prot · G509147 · 1981-12-31 00:00:00 — Kritik bleve det säkert. Det bästa vore annars att vi gemensamt försökte åstadkommakonkreta åtgärder utan att ständigt snegla på politiska vinster. Frågan ärlitet för allvarlig för det. Men då gäller det att inte ensidigt hålla på deegna principerna och de egna förslagen. Som redan har sagt är det inte barasocialdemokraterna som kan lösa de här problemen. Då borde de ha lösts redanföre 1976. Det var först när den borgerliga regeringen tillträdde som arbetetatt bekämpa den organiserade och ekonomiska brottsligheten startade. Jag skulle vilja tillägga något utöver det om vad som egentligen har gjorts och om att man anklagar regeringen föratt ha en massa BRÅ-promemorior i skrivbordslådan. redovisade endel, och i min motion har jag angivit 19 olika promemorior med förslag tillåtgärder mot den ekonomiska brottsligheten som vi har presenterat från BRÅ. Detgår bra att läsa innantill i motionen. Ekonomisk brottslighet, m. m. Ekonomisk brottslighet, m. m. Fram till nu har alltså 19 promemorior med förslag mot denekonomiska och organiserade brottsligheten presenterats, och i de allra flestafall har BRÅ:s förslag också lett till lagstiftning. Bland dem som helt ellerdelvis har lett till lagstiftning i enlighet med förslagen märks Sakhäleri,Revisors verksamhet. Åtalsprövning vid vållande till kroppsskada m. m.. Aktiebolagslagen- förstärkt skydd för det bundna kapitalet m. m., Kriminahsering avföroreningar av miljön m. m.. Advokatverksamhet, Likvidationsförfarandetenligt Aktiebolagslagen samt Informationsutbyte mellan myndigheter. Det här är inte tillräckligt, , det tycker intejag heller. Men det är ändå väldigt mycket. Det är kolossalt mycket gjort, omman jämför med vad som gjordes . Och kom ihåg: Lagstiftningenfortsätter! Med det här ber jag att få yrka bifall tillreservationerna 3 och 4 vid justitieutskottets betänkande nr 47. 58ARNE (): Jag betvivlar inte alls att det är enarbetsgrupp i som har tagit fram motionen. Men för den skull behöverjag inte ta tillbaka mitt påstående att det yrkande som den arbetsgruppen harkommit fram till i det närmaste exakt motsvarar vad har yrkat. begär en undersökning om orsaker till och effekterav den ekonomiska brottsligheten. vill ha en expertgrupp för attkartlägga omfattning och inriktning av den ekonomiska brottsligheten. Det är enlikhet som gör att det verkar som om det vore fråga om en kopia. säger att det är först sedan en borgerligregering kom till som kampen mot ekonomisk brottslighet begynt. Det är väl ändåatt ta i, . första del bedrevs ett mycket aktivtarbete, varvid man tillgrep skatterazzior, som gav ett gott resultat - ävenallmänpreventivt. Det var under den tiden som deklarationskontrollen byggdesupp och byggdes ut. Det var under den tiden som förslag tillskatteflyktsklausul och flera andra åtgärder togs fram som sedan kom att fåvänta . Därför tror jag att vi bör försöka att nyanserahistorieskrivningen en aning. 59 (): I jämförelse med den redovisning som BertilLidgard och jag gjorde var den redovisning nu presenterade tämligenmager. Överläggningen var härmed avslutad. Punkt 1 Nr 147 Mom. 4 (avveckling av ) den Utskottetshemställan bifölls med 288 röster mot 17 för motion 1578 av m. fl. i motsvarande del. anstalt, m. m. Utskottetsmotivering godkändes med 153 röster mot 136 för den i reservation1 av m. fl. avstodfrån att rösta. Mom. 6 (inrättande av en kommission mot skatteflykt ochekonomisk brottslighet) Utskottets hemställan bifölls med 153 röster mot 151 för reservation2 av m. fl. Mom. 3(undersökning av bl. a. orsaker till den ekonomiska brottsligheten) Utskottets hemställan bifölls med 234 röster mot 54 förreservation 3 av m. fl. 17 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 4 (kampanj mot den ekonomiska brottsligheten) Utskottets hemställan bifölls med 251 röster mot 54 förreservation 4 av m. fl. Övriga punkter och moment Utskottets hemställan bifölls. 13 § Föredrogs betänkande 1981/82:48 medverkanvid polisiär övervakning m. m. 1981/82:114) Utskottets hemställan bifölls. 14 § Kriminalvård i anstalt, m. m. Föredrogs justitieutskottetsbetänkande /82:49 om ändring i lagstiftningen om kriminalvård i anstalt m.m. (prop. 1981/82:141). En viktig del av bakgrunden till denproposition som kammaren nu skall behandla är narkotikasituationen på kriminalvårdens anstalter. Trots att de åtgärder som har vidtagits för att man skall kunna -'" Kriminalvård i anstalt, m. m. komma tillrätta med narkotikaproblemen på anstalterna utan tvivelhar gett en hel del goda resultat, är läget långtifråntillfredsställande. De problem som kriminalvården ställs inför hänger givetvissamman med att en förhållandevis stor andel av dem som tas in påkriminalvårdsanstalterna är missbrukare. Vidare har antalet personer som dömtsför narkotikabrott ökat kraftigt . Grunden är naturligtvis attvi har satsat mycket på kampen mot narkotikabrottsligheten och därför fått flernarkotikabrottslingar på våra anstalter. Narkotikasituationen är inte likartad vid allakriminalvårdsanstalter. Vid en del av de avdelningar och anstalter därlångtidsdömda kvalificerade narkotikabrottslingar är placerade får problemenbetraktas som måtthga. Vid vissa andra riksanstalter och en del lokalanstalter,särskilt i storstadsområdena där inslaget av missbrukare är stort, finns detemellertid otvivelaktigt en fortlöpande tillgång på narkotika. På övrigaanstalter är förhållandena varierande, huvudsakligen beroende påklientelsammansätt-ning och anstaltens geografiska läge. Den vanligastförekommande drogen är cannabis, men även amfetamin och i viss utsträckningheroin förekommer. Regeringen har bedömt läget så, att ingripande åtgärderbehövs för att man i ökad utsträckning skall kunna motverka såväl missbruk påanstalterna som langning och annan brottslighet inom och utom anstalterna blandde intagna. En huvudpunkt i det förslag som läggs fram är attmöjligheterna till särbehandling av särskilt brottsbenägna långtidsdömda ökas.De bestämmelser som finns om detta skärps och stramas upp i flerahänseenden. Innebörden blir bl. a. att den som har dömts till fängelse i princip skall placeras i en sluten riksanstalt, om det med hänsyn tillarten av hans brottslighet eller annars kan befaras att han är särskilt benägenatt fortsätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär, innanverkställigheten i anstalten har avslutats. Vid bedömningen skall särskiltbeaktas om straffet avser grov narkotikabrottslighet. Den nu aktuella kategorin av dömda skall företrädesvisplaceras på sådana slutna riksanstalter som är särskilt lämpade att tillgodosekraven på hög säkerhet. För dessa intagna skall också gälla särskildarestriktioner i fråga om permissioner och andra former av vistelse utanföranstalt. För att det särskilda behovet av kontroll och behandling beträffandedenna grupp bättre skall kunna tillgodoses föreslås att mindrebostadsavdelningar på vissa slutna riksanstalter successivt inrättas. Beträffande intagna i allmänhet föreslås skärpta regler omgranskning av brev och andra försändelser, skärpningar i kontrollen vad avsertelefonsamtal och mottagande av besök samt en bestämmelse som ger möjlighetatt ta hand om pengar som de intagna har i strid mot gällande regler.Möjligheterna att företa kroppsvisitation och kroppsbesiktning utökas. Bland andra viktiga punkter i propositionen vill jagsärskilt peka på att urinprovskontrollen effektiviseras. Permissioner och andra former av vistelse utom anstalt skall kunna vägras vidnarkotikamissbruk eller vägran från den intagnes sida att underkasta sigurinprovskontroll. Jag är medveten om att de föreslagna skärpningarna till endel kommer att få ingripande betydelse, inte bara för de långtidsdömda som kanmisstänkas vara särskilt brottsbenägna , utan också -fast i mindre grad - för övriga anstaltsintagna. Vid en avvägning mellan deolika intressen som gör sig gällande på området har regeringen emellertidfunnit det nödvändigt att föreslå relativt långtgående åtgärder. Jag vill i sammanhanget peka på att den särbehandling somvissa särskilt brottsbenägna långtidsdömda skall kunna underkastas enligtpropositionen inte har begränsats till att avse uteslutandenarkotikabrottslingar. Det finns uppenbarligen andra brottslingar för vilka ensärbehandling är mofiverad av hänsyn både till allmänheten och fill demedintagna. Det finns anledning att fästa uppmärksamheten på att de regler omsärbehandling som finns ändrades så sent som i det uttaladesyftet att markera att inte bara narkotikabrott och andra brott medinternationell anknytning avsågs utan också exempelvis väpnade bank- ellerpostrån i en del fall. Som jag ser det måste man hysa förståelse för att detibland väcker stor upprördhet både hos de närmast drabbade och blandallmänheten när personer som är intagna för brottslighet av det slagetåterfaller i sådan kriminalitet efter rymning eller i samband med permission.Jag har svårt att förstå den ändring som utskottet -vars skrivning här ärdikterad av de socialdemokratiska ledamöterna - gjort och som enligt lagtexteninnebär att man inte beaktar de risker som är förknippade med brottslighet avdet slag som jag nu nämnde. Regeringens förslag avviker på en del punkter från detutredningsförslag-den s. k. permissionsutredningen - som ligger i botten.Enligt detta skulle en domstol i samband med att den utdömde straff fängelse för särskilt allvarlig brottslighet redan i själva domenkunna förordna om en särskilt sträng verkställighetsform. Med regeringens förslag blir åtgärderna mindre drastiska,men de kan vid behov sättas in mot en betydligt större och mer rafionelltavgränsad grupp av intagna. En särskild fördel ligger, som jag ser det, i också får större möjlighet att beakta hur den dömde förhåller sig underverkställighetsfi-den. Jag vill i sammanhanget också särskilt framhålla att demindre bostadsavdelningar som enligt förslaget skall inrättas på en del slutnariksanstalter -och som, enligt vad som uttryckligen sägs i proposifionen, inteskall utformas som specialavdelningar - bör medverka till en väsentligförbättring av klimatet på de anstalter det här gäller. Både behandlings- ochkontrollsynpunkter tillgodoses. Det är- inte minst i nuvarande budgetiäge -fråga om en betydande satsning på kriminalvården, men regeringen har bedömtsaken så, att det kommer att betala sig i längden. Sammanfattningsvis vill jag säga att det är minförhoppning att de förslag som är framlagda - om de godtas av -skall innebära att man kommer ett långt stycke på väg mot målet att få bortnarkotikan från kriminalvårdsanstalterna och förhindra brottslig verksamhet bland de Kriminalvård i anstalt, m. m. Kriminalvård i anstalt, m. m. Målet måste vi alltid hålla klart, ochdet är att ingen narkotika skall förekomma på våra anstalter. vill jag, herr talman, fästa uppmärksamheten påatt det i propositionen föreslås att maximistraffet för brottet övergrepp irättssak i höjs från två till . Åtgärden skall naturligtvisses mot bakgrund av den oroande utveckling som det innebär att vittnen ochtilltalade i bl. a. mål om narkotikabrott av allt att döma ibland inte vågartala fritt av fruktan för lagstridiga repressalier. De problem som det här gällerkommer att få ytterligare belysning när rättegångsutredningen vid halvårsskiftetlägger fram sitt betänkande. 61BJÖRN KÖRLOF (m): Det betänkande som vi nu behandlar rör enhelt avgörande punkt i samhällets kamp mot narkotikabrottsligheten. Det gällerdet sätt på vilket straffet skall verkställas för i första hand en liten grupputomordenthgt förhärdade narkotikaförbrytare, och det gäller att förhindrafortsatt brottslig verksamhet under straffverkställighetsfiden. Proposifionen och utskottsbetänkandet har föregåtts avutredning, den s. k. permissionsutredningen, och - vilket förtjänar attunderstrykas i detta sammanhang - flera skarpa uttalanden frånjustifieutskottets sida om narkotikasituationen inomkriminalvården. I ettbetänkande från uttalade utskottet: "En självklar strävan inom kriminalvården måsteenligt utskottets mening vara att intagna utan narkotikaproblem inte skallbehöva komma i kontakt med narkotika. Lika självklart är att missbrukareavskärs från fillförsel av droger och i stället får vård för sittmissbruk." I ettannat betänkande uttalade utskottet: "I sammanhanget bör slås fast att det inte ärgodtagbart att intagna som är dömda för grova narkotikabrott underanstaltstiden inte kan avhållas från att bedriva narkotikahandel ute isamhället. Av det sagda följer att utskottet hyser förståelse för demotionsönskemål som går ut på att fängelsestraffet måste utformas så att de somär dömda för särskilt grova brott, i synnerhet grova narkotikabrott, inte harmöjlighet att fortsätta sin verksamhet under pågående straffverkställighet. Ensådan skärpning kan dock komma i konflikt med de principer som präglar svenskkriminalvård och som går ut på att, så långt det är möjligt med hänsyn tillkravet på samhällsskydd och differentiering, främja de intagnassamhällsanpassning och att motverka de skadliga följderna avfängelsestraffet." Den avvägning mellan de intressen som utskottet pekat påhar nu gjorts i propositionen. Justitieministern har därvid - och han har fåttutskottsmajoriteten med sig - gått på en skärpning av reglerna men avvisat detförslag till särskild straffverkställighet som permissionsutredningen fördefram. Jag kan - och det gör också i utskottet - i allt väsentligtinstämma i det förslag som justitieministern har lagt fram, men det tråkiga äratt vi tror att det inte räcker. Skälentill att justitieministern inte har velat följa utredningen anger han själv i propositionen vara för det första att dehumanitära aspekterna noga förtjänar att beaktas, för det andra attpermissionsutredningens förslag är tveksamt från synpunkten att komma åtnarkotikahanteringen på anstalterna, för det tredje att det är den högabeläggningen på anstalterna som ger upphov till problemen och att förslagenfrån permissionsutredningen inte ger någon lösning på detta problem samt fördet fjärde att långa straff med avskildhet och hård bevakning kan ge upphovtill våld. Moderata samlingspartiets representanter i utskottet harreserverat sig till förmån för ett förslag som huvudsakligen ansluter sig tillpermissionsutredningens förslag. Skälen härtill är att en analys av densituation som råder vad gäller narkotikabrottslighetens utveckling och strukturi vårt land entydigt pekar på följande allvarliga tendenser: För det första: Brottsligheten blir alltmerinternationaliserad och maffia-liknande. För det andra: Omsättningen av tung narkofika såsom heroinoch kokain ökar med åtföljande dramafiskt stegrad omsättning av storapenningbelopp, oftast i mångmiljonklassen. För det tredje: Våld eller hot om våld och beslag av vapeni samband med pohsens gripanden blir allt vanligare. Överdriver jag faran och omfattningen av dennakriminalitet? Låt mig anföra några exempel, hämtade fråndet verkliga livet, på dessa utvecklingstendenser när det gäller den grovanarkofikabrotts-hgheten. I två domar i resp. 1979, somvunnit laga kraft, dömdes en heroinliga med grekisk anknytning till hårdastraff. Vad hade då ligan gjort sig skyldig till? Huvudmannen dömdes för grova narkotikabrott, bestående iatt han i sålt sammanlagt ca heroin, köpt i och , för ett pris av . per gram.Intäkterna bör alltså ha legat på mellan 2,2 och 4,5 milj. kr. Domstolen harbedömt huvudmannens personliga till nära 1 milj. kr. Huvudmannen dömdesvidare för varusmuggling, försök fill varusmuggling, brott mot valutalagen ochförsök till brott mot valutalagen. Han dömdes till sammanlagt fängelseoch kan enligt nuvarande regler friges när två tredjedelar av strafftidenavtjänats, dvs. En kvinna i ligan dömdes för grovt narkotikabrott,varusmuggling och försök till varusmuggling till fängelse ochförvisning ur landet. Brotten bestod i att hon från smugglatin till amfetamin och heroin och, fillsammans med andra ligamedlemmar, ytterligare heroin. Ytterligare en ligamedlem dömdes till och sexmånaders fängelse för grovt narkofikabrott och varusmuggling. Han hadehärbärgerat mellan 1 och heroin i sin lägenhet för försäljning. I dom i fingsrätt, sedermera fullföljd i Sveahovrätt och högsta domstolen 1980-1982, dömdes en liga bestående av 18medlemmar till långa Kriminalvård i anstalt, m. m. Kriminalvård i anstalt, m. m. fängelsestraff för grova narkotikabrott, grovavarusmugglingsbrott, grovt häleri, olaga vapeninnehav, grovt valutabrott,stöld, koppleri och grovt koppleri. Ligan bestod av åtta svenskar och fyraamerikanska medborgare. I hgan ingick också finska, norska, senegalesiska ochsydafrikanska medborgare, en marockan och en medborgare från Trinidad.Vinsterna av deras verksamhet med hasch och heroin kan inte fastställas fulltut, men domstolens bedömning av vad som skulle förklaras förverkat som vinningav försåld narkofika stannar på över 1 milj. kr. Jag kan inte underlåta att för kammaren också redovisa attden av ligamedlemmarna som dömdes för koppleri och grovt koppleri förmådde tvåflickor, i ett fall med grovt våld, fill prostitution , varvidhans ekonomiska av deras prostitufion uppgått till över en kvartsmiljon kronor. I domar 1980 i och dömdes ennarkotikaliga bestående av fem turkiska medborgare till mellan fem och tio årsfängelse och utvisning för en enahanda, lång serie av grova narkotikabrott,bestående av insmuggling och försäljning av upp till heroin. Då heroin på gatan, i vart fall då, torde ha betingat ett pris av ca ,har omsättningen under de verksamheten pågick rört sig om minst 10milj. Också i dessa mål togs vapen i beslag. Vinsterna har av domstolenbedömts till totalt ca 3,8 milj. kr. I domar i , hovrätten för VästraSverige och högsta domstolen dömdes en narkotikaliga, också med turkiskanknytning, fill fängelse för en av medlemmarna och för deövriga. Brotten var grova och gällde heroin- och kokaininsmugghng . Domstolen har bedömt vinningarna till i runt tal 2,5 milj.kr. De domar jag här har kort refererat och som bara är någraexempel ur högen visar entydigt vad det handlar om. Den film omHuddingepolisens verksamhet som visades i TV ger bara ytterligarebelägg för detta. Brotten är vidriga i sin cyniska och kallhamrade attitydtill ungdom och människoliv. Samtliga brottslingar det här handlar om harindirekt åtskilliga människoliv på sina samveten. De har inte visatåterhållsamhet. De har tjänat miljoner på andras sjukdom, förtvivlan ochångest. De har inte brytt sig om någonting annat än att tjäna pengar och mycketstora pengar. Att gentemot denna grupp förbrytare som första ochviktigaste argument mot ett effektivt frihetsstraff, som hindrar dem attfortsätta sin brottslighet, anföra humanitära principer är inte enförsvarslinje som jag anser håller gentemot ett allmänt förankraträttsmedvetande. Låt mig dock understryka att jag självfallet, liksomjustitieministern och övriga utskottsledamöter, anser att vår kriminalvårdskall präglas av humanitet och aktning för de intagna. Men vi talar här inte om de intagna i allmänhet utan om engrupp som begått sådana brott att samhällets skyddsintressen måste bliavgörande. Att därvid något av vår humanitära lagsfiftning måste vika ärsjälvfallet tragiskt. Men den som har satt sig in i heroinets härjningar blandvåra ungdomar och den tragik som där utspelas kan inte tycka annat än attden långtgående omsorg samhället hitfills visat dessa grova förbrytare måstevika för kravet på medborgarnas skydd. Vad är då skälet till att en särskild verkställighetsformbehövs för dessa långtidsdömda grova narkotikaförbrytare? Jo, skälet ligger iatt dessa brottslingar är ledare på olika nivåer för formhga knarksyndikat medbetydande resurser i form av pengar och medhjälpare, resurser som finns kvaräven sedan huvudmännen tagits in på anstalt. Dessa syndikats struktur ochfunktionssätt har sin yttersta grund i narkomanernas ständiga behov av och jaktefter narkotika. Detta behov leder dem till att, vare sig det är utanför ellerinnanför murarna, underordna sig eller underkasta sig vem det vara må som kanerbjuda dem narkotika. Dessa narkotikaförbrytare, oftast inte själva narkomaner,är inte sena att utnyttja denna miljö. Marknaden för narkotika underhålls inte minst genom attfängelsemiljön utnyttjas. Narkomaner, som döms för olika brott, underhåller sinnarkomani - det har t. o. m. förekommit fall där de tvingats underhålla den -under fängelsevistelsen. Kriminalvården har inte fått bukt med vare sig insmugglingenav narkotika på anstalterna eller ens fall av tvångsnarkomanisering under hotom våld eller verkligt våld som förekommer . I senaste numret av tidningen uppgerkriminalvårdsverkets chef att narkotikamissbrukarnas andel av deintagna mycket väl kan vara så hög som . På goda grunder kan alltså antagas att i vart fall cahälften av kriminalvårdens intagna missbrukar narkotika i större eller mindreutsträckning. Det är mot denna bakgrund man måste bedöma utvecklingen avnarkotikabrottslighet inne i anstalterna och det kraftigt ökade missbruket avpermissioner och det ökade antalet rymningar som kunnat noteras sedan början på1970-talet. På detta vis har narkotikamissbruket kunnat fortsätta ochlangarkedjorna hållas i stort sett intakta. Det råder säkert allmän enighet om allra flesta intagna är ett värdefullt medel ibehandlingen och ett betydelsefullt inslag i en modern kriminalvård. Samtidigtmåste det givetvis vara så, att detta institut inte tillämpas på ett sådantsätt, att t. ex. grova narkotikaförbrytare härigenom själva eller genom andramed anknytning till narkotikabrottsligheten kan fortsätta med sin verksamhet. De nuvarande bestämmelserna om placering i sluten anstalt,avskildhet och permission grundar sig på vissa riktlinjer som drogs upp i enproposition . Då anförde dåvarande justitieministern statsrådet . a. följande: "Det gäller en grupp brottslingar som i mångaavseenden skiljer sig från majoriteten av dem som vi återfinner på vårafångvårdsanstalter. Det är personer som vid planeringen av sin brottsligaverksamhet noga kalkylerar med såväl riskerna för upptäckt som möjligheternaatt genom avvikande undandra sig verkställigheten av det frihetsberövande somväntar om de blir upptäckta. Många är till skillnad från det övriga brottslingsklienteletinte 5 protokoll 1981/82:147-150 Kriminalvård i anstalt, m. m. Kriminalvård i anstalt, m. m. åtkomliga för en aktiv kriminalvård, baserad på socialastödåtgärder m. m. Ett väsentligt syfte med att döma dessa personer tilllångvariga frihets-berövanden måste därför vara - förutom att tillgodoseallmänpreventiva hänsyn - att för avsevärd tid hindra dem att fortsätta sinbrottsliga verksamhet. Frihetsberövandet måste med andra ord i första hand fåkaraktären av en skyddsåtgärd." Detta sadealltså statsrådet 1972. Den målsättning som då drogs upp, att till skydd församhället hindra denna grupp från att fortsätta med brottslighet, har inteuppfyllts. Genom att polisen - och det varockså justitieministern inne på i sitt anförande - har lyckats få fast ettantal grova narkotikaförbrytare, som avtjänar relativt långa fängelsestraff,finns dessa långfidsintagna på de slutna riksanstalterna. De har i vissutsträckning kunnat fortsätta sin brottsliga verksamhet även innanför de slutnariksanstalternas murar. ger exempel på detta. Det svenska samhället håller alltså i själva verkethandlarna i narkotika med en marknad också på våra fängelser. På grund av denordning som råder och länge rått inom kriminalvården är det precis vad som skergenom den olyckliga blandningen av de intagna. Icke missbrukande storhandlare,genomgående något äldre, blandas tillsammans med gravt beroende narkomaner, deflesta yngre som kommit på kant med rättvisan tidigt i tonåren. Det rädslanspsykologiska klimat som uppstår mellan de intagna i denna situation utnyttjasmycket skickhgt av storhandlarna. De behöver inte öppet visa sin makt, eftersomden är så självklar i kraft av narkomanernas beroende och underkastelse avrädsla för att inte stå på god fot med dem som de är beroende av. Vi moderater anser att det är denna blandning av fångarsom är orsaken till problemen och inte beläggningssituationen som sådan.