prot · G50970 · 1981-12-31 00:00:00 — När så sker ärkunskap den förutsättning för att klara problemen som vi inte kan undvara. Mendet finns också risk för att krismedvetandet utnyttjas för att skapa defaitism,för att ta till överdriven svartmålning och för att förvärra sämre ställdassituation. Den som svartmålar våra möjligheter utan att anvisa konstruktivalösningar på problemen förstärker inte bara risken för att de mest dystraförutsägelserna skall förverkligas - utan bidrar också till ett samhällskHmatsom av de starka utnyttjas för att trampa ned de svaga. Tyvärrmåste jag konstatera att förmågan att beskriva den egna situationen somnattsvart och att kräva att andra skall anpassa sig - dvs. krav påsamhällsingripande - är väsentligt större i många delar av näringslivet ochbland intresseorganisationer av olika slag än förmågan att vara konstruktiv ochatt själv anvisa lösningar på problemen. Verkligheten är dock enannan. Stora steg togs då inflationstakten var ca 10 %jämfört med . Det finns goda förutsättningar för enytterligare sänkt inflationstakt i är - särskilt om balansen i ekonomin påandra områden också kan förbättras. 1981 imiebar en mycket betydandeförbättring av handelsbalansen. På ett enda år förbättrades nettot ihandelsutbytet med utlandet från ett underskott på nära 11 miljarder kronor1980 till i stort sett balans . a. därför kunde ocksåutlandsupplåningen minskas från 1980 till ca 8 miljarderkronor . Genom en mycket hård budgetprövning har också budgetunderskottet irealt penningvärde minskats. Ingen kan påstå att vi nu har en expansion ioffentHg sektor som är till för industriell UtveckHng. Problemet är istället att med de medel som finns i offentlig sektor befrämja utvecklingen iproduktionen på ett bättre sätt . Arbetslöshetenframstår som ett allvarligt problem. Den skall bekämpas med kraft. Att så varitfallet visas av att arbetslösheten i är en tredjedel jämfört meddominerande industriländer, och ansträngningarna här i landet skall enligtregeringens övertygelse fortsätta. Konkurrenskraftenär , jämfört med andra länder, Hka bra eller bättre än vid 1970-taletsbörjan. Utsikterna att ytterligare förbättra situationen är goda. Desamlade insatserna för teknisk utveckling och forskning har genom en medvetenpolitik ökat väsentligt. I andel av BNP har de ökat från vid 1970-taletsbörjan till . ligger därmed i topp blandindustriländerna. Från regeringens sida går vi nu vidare, bl. a. i enforskningspolitisk proposition, som chefen för har huvudansvaret for, och genom en proposition pådataområdet. har presenterats förslag om skatteutjämnandeuppfinnarkonton som stimulans såväl för förslagsverksamheten i företag som förfristående uppfinnare och innovatörer. Genom oljeersättningsfonden,industrifonden, STU och de regionala utvecklingsfonderna lämnas mycketbetydande bidrag till teknikutvecklingen; satsningarna har vuxit i storlekväsentligt . I industridepartementet pågår med ökad intensitetett arbete för att använda upphandlingen i syfte att främja förnyelse ochteknikutveckling i svenskt näringsliv. Utvecklingsbolag har startats förupphandling när det gäller miljö, energi och transporter, och förhandlingarpågår med och tillsammans medförbunden på likartat sätt organisera upphandlingen på för dem viktiga områden. Vi räknar dessutom med att ta för den tekniskautvecklingen viktiga beslut. Det gäller exempelvis , lika välsom det nordiska satellitsamarbetet via den s. k. Nord-Com, där avgörandediskussioner skall kunna slutföras och beslut tas . kommer att föreläggas en propositionsom rör småföretagens situation. Liksom när det gäller teknisk utveckling harsmåföretagen, och särskilt då nyföretagandet, en stor betydelse för vitaliteteni det ekonomiska livet. Om inte en stor strukturell arbetslöshet skall skapas,med det begränsade utrymme för tillväxt i offentlig sektor som alla numeraräknar med under en betydande del av , måste nyföretagandet varastort och villkoren för små och medelstora företag därmed vara gynnsamma. Genom småföretagsprogram tillskapadesutvecklingsfonderna som ett viktigt instrument för näringspolitiken i varjelän. Erfarenheterna av deras verksamhet är allmänt goda, vilket bl. a. framgårav en utvärdering som gjorts av statens industriverk. I årets småföretagspaketräknar jag därför med att ytterligare utvidga utvecklingsfondernas möjligheteratt vara ett instrument för en dynamisk utveckling inom srnåföretagsdelen avnäringslivet. Utvecklingen i framgångsrika mindre företag begränsas dockinte sällan av soliditeten och svårigheterna att mobilisera ytterligare egetkapital för expansion. Det finns anledning tro att utvecklingsmöjligheterdärmed går till spillo, och dessutom bidrar det till en koncentrationsprocesssom inte är till gagn för det ekonomiska framåtskridandet och som nästan alltidstrider mot önskemålet att minska maktkoncentrationen och främja ensamhällsnyttig konkurrens i produktionslivet. Regeringen kommer därför i den s.k. småföretagspropositionen att föreslå åtgärder som skall möjliggöra attsmåföretag kan stärka sin soliditet och sina utvecklingsmöjligheter samtidigtsom makten blir kvar i det lilla företaget. För att möjliggöra detta skallregeringen lägga fram förslag om lindring i dubbelbeskattningen och främjahandeln med aktier även för mindre företag utanför börsen. Om drygt en månad skall också en regionalpolitiskproposition föreläggas . Jag har för avsikt att i denna föreslå eneffektivisering av medlen. decentraliseringoch avbyråkratisering av planering och beslutsfattande och en vidgning avmedelsarsenalen. bröts1960-talets låtgåpolitik inom regionalpolitiken. Skogslänenhar kunnat notera befolkningsökning, och industriutvecklingen har förbättratsväsentligt. Den länsplaneringsomgång som ligger till grund för regeringensregionalpolitiska förslag i vår visar tillsammans med bl. a.långtidsutredningen att en mycket offensiv politik behövs, om inte utvecklingenåter skall bli liknande den vi efter hård kamp lyckades styra bort ifrån. Lokaliseringspolitikenbyggde länge på att främja expansionsinvesteringar och på förflyttning avexpansion från överhettade områden till glesbygdslänen. I den ekonomiskasituation vi nu har att räkna med räcker en sådan politik inte tiH för atttrygga livsvillkoren i de mest utsatta regionerna. Inom regionalpolitikenbehöver vi därför enligt min mening också särskild stimulans till nyföretagandeoch entreprenörskap, medel för att främja en breddning och differentiering avproduktionslivet samt insatser för att öka den regionala självtiHiten när detgäller kunskaper och teknikutveckling. Måletför regionalpolitiken, att skapa en sådan balanserad utveckHng att människorskall ha tillgång till arbete, service och god miljö oavsett var de bor ilandet, skall ligga fast. Regionalpolitiken har mycket stor betydelse förmöjHgheterna att åstadkomma social trygghet, jämlikhet, resurshushåHning och engod miljö. Låt mig särskilt understryka regionalpolitikens stora betydelse förmöjligheterna till jämställdhet mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden ochför möjligheterna att undvika ungdomsarbetslöshet utan tvångsvis geografiskflyttning. Ominte den sociala oron skall tillta och motsättningarna öka i det svenskasamhället, behöver vi kraftfulla regionalpolitiska insatser. Spektakulärapunkfinsatser, typ , som opposifionen tycks förespråka, ökar enbartden regionala obalansen och binder resurser som måste koncentreras påindustriell förnyelse och differentiering av näringslivet. Jag hoppas att dentid är förbi när de offensiva insatserna förbehölls vissa orter och att vi nukan eftersträva allsidigt sammansatta lokalsamhällen med närhet mellan arbete,service och frifidsmöjligheter i hela landet och alla landets orter. Med ensådan inriktning främjar vi inte bara jämHkheten och den sociala tryggheten,utan vi lägger också grunden fill en decentralistisk samhällsstruktur somunderlättar resurshushållning och skapar förutsättningar för en god miljö åtalla människor. Jaghar här berört två viktiga propositioner som vi avser förelägga undervåren - småföretagspropositionen och den regionalpolitiska propositionen. Somen tredje komponent i denna offensiv på bred front, som inkluderarindustripolitiska satsningar, kommer jag att också presentera enkooperationsproposition. Medutgångspunkt i det utredningsarbete som pågått i kooperationsutredningen ochdet remissarbete som f. n. pågår kommer vi för att lägga fram förslagmed avsikt att likställa kooperationen som företagsform Inom industridepartementet pågår nu ett arbete i enarbetskooperativ delegation med sikte på att redan inför vårens propositionpresentera förslag till åtgärder för att underlätta nybildning av företag ocksåi kooperativ form. Delegationens breda sammansättning med bl. a. ledamöter frånde fackliga organisationerna och näringslivet garanterar en allsidig belysningav de frågor och problemställningar som kan finnas på detta område. Specielltonvikt kommer att läggas på kapital- och finansieringsfrågorna förlöntagarägda företag. Detpersonliga engagemang och den initiativkraft som håller på att utvecklas blandde verksamma i många företag - kanske delvis föranledd av ett ökat"krismedvetande" - utgör en omistlig resurs i ett läge där optimismoch framtidstro behövs mer än i svenskt näringsliv. Ävende statliga företagen kommer att bli föremål för en särskild proposition tillriksdagen. Jag har tidigare poängterat det förbättrade kostnadsläge iförhållande till omvärlden som bl. a. regeringens stabiliseringspolitiskaåtgärder medfört. Vihar under genomfört ett antal strukturella förändringar ochomorganisationer i näringslivet. Detta har framför allt gällt de tungabasindustrierna. Det statliga engagemanget har ökat i dessa. Vi har nugenomfört dessa saneringar och rekonstruktioner för att skapa lönsamhet i hårtansträngda branscher. Det har kostat mycket pengar, men det har inte destomindre varit nödvändiga insatser. Med det allmänt förbättrade konkurrenslägesom nu uppnåtts anser vi det dags att ånyo förutsättningslöst analysera och prövade statliga ägarengagemangen för att bäst tillvarata fördelarna och effekternaockså av den stabiliseringspolitiska utvecklingen. Detär därför vi inför en planerad proposition om harförutskickat en förutsättningslös granskning av denna företagsgrupp och strävatefter nya lösningar för att höja effektiviten i gruppen. Dethar talats mycket om akutmottagning i industridepartementet.Svenskt näringslivs konkurrenskraft och utvecklingsmöjligheter har förbättratsdithän genom ekonomisk-politiska åtgärder under den sittande regeringens tid,att strukturförändringar nu kan genomföras under socialt acceptabla former,utan stora samhällsinsatser, i större utsträckning än efterkostnadsexplosionen . Genom det löneavtal som gällerhar också arbetsmarknadens parter påtagit sig ett stort ansvar och underlättaten politik som koncentreras till de långsiktiga förutsättningarna. Det haralltså nu skapats goda villkor för förnyelse, dynamik och utveckling i svensktnäringsliv. Även om konjunkturutvecklingen är svårbedömd finns goda möjHghetertill att 1982 skall innebära en verklig uppgång. För att säkra den ekonomiskaåterhämtning som är i sikte behövs emellertid samförståndslösningar av typLO-SAF-uppgörelsen och den politiska uppgörelsen mellanregeringspartierna och socialdemokraterna om inkomstskatterna. Viljatill samförstånd minskar emellertid inte behovet av debatt på de punkter däråsiktsskillnader faktiskt föreligger. kar vi en tredje väg i politiken, en väg som innebär meraav samförstånd och mindre av konfrontation. I anslutning till detta skulle jagockså vilja återvända till frågestäHningar som jag reste redan vid höstensaHmänpolitiska debatt men som då tyvärr inte föranledde någon reaktion frånoppositionspartierna. Den mest angelägna diskussionen inom näringspolitik ochsamhällsekonomi borde vara hur vårt näringsliv, ja, hela vårt samhälle, skallkunna bli mera dynamiskt. Det finns en hel rad skäl till detta, och låt migendast peka på några som indirekt också visar hur farligt det skulle vara medt. ex. löntagarfondsmodeller som konserverar industristrukturen. Industrisektorn är f. n. för liten i förhållande till denkonsumtion vi redan har och, än mer, i förhållande fill de anspråk påförstärkta samhällsinsatser som finns . All erfarenhet visar att vi intekan klara den nödvändiga utbyggnaden av industrisektorn utan ett gynnsamtklimat för nya företag, utan förbättrade villkor för småföretagen och utan ettökande intresse för att utnyttja nyvinningar inom tekniken i . Vikten av att vi får ett dynamiskt näringsliv och samhällei stället för en konserverad industristruktur understryks också av den snabbainternationella strukturomvandling som sker och som kan komma att bli änsnabbare . Det är ett erkänt faktum att traditionellaindustristruktur inte längre ger de fördelar som gavs under uppbyggnadsskedet iEuropa. De fördelar som vi då hade genom vår industrisammansättning och desärskilda konkurrensfördelar vi då hade inom vissa branscher har gått förloradebl. a. genom förändringar i den internationella efterfrågan och genom attutbudet av varor från nyindustrialiserade länder tillkommit. Basnäringarna iSverige har berörts i särskilt stor utsträckning. Även om en omfattandestrukturanpassning redan ägt rum, en anpassning som i flera avseenden gåttsnabbare än i viktiga konkurrentländer, återstår ytterhgare krav på anpassningav strukturen även framgent. Vi vet att denna anpassning blir svårgenomförbaroch dyr, om inte tillkomsten av nya företag och nya produktionsidéer somalternativ till föråldrade kan åstadkommas. Jag vill i detta sammanhang ställa en fråga till minasocialdemokratiska vänner i kammaren; På vilket sätt skulle löntagarfonder hafrämjat dynamik och strukturanpassning och hindrat en oekonomisk konserveringav olönsam industristruktur? Mitt problem under de år jag lettindustridepartementet har inte varit att försvara att jag gett så mycket pengari stöd till företag med bekymmer. Problemet har varit det helt motsatta; detkan jag garantera. Kraven har varit att regeringen skulle medverka med änstörre stöd i syfte att bevara den struktur som vi haft inom t. ex.varvsnäringen, handelsstålsindustrin etc. I många fall har de lokala fackliga organisationerna fåttstöd även centralt inom socialdemokratin. Tyvärr har det lett till enkostsammare strukturanpassning i vissa fall. I de fackliga organisationernastidningar har jag också kunnat läsa att nedläggning inte skullebehöva komma i fråga -när detta i och för sig beklagansvärda faktum tvingatsfram - om löntagarfonder hade varit införda och dess pengar kunnat användas.Därför frågar jag: Innebär inte kollektiva löntagarfonder enligtsocialdemokratisk modell att risken för att industristrukturen konserverasökar, att nödvändiga anpassningar försvåras och att dynamiken i samhälletminskas? För mig är detta en både svårartad och svårfrånkomligföljd, om man lägger makten över produktionsresurserna i händerna på deverksamma i den befintliga strukturen, medan några företrädare för nya företag,nya arbetsplatser och nya produktionsidéer inte ges företräde vid besluten.Dynamik i näringsliv och samhälle är för mig oupplösligt förenat med pluralism,möjligheter till enskilda inifiativ och decentraliserat beslutsfattande.Kollektiva löntagarfonder enligt LO/SAP-modellen pekar i rakt motsatt riktning. Riskerna med en konservering av industristrukturen ochnödvändigheten av en mer dynamisk inriktning kan utvecklas mycket mer. Denstruktur vi har är i stort uppbyggd med billiga råvaror och billigaenergiresurser som grund. Vi har många exempel som visar hur tidigareföreställningar om outtömliga naturresurser i dessa avseenden är felaktiga.Också av dessa skäl behöver vi förnyelse, ett klimat för nya produktionsidéeroch nya företag som kan ersätta dem som drabbas hårdast av omställning frånicke förnybara resurser till förnybara. Också av sociala skäl är en ny industristrukturlångsiktigt angelägen. Inte minst i storstäderna med deras långapendlingsavstånd, tröttande arbetsresor och sektoruppdelade verksamhetsområdenfinns detta behov. Även här är av näringsliv och samhället långt vikfigare än åtgärdersom konserverar den befintiiga strukturen, om välfärden skall förbättras. Det finns alla skäl att verka för en dynamisk utvecklingav vårt näringsliv och samhälle. Det är den slutsats man kan dra. Resurskrisen,den s, k. nya ofärden i industrisamhället, stagflationen och behovet avstrukturomvandling i den internationella ekonomin och den på många hållbristande framtidstron gör att förnyelse, mångfald och ökat utrymme förenskilda människors engagemang framstår som mer angeläget . Däremot fruktarjag alla åtgärder som konserverar nuvarande industristruktur, som minskarpluralismen och som gör enskilda beroende av en enda maktgruppering. Regeringen har genom sin ekonomiska politik redovisatvägar till utveckling och förnyelse. Stödet till småföretag, förbättringen avkonkurrensförmågan, satsningen på forskning och teknisk utveckling liksom deförbättrade förutsättningarna för investeringar ger oss goda möjligheter att nuinleda en ny era av framgång för produktionen. I likhet med vad tror jag inte minst "att en satsning på den lilla skalan gerSverige förutsättningar att växa". Det är den tredje vägen i svenskekonomi som erbjuder nya och intressanta alternativ. I påstår i polemik medmig att det inte finns en tredje väg i politiken. Man måste välja sida, sägerhan, efter att ha uttryckt sin förståelse för och orättvisaoch arbetslöshetsskapande ekonomiska politik. Detta är ett intellektuelltundermåligt resonemang i svartvita färger utan nyanser. Självfallet finns en tredje väg. Den som är emotdödsstraff behöver inte vara för laglöshet, som man kanske något förgrovat menför pedagogikens skull kan uttrycka det. Den som är för alla människors likafri- och rättigheter kan inte ställa sig enbart på de starkas sida - tvärtommåste engagemanget i första hand gälla dem som har svårigheter i samhället.Marknadsekonomin är den mest effektiva formen för att främja produktivitet ochutveckling, men skall vara förenad med samhällets ansvar för social trygghetoch skydd åt vikfiga miljövärden. Dessutom återfinns perfekt fungerandemarknader endast i läroböckernas värld, varför en fördelningspolitik tillförmån för de sämst ställda är omistlig i en demokrafi. Med tanke på deytterkantsståndpunkter som stundom torgförs också i den svenska debatten finnsdet inte bara utrymme för utan det är helt enkelt nödvändigt med en tredje väg. Detär genom enskilda människors engagemang och genom samverkan lokalt som denödvändiga stegen för förnyelse och landvinningar kan göras. Förnyelse kan likalitet som solidaritet kommenderas fram. Den som har tilltro till enskildamänniskors förnuft och enskilda människors vilja att ta omsorg om denna världbehöver dock inte förtvivla. Genom stimulans av de enskilda människornas friavilja att samverka kan välfärden förbättras och samhället göras starkare. Ettstarkt samhäUe kan däremot aldrig skapas genom tvångskollektiva modeller ellergenom att enskilda tvingas fill samverkan men förvägras att själva förvalta denandel de skall avstå till det gemensammas bästa. Detta är för osscenterpartister lika självklart som att ett starkt samhälle och ettvälfärdssamhälle heller inte uppstår som resultat av att de starka ohämmat fårväxa på de svagas bekostnad eller i ett samhälle där enskilda människors viljatiU gemensamt anvarstagande motverkas. Anf.47 (vpk): "Arbetslösheten slår alla rekord", "De redan svagadrabbas värst", "Vi har hamnat i en ond cirkel", "Kvinnornamest utsatta", "Ökad arbetslöshet, det stora slöseriet" osv.Detta är några rubriker från tidningar i , rubriker som också varinförda i tidningar på andra platser i landet, när länsarbetsnämndernapublicerade decembersiffror över arbetslösheten. Ipraktiskt taget samtiiga län visade siffrorna nya arbetslöshetsrekord. I Gävleborgökade arbetslösheten med 1 000 personer på en månad, mellan november ochdecember. Ökningen sker främst bland kvinnor och ungdomar. Det visar sig attde typiskt kvinnliga yrkena kontors- och servicearbeten försvinner i alltsnabbare takt. Detkrävs 12 000 nya och fasta jobb för att klara den aktuella arbetslösheten iGävleborgs län. Detta behov kan jämföras med att det vid december månads utgångendast fanns 342 lediga platser. Sammaresultat uppvisas i övriga skogslän men också i län söderut, exempelvis iBlekinge. Dendystra bilden är, och kommer framöver att vara, att antalet arbetslösa ökar,medan det lilla antalet lediga platser minskar ännu mera. tyderalltså på en snabb förbättring så länge borgarpartierna får sitta kvar iregeringsställning. Detär helt makalöst att samhället har råd med arbetslöshet, men inte råd att gemänniskor ett arbete. Varje arbetslös kostar staten mellan 75 000 och 80 000kr. Staten betalar bara i för atthjälpligt håUa dem som av kapitalisterna ställts på gatan skadeslösa. Mantalar om värnet av frihet. Arbetslöshet är ett angrepp på individernasfrihet och oberoende. I det borgerligt styrda har hundratusentalsmänniskor berövats rätten till arbete. Underde har det pågått en omfattande strukturförändring inomsvenskt näringsliv. Inom basnäringarna järn, stål, skogs- och varvsindustrinhar omfattande företagsnedläggningar ägt rum. Dessa förändringar har helt skettpå de s. k. marknadskrafternas villkor. Det har inte varit samhällets bästa somvarit rättesnöret. Här har det kortsiktiga vinstintresset styrt UtveckHngen.Inga samhällsekonomiska bedömningar har gjorts vid de s. k. strukturförändringarsom genomförts. Föratt något visa hur strukturförändringarna har härjat inom svensk industri skalljag ta exempel från en av vårts lands viktigaste basnäringar, nämHgenskogsindustrin. har 52 tillverkningsenheter inom cellulosa-och slipmasseindustrin blivit nedlagda. När det gäller nybyggda resp. nedlagdatillverkningsenheter i pappers- och pappindustrin har femnya anläggningar byggts och sju lagts ned.Under en femårsperiod,, har 15 massafabriker och åtta pappersfabriker blivitnedlagda. Densågverksinventering som gjordes 1973 redovisade att det då i vårt land fanns 3567 sågverk. , , fanns det 2 488, alltså en minskning med 1082 sågverk. Jagskulle kunna fortsätta med att räkna upp bransch för bransch och redovisa sammaresultat som för skogsindustrin. t. o. m. 1980 har över 122 000industrijobb försvunnit. har denna minskning fortsatt med, enligtuppgift, ytteriigare 41 000 industriarbeten. Vadär då orsaken till detta? Ja, merparten av den ekonomiska debatten i vårt landger en felaktig bild av förhållandena. Industrins problem framställs som ettkostnads- och exportproblem. Detta är en politiskt styrd förfalskning,syftande till att gynna exportkapitalet och multinationaliseringen samt attangripa de lönarbetande. Deverkliga problemen är av annat slag. De är en frukt av den kapitalistiskautvecklingens egna lagar. Storföretagen strävar efter ökade vinster och gördärför rationaliseringar. De vill ytterhgare öka utsugningen av och kontrollenöver de anställda. De pressar upp sina priser. De genomför en internationellarbetsdelning mellan sina dotterbolag för att kunna vinna extra profiter påförtrycket av de arbetande i tredje världen. Denimproduktiva verksamheten växer. I många länder minskar de produktivainvesteringarna, medan spekulation och skumraskaffärer frodas.Förfallstendenser breder ut sig. Frågan är då, i ett läge när denkapitalistiska krisen orsakar en allt större utarmning av det arbetande folket,basnäringarna och hela regioner, när arbetslösheten ökar, när SAF och denpolitiska högern angriper allt vad solidaritet och rättvisa heter; Skall mantala om samförstånd och slå till poHtisk reträtt? Sviker man då inte starktförankrade krav och förväntningar bland människor i arbetarrörelsens djupa led? Är det riktigt att reducera en så viktig fråga som maktenoch ägandet till att bli en fråga om riskvilligt investeringskapital till deprivata företagen? Detta är ju vad löntagarfonderna i sin senaste skepnadhandlar om. Det är därför obegripligt varför hela skalan av borgaregapar och skriker så högljutt om dessa fonder.