prot · G509115 · 1981-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1981/82:115 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. 16 § Arbetsmarknadspolitiken (forts.) Fortsattes överläggningen omarbetsmarknadsutskottets betänkande 1981/82:21. 89 (): Jag vill kommentera några punkter ibetänkandet om arbetsmarknadspolitiken som särskilt rör de s. k.arbetshandikappade. Mot bakgrund av en allt svårare situation påarbetsmarknaden för denna grupp är det angeläget att ytterligare förstärka ochfinjustera insatserna på området. Det gäller sålunda att effektiviserafrämjandelagen, att öka insatserna inom arbetsvärd och förmedlingsverksamhet,att förbättra reglerna för hjälpmedel, arbetsbiträde och bilstöd och sist meninte minst att ständigt sträva efter att anpassa hela arbetsmiljön till allaindividers förutsättningar. Vidtager man åtgärder av detta slag, så skulle ingenförhindras från att göra en insats i arbetslivet efter sin förmåga.Arbetsinsatsen varierar för olika människor, men alla skulle få känna glädjenöver att få bidra till den gemensamma produktionen. Arbetet spelar en stor rollför att forma förutsättningarna för sociala relationer och aktiviteter utanföranställningen. Rent samhällsekonomiskt betalar sig åtgärder av det slag jagnämnt genom att människorna blir skattebetalare i stället för pensionstagare. Mot bakgrund av den svåra situationen för svårplaceradarbetskraft är det förvånande att regeringen och utskottsmajoriteten läggersparsamhetsaspek-ter på de arbetsmarknadspolitiska insatser som särskilt ärriktade till handikappade och som skall hjälpa dem ut i arbetslivet. De hårdaekonomiska krav man t. ex. nu ställer på gör attföretaget inte kan uppnå de sociala mål som bara sedansatt upp för verksamheten. Regeringens ryckiga politik när det gällerSamhällsföretag har redan lett till att anställning av arbetshandikappade fått De spareffekter som man inom departementeträknat fram för Samhällsföretag äts snabbt upp av ökade kostnader på andraområden inom samhällssektorn. Alternativet för arbetshandikappade, om de inte kanberedas anställning inom Samhällsföretag eller i öppna marknaden med lönebidrageller på annat sätt, blir förtidspension. Det alternativet blir betydligtdyrare för samhället. Några spareffekter uppnås inte med ett sådant snävtsynsätt som regeringspolitiken styrs av på detta område. I den tidigare debatten ville borgerliga företrädare geintryck av att det gäller marginella förändringar för Samhällsföretag. Så äringalunda fallet. Det handlar om betydande belopp, och det kornmer att påverkaverksamheten inom företaget. Situationen är mycket allvarlig för Samhällsföretag,vilket också styrelsen framfört på olika sätt till regeringen. Jag tycker attstyrelsen är det forum där man kan bedöma en effekt av detta slag. Man harmycket bestämt gjort klart för regeringen att de genomdrivna prutningarna intekan genomföras utan att den sociala och arbetsmarknadspolitiska målsättningenför verksamheten åsidosätts. Bakom detta alarmerande uttalande från styrelsenför Samhällsföretag står arbetsmarknadsutskottets ordförande ochäven ledamoten av denna kammare, , vilka båda sitter med istyrelsen. Ett konsekvent handlande måste leda till att dessa personer följerupp Samhällsföretags bedömning och ger företaget de medel som är nödvändiga föratt driva en verksamhet efter de av uppgjorda målen. Slutligen gårregeringens handlande beträffande Samhällsföretag ut över enskilda människorsom ställer förhoppningar på företaget om en anställning som sedan kan ledatill en öppning för dem till arbetslivet. Jag yrkar bifall till de socialdemokratiskareservationerna 21, 22, 23 och 24, där vi socialdemokrater tar vårt ansvar förSamhällsföretags verksamhet och för de anställda och anvisar de medel som ärnödvändiga, vilka också har täckning i den socialdemokratiska budgeten. I övrigt vill jag kommentera ytterligare tvåreservationer, nämligen reservationerna 17 och 20, som bl. a. fångar upp minmotion 1524 om rätt att kombinera bidrag till arbetsbiträde med lönebidrag ochmin motion 1276 om rehabiliteringslön. Gemensamt vill vi med dessa förslagytterligare förbättra möjligheterna för enskilda människor att hävda sig på ensvår arbetsmarknad. Enligt nu gällande bestämmelser kan alltså bidrag tillarbetsbiträde inte utgå i de fall anställning sker med stöd av lönebidrag.Detta utgör ett stort hinder för dem som bäst behöver en sådan anställning,eftersom arbetsgivarna inte är beredda att svara för arbetsbiträdets lön.Svårigheterna uppstår inte bara vid anställning med lönebidrag utan även närhandikappade ungdomar fullgör studie- och yrkesorientering, praktiskarbetslivsorientering och annan praktik. Förutsättningen för att en person medstarkt nedsatt funktionsförmåga skall kunna erhålla arbete eller praktik äralltså i många fall att vederbörande har tillgång till arbetsbiträde för sådanservice som normalt finns på arbetsplatsen. I de fall sökande får anställningutan särskilt lönebidragkan alltså ersättning till sådant biträde utgå. Även täcker numera såväl löne- somarbetsbiträdeskostnaderna. Det är därför konsekvent och rimligt att skapa denmöjligheten, att bidrag till arbetsbiträde även utgår vid anställning medlönebidrag samt vid praktik. I annat fall inträffar det märkliga att enskildahandikappade t. o. m. slås ut ur systemet med lönebidrag, som i sista handfinns för att bereda dem ett arbete. Utskottsmajoritetens motivering för att avvisa detta krav.är enligt betänkandet "att det f. n. inte finns ekonomiska förutsättningaratt utöka bidragsgivningen". Det finns, som jag ser det, inget ekonomisktförnuft bakom den bedömningen. Alternativet för den enskilde blir även i dettafall en tillvaro med pension som säkert kostar mer än den åtgärd som det härförslaget innebär. Även rehabiliteringslönen är ägnad att förbättramöjligheterna att återföra förtidspensionärer till arbetslivet. Det är ytterstotillfredsställande att framför allt ungdomar erhållersjukbidrag/förtidspension innan en omfattande rehabilitering satts in, somsyftar till att återföra t. ex. trafikskadade till arbete eller utbildning.Beviljad pensionsförmån tas ofta av arbetsvårdande myndigheter til! intäkt föratt rehabilitering inte skall ske. Pensionen kan också vararehabiliteringsfientlig, eftersom pensionstagaren och eventuellt dennesföräldrar hunnit vänja sig vid den grundtrygghet som ett beviljat sjukbidraginnebär. Det finns en psykologisk fördel med lön i stäUet lör pension.Förtidspensionen har en definitiv innebörd. Därför är förslaget medrehabiliteringslön att föredra. Med hänvisning till möjligheten till vilandeförtidspension avstyrker arbetsmarknadsutskottet även detta krav, vilketjag beklagar. Jag hävdar fortfarande att ett system med rehabiliteringslön ärbättre. Även en stor del av handikappsrörelsen ställer sig bakom ett sådantyrkande. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till desocialdemokratiska reservationerna. 90BÖRJE (); Den avgörande skiljelinjen i det svenskasamhället går mellan dem som har ett tryggt jobb och dem som saknar ett sådanteller hotas av arbetslöshet. Trots tendensen i samhällsdebatten att vinkla allaförändringar till elände måste vi som har ett tryggt och meningsfullt arbeteerkänna arbetets stora värde och solidariskt ställa upp för att rätten tillarbete skall gälla alla. I synnerhet gäller detta en utsatt grupp ungdomar, därarbetslöshetens problem kombineras med tidigare svårigheter i skolan och ensplittrad uppväxttid. Utan stöd av ett arbete som ställer krav och erbjudermöjligheter till utveckling och gemenskap är risken stor för en minst sagtmindre tillfredsställande livsstil. För den som kräver s. k. hårddata kan nämnas att forskarnavisat att den så stora arbetslösheten i , jämförd medsituationen i riket i dess helhet, beräknas kosta 30 människor livet ,att arbetslöshet och tilltagande missbruk ökar sjuklighet och nervösa besvär,att uppbrottets pris för många av dem som tvingas flyttabestår av sämre ekonomi, ökad social isolering och fler psykosomatiska besvärmed ökad sjukfrånvaro. I en svensk undersökning konstaterar man att arbetslösaungdomar i jämförelse med arbetande ungdomar har fler psykosomatiska tecken påsjukdom och högre starksprits- och starkölskonsumtion. De arbetslösa ungdomarnakänner sig också mer nedstämda och har en betydligt sämre framtidstro. "Dagens arbetslösa ungdomar blir morgondagens medelålders patienter",är slutsatsen av en mer omfattande finsk undersökning. I en dansk kunskapsöversikt om arbetslöshetens psykiskaföljdverkningar framhåller man att arbetet är av avgörande betydelse för attden unga människan skall kunna skapa sig en egen tillvaro. Arbetet ger ocksåkänslan av att man presterar något värdefullt och bidrar till gemenskap. Närden unga människan inte arbetar berövas hon möjligheter att pröva sig själv ochutveckla en självständig personlighet, liksom förmågan att delta i olika formerav gemenskap. I den danska undersökningen konstateras också att arbetslösaungdomar psykiskt drabbas hårdare än äldre. Följderna är desamma som för vuxna,men de är allvarligare och längre bestående. De unga är helt enkelt mersårbara. Ungdomsarbetslöshet är både fysiskt, psykiskt och socialtnedbrytande. Vissa av dem som drabbas hamnar i en ond cirkel, där olika formerav missbruk snabbt kan leda till en destruktiv livsstil. Med denna väldokumenteradeinsikt är det felaktigt att hävda att unga människor frivilligt väljerarbetslöshet. Lika mänskligt förödande är också den inställning sominnebär att samhällets ansvar gentemot de arbetssökande enbart avser enekonomisk grundtrygghet. Samhällets ansvar måste sträcka sig längre ochinnebära att åtminstone alla ungdomar som inte går i skolan erbjudsett arbete. Även om detta arbete inte i alla fall fullt ut kan svara mot denarbetssökandes förväntningar, framstår ett arbete alltid som ett bättrealternativ än att gå arbetslös. De kunskaper och arbetslivserfarenheter som en anställningger är av utomordentligt stor betydelse för personlig utveckling och somintroduktion till fortsatt förvärsarbete. När det gäller den minoritet ungdomarsom har särskilda problem och ställer sig tveksamma till annat arbete än exaktdet som de har förväntat sig, måste samhället känna ett särskilt ansvar attpröva olika möjligheter och inte avfärda dessa ungdomar med ekonomiska bidrag.Med en sådan vidgad solidaritet från samhällets sida finns också motiv attbegära av alla ungdomar att de ställer upp och praktiskt prövar de arbeten somkan erbjudas. Härigenom får ungdomarna fäste på arbetsmarknaden och en bättregrund för att forma sin framtid. De får en naturlig livsrytm och den personligasäkerhet som utförandet av ett nyttigt arbete ger. Deltagandet i samhälletsproduktiva liv ger också en delaktighet och en gemenskap, som ekonomiska bidragoch understöd aldrig kan förmedla till den enskilde. Bidrag kan inte hellermotverka känslor av att vara överflödig, utstött, onyttig och isolerad. Om man fullt ut accepterar arbetetsbetydelse för människors välbefinnande, framstår det som nödvändigt att denoffentliga sektorn får ett vidgat ansvar för sysselsättningen i t. ex.sviktande konjunkturer eller särskilt hårt utsatta delar av vårt land.Problemet är därvid inte brist på nyttiga och meningsfulla arbeten. Vi behöver fleri hemhjälp och hemsjukvård för ett växande antal äldre. Vi behöver bättrekommunikationer och ökade insatser i skogsvården. Vi har ett stort antalföråldrade mentalsjukhus som behöver "hårdbantas" och ersättas medandra vårdformer. De handikappade behöver upprustade och nya lägenheter osv.Problemet ligger inte där utan i finansiering av verksamheten i ett alltkärvare ekonomiskt klimat, där kraven på insatser skiftar starkt mellan olikakommuner. Ett flertal åtgärder har vidtagits av regering och riksdag.Avtal om ungdomslöner för de yngsta har träffats för såväl näringslivets somkommunernas verksamhet. Dock kvarstår att många unga nu och framöver kommer attvara arbetslösa, oavsett aldrig så blomstrande industrikonjunkturer, om intesamhället en gång för alla bestämmer sig för att utrota ungdomsarbetslösheten, Det är mot den bakgrunden som vi som står bakom motion1513 har föreslagit att samhällets ansvar skall utsträckas till att innebäraatt alla ungdomar som är och som inte går i skolan skall erbjudasett arbete. Det är med stor tillfredsställelse som jag konstaterar attutskottet ställer sig bakom vår motion. Utskottet föreslär alltså att riksdagenmed anledning av vår motion skall göra ett tillkännagivande till regeringen sominnebär att alla ungdomar skall erbjudas antingen utbildning ellerarbete. Alla ungdomar skall kunna gå till skolan eller till ettarbete och därigenom få sin grundtrygghet. En gång för alla måste samhället markera att alla arbetenär meningsfullare än arbetslöshet. Därför är det en självklarhet att erbjudetarbete också skall antas i avvaktan på att man kommer in på en utbildning elleri det yrke man eftersträvar. Om samhället alltså inte avfärdar ungdomen medekonomiska bidrag, utan ställer upp med den vidgade solidaritet som härföreslagen rätt till arbete innebär, finns det också motiv för ungdomarna attalltid ställa upp och ta erbjudet arbete. Sedan skolor, olika slag av arbetsgivare samtlänsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar gjort sitt bör ansvaret för att allaerbjuds ett arbete läggas på kommunerna. De"övergångsarbetstillfällen" som kommunen erbjuder bör i storutsträckning vara av praktisk art, såsom skogsröjningar, allmännamiljövårdsarbeten och upprustningsarbeten av olika slag. Kommunerna är genom sina förvaltningar och förtroendevaldabäst lämpade att känna till såväl möjliga arbetsområden som vilka ungdomar sominte fått fäste i en utbildning eller i arbetslivet. Självfallet måste samhället , via skola ocharbetsförmedling, på alla sätt försöka hjälpa ungdomarna in på den utbildningeller i det yrke han eller hon önskar sig och arbetar för att få. Anledningentill att vi här inte föreslår att ungdomsjobben skall omfatta även ungdom ihögre åldrar är att kommunerna i ett inledningsskede torde få det tillräckligtarbetsamt med att ta ansvaret för årskullarna upp till . Stora besparingar kan göras genom att KAS,arbetslöshetskasseersättningar och sociala bidrag ej utgår. Dessa pengar kananvändas till ungdomslöner. Även om ungdomarna i de flesta fall torde varamycket ovana vid erbjudet arbete, så kommer en hygglig produktiv insats attgöras. Var och en hjälper till med samhällsbyggandet efter sin förmåga.Eftersom ungdomsarbetslösheten starkt varierar mellan olika kommuner, måstestaten ta på sig ansvaret för ett i huvudsak täckande ersättningssystem. Enannan fördel med förslaget är att länsarbetsnämndens och arbetsförmedlingarnaskapacitet kan användas bättre. kommer kommuner, landsting och stat att sparastora pengar på en reform som ger de känsligaste ungdomsgrupperna antingenutbildning eller arbete. Reformen är att se som en viktig framtidsinvestering,innebärande såväl mänsklig som ekonomisk avlastning i form av ökat engagemangför och förmåga att deltaga i arbetet med att göra ett bra samhälle bättre. Vi har råd med mycket i välfärdens , men definitivtinte med att låta arbetsmarknaden dela upp våra ungdomar i ett A-lag och ettreservlag. Ungdomarna har rätt att kräva arbete och att få känna att de duger.Det är vår skyldighet att ställa upp - om inte annat så för vår egen skull. Genomförandet av reformen bör ske skyndsamt, ochregeringen bör ta kontakt med , för att kommunernaskall kunna komma i gång med arbetet inför skolstarten i slutet av sommaren.Man skulle då kunna tänka sig en ansvarsfördelning innebärande att kommunernafår full kompensation för lönen till ungdomarna mot att de står för ledningenav verksamheten. Det senare är skäligt med hänsyn till de indirekta effektersom kommunerna ganska omgående kan påräkna genom ett förbättrat skatteunderlagm. De kontakter som jag har haft med berörda ungdomar sedanmotionen väcktes har styrkt mig i min uppfattning att det bästa inte får blidet godas fiende. Vi måste snabbt komma i gång och successivt växa in i vårtansvar för att ge ungdomarna jobb och inte tro att vi kan köpa oss fria medolika ekonomiska ersättningar. Jag villslutligen betona att reformen måste bli permanent. Vid en förbättrad konjunktur och ökad efterfrågan påarbetskraft bör så fort som möjligt samhällets åtagande successivt vidgas tillatt omfatta alla ungdomar . Vi kan - här och - utrota ungdomsarbetslösheten, och vimåste göra det för att tillsammans kunna forma ett bättre samhälle, med ökaddelaktighet och ett större engagemang för allt fler. Tyvärr måste jag avslutningsvis konstateraatt arbetsmarknadsutskottet inte är enigt. Låt mig emellertid uttryckaförhoppningen att alla kommuner, oavsett majoritet, skall vara beredda attarbeta för och uppfylla den målsättning som arbetsmarknadsutskottet har uttalati utskottets hemställan i moment 7. Med det anförda yrkar jag bifalltill reservationerna 5,8 och 25 samt i övrigt bifall till utskottetshemställan. 91 (); I mitt inlägg skall jag beröra två motioner.Den ena motionen, 2105 av och mig, tar upp utbildning ocharbete åt ungdomar. Ungdomarnas situation har berörts i många inlägg . Viär alla oroade, och det med rätta. Även om den senaste statistiken visar på enliten nedgång i antalet arbetslösa ungdomar finns det anledning till fortsattvaksamhet. Vi har just nu en olycklig kombination av storaungdomskullar, och en lågkonjunktur, som är gemensam för samtligaindustriländer i väst. Men även om vi ser en vändpunkt när det gäller de storaungdomskullarna och kan förvänta oss en konjunkturuppgång kvarstårdet faktum att ungdomarnas möjligheter på arbetsmarknaden stadigt harförsämrats . Den offentliga sektorn, industrin liksom näringslivet iövrigt kräver alltmer utbildad arbetskraft för de arbeten som står tillförfogande. De mindre kvalificerade arbetena, lämpliga för nytillträdande påarbetsmarknaden, försvinner. De som drabbas hårdast är otvivelaktigt deungdomar som aldrig kommer in på arbetsmarknaden, de som aldrig fåren chans attskaffa sig den arbetslivserfarenhet som varje arbetsgivare kräver. I alla sammanhang visar det sig att flickornas situationär allvarligare än pojkarnas. Alltsedan arbetslösheten bland ungdomar under 25år började öka har flickornas andel ökat långt mer änpojkarnas. Flickor har, oberoende av konjunkturläget, markant högrearbetslöshetsnivå än pojkar. Vid alla kommande åtgärder måste därför flickornasmöjligheter att tillgodogöra sig dem beaktas särskilt. Den utveckling som jag har skisserat i det föregående ären utveckling som kommer att fortsätta. Ingångsjobben är de som är lättast attrationalisera bort, och det krävs åtgärder som på lång sikt underlättarungdomens utträde på arbetsmarknaden. I dessa åtgärder måsteutbildningsinslagen alltid vara en självklar del. En ung människa utan enordentlig yrkesutbildning kommer knappast att ha chans till ettjobb. Det behövs en bred arsenal av insatser - konventionellaoch okonventionella. Också yrkesintroduktion, som enligt utvärderingar harvarit ett verksamt medel för de yngre ungdomarna, behövs. Den åtgärd somsocialdemokraterna alltså vill avskaffa har fungerat bra när det gälltatt stimulera ungdomar till vidareutbildning - något som vi vet är alldelesnödvändigt om ungdomarna skall klara sig . De här resonemangen tillsammans med exempel på möjligaförslag till lösningar har och jag utvecklat i motion 2105,och vi är tacksamma för att arbetsmarknadsutskottet i stort tillstyrkt vårmotion. Jag övergår då, herr talman, till att något kommentera detförslag jag lagt i motion 1068 och som rör den bristande servicen påarbetsförmedlingarna när det gäller insatser för yrkesvägledning ocharbetsvärd. presenterade arbetsmarknadsstyrelsensitt förslag till omorganisation - PLOG. Detta förslag redogör för storaförväntade behov hos de sökande av arbetsförberedande och vägledande insatser.Man föreslog därför att det nuvarande systemet med yrkesvägledare ocharbetsvårdare skulle slås sönder. I stället skulle av personalen utbildastill s. k. arbetsvägledare. Denna omorganisation håller nu på att genomföras. Det är värdefullt att en större personalgrupp får tillgångtill en orientering i yrkesvägledningens och arbetsvärdens problematik. Men merän en orientering kan det ju inte bli, när den s. k. utbildningen skallomfatta mot yrkesvägledares och arbetsvårdares nuvarande ettårigautbildning. Det bästa vore naturligtvis att alla förmedlare hade ensådan bakgrund att arbetsförmedlingens personalresurser kunde utnyttjas merflexibelt vid olika konjunkturer. Det kan knappast sägas vara rationellt närett arbetsförmedlingskontor har platsförmedlare och arbetsvägledare,när det kanske finns 20 lediga arbeten att förmedla - allt medan behoven av meromfattande utredningar om de arbetssökandes situation ökar. avskaffar man yrkesvägledarna ocharbetsvärdarna. En kraftig kvalitetsförsämring av det kunskapsinnehåll somfinns är oundvikligt. Att tillägna sig kunskaper om nuvarandeutbildningsväsende med dess återkommande förändringar, bevaka den svenskaarbetsmarknaden, inte minst beträffande den snabba utvecklingen på dataområdet,och ha en bred och aktuell kännedom om socialmedicin, drogmissbruketsolika verkningar samt dessutom hålla sig informerad om skador på grund avrisker i arbetsmiljöer av olika slag, förefaller vara att ställa alltför storakrav på en enskild tjänsteman med tio dagars orientering. Den kvalitet på service som funnits åt de sökandemåste med nödvändighet komma att tunnas ut med tanke på den dåliga förberedelseför uppgifterna som arbetsvägledarna kommer att ges. För hur många av desökande kan ha turen att komma till en välutbildad, kunnig "gammal"yrkesvägledare eller arbetsvårdare? PLOG tar inte heller hänsyn till det faktum attyrkesvägledare och arbetsvårdare ofta rekryteras bland arbetsförmedlare medolika intresse- och yrkesbakgrund. De arbetsförmedlare som söktyrkesvägledartjänster har ofta erfarenhet av undervisning och ett uttalatpedagogiskt-psykologiskt intresse. De tjänstemän som sökt tjänster som arbetsvårdare har oftakunskaper om socialmedicin, anstaltsvård och drogmissbruk. En del har varitanställda inom sjukvården, på socialbyråer eller fångvårdsanstalter. En arbetsvårdare måste hålla sig kontinuerligt informeradom den explosiva utvecklingen på arbetsmiljöområdet, särskilt med tanke på allade sökande som remitteras till arbetsvärden med anledning av allergier, eksemoch olyckor på arbetsplatserna. I andra länder tillmäts yrkesvägledningen en allt störrebetydelse. Detta mot bakgrund av de återkommande strukturomvandlingar av olikasektorer av arbetsmarknaden vilka är vanliga i industriländer med snabbutveckling. En utbredd internationell forskning pågår. Konferenserhålls vartannat eller på olika håll i världen. En mängdlitteratur i ämnet yrkesvägledning utkommer fortlöpande på olika språk. Nya rönkommer ständigt och det är angeläget att också har en yrkeskårmed gedigna kunskaper som kan följa den pågående debatten. I t. ex., som inte har någon statlig arbetsförmedling,anser man att yrkesvägledningen har en så central betydelse för människorsmöjligheter att hitta rätt plats i yrkeslivet att så gott som varje universitetoch högskola har en sektion med högt kvalificerade yrkesvägledare, som geryrkesvägledning i form av vad vi skulle kalla "enstaka kurser" med fådeltagare. Det finns också privata arbetsförmedlare. I har manspeciella yrkesvägledningscentra för den här sortens service. Också i får vi en allt större grupp människor somav olika anledningar måste byta arbete i vuxen ålder. I information från AMSsägs följande: "Antalet arbetssökande som kommer tillarbetsförmedlingen har fortsatt att öka och är mycketstort. I synnerhet ökar de yrkesobestämda, de nytillträdande, de återinträdandeoch sökande med arbetshinder. Det är kort sagt en tyngdpunktsförskjutning motsökande som inte är etablerade på arbetsmarknaden och som behöver förmedlingensaktiva stöd."