prot · G5097 · 1981-12-31 00:00:00 — Det socialdemokratiska krisprogrammet innehåller en hyggligbakgrundsbeskrivning till dagens situation, det beskriver utförligt hur manvill stimulera efterfrågan, men det är mycket vagt vad gäller deåtstramningsåtgärder som i och för sig anges som ofrånkomliga. Det moderata programmet visar den marknadsekonomiska vägenur krisen. Det presenterar en helhetslösning, som förenar besparingar på denoffentliga utgiftssidan med utbudsstimulerande åtgärder för att öka produktionenoch investeringarna i näringslivet, för att bekämpa inflationen och tryggasysselsättningen , allt i syfte att lägga en stabil grund för socialtrygghet och fortsatt välfärdsutveckling i vårt land. För en månad sedan presenterade regeringen ettåtgärdspaket kallat "Ekonomisk offensiv". Dess viktigaste inslag -devalveringen - är dock av utpräglat defensiv natur. Åtgärden kanske snararebör beskrivas som en passiv anpassning till krafter som man inte förmåttbemästra. Bättre hade varit att direkt angripa kostnadsproblemet genom attförmå arbetsmarknadens parter att avstå från redan avtalade lönehöjningar nästaår i utbyte mot marginalskattesänkningar. Med en fjärde devalvering är risken stor attlöntagarnas organisationer uppfattar det som normalt att statsmakterna på dettasätt i efterhand korrigerar deras överuttag på lönesidan, nu när det inte längreär möjligt att suga upp friställd arbetskraft från utslagnaföretag och branscher genom att låta den offentliga sektorn expandera. Det är iså fall mycket olyckligt. De fackliga organisationerna måste i fortsättningenförmås att inse sambandet mellan lönebildningen och vår konkurrenskraft. Demåste ta sitt ansvar för sysselsättningen genom att visa återhållsamhet iförhandlingarna. Det mest kontroversiella inslaget i regeringensåtgärdspaket är förslaget att sänka momsen. Som motiv anges i den propositionsom lämnades till att man vill förhindra att avtalensprisklausuler utlöses. Och det är naturligtvis önskvärt. Men frågan är om detskall upphöjas till ett övergripande mål på det sätt som regeringen tycksvilja. Om pristaket bryts igenom, blir det inte - som utrikesminister trodde - några nya förhandlingar med risk förarbetskonflikt. 1 stället utgår lönepåslag enligt automatiskt verkande regler,vilka är försedda med betydande dämpningsmekanismer. Psykologiskt kan det vara olyckligt att prisklausulenutlöses. Men frågan är om det är bättre att handla på ett sätt som ger intryckav att man "fifflar" med index. För det är ju inte någon tillfällighetatt när väl den kritiska prismätningen är genomförd, då släppsprisstoppet, då får devalveringens prishöjande effekter slå igenom, då stigermatpriserna och då sätts även andra besparingsåtgärder in. Efter allt detta ärdet svårt att tro att pristaket för andra avtalsåret skall kunna . Det verkar som om regeringen har insett attenbart avtalsargumentet är för svagt för att motivera momssänkningen. a.regeringsförklaringen har därför den tanken förts fram att momssänkningen ärnödvändig för att hålla den privata konsumtionen på en acceptabel nivå. Mendetta står i direkt strid med de varningar som uttalas i propositionen för attspä på den inhemska efterfrågan. Och man frågar sig varför den privatakonsumfionen behöver stimuleras just under julhandeln. Åtgärdspaketet företer många tecken på att ha tillkommit istor brådska. Det replikskifte vi just åhörde är ett vittnesbörd om detta. Ävenjag beklagar att det har varit så svårt att få sifferuppgifter från departementet,bl. a. en budgetprognos för innevarande budgetår. Så mycket står i alla fallklart att de tidigarelagda besparingarna för helår inte, som uppgivits, uppgårtill några 4 miljarder, vilket jag tyckte att budgetministern upprepadealldeles . Besparingseffekten stannar vidungefär 1 miljard. Och kanske allvarligast av allt: statsbudgeten försvagas somen följd av åtgärdspaketet med mellan 2 och 3 miljarder innevarande budgetåroch med ännu mer mätt som en helårseffekt. En sådan budgetförsvagning kan helt enkelt inte tolereras,när underskottet redan i utgångsläget beräknas till drygt 76 miljarder.Härtill kommer bl. a. aviserade industripolitiska stödåtgärder medmångmiljardbelopp till olönsamma företag. Vi moderater ser det som nödvändigtatt genomföra vad trepartiregeringen och sedan mellanministären utfäst sig,nämligen att spara 12 miljarder på budgetens utgiftssida utöver vad somerfordras för att bidra till finansieringen av skattesänkningar. Det är förresten intressant att ochfolkpartiet nu är beredda att motverka sänkningen av momsen med besparingar.När jag föreslog detta grepp som en finansieringsmetod för enmarginalskattesänkning, betecknades det som alldeles otänkbart. Om detprincipiella motståndet nu tydligen är övervunnet, kanske det också kan bli möjligtatt enas om att det besparingsutrymme som kan skapas utöver 12 miljarder skallanvändas för att - i enlighet med trepartiregeringens ekonomiskahandlingsprogram -sänka marginalskatten i en första etapp . Jämförtmed en momssänkning, som ju stimulerar konsumtionen, har en nedjustering avmarginalskatten den stora fördelen att den stimulerar arbetsutbudet och därmedproduktionen. Enannan iakttagelse som kan göras är att den finansiering av momssänkningen somde tidigarelagda besparingarna ger bortfaller , när dessaskall räknas in i besparingsmålet på 12 miljarder för /83. Skullemomssänkningen då kvarstå, blir den fill större delen ofinansierad. Vad är detsom gör att en marginalskattesänkning absolut måste totalfinan-sieras med andraskattehöjningar, när en momssänkning, som inte i samma utsträckning kan verkasjälvfinansierande, kan tillåtas öka budgetunderskottet? Momssänkningenger enligt beräkning en prisdämpning, som med en dryg procentenhetöverstiger vad som erfordras för att man skall kunna klara pristaket idecember. Sedan sänkt räntan, stiger avståndet till taketytterligare. Det finns således utrymme för att diskutera avvägningen mellanolika åtgärder. Men regeringen har förklarat, att om den inte får igenom sittförslag så avgår den. Det låter annorlunda nu än , då statsministern iregeringsförklaringen underströk regeringens vilja att gå vidare påsamförståndets väg: "Regeringens strävan är att finna lösningar, som kansamla bred politisk uppslutning. Regering och riksdag måste ta sitt gemensammaansvar för landet genom ett nära och förtroendefullt samarbete." Mankan undra över att någon motsvarighet till dessa kloka ord saknas i höstensregeringsförklaring. Regeringen har väl inte glömt att den inte förfogar överett flertal i , att den där måste avvakta oppositionens förslag ochsedan förhandla sig fram fill en linje, som kan samla en majoritet bakom sig?Regeringen bör först som sist göra klart för sig att den inte kan regera genomdiktat och kabinettsfrågor under hela detta . Vi moderater är i denborgerliga samverkans namn öppna för diskussioner i syfte att finna gemensammalösningar. Det är ju innebörden av att vi medverkade till attregeringen kunde bildas. Men i detta ställningstagande låg inte att vi kommeratt stödja ståndpunkter som vi inte har fått vara med om att påverka och somstrider mot vad vi anser vara en riktig politik. tillträder en ren höyre-regering i vårt grannland . Dethar talats mycket om att man där går mot ett tvåpartisystem. Menom man får tro färska opinionsundersökningar, har vi faktiskt hunnit ännu längrei den riktningen i . De båda stora partierna samlar här inemot avväljarna mot endast i . De norska mellanpartierna sjönk i valettillbaka till sammanlagt - en nedgång som var så kraftig att de inte ansågsig böra inträda i regeringsställning tillsammans med höyre. I regerari stället mellanpartierna ensamma med just bakom sig, enligtopinionsmätningarna. Detkan nu inte råda något tvivel om att och har förloratväljarsympatier på att överge regeringssamarbetet med oss moderater för attkunna träffa en uppgörelse i skattefrågan med socialdemokraterna. Jämfört medtiden före skatteförhandlingarna har vi fått den största förstärkningen, menäven socialdemokraterna har erhållit ökat stöd. Återigen visar det sig, att omdet ändå skall föras socialdemokratisk politik här i landet, föredrarväljarmajoriteten att det görs av upphovsmännen själva. Förutsättningenför att än en gång klara en borgerlig valseger är att samfliga tre partier stårför en borgerhg politik. Den fortsatta hanteringen av skattefrågan är därför avlångt större betydelse inför nästa års val än ställningstagandet i fråga omregeringens ekonomiska åtgärdspaket. Det handlar om trovärdigheten i detborgeriiga alternativet. Den befrämjas inte, om man gör inskränkningar när detgäller de senaste årens kanske viktigaste framgång för borgerlig skattepolitik,nämligen inflationsskyddet i skatteskalan. Med en maximigräns vid 6 eller 7 %skulle man få den oförklarliga ordningen att ju snabbare regeringen låterinflationen bli, desto högre blir marginalskatterna och desto mindre får denenskilde att förfoga över. .Även en begränsning av rätten till underskottsavdrag innebär ett brott motborgerlig skattepolitik och ett svek mot gjorda utfästelser till bl. Statssekreteraren i har gjort ettförsök att ange vad som menas med "vanliga" villaägare, som alltsåskall klara sig undan skatteskärpning. Slutsatsen blir att det avgörande inteär villans storlek och standard utan sådana faktorer som när man köpt huset ochom man lyckats få statssubventionerade lån eller ej. Den som haft ett egetkapital att sätta in vid villaköpet kan klara sig som vanHg villaägare, medanden som måst låna till en likadan villa betraktas som onormal och skall klämmasåt. Men,säger någon, avdragsbegränsningen uppvägs väl av att marginalskatten sänks.Det är riktigt. Men denna lättnad skall å andra sidan leda till attlöneutvecklingen blir långsammare. Den urholkas snabbt av det försämradeinflationsskyddet. Och dessutom förutsätts hela marginalskattesänkningenfinansieras genom en höjning av arbetsgivaravgiften, som då måste stiga medhela , eller genom införande av proms. Oavsett vilkenskatteform man väljer blir det ett dråpslag mot svenskt näringsliv, mot viljanatt investera och satsa för framtiden och därmed också för sysselsättningen ochvälståndet i landet. Skatteförhandlingarna mellan regeringen och socialdemokraterna skalltydligen slutföras . Det gränsar egentligen till detotrohga att enighet skall kunna nås, när det störstaoppositionspartiet gör allt för att fälla regeringen på den ekonomiska 6 protokoll 1981182:7-8 en så grundläggande skattepolitisk fråga som momsens höjd. Men skulle enslutlig överenskommelse träffas med det innehåll jag här skisserat, innebär deten väldig framgång för socialistisk skattepoHtik. Det kommer att framkalla enstark och utbredd kritik mot och . Även om vi moderater kantänkas få ett ökat stöd på kuppen, försvåras möjligheterna att försvara ochförstärka den borgerliga riksdagsmajoriteten. Därförvill jag sluta med att uppmana regeringen och dess företrädare här i riksdagen:Erkänn att ni gjorde fel, när ni satsade på en skatteuppgörelse påsocialdemokraternas villkor! Låt inte prestigeskäl driva er att löpa linan ut!Inrikta er i stället på att möjligt återställa förutsättningarna förborgerlig samverkan, så att vi tillsammans kan möta det allvarliga hot mot vårtekonomiska system, ja, faktiskt mot vår demokrati, som fondsocialismen utgör! 32 (): Innan jag går in på de frågor som jag tänkt ta upp i mitt anförandevill jag göra den kommentaren till inlägg, där han talade omtrovärdigheten för det borgerliga alternativet och sade att vi borde övergeöverenskommelsen med socialdemokraterna, att det faktiskt var på det sättet attmoderaterna frivilligt gick ur regeringen. Det skedde när det fanns möjligheteratt få en stark uppslutning i den här kammaren när det gäller den viktigafrågan om marginalskatteändringar. Sedanhoppas jag för den fortsatta diskussionen att man inte från sidalever i den föreställningen att Sifos siffror är detsamma som valsiffror. Dåblir det kanske litet svårt att åstadkomma ett gott samarbete i praktiskapohtiska frågor under det här riksdagsåret. Vihar fått många sådana här formaliadebatter. Jag tror för min del att svenskafolket har väldigt litet till övers för taktiska finter och toppridande påformella regler i politiken. Människor utgår från att vi här i i desshelhet tar allvarligt på vår uppgift. Mot den bakgrunden finner jag detbeklämmande när riksdagsmajoriteten på formella grunder förhalar behandlingenav regeringens förslag. Förfaringssättet är närmast att uppfatta somobstruktion. Menlika allvarligt är att oppositionen inte intar en seriös och allvarlig attitydtill de stora problem folk valt oss att besluta om. Svenska folketfordrar en konsekvent och handfast linje i politiken. Om man jämför vadsocialdemokraterna, och för all del även , säger sig vilja göra medvad de faktiskt föreslår i skilda sammanhang, slås man av skillnaden mellan ordoch gärning. Detmåste stå helt klart för alla, oberoende av partitillhörighet, att ettbudgetunderskott av nuvarande storlek måste minskas. Jag tror alla också ärhelt på det klara med att för att nå balans måste vi såväl spara som vidtaåtgärder för att öka inkomsten. Inkomsterna kan ökas dels genom en ökadtillväxt i ekonomin, dels genom att vi tar ut mera till att bestrida våra Vi måste ta oss fram på allatillgängliga vägar för att nå den eftersträvade balansen inom överskådlig tid. Hur agerar då oppositionen? Man intar i varje fråga denståndpunkt som för tillfället kan synas mest populär. Man vägrar delta i varjeform av nödvändig men impopulär åtgärd. Man byter ståndpunkt från tid tillannan. Socialdemokraterna kritiserarregeringen för ett för stort budgetunderskott men motsätter sig viktiga delarav föreslagna besparingar. Socialdemokraterna kritiserar regeringen för attösa in pengar i näringslivet, men i de flesta fall kritiserar man också att åtgärdersom vidtas i krisbranscher är otillräckliga. Man uppmanar regeringen tillkraftåtgärder mot prisutvecklingen, men när regeringen tar ett konkret grepp -som t. ex. momssänkningen - förhalar man beslutet. kan kritiseras på samma sätt. Detta parti hari alla fall innehaft ekonomiministerposten . Självklart har mandärför ett särskilt ansvar att föra en konsekvent politik. är medpå besparingar - utom när det gäller en ekonomisk effektivisering av försvaret,högskolan och vissa andra punkter. Däremot skriver man ena dagen under på atten skattereform skall totalfinansieras, för att förneka samma sak.Moderaterna vågar påstå att så länge de var med i regeringen hölls ekonominstram men under det förödande , då var regeringsparti,blev ekonomin orealistiskt expansiv. Vän av ordning måste då få erinra om attnär tog ställning till skatten 1979 var moderaternasförslag långt mer expansivt än vad som sedan blev beslut. har ju sedermera fullföljt en linje att genomstimulans vilja öka tillväxten. Främst har man i skattepolitiken sökt stimulerahöginkomsttagarna. Någon total åtstramning har vi inte sett av från dettaparti - även om man talar väldigt mycket om detta. När regeringen lade fram sitt förslag omförhöjd moms sade socialdemokraterna nej. Man sade nej för det första för att man ansåg att en höjd moms skulle innebära en risk för ökad arbetslöshet. Man sade nej för det andra för att den höjda momsen skulle leda till sänkta reallöner för majoriteten av löntagarna. För det tredje sade man nej därför att den nedpressade efterfrågan skulle få till följd att väsentliga delar av produk tionskapaciteten skulle komma att slås ut. Man bortsåg från det valutapoli tiska läge som gjorde åtgärden nödvändig. Vi "är fortfarande på väg nedåt i konjunkturcykeln.Vi har en högre arbetslöshet än . De skäl som då - under förra hösten- ur socialdemokratisk utgångspunkt talade för en bibehållen moms måste medfull konsekvens innebära att man i nuvarande läge och valutasituation bör sänkamomsen. Är det då en manipulation att sänka momsen? Nej, det är enåtgärd i löntagarnas intresse. I avtalskommentarer sade manså här: "är det klart att det är en fördel för hushållskassomasköpkraft om prisgarantin inte genombryts." Det är htet snårigt skrivet,men på enklaresvenska borde det betyda att det är bra om regeringen lyckas hålla nerepriserna. Vidare har man påstått att löntagarna 1982 skulle drabbas av en ökadinflation på grund av momssänkningen. För min egen del är jag övertygad om attinflationen blir lägre än om vi lyckas hållainflationsförväntningarna borta. Jag delar därvid den bedömning somekonomidepartementet gjort om en inflation på 6 ä . Men även om jag skulleha fel, så finns det ju en prisgarantiregel även . Den är satt till 6,. Denna gräns är utformad så att om pristaket bryts igenom , såhöjs prisgränsen utöver de . Det innebär att löntagarnakommer att stå som förlorare dubbelt upp om prisgarantin bryts igenom - dels iår på grund av otillräcklig kompensation, dels på grund av höjdinflationsgräns. Dethar även anförts i den allmänna debatten att momssänkningen är ett försök attskjuta över inflationen . Men även finns det ju enprisklausul som kan leda till nya förhandlingar. Det finns ju även då eninflationspress på regeringen. Då frågar man sig: Vad skulle det stå att vinnapå att prisklausulen bryter igenom först i stället? Enligtmin uppfattning skall inte bara löntagarkollektivet bära de svårigheter somvårt land brottas med. Löntagarna har redan accepterat ennedgång i sin reala standard. Hela bördan av en anpassning till devalveringenbör därför inte läggas på löntagarkollektivet, utan det är naturligt attfördela den nödvändiga åtstramning som devalveringen medför också på andragrupper i ekonomin. Det är detta som åstadkoms genom kombinationen avmomssänkningen och tidigareläggning-en av besparingar. Socialdemokraternasalternativ är egentligen sänkning av räntan. Det önskar de flesta, ochcenterpartiet har alltid arbetat för att vi skall ha låg ränta i vårt land. Mendet är endast genom att föra en ekonomisk politik på det sätt som regeringen nugör som man skapar möjligheter att sänka räntan. Regeringens åtgärder harockså, tillsammans med en del andra händelser, gjort det möjligt för riksbankenatt sänka räntan . Det är något som är mycket välkommet. Socialdemokratiskaföreträdare talar gärna och länge om att vilja nedbringa budgetunderskottet.Men man glömmer att tala om hur. När det gäller konkreta fall av förstärkningarav budgeten har man inte ställt upp. Om man tittar på de förslag som regeringenlämnade i proposition 118 föregående kan man konstatera att av de 5miljarder som regeringen föreslog i budgetförstärkningsåtgärder accepteradesocialdemokraterna endast 1,5 miljarder. De avvisade förslag med enbesparingseffekt på ca 1,6 miljarder, och de ville skjuta uppställningstagandet till förslag som omfattade ca 2,2 miljarder. Även detbesparingsförslag som lämnades i den s. k. oktoberplanen under hösten 1980avstyrktes till stora delar av socialdemokraterna. Av förslagen på drygt 6miljarder accepterades endast 2,9 av socialdemokraterna. De avstyrktebesparingar på 2,8 miljarder och lämnade öppet för besparingar på 1,6miljarder. Det ikompletteringspropositionen uppställda sparmålet på 12 miljarder kronor sadesocialdemokraterna i finansutskottet blankt nej till. Detär ett besparingsarbete på 17 miljarder som socialdemokraterna inte velat vetaav. Påfrestningarnapå svenskt näringsliv har kostat stora pengar för staten. Det har varit nödvändigtför att omstruktureringen skulle ske i för människorna, bygderna och denframtida ekonomin rimliga former. kritiserar socialdemokraterna gärnaregeringen för att för mycket pengar använts. Ett studium avsocialdemokraternas alternafiv i skilda sammanhang visar emellertid hotbildenav en statsfinansiell katastrof. Regeringenhar drivit en balanserad linje, präglad av ambitionen att rädda vad som ärmöjligt att rädda. Man har sökt skapa nytt livsrum genom utveckling avkonkurrenskraftiga delar av näringslivet. Socialdemokraterna har motsatt sig idetta sammanhang nödvändiga neddragningar. Man har valt en linje där statenspengar skulle strömma mellan fingrarna medan polifiska organ skulle sitta ochlångfidsplanera, strukturera och utreda i all oändlighet. Föratt bygga under vad jag har sagt vill jag peka på några förslag frånsocialdemokraterna. Deföreslog en kommission för specialstålsindustrin som också skulle belysaskrotförsörjningen. I avvaktan på denna skulle driften fortsätta i Spännarhyttanoch vid stålverket i . Deföreslog en plan för samordning av handelsstålsindustrin. Innan den planen varklar skulle inga drastiska neddragningar ske. En liknande branschplanbegärdes för specialstålsindustrin. Inganeddragningar skulle göras i skogsindustrin innan man hade en strukturplan förden branschen. Vi minns debatten om , Fridafors m. fl. Socialdemokraternabegärde en översyn och utvärdering av tekobranschen. Egentligen skulle deträcka med att titta på räkningarna till staten för att få en utvärdering avsocialdemokraternas tekopolitik i början och mitten av . Inomen bransch har det funnits en särskild strukturplan. Det var inomvarvsnäringen, och det har varit nödvändigt med tanke på samfliga varvs prekäraläge. Men då har socialdemokraterna vägrat att följa denna strukturplan. Manhar försökt tänja ut driftstiden på ett för statsfinanserna förödande sätt. Socialdemokraternabegärde ett program för gruvdriften. I avvaktan på detta skall driften fortsättasom oberoende av förluster. Bilden av den socialdemokratiska näringspolitiken är klar.Socialdemokraterna har inte politiskt kurage att i något sammanhang säga att enverksamhet måste läggas ned. För att skydda sig bygger man upp en fasad avstatlig strukturplanering för näringsgrenar och branscher. Men någotkonstruktivt bidrag för att lösa svenskt näringslivs problem eller Sverigesekonomiska problem är inte detta - tvärtom. Det är egentligen en renDöbelnsmedicin. Är det något som vårt land inte har råd med så är det attövergå till en socialistisk planekonomi. Detfinns kostnader i den statliga budgeten som har sprungit i väg mycket snabbt.Jag vill nämna det stöd som vi har till boendet. finns det istatens budget ett flertal poster för bostadspolitiken. För innevarandebudgetår har det anvisats 5,9 miljarder för bostadslån, 7,2 miljarder förräntebidrag och 1,1 miljarder för bostadsbidrag. Ramen för olika energisparandeåtgärder ligger mellan 3 och 4 miljarder. Det finns också mindre poster förmiljöförbättringar, samlingslokaler osv. Vi får inte heller glömma bort deavsevärda belopp som underskottsavdragen medför i minskat skatteunderlag. Vidett fortsatt högt ränteläge kommer dessa tal att öka. Statsfinansiellt måstemålet vara att få en minskning till stånd. Eftersom detta är en statsfinansiellnödvändighet borde det vara rimligt och möjligt att få till stånd en allvarligdebatt om vilka metoder som i detta sammanhang kan vara förenliga med ensocialt acceptabel bostadspolitik. Förmin del vill jag uttala den bestämda uppfattningen att samhälletsfördelningspolitiska ambitioner på bostadssektorn skall riktas till förmån fördem som har det sämst. Jag tror att det kommer att visa sig nödvändigt attytterligare trappa ned det generella bostadsstödet. Genom skattereformen kommervi nu att ta bort en del av de mest uppseendeväckande underskottsavdragen. Jagtror att det kan finnas starka skäl för att bostadslånen finansieras direkt påkapitalmarknaden och därmed lyfts ut från budgeten -en utredning har iuppdrag att undersöka förutsättningarna för detta. Jag tror också att det finnsskäl att successivt minska räntebidragen och i stället arbeta med olika formerav räntelån. Det är enligt min mening nödvändigt att vi skapar en billigarefinansiering, t. ex. genom att engagera människor i ett frivilHgt,skattestimulerat bostadssparande. Ettbostadssparande skulle faktiskt kunna vara ett viktigt inslag i denkapitalbildning som behövs i det svenska samhället. Det skulle ha en lång radpositiva effekter på ekonomin - till skillnad från den helt förödandelöntagarfondsmodell som socialdemokraterna nu bundit sig för.