad av realism säga attdet är småföretagsamheten som skall rädda . Man behöver för den skullinte underskatta möjligheterna till förnyelse bland de små företagen. De ärlångtifrån någon ointressant faktor- det är inte det jag försöker säga. Men medsin ständigt minskande andel av produktionen - och med utstampningen ochuppätandet av småföretag från de stora företagens sida - kan de små företagenaldrig bli den expansiva faktorn. Stora och små företag står i beroendeav varandra. Och i själva verket är det de stora företagens göranden ochlåtanden som leder utvecklingen och i stor utsträckning skapar förutsättningarnaför de små företagen. Jag menar också att det ligger en felaktighet i det somman ofta hör från regeringshåll, att vi ingenting kan göra därför att marknadenär sådan den är. Det stämmer för vissa branscher, framför allt för de tungaprocessindustrierna, de klassiska tunga industrierna i . Inom denbranschen har man över huvud taget en internationellt sett dålig och vikandemarknad.