prot · G509169 · 1981-12-31 00:00:00 — har behandlat förslag till förändringar i detregionalpohtiska stödet och , och har vi återigenen proposition som rör regionalpolitikens mål och utformning de närmaste årenoch anslagen för nästa budgetår. Dessutom innehåller detta betänkande ställningstagandenfill förslag dels i proposifion 23, dels i kompletteringspropositionen omsärskilda insatser för . De mål och riktlinjer som föreslås bygger i huvudsak påden poHtik som fidigare har lagt fast. När det gäller målsättningenatt människor i alla delar av landet skall ha tillgång fill arbete, service ochen god miljö är vi i princip eniga, men när det gäller medlen har vi olikalösningar. Det nya i det förslag som regeringen har lagt är egentligenåtstramningen av stödområdet, förslaget till sänkning av arbetsgivaravgifternaoch ökad beslutsmöjlighet på länsplanet. Den utvärdering som ERU har gjort av de samhällsekonomiskaoch företagsekonomiska effekterna av det nuvarande regionalpolitiska stödettill företag visar att om det skall fungera som det är avsett - nämligen att sfimulera tillnyföretagande och nya jobb - krävs en hög spontan växtkraft i näringslivet ochen ekonomisk expansion. Och eftersom vi har haft en minskning avindustrisysselsättningen, en minskning som har accentuerats , hareffekten av det regionalpoHfiska stödet inte varit så god som önskvärt vore.Många problem återstår. Regeringensförslag om en minskning av antalet stödområden är ett led i arbetet att göradet regionalpoHfiska stödet effektivare i den meningen att det förbehålles deområden som har störst bekymmer, dvs. Socialdemokraterna harfidigare i olika sammanhang framfört en som jag tycker mycket motiverad kritikmot att stödområdet har utvidgats till att gälla snart sagt hela Sverige.Därför är det oförståeligt att de inte accepterar regeringens förslag tillstödområdesbegränsning utan viU införa ytterligare ett stödområde D med denminskade effekt som det måste ha för skogslänen. Det regionalpoHfiska stödetborde enligt mening i högre grad förbehållas områden medlångvariga obalansproblem, medan akuta strukturella problem i princip bordelösas med arbetsmarknadspolitiska och .industripolifiska medel. Närdet gäller en effektivisering av det regionalpolitiska stödet förs nu också endiskussion om vilket som är bäst, generellt eller selektivt stöd. Transportstödetär, i varje fall till viss del, ett generellt stöd. Den föreslagna sänkningenav arbetsgivaravgiften till i fyra Norrbottenskommuner är ettannat. Man kan tänka sig andra former, t, ex, en differentiering avenergiskatten eller förändringar i företagsbeskattningen, som jag harföreslagit i ett par motioner fill årets . Mot bakgrund av denosäkerhet som råder när det gäller att bedöma den framfida regionalautvecklingen och näringslivets efterfrågan av stöd föreslår utskottet att dettillsätts en parlamentarisk utredning, som kan arbeta fram underlag för beslutom de regionalpolitiska stödinsatsernas inriktning och omfattning fr, o, m,/85. Utredningen skaU också överväga frågan om en lämpligavvägning mellan selektiva och generella åtgärder inom regionalpolitiken. bör också transportstödets roll i regionalpolitiken prövas, liksomfrågan om differentierad beskattning av olika slag. Godstransportstödetär ett genereUt verkande regionalpolitiskt stöd, som har tillkommit för attminska det handikapp som långa avstånd till kunderna innebär för företagbelägna i skogslänen. Företag belägna i har en tillräckligt stormarknad på avstånd, medan måste skicka sinavaror över två tredjedelar av yta för att nå samma marknad, ochföretagarna behöver åka lika långt för att möta sina kunder. Det här innebär enkonkurrensnackdel som måste minskas. Transportstödetsbetydelse har relativt sett ökat . Det beslut om förändringar avstödet som fattades var därför olyckligt. Arbetsmarknadsutskottethar nu med anledning av motioner bl. a. från och efter yttrande bl.a. från trafikutskottet föreslagit att transportstöd återigen skall utgå förhyvlade trävaror och järn- och stålprodukter på samma sätt som . Stödskall också utgå för sågade trävarortill de sågar längs som arbetar under samma förutsättningar sominlandssågarna. Utskottet föreslår också vissa justeringar, dvs.höjningar, i de procentsatser som skall utgå till företag belägna itransportstödzonerna 3, 4 och 5. avvisade motionerna, men detfanns avvikande mening hos socialdemokraterna och ,som stödde mofionsyr-kandena. Det är oerhört glädjande att vi har fått majoritet iarbetsmarknadsutskottet för en återgång till tidigare stödberättigadetransporter. Utskottet har i betänkandet betonat den betydelse somtransportstödet har när det gäller att förbättra förutsättningarna förnäringslivet inom de områden där man med regionalpoHtiskt stöd försökerstimulera bl. a. industriutvecklingen. Utskottet pekar på att transportstödetfill en del är ett generellt stöd och att det från den utgångspunkten ärnaturligt att detta stöd därför får en större roll . Enligtfolkpartiets mening bör också ett persontransportstöd övervägas, och det börkunna bli en uppgift för den kommande utredningen. När det gäller transportstödets storlek harsocialdemokraterna ett annat förslag, som utskottet inte kunnat ansluta sigtill. Vi menar att en mer genomgripande förändring och förenkling bördiskuteras i den ovan nämnda utredningen. Vid behandlingen av proposifionen och oHka mofioner harutskottet noggrant gått igenom län för län, och det finns i bilagedelenuppgifter om befolkningsutveckling, förvärvsfrekvenser, skattekraft,arbetslöshet och arbetsmarknadsläge i de olika länen. Det är, ,som har de allra största problemen i landet, hög arbetslöshet och andel undersysselsatta. Antalet personer i AMU och i beredskapsarbete ärhögt över genomsnittet. av länets industrisysselsättning finns inom gruv-,järn- och skogsindustrin, dvs. inom branscher med betydande problem f. n.Industrin är f. ö. av ringa omfattning. Enligt Länsprogram 80 behövs ca 27 000nya jobb i länet för att nå de förvärvsfrekvenser som enligt prognos för 1990kommer att gälla riket. Det är mot den här bakgrunden regeringen föreslårsärskilda insatser för både i den regionalpoHfiska proposifionen ochi kompletterings-proposifionen. Avsikten är att de medel som anslås, 150 milj.kr. i den regionalpolitiska propositionen och 150 milj. kr. ikompletteringspropositionen, skall, som skedde i den s. k,Norrlandsproposifionen 1979, inriktas mot projekt som långsikfigt stärkersysselsättningen i länet. Låt mig nämna några av förslagen: Sänkning av arbetsgivaravgiften i , ,och , medel till regioninvest, utveckling av nya företag,byggande av industricentrum i , underleveranser tillJAS-projektet, vilket beräknas ge ca 100 jobb, medel till basprospektering iNorrbotten, förstärkning av forskningsverksamheten vid högskolan i ,projekt inom elektronik, datateknik och verkstadsmekanik, medel till Mefos 7 protokoll1981182:169-170 för vissa projekt, filialtill i till och ett fjärranalyscentrum i , medeltill fjällmuseum i samt fortsatt stöd till jord-och skogsbruk ochturism. Vadbeträffar turismen uttalar sig utskottet också för och ger regeringen tillkänna att bidrag utöver regionalpolifiskt stöd - om det skall ges - bör kunnautgå till turistprojekt i Torneträskområdet, detta med anledning av en motionav . Närdet gäller kompletteringsproposifionens förslag skall de 150 milj. kr. inriktaspå industriella insatser och mineralpolitiken i speciellt Malmfälten ochPajala. I kompletteringspropositionen anslås också 116 milj. kr. tilltidigareläggning av olika byggen och till AMS förberedskapsarbeten. Ca 500 milj. kr. har genom AMS fördelats till Norrbotten.Här finns möjligheter till satsningar på en bred front. Socialdemokraternahar efter långt och envist motstånd accepterat principen om en sänkning avarbetsgivaravgiften men vill ha ett eget system med återbäring, som efter vadjag förstår måste bli byråkratiskt och svårhanterligt och inte kan ge denstimulans som är avsikten med sänkningen. Bådemoderater och socialdemokrater har avvisat kompletteringspropositionensförslag fill användning av 150 milj, kr. Det är anmärkningsvärt attsocialdemokraterna vill använda medlen till beredskapsarbeten i stället förregeringsförslagets mer flexibla möjligheter. Närdet gäller nej för att i stället satsa på sänkning avenergiskatten och ytterligare sänkning av arbetsgivaravgiften anser jag att deti detta läge är viktigare med flexibla selektiva åtgärder i . Situationen i är oföränderligt svär. De arbetslösamänniskorna drabbas hårt. RegionalpoHfiska insatser är nödvändiga, men detkommer också under en följd av år att behövas specifika insatser av olika slagför att nå det differentierade näringsliv som är en förutsättning för attmänniskor skall kunna få arbete och en trygg tillvaro i vårt nordligaste län.Det kräver i av ekonomiska svårigheter solidaritet mellan olikaregioner. uppmanade ledamöter på Värmlandsbänken att rösta på förslaget omtidigareläggning av landstingsinvesteringar i . Jag förmodar attvärmlänningarna kommer att ta upp det här . är jag inte värmlänning,men jag vill påminna om att när beslutet om fidigarelägg-ning avlandstingsinvesteringar i fattades var det ett enhälligt utskott ochen enig riksdag som ställde sig bakom förslaget. Det var en extraordinär åtgärdsom skall ses mot bakgrund av de speciella sysselsättningsproblem som finns iNorrbotten. Jag vill också påminna om att regeringen beslutat tidigareläggainsatser och olika åtgärder i för ungefär 70 miljoner. 70 (): Den samhällsplanerande verksamheten har ökat snabbt under de senasteårtiondena för att nu ha en omfattning, där effekfivitet. överskådlighet ochgenomförbarhet kan ifrågasättas. Somexempel kan nämnas - förutom det nödvändiga planarbete som kommunerna alltidbedrivit-den fysiska riksplaneringen, markhushållnings-planeringen och denregionala planering som snart sagt varje statlig myndighet oberoende av andradriver för sitt eget ansvarsområde. Planeringsarbetetoch det därmed förenade arbetet med remisser har utvecklat sig fill en krävandeoch kostsam uppgift för myndigheter, kommuner, regionala näringslivs-,arbetsmarknads- och andra intresseorganisationer. Planeringsarbetet är oftaambitiöst och tidsödande och tar därmed stora personella resurser i anspråk.Dukfiga planerare samlar data och försöker med kurvor och stafistik analyseraoch fastställa olika problem och behov. Planeringenhar under senare årtionden kommit att präglas av betydande oklarhet om mål ochfunkfioner. Inte sällan ligger ansvaret på flera samhällsorgan, och detförekommer ett omfattande dubbelarbete. Planering för planeringens egen skullmåste - inte minst med hänsyn till ekonomin och medborgarnas möjlighet fillinsyn och överblick - motverkas. Övergripandeplanering, som i vissa fall kan ha betydelse för de enskilda kommunernasmöjligheter att fungera eUer som siktar fill bästa möjHga infrastruktur fiUnytta inte minst för näringshvet, bör utgå från kommunernas egen planering ochske på ett sådant sätt. att byråkrati och risken för dubbelarbete begränsas.Inte minst vikfigt är detta ur den synpunkten, att planeringen inte får inverkapå den kommunala självstyrelsen. De stora programmens fid är förbi. Planerandet skall leda till enanpassning till förutsättningar, inte fill styrning. I den regionalpolitiskapropositionen nr 113, Program för regional utveckling och resurshushållning,föreslås beträffande länsplaneringen - som jag i huvudsak kommer att hålla migfill i mitt anförande - en förändring i förhållande till tidigare planering,som är posifivt, bl. a, med tanke på de önskemål beträffande utgångspunkt ochuppläggning av den övergripande planeringen som framförts från såväl kommunalainstanser som länsmyndigheterna. Propositionen har kritiserats för sin"luddighet", exempelvis beträffande avsnittet om samverkan meUankommunerna och . Farhågor för att länsrapporterna, som förslåsersätta länsplaneringen, skaH bH årliga omgångar av länsplanering har framförtsfrån skilda håll, t, ex, i språkrör och i denmoderata parfimofionen 2289, Länsplaneringenär en regional utvecklingsplanering som har till syfte att klargöra hur deregionalpolitiska målen för arbete, service och god miljö skaU nås i länen ochdessutom ge underlag för samordning mellan regionalpolitiska åtgärder och annanstatlig verksamhet. Planeringen måste bedrivas så, att en ömsesidig samordningmellan regionalpoHfiska åtgärder och landstings- och primärkommunal verksamhetuppnås. Länsplaneringsarbetet,som genomförts i fyra riksomfattande omgångar, 1967,1970,1974 och1980, har ändrats till innehåll och inriktning. Är att planeringsprocessen skulle förenklas, och regeringen gav förLänsplanering 1980 stor självständighet både beträffandeuppläggning av arbetet och beträffande inriktningen. Länsstyrelserna har ocksåi Länsprogram diskuterat nuvarande planeringssystem och föreslagitförändringar. Resultatetfrån länsplaneringen skall ligga till grund för statliga myndighetersplanering, vilket innebär att varje statlig myndighet i sin planering skall tahänsyn till verksamhetens betydelse för regional sysselsättning och service.Man måste också lämna nödvändiga uppgifter och biträde förplaneringen inom resp. verksamhetsområde. betänkande nr 23 fastslås, att den framtidalänsplaneringen i ökad utsträckning skaH bygga på den kommunalaöversiktsplaneringen. Självfallet kommer länsplaneringen också att utgöraunderlag för kommunernas planering, men en akfiv medverkan från kommunerna iden regionala planeringen framhålls av flera skäl som mycket väsenfiig. Dettaär ett viktigt klarläggande, då just, som jag nämnde tidigare, propositionensförslag i det här avseendet kritiserats för oklarhet - luddighet. Ipropositionen föreslås att de "fullständiga länsplaneringarna" skalltas bort och ersättas enbart av årliga länsrapporter, alltså med delvis nyinriktning och utan samma direkta kopplingar fill den statliga budgetprocessensom förekommit. Det här senare förslaget har vi från moderat hållanfört betänkligheter mot, dä vi anser att kopplingen fill budgeten ärofrånkomlig och nödvändig. Särskildasektorsplaner eller rikfiinjer för sektorerna föreslås bli utarbetade avsektorsorganen i samråd med . I samband härmed avkrävssektorsorganet en redovisning av hur man tänkt ta hänsyn till regionalpoHfiskamål och riktlinjer i länet. Isamarbete med länsarbetsnämnden, utvecklingsfonder och kommuner i länenföreslås att skall utarbeta program för den regionalaindustripolitiken. Moderatasamlingspartiet vänder sig i sin mofion mot alltför central planering och menaratt det kan ifrågasättas om denna typ av länsplanering över huvud taget fyllernågon positiv funktion. Det är också vikfigt att beakta att den funktion somrättsinstans som också har, nämligen att bevaka den enskildesrätt gentemot kommunen, är ömtålig. Alltför stor planeringsmakt filllänsstyrelsen kan motverka, rnenar jag, tron på objekfivitetsom opartisk prövningsinstans. Frånmoderat håll tillstyrker vi i sak proposifionens förslag att den fullständigalänsplaneringen skall bort - men befarar som sagt att de årliga länsrapporternakommer att utvecklas till årliga länsplaneringsomgångar och därmed permanentaden byråkrafi som planeringen har inneburit i stället för att förenkla. Vimenar också att planeringen, förutom att minskas i omfattning, skall göras merpreciserad och åtgärdsinriktad. Planeringen skall syfta till, menar vi, attförbättra underlaget för att bedöma länsstyrelsernas årliga budgetäs- kanden, och därigenombilda del av underlaget för regeringens regionalpolitiska bedömningar. Någonårlig länsplanering därutöver behövs inte. Numarkerar utskottet i sitt betänkande klart, att förändringen av planeringenlänsrapportering skall innebära en förenkling och endast omfatta underlag ochriktlinjer för den statliga verksamheten samt en redovisning av hur tilldeladeregionalpolitiska medel kommer att användas. Utskottetframhåller också att sektorssamordningen inom länen bör effekfiviseras. Inomparentes kan nämnas att även länsdemokratiutredning-en nu har kommit till sammaslutsats. Utskottet stryker under att proposifionens förslag inte får tolkasså, att några för nya akfiviteter får påbörjas. Man utgår frånatt nedläggningen av de fullständiga länsplaneringsomgångarna skall komma attinnebära en avsevärd avlastning för , vilket torde innebära attden tvåprocentiga neddragning som anbefallts lättare bör kunna genomföras. Avsiktenmed regeringens förslag, säger utskottet vidare, är att planeringensomfattning och innehåll i högre grad än fidigare skall bestämmas av varjeenskild länsstyrelse med utgångspunkt från varje läns specifika problem, vilketockså med tanke på den anbefallda neddragningen kan utgöra incitament tillrationalisering av arbetet. Utskottetklargör att länsplaneringsarbetet med den nya inriktningen skall leda fill enförenkling. Detta klarläggande skingrar de farhågor som vi från moderatasamlingspartiet och även andra hyst när det gäller risken för en ökad ellerfortsatt byråkrafi. Även beträffande kopplingen fill budgetprocessen görutskottet ett förtydligande. Man uttalar att länsplaneringsarbetet tidsmässigti större utsträckning bör samordnas med budgetprocessen, varigenom den moderatamotionen 2289 delvis tillgodoses. Denav socialdemokraterna väckta frågan om behovet av näringslivsorganisationernasoch de fackliga organisationernas medverkan i länsplaneringsarbetet måste sessom ett onödigt utspel. Alla som har erfarenhet av hur länsplaneringsarbetetgår till, vet att det omfattande arbetet bedrivs i nära samarbete med deberörda, bl. a. näringslivets organisationer och facket. Utskottet harsjälvfallet utgått från att det inte blir någon ändring i den praxis somhittills gällt. De fackliga organisafionerna finns ju också med i flera led närdet gäller arbetet i berörda instanser. Beträffandeplaneringsinstrumenten vill jag nämna att proposifionen föreslår ettborttagande av ortsplan och planeringstal som styrinstrument iregionalpolitiken, vilket utskottet tillstyrker. Förslaget innebär att moderatasamlingspartiets kritik härvidlag vunnit gehör. Utskottet säger också, i likhetmed vad som framförts i den moderata partimotionen 2289, att det är vikfigt attarbetet med ortsstrukturfrågorna utförs på den regionala och lokala nivån.Vikten av en långsikfig prioritering inom länen fill vägledning förnäringslivets planering måste dock framhållas. Vadsärskilt gäller planeringstalen finns det skäl att på den punkten framhålla attdessa skaH vara prognosinstrument, inte styrinstrument. Ju större inslag avpolitisk styrning och viljeinriktning, desto större blir risken Frågor rörande storstadsområdena, främst , behandlas iden moderata partimotionen 2289, i mofionen 2335 av och i mofionen2336 av mig m. fl. Imofionerna tas bl. a. frågor upp om i propositionen aviserad utlokalisering avstatlig verksamhet, utflyttning av viss industriell verksamhet,dubbelplaneringen i och behovet av att begränsa de centraladirekfiven för planeringen. Beträffandeden påtalade dubbelplaneringen har numera initiativ fill en uppdelning avplaneringsuppgifterna tagits av de olika regionala instanserna själva.Utskottet framhåller att frågan om problemet med dubbelplanering skall kunnalösas inom regionen i samverkan berörda parter emellan. Detta är ett viktigtpåpekande, eftersom det finns uttalanden i propositionen som snarare tyder påen central styrning. En central styrning och en alltför stark roll förlänsstyrelsen skulle kunna innebära att prakfiska lösningar försvårades. Ävenför övriga storstadsområden markerar utskottet uppfattningen attlänsplaneringsarbetet måste läggas upp på ett sätt som passar de speciellaförhållandena i dessa regioner. Ipropositionen förs ett resonemang om förutsättningarna för Stockholmsregionensutveckling och om möjligheten att från utlokalisera centralstatlig verksamhet liksom industriell verksamhet och servicetjänster. Utskottethar ställt sig bakom dessa tankegångar. Från moderat håll avvisar vi tanken påutlokalisering. I reservation 15 framhåller vi, att någon ny storlokaliseringsomgång av statliga verk ej bör inifieras, men att nytillkommen verksamhetkan tänkas lokaliseras utanför storstadsregionerna, under förutsättning attkravet på rationell verksamhet kan upprätthållas. På samma villkor kandelegering av beslutsfunktioner och decentralisering av arbetsuppgifter fråncentral till regional eller lokal nivå kunna ske, Iproposifionen aktuaHseras också utlokalisering av industriell verksamhet frånStockholmsregionen. Jag citerar: "Vad gäller industriell verksamhet så harStockholmsregionen ett sådant läge och så gynnsamma förutsättningar i övrigt,att regionen allfid kommer att vara attrakfiv för stora delar av industrin. Detbör därför vara möjligt att i större utsträckning än under de senaste årenarbeta för utflyttning av viss industriell verksamhet från fillregioner som har större behov av sådan verksamhet." Industriministerntycks alltså mena, att om erbjuder fördelar förindustrilokalisering, så bör man arbeta för utflyttning därifrån! Det är enfelsyn att tro att en positiv utveckling i betyder etthinder för fillväxt i andra delar av landet. Det är tvärtom. Vi kan helt enkeltinte tillåta oss att försvåra tillväxt där den är möjlig, bara för att den inteär möjlig överallt. Iett inledande avsnitt säger utskottet att "möjligheterna att nå åsyftaderegionalpolitiska resultat är beroende av en ekonomisk tillväxt och ettexpanderande näringsliv." Om man är överens om detta- och det är vi - så borde man också vara överens om att det inte ärförenligt med den angivna målsättningen att försvåra industriell fillväxtnågonstans. Utskottet har också vältaligt utvecklat synpunkter påStockholmsregionens betydelse för hela det svenska näringslivet. Att läggahämsko på den regionens utveckHng strider därmed mot utskottets uttalande. IStockholmsregionen efterfrågas tjänster i stor utsträckning. Därför finns dessadär - konsulttjänster och servicetjänster av skilda slag. Den offentHgasektorns tjänster skulle kunna erbjudas till medborgarna med minst lika godkvalitet och till lägre pris genom att en större del överfördes till denprivata sektorn. Entreprenadföretag tillför staten skatte- och momspengar förutförda tjänster, som tjänsterna kan erbjudas såväl offentligförvaltning som enskilda människor. Storadelar av näringslivet i - vare sig det gällerfillverkningsindustri eller andra sektorer - har förutsättningar att utvecklasoch öka sysselsättningen. Men andra delar är hotade och kräver aktiva åtgärderför att vända "utvecklingen. Det finns åtskilliga tecken på attstorstäderna i den industriaHserade världen står inför nya problem.Länsstyrelsen i har i sin rapport den 4 juni 1982sagt: "Vad som mest oroar är den minskande industrisysselsättningeni länet. Länets utveckling i riktning mot en alltmer tjänste-domineradarbetsmarknad strider mot det regionalpolitiska målet om en aUsidigarbetsmarknad i alla delar av landet. Vidare är en positiv industriutveckling iStockholms län av stor betydelse för hela det svenska näringslivet. Man börsärskilt uppmärksamma den utvecklingspotenfial som finns inom länet i form avframfidsorienterad teknologi som elektronik, teleteknik och mikroteknik." Eneventuell utlokalisering av industri och service ter sig bl. a. mot bakgrundenav här citerade uttalande som helt felaktig. Vad som såledesframhålls från i överensstämmer också med vad somsagts i motion 2336. Jaghar i ett särskilt yttrande, som fogats tiH utskottsbetänkandet, ytterligareutvecklat min syn på betydelse som "motor" ilandets industriella utveckling. Tillsist, herr talman, vill jag nämna några ord om det särskilda yttrande nr 3beträffande lokaliseringssarnråd som likaledes fogats till betänkandet. Vimoderatledamöter framhåHer i detta yttrande att en lagstiftning ometableringskontroll, vilket socialdernokraterna föreslår, skulle medförapåtagliga risker för en minskad investeringsbenägenhet. Vi menar att deregionalpolitiska medlen måste bygga på en samverkan mellan näringsliv ochsamhälle och inte på tvångsåtgärder.