prot · G50971 · 1981-12-31 00:00:00 — Nästan hela mittanförande utgjordes av referat av vad remissinstanserna yttrat. Ett av deskarpaste svaren kom från , en organisation som f. ö.står sons parti nära. 75 ()replik: Ja, jag sade svartmåla. Ett anförande i vilket det inte med ett endaord anges hur man skall lösa problemen tolkar jag inte på annat sätt än som ensvartmålning. Jag beklagar att vi här inte kan få något uttalande om hur manskall (ösa problemen. Närman sedan säger att det förslag som har lagts fram om en finansiering avskattereformen skulle överkompensera och ge mer i inkomster än vad som skullevara skäligt med hänsyn till kostnaderna är väl det ändå att gå händelsernalitet i förväg. Det finns ju inget beslut om hur mycket man skall ta ut, utandet enda som har sagts - och det har också moderata samlingspartiet tidigarevarit med om - är ju att man skall finansiera reformen. Därför får den avgiftsom skall tas ut för finansieringen anpassas tiH de verkliga kostnaderna. Nusäger att man i hans parti kommer att följa den väg som LarsTobisson har talat om. Ja, men här har det ju varit oerhört många bud omfinansieringen av denna reform. Jag må säga att när jag i går lyssnade till vadUlf Adelsohn sade och jämför det med de uttalanden som jag refererade alldelesnyss, kan man undra var moderata samlingspartiet står när det gäller att lösafinansieringsproblemet. Hur stämmer detta? Låt oss, innan ni kritiserar nerhela förslaget, få ett klart besked om hur ni tänker er finansieringen! Att troatt reformen skall kunna finansiera sig själv är väl ändå att bortse från vadman innerst inne vet när det gäller en sådan här sak. 76 () replik: klagade över att jag inte imitt anförande anvisade hur man skall kunna lösa problemet. Jo, jag redogjordeför precis vad dessa fyra remissinstanser anser vara fel, men också hur manskulle kunna rätta till de felen. Beträffande finansieringen avkräver mig ettförslag. Jag har anvisat de vägar vi kan tänka oss. Men jag viH påminna StigJosefson om att de fördragsslutande partierna själva inte har kommit med ettfinansieringsförslag. Då tycker jag det är ohemult att kräva att vi frånoppositionens sida skall ha ett färdigt finansieringsförslag innan vi har settpropositionen. 77 () replik: Om moderata samlingspartiet hade stått kvarvid den överenskommelse som träffades i trepartiregeringen och sompresenterades för socialdemokraterna i de förhandlingar man hade, då hade jaginte ställt denna fråga. Men eftersom moderata samlingspartiet ifrågasätterfinansieringssystemet, efterlyser jag vilket alternativ som finns. Regeringens förslag i denna fråga kommer, men virespekterar den regel som varit gängse här i , nämHgen attremissyttranden först skall komma in och att man skall ta del av vadremissinstanserna har sagt. Det skulle vara i högsta grad oförskämt emot deinstanser varifrån man begär ett remissyttrande, om man inte skulle avvaktatill den tidpunkt då de har lämnat sina svar. Det har skett senast den 15januari. Proposifionen kommer alltså. Anledningen fill att jag frågadeKnut vad vill är just det som jag sade, att man intelängre står kvar vid vad vi var överens om . Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 78 (): Vi byter snabbt ämne i den här debatten. Jagber att få låna talmannens öra för att ge några synpunkter på enannan fråga, som rör rättstrygghet och kriminalpolitik. publicerade statistiskacentralbyrån, SCB, en färsk statistik över brottsutvecklingen i vårt land. Denbelägger vad vi kunnat konstatera, nämligen att vi har en trendsom innebär att brottsligheten totalt sett ökar. Enligt denna SCB-statistikpolisanmäldes ca 880 000 broU , vilket är en ökning jämförtmed 1980. En rapport från brottsförebyggande rådet, BRÅ, visar ocksåbetydande förändringar av brottsligheten under . Sedan1950 har de anmälda våldsbrotten mer än tredubblats, inbrotten mer änsexdubblats och rånen artondubblats. Kriminaliteten är utan tvivel ettsamhällsproblem av mycket stort omfång. Det gäller inte bara i . utvecklingi praktiskt taget alla länder som kan jämföras med oss och som liksom vi öppetredovisar kriminalitetens omfattning och problem. Brottslighetensutveckling är oroande. Det är inte konstigt om många känner uppgivenhet när,trots de många olika insatser som gjorts , några påtagligaresultat inte nås. Och med påtagHga resultat menar jag att man skall få se enminskning av antalet brott. Menman får enligt min mening aldrig ge upp. Vi kan anta att läget skulle ha varitän värre utan de oHka åtgärder som vidtagits i denna kamp mot brotten. Vi måstehela tiden, om och om igen, göra allt vad som går för att bekämpabrottsligheten och förhåUanden i samhället som utgör grunden för den brottsligaverksamheten. Denökande brottsligheten gör behovet av effektiva ingripanden i brottsbekämpandesyfte allt angelägnare. Medborgarna i en rättsstat har rätt att kräva att detaHmänna skall skydda dem mot angrepp på liv, hälsa och egendom. Kampenmot brottsHgheten kräver i första hand insatser från samhällets sida. Men ocksåsammanslutningar, företag och enskilda måste ta del i uppgiften i olika former.Att människor av varandra fordrar respekt för strafflagens bud är givetvis inteliktydigt med att inta en hård och oförsonlig hållning mot de - inte sällansociah handikappade - personer som är kriminellt belastade. Samhälletsåtgärder mot brott måste sättas in på många oHka områden. Det är nödvändigt attse kriminaliteten i dess sammanhang med andra sociala förhållanden. Enförsvagning av familjegemenskapen kan skapa en otrygghet för de unga somibland får utlopp i asociala beteenden. Brister i boendemiljön och i skolan kanockså leda till sociala störningar. Ungdomsarbetslösheten utgör ett allvarligtproblem, som även från brottsförebyggande synpunkt måste följas noga. Ofta gårvägen tiU kriminalitet över missbruk av olika slag. Många brott har samband mednarkotikamissbruket. Att alkoholmissbruket är en starkt bidragande orsak tillmycken brottsHghet, t. ex. våldsbrottslighet, är belagt genomforskning och utredningar. Otrygghetenär grogrunden för brott och annat asocialt beteende. Om barn fick känna störretrygghet och känna att andra människor brydde sig om dem och gav demhandlingsmönster och insikt om nödvändigheten att ta ansvar själva, skulle nogdet i sig förebygga mycken brottslighet. Denkriminalpolitiska debatten sätter - och det är ganska naturligt - denbrottslige i centrum. Men det har alltför länge och i alltför hög grad skett påbekostnad av brottsoffret - målsäganden - vars intressen lätt hamnar ibakgrunden. Den enskilde skall i största möjliga utsträckning hållas skadeslös.Även om och under de borgerliga regeringarnas tid möjligheteratt få ersättning för brottsskador, framför allt personskador, har förbättrats,bör brottsoffrens intressen beaktas bättre än . De som har utsatts förallvarliga brott måste även på annat sätt få hjälp och stöd. De skall intehamna i en känsla av otrygghet och hjälplöshet. Situationen för kvinnor som harutsatts för misshandel och andra övergrepp kräver särskild 12Riksdagens protokoU 1981/82:70-71 uppmärksamhet.Förutom samhällets åtgärder kan olika frivilliga insatser som bygger påmedmänsklighet vara betydelsefulla. Strafflagstiftningenmåste bygga på att den enskilde har ett ansvar för sina handlingar samt pårättvisa och konsekvens i påföljderna. Samhället måste reagera särskilt starktnär det gäller personer som inte kan avhålla sig från våldshandlingar mot andramänniskors liv och hälsa eller från svårare angrepp mot andras egendom. En lång debattdag här i kammaren närmar sig nu sitt slut. Det har variten debattdag fylld av inlägg i olika frågor men framför allt av inlägg som harrört den ekonomiska politiken. Och det är naturligt, eftersom den ekonomiskapolitik som förs får betydelse för praktiskt taget alla sektorer i samhället. Detansträngda samhällsekonomiska läget får naturligtvis betydelse också förlagstiftningens omfattning och inriktning. Lagstiftning som innebär ökadekostnader för staten och kommunerna måste så långt möjligt undvikas. Det ärlika viktigt att också noggrant pröva lagstiftning som lägger ökadeförpliktelser på enskilda eller företag. Men även i tider då samhällsekonominär i obalans måste rättsväsendet få de resurser som erfordras för att dessuppgifter skall kunna fullgöras på ett effektivt sätt. Ävenom all brottslighet måste bekämpas, står det klart att rättsväsendets allaorgan, och särskilt då polisen, inte har och inte kan få så stora resurser attde lika effektivt kan gripa in mot varje form av kriminalitet. Det kommerdärför alltid att vara av betydelse hur polisens resurser fördelas mellan olikaangelägna uppgifter. En prioritering till vissa arter av brott får dock inteleda till att andra kategorier lämnas helt åt sidan. Man måste vidare hålla iminnet att missförhållanden i samhället i stor utsträckning kan och bör mötasmed andra åtgärder än de straffrättsliga. Ytterstankommer det på den lokala polisorganisationen att bedöma mot vilka slags brottfillgänghga resurser i första hand skall sättas in. Därvid kan hänsyn tas tillatt förhållandena varierar mellan olika delar av landet. Den reform avpoHsväsendet som den senaste trepartiregeringen föreslog och som riksdagenfattade beslut om ger större möjligheter till en snabb och smidig anpassningav polisens verksamhetsinriktning till regionala och lokala förhållanden. Mennågra områden bör enligt min mening generellt prioriteras. Det gäller kampenmot narkotikabrotten, mot den ekonomiska och den organiserade brottslighetenoch mot våldsbrottsligheten. En sådan prioritering har också skett under senareår. Vi föreslår från moderata samlingspartiets sida nu ytterligare en radåtgärder inom dessa fält vad gäller både resurser och lagstiftningsåtgärder. Polisensuppgift är att förebygga brottslig verksamhet och att ingripa mot den sombegått brott. Men polisen har också viktiga sociala och hjälpande funktioner.Samhällsutvecklingen har inneburit påtagliga förändringar i polisarbetet. Detmoderna samhällets anonymitet, brister i normanpassningen, ökademissbruksproblem och som en följd därav social utslagning, har medfört nyaarbetsuppgifter för den enskilde polismannen. inneburitökade risker vid tjänsteutövningen. Polisen möter ofta en välorganiserad ochresursstark brottslighet. Våldsmentaliteten och bristande respekt för polisensarbetsuppgifter är påtagligt försvårande faktorer. Den enskilde polismannenlöper ökad risk att hamna i en våldssituation. Den växande omfattningen av nyalagregler har också påverkat polisens arbetsuppgifter. Allmänhetens iblandavoga inställning till lagar och bestämmelser drabbar den enskilde polismannentrots att denne enbart fullföljer sina åligganden inom ramen för sintjänsteutövning. Jagtror att det är nödvändigt att den enskilde polismannen får känna bättre stödfrån statsmakterna i sin yrkesutövning. Gjorda undersökningar har visat attbefattningshavare inom polisen, särskilt då de yngre, tycker sig sakna dettastöd. Det är i hög grad ägnat att försvåra polisens arbete. hård prioriteringssituation är det naturligt att den brottsbekämpandeuppgiften ges hög prioritet. Den hjälpande och sociala verksamheten äremellertid viktig för polisarbetet i stort och inte minst i relationen mellanpoHsen och allmänheten. Här har- i synnerhet när det gäller kontakten medungdomar - kvarterspolisorganisationen en stor och betydelsefull uppgift. Genomökad och förbättrad kontakt mellan olika samhällsorgan skulle polisarbetetförbättras och underlättas. Detta gäller inte minst kontakten mellan polisenoch de sociala myndigheterna. I polisinstruktionen är klart angivet att polisenskall samarbeta med andra myndigheter. Det borde föreligga motsvarandesamarbetsskyldighet från de sociala myndigheternas sida. Ett ökat samspel ochansvarstagande skulle vara av värde bl. a. vad gäller bekämpandet av ungdoms-och narkotikabrottsligheten. Det framstår också som angeläget gentemotallmänheten att oHka samhällsorgan inte har ' skilda målsättningar när detgäller samhällsutveckHngen i stort. Genomatt polisutbildningen nu sker på högskolenivå underlättas integrering med denövriga högre utbildningen i samhället. Detta gäller inte minst forskningen.Polisarbetet är en viktig samhällsfunktion, som motiverar ytterligare forskningsinsatser.En kontinuerligt bedriven polisforskning bör etableras med organisatoriskanknytning till poHshögskolan. Moderata samlingspartiet föreslår därför medeltill en professur i polisforskning. har omfattande åtgärder vidtagits inomkriminalpoHtikens ram för att man skall komma till rätta mednarkotikabrottsligheten. Ändrade och skärpta straffbestämmelser, upp-stramningav kraven för åtalsunderlåtelse, nya förverkanderegler, ökad resurstilldelningför att man skall bättre kunna beivra dessa brott, bättre kontrollmöjligheterinom kriminalvården är några av de åtgärder som kommit till. Menvi måste gå vidare. Tekniska hjälpmedel måste kunna användas i störreutsträckning vid spaning och utredning i fråga om grova narkotikabrott. Kravetpå den enskildes integritet gör att det är en svår avvägning att bestämma hurlångt man här kan gå. Men samhället kan inte gärna acceptera att de stora ochvälorganiserade brottssyndikat som det här ofta är fråga om har sådanamöjligheter att samhället kommer på efterkälken i sitt arbete att skyddamedborgarna mot grova brottslingar. Det behövs också en väsentlig uppstramning avreglerna för de grova narkotikabrottslingarnas kontakter med yttervärlden underden tid de avtjänar straff. avlämnade förslagbör kunna ligga till grund för en mer realistisk inriktning av dessa regler. Vibör också ha klart för oss att vi inte kan utesluta att vi kommeratt tvingas till ytterligare straffskärpningar för olika former avnarkotikabrott, inte minst för att markera samhällets otvetydiga avståndstagandegentemot narkotikabrotten och narkotikalangarna, som ju orsakar andra människorså enormt mycket lidande. Anf.79 MAJ (): Så här skriver diktaren : Eldaunder din vrede med maktens nyheter dämpa inte smärtan över livet somstjäls ifrån oss Trösta inte din sorg över världen som våldtas inför våra ögonElda under din vrede. Och vi måste elda undervår vrede och reagera därföratt krigsförberedelserna är i full gång - en miHtarisering av hela världenpågår, därföratt vapen utvecklas för att man skall kunna utkämpa ett kärnvapenkrig, inte föratt avskräcka ifrån det, därföratt vi, folk, har utsetts att bli slaktoffer i en uppgörelse. I Europaskall man "vinna" ett kärnvapenkrig, även om människorna måsteoffras. Vimåste reagera därför att nu dras in i spänningsområdet. Över vårahuvuden skall kryssningsrobotar med kärnvapen eller kemiska vapen passera. Vimåste också reagera därför att en stark folklig opinion för fred nu är vårtenda hopp! Att i dagens debatt med en stark koncentration kring de ekonomiskaproblemen, arbetslösheten och våra egna nationella problem inte ägna någraminuter åt det överskuggande problemet om vi över huvud taget får uppleva enframtid känns fel. Vad är våra egna i och för sig stora problem värda, om viinte har en fredlig värld att se fram emot? Hur skall vi få unga människor atthelt och fullt satsa på framtidsbyggandet, om de inte kan ha förhoppningar omfred? År det så förunderligt att håglösheten sprider sig bland ungdomen, när deser att världens ledande makthavare inte ens förmår att ha ett konstruktivtsamtal? Därför tror jag att det är viktigt att frågan om fredoch nedrustning också finns med i den svenska framtidsdebatten. Fortfarandefinns det många som tror att man kan köpa sig nationell trygghet med militärarustningar, med fler alltmer avancerade flygplan och pansarvagnar. Men alltfler instämmer med förre utrikes- och försvarsministern ,när han säger: "Att bygga trygghet på militär styrka är för de småstaterna ett antikverat säkerhetsbegrepp. Denna syn driver ständigt försvarskostnadernauppåt och krav reses på nya sofistikerade vapen." har längesagt att vi köper oss allt större otrygghet till allt större kostnader. Detär absurt att mänskligheten lägger ner ca påmilitära utgifter, som 800 miljoner människor lever på svältgränsenoch i absolut fattigdom. Vi vet också, genom bl. a. Brandtrap-porten, att manför priset av ett enda jaktplan får 40 000 byapotek. För priset av en endastridsvagn får man 1 000 klassrum åt 30 000 barn! Europaär översållat av kärnvapen. MeHan 12 000 och 15 000 taktiska kärnvapen liggerfärdiga ute på förband i att sättas in i det "begränsade"kärnvapenkriget - det kärnvapenkrig som poHtiska ledare.och miHtärer inbillarvarandra kan vinnas! Det är detta kärnvapenkrig som höga militära planerareräknar med som verklighet efter 1-2 dygns konventionell krigföring i ,bl. a. därför att kärnvapnen placerats så nära gränsen att de måste utlösas,annars faller de i fiendens händer. Det gäller det kärnvapenkrig därmänniskorna måste offras för att skall "försvaras". AlvaMyrdal har på ett obarmhärtigt sätt avslöjat detta i skriften Ettkärnvapenfritt : "Varje tänkande individ i vet att supermakternahåller våra länder som gisslan i sin tävlan med varandra att vara världens mäktigaste nation .Europa har ofrivilHgt utsetts till att bli slagfältet för ett ev.storkrig mellan de båda supermakterna." fick vi i TV på ettavslöjande sätt detta bekräftat, liksom hur omöjHgt ett sådant"begränsat" kärnvapenkrig är. Somom det inte räckte med det nuvarande vanvettet, skall 1983 nya eurostrategiskakärnvapen, kryssningsrobotar och medeldistansrobotar, placeras i NATO-länder iEuropa. Med dessa nya kärnvapen sänks drastiskt kärnvapentröskeln.Förvarningstiden minskar tHl . Också dras nu in ispänningsområdet. Över skall kryssningsrobotar, bestyckade medkärnvapen eller kemiska vapen, passera. Om ingenting görs, står världen infören ny våg av upprustning - med kemiska vapen. Även dessa vapen äravsedda för . Ärdet så förunderligt att människor i och reagerar, när de nubörjar inse det cyniska spel som sker med deras liv som insats? PoHtiska,fackliga och kyrkliga rörelser, miljögrupper och fredsgrupper kräver nu attkärnvapnen dras bort från . Man kräver att de poHtiska ledarna skaU tasitt förnuft till fånga och sätta sig ned och föra konstruktiva nedrustningssamtal.Konstruktiva nedrustningsinitiativ är livsviktiga. Sådana arbetades fram förnågra dagar sedan av folkrörelserna i , och lämnades till den svenskaregeringen. Här i genomfördes en alternativ riksdag, en Folkriksdagen för nedrustning samlade ca 300 olika organisationer. Allaorganisationer som ville arbeta med nedrustning var inbjudna. Hela skalan frånvänster till höger var representerad, dock icke de politiska moderpartierna.Deras forum är ju här i den parlamentariska . På folkriksdagen förnedrustning skulle alla övriga organisationer få komma till tals. Närmare 500deltagare arbetade . Naturligt nog fanns detmeningsmotsättningar, bredden var ju stor, men det positiva var detkonstruktiva och konkreta arbetet i utskottsgrupper och i plenum. Någrasmågrupper skuHe inte kunna utnyttja folkriksdagen. Därför var det nödvändigtatt samla två tredjedels majoritet för att förslaget skulle vara folkriksdagensoch därmed föras fram till den , att användas av den vid FN:sandra särskilda nedrustningssektion . Densvenska folkriksdagen för nedrustning begärde således bl. a. att regeringen vidFN-sessionen SSD II, framför förslaget om ett allomfattandevapenmoratorium, dvs. att all ytterligare forskning, utveckling ochutplace-ring av vapen bör inställas och att all framställning och lagring avnya vapen bör stoppas. Vidare att den bör begära enFN-studie om umlaterala, dvs. ensidiga nedrustningsinitiativ, derasförutsättningar, möjligheter, konsekvenser och problem. Den svenska regeringenbör vidare vid SSD II kräva att rustningskostnaderna bör minska i fasta priser hos FN:s medlemsländer och att i anslutning därtillSverige börjar utarbetandet av en modell för nedrustning för våregen del. Folkriksdagenföreslog vidare den att den vid SSD II börkräva att ett FN-organ får klarlägga all internationell överföring av vapen,militära licenser och utvecklings- och forskningsresurser för militära ändamål,sammanställa och registrera dem samt föreslå åtgärder för en betydandeminskning av den internationella vapenhandeln. Den bordeinför SSD II också verka för att FN:s medlemsländer införfredsfostran i sina undervisningssystem på alla nivåer och att medlemsländernaintensifierar freds- och konfliktforskningen. Folkriksdagenförde också fram förslag, direkt riktade tiH den . Så t. ex.menade man att folkrörelserepresentanter och forskare bör ingå i SSDIl-delegationen, att minst 1 %o av försvarsutgiften anslås fillfolkrörelsearbetet för fred och nedrustning, att den svenska vapenexportlagstiftningenskärps, så att inte heller vapen av defensiv karaktär får exporteras samt atten öppen parlamentarisk kontroll och årlig öppen redovisning till avden svenska vapenexporten sker. Den bör för sin egen delinrätta ett fredsdepartement, vars ansvarsområde bl. a. bör gälla frågor somrör nedrustning/omrustning, kontroll av nationell och internationellvapenhandel, omställning från militär till civil produktion, fredsfostran ochfredsforskning. Vadsvensk folkriksdag för nedrustning visade upp var inte bara en djup oro ochångest över kapprustningen och alla dess konsekvenser, utan framför allt tillsammans kan arbeta fram konkreta nedrustningsförslag. Och det är judetta som är det viktigaste. Katastrofen kan vi alla varna för, men det gäller ju att få rädslan och ångesten till konkretarbete för fred och nedrustning. Ett bättre exempel och stöd för sitt internationellanedrustningsarbete än detta kan regeringen inte få. En lång dags debatt går mot sitt slut. Alla de storasvenska problemen om arbetslöshet - inte minst för kvinnorna - sönderkördekonomi, försämrade sjukförsäkringsförmåner för de svaga, sviktande löften tillpensionärerna, bristande framtidstro och investeringsvilja har tagit merpartenav tiden. Det är i och för sig förståeligt. Men också i den här debatten måsteman ge sig tid att stanna upp inför den större katastrofen, analysera den och sökaefter vägar att förändra den. Då gäller det att vi var och en ställer oss defrågor som gör i denna dikt. Hur längeskall vi vänta på frihetoch fred, kamrat? när jaghör nyheter från TT. Frihetssångerjag nynnade på, Åter blirvi hotade till döds. Jag harett barn, som jag en gånglovade trygghet. Hon kommeratt fråga: Vad gjordedu för freden? accepteradedu, att makten kommerfrån kapital och våld? En gångslår bladen ut att sittadär och nynna sånger omfred och frihet? 80 (); Eftersom debatten inte på något sätt ärstrukturerad - ännu mindre nu i denna sena stund - har tillbakaväldigt olika ämnesområden behandlats, bl. a. skatter och senast fred ochfredsforskning. har berört frågan om brottsförebyggandeåtgärder. Det är svårt att på det sättet få en debatt, och jag kommer nutillbaka till de svenska problemen. När jag har lyssnat på debatten har jag undrat överom blockpolitiken är en effektiv spärr som omöjHggör ett gemensamtansvarstagande för ekonomiska återhämtning. Ansvar och samförståndverkar inte stå högt i kurs hos oppositionspartierna, varken till höger ellertill vänster. Svenskekonomisk politik har av tradition haft en förankringi mittfältet av det ekonomisk-poHtiska systemet. Det har också regeringenspolitik . Regeringensekonomiska politik är utformad för att successivt återföra den svenska ekonomintill balans. Detta skall ske genom en kombination av offensiva åtgärder för attstärka den utiandskonkurrerande sektorn å den ena sidan och återhållsamhet medoffentliga utgifter och inhemsk konsumtion å den andra. Denna inriktning angavsav i det tal som då höll, den s.k. Ullstenplanen. Då var budskapet: Det finns en väg ut ur svårigheterna. Detär också budskapet . Vi måste både arbeta och spara oss ur krisen. Devalveringenoch momssänkningen har lagt en grund för en offensiv ekonomiskutveckHng. Vi hoppas nu på en industriell expansion och enutveckling i riktning mot balans.