prot · G50946 · 1981-12-31 00:00:00 — a. innehöll krav på vetorätt på en rad områden. Dessutom är tydligen nu den tredje förhandlingsrundan omett medbestämmandeavtal förebehållen en mycket liten trängre krets inom LO ochPTK och naturligtvis även SAF. Någon diskussion om vad ett avtal skall innehålla har inlefackföreningsrörelsen fört. Del är då på del sättet alt ett avtal kommer atlslutas ovanför huvudena på fackföreningens medlemmar, om del inte förs ut tilldiskussion före verkställandet. De förslag och den inriktning som framskymtar rimmarmycket illa med de krav som ställs i arbetslivet av de fackligaorganisationerna, som anser alt medbestämmandelagen är landlös och vill utökafackföreningens rättigheter. I det nu aktuella s. k. utvecklingsavialel blirMBL egentligen ännu mer landlös. Och den politiska frågan måste naturligtvis ställas: Skulledel inte vara fördelaktigare för arbetarrörelsen att fixa en bättre lag föreett avtal, och varför inle vänta till efter valet ? Då har man kanskemycket större möjligheter att få en lag som kan ge ett bättre avtal. Att den linje som följs är glädjande för och borgerligheten är klart. sadeföregående vecka i en debatt om datapolitiken att det skulle bli ettmedbestämmandeavtal och verkade rätt förtjust över atl det skulle komma tillstånd ett avtal. Varför förhandlar nu LO och PTK om det här? Ja, jag skullevilja anföra några synpunkter. famlande och blidkande av opinioner hosfackföreningsrörelsens bas och kraven från olika arbetargrupper har nuledningen för arbetarrörelsen, LO och SAP, bestämt sig för ensamförsländspolilik. Det har vi kunnat se på de kongresser som hållits -och . Man skjuter de gamla arbelarkraven ibakgrunden. LO började med en snabb tvåårsuppgörelse som innebärreallönesänkningar. Det socialdemokratiska partiet har gått med på enmarginalskatteuppgörelse och då nått samförstånd med och centern.SAP;s krisgrupp lade ett klart högerförslag. Det kan sägas vara uttryckför en liberal välfärdspolitik med en kapitalistisk marknadshushållning, vilketegentligen inte alls har någonting med en offensiv arbetarpolitik altgöra. Lönlagarfondsförslagen från socialdemokratin har uttunnatsoch gäller fonder för riskvilligt kapital alt sättas in i spekulation påaktiebörsen. rapporter och beslut visar på sammaknäfall. När del gäller den fackliga strategin och viljan alt i grundenförändra maktförhållandena på arbetsplatserna och i produktionen har de bådakongresser som jag nämnt inget nytt atl komma med. Likaså kan vi märka i dagensbetänkande atl det inte är någon avgörande skillnad mellan SAP och de treborgerliga partierna i synen på medbestämmande. Vidare avslog kongresserna en mängd krav på rättigheterför lönlagarna; vetorätt inför datorisering, rationaliseringar, investeringar,u-landsetable-ringar. driftsinskränkningar - allt detta krav för atl förbättraarbetarnas styrka, I stället försvaras alltså de dåliga positioner som MBL ger. I stället för alt försvara arbetarklassens kollekliva kampmöjligheteroch möjligheter atl hävda sina intressen gentemot kapitalel försvarar man dennuvarande antislrejklagsliflningen. Och i stället för att kräva lockoulrättensavskaffande vill man bara utreda den lämpliga "balansen" i parternasmöjligheter att vidta stridsålgärder mot varandra. Denna inställning finnsockså i den aktuella reservationen från socialdemokraterna. Jag anser att detär ett utslag av borgerligt tänkande och alt man bortser från klasskampensrealiteter. I den näringspolitiska rapporten till LO-kongressenvisades också tendenser till eftergifter. Flylllasspolitiken är ettnäringspolitiskt medel, sades det. Man visade passivitet när det gälldeindustripolitikens inriktning, internationalisering och datoriseringenseffekter. Borta är naturligtvis nu de radikala tonfallen från § 32-debatlen ochlöntagarfondsdiskussionens första år, och man har egentligen inriktat sig påall minska motsättningarna. Ett nytt och brett samarbete mellan intressegruppernahar påbörjats, samförstånd - med starka eftergifter från arbetarnas sida - ärvad man nu egentligen är ute efter. Inslaget på den här politiska vägen måste ändå vara enavgörande kursförändring, som också kommit till uttryck i den s. k. 80-lalsmodellen,som omfattar återhållsamhet med lönekraven, ökning av företagens vinster,medverkan till ytterligare rationaliseringar och datorisering av arbetsplatserna,återhållsamhet med att kräva handelshinder till skydd för svensksysselsättning, medverkan till atl förse företagen med riskvilligt kapital, nejtill förstatligande av storbankerna, nej till politiska strejker, marginalskatlesänkningarsom främst gynnar hög- och mellaninkomsltagarna. Allt detta finns med utan framställer skärpta krav på makt för lönlagarnas fackliga organisationer. Istället framhålls samförståndet mellan kapital och arbele som lösningen påproblemen. Det iir den här 80-lalsmodellen som dels. k.utvecklingsavtalet är en del av - på Svenska arbetsgivareföreningens villkorbinder man de fackliga organisationerna vid ett fördjupat klassamarbete. Ochdet är utmanande, när den kapitalistiska krisen är så djup som den är och närarbetslösheten ökar. När SAF och den politiska högern angriper allt vadsolidaritet och rättvisa Medbestämmande i arbetslivet m. m. Medbestämmande i arbetslivet m. m. heter talar arbetarrörelsens ledning om samförstånd. Detär, som jag ser del, att svika djupt förankrade krav. I stället borde manavvakta valet , kräva en skärpning av medbestämmandelagen på avgörandepunkter, utvidgning av förhandlingsrätten och informationsrätlen i alla frågorutan undantag, man borde se till att man hade lagsladgad strejkrätt för atlstärka fackföreningarnas kamp, man borde kräva vetorätt för fackföreningarna iavgörande frågor, inte minst när del gäller förelagsnedläggningar, rationaliseringar,datafrågor osv. Vidare borde man kräva rätt för fackföreningarna att anordnamöten på betald arbetstid och rått för fackföreningarna att anlita forskare, såatl dessa fritt har tillträde till arbetsplatserna. Det är några av de demokratiska rättigheter som bordeligga till grund för ett avtal, men så är nu inte fallet, utan avtal träffasmed utgångspunkt i en gammal medbestämmandelag, och resultatet ser ut att blidärefter. Jag yrkar bifall till vpk-motionen 1439 omdemokratiska rättigheter, bl. a. strejkrätt, och i andra hand att 200-kronorsgränsenäierinförs-dvs. i stort sett bifall till den socialdemokratiska reservationen iden delen. Vidare yrkar jag bifall till motionerna 218 om förbud mot lockout,282 om förbud mot avsked vid strejk, 831 andra yrkandet, om rätt till lön underpågående konflikt-vilket innebär bifall till reservation 5-, 831, förstayrkandet, där det krävs att arbetarna skall ha rätt till arbetsplatsen underkonflikt, 1066 om förstärkning av förlroendemannalagen och framför allt rätttill möten pä betald arbetstid, 1837 om forskares rätt att beträda arbetsplatsensamt . 8ELVER (); Det har gått sedanmedbestämmandelagen trädde i kraft. Lagen emotsågs med stora förväntningar. Meningarna ärdelade i frågan, om dessa har infriats, Lagen har otvivelaktigt flyttat fram arbetstagarnaspositioner i fråga om rätten fill förhandlingar och information. Men mångakritiker menar all MBL-förhandlingarna i många fall i stort sett blivit utanvärde från de anställdas synpunkt. På arbetsgivarsidan invänder man atl deanställdas förhandlingsrätt i vissa avseenden blivit alltför vidsträckt. Jag kan också konstalera alt kritiken från bådearbetslagar- och arbetsgivarsidan avspeglas i de motioner som utskottetbehandlar i det belänkande vi just nu diskuterar. Medbestämmandelagen är liksom andra, arbetsrältsliga lagaren ramlag, avsedd atl fyllas ut med avtal där medbestämmandets former ochinnehåll närmare preciseras. Medbestämmandeavtal finns numera på den offentligasektorn och på delar av den privata. saknas dock ett avtal somläcker huvuddelen av den privata sektorn, den som faller inom SAF-LO/PTK:savtalsområde. Utskottet noterar i sill betänkande atl parterna nu tagitinitiativ till alt återuppta förhandlingarna om ett medbestämmandeavtal. Menfrånvaron av avtal har lell till att medbestämmandets innebörd på konkretapunkter kommit att fastställas i rättstillämpningen genom olikadomar i arbetsdomstolen. Några av dessa domar har kommit att bli utgångspunktför de i betänkandet behandlade motionerna. Arbetsmarknadskonflikterna 1980 är ytterligare enutgångspunkt för flera motioner. Krav ställs på att parternas rätt att tillgripastridsåtgärder beskärs i olika hänseenden. Innan jag går in på belänkandet och de reservationer somär fogade till det vill jag kommentera det ofta gjorda påslåendet- här upprepat av - alt reformeringen på arbetslivets områdestannade upp i och med atl socialdemokraterna förloraderegeringsmaklen. sade att har ett särskilt ansvar.Det är alldeles riktigt. Vi har varit pådrivande, och vi lar också ansvar förden lagstiftning som finns. Men det hindrar inle atl vi är beredda till enanpassning av nuvarande lagstiftning eller alt gå vidare pä nya områden. Menjag är ändå något förvånad över all tar en avsutten moderatledamottill kronviilne för alt styrka sina teser. I och för sig vore del inte så onaturligt om man fick enviss inbromsning efter den höga lagstiflningstakten åren omkring 1970-taletsmitt. Men förvisso har reformarbetet fortsalt! Jag kan här peka på 1977 årssemesterlag och arbelsmiljölagen . Möjligen glöms dessa lagar bort ivåra arbetsrältsliga debatter därför att lagförslagen bereddes avsocialutskoftet! De lagarna antogs f. ö. av en nära nog enig riksdag. Därefter kom föräldraledighelslag samt denjämslälldhetslag som antogs 1979. ligger påriksdagens bord förslag till en ny anslällningsskyddslag. Arbetet med enöversyn av medbestämmandelagen pågår inom nya arbelsrättskommiltén, varsarbete nu är i slutskedet. Även ledighetslagarna ses över från olikautgångspunkter. Vad jag nu sagt jävar påståendet atl del skulle ha blivitett reformstopp på arbetsrättsområdet . Jag tror att LarsUlander skulle vara litet mera ödmjuk om han erinrade sig alla dearbetsrättsliga reformer som socialdemokratin gått emot men nuändå accepterat. När man försöker skissera bakgrunden till det ljugotalmotioner som behandlas i betänkandet kan man urskilja tre huvudfrågor. Denförsta gäller mer allmänna krav på en reformering av medbestämmandelagen menockså av annan arbelsrällslig lagstiftning, främst lagen om fackligaförtroendemän. I denna huvudavdelning finns också ett krav på en direktlagändring. Del gäller den s. k. Den andra huvudfrågangäller förhandlingsrättens omfattning och den tredje arbetsmarknadsparlernasrätt att tillgripa stridsåtgärder. Dessa huvudfrågor har blivit väl belysta ide remissyttranden som utskottet har inhämtat över sju av de aktuellamotionerna. Jag tar först upp de önskemål som har framställts om enreformering av medbestämmandelagen och förlroendemannalagen och anknyter dåtill vad som föreslås i den socialdemokratiska reservationen 1. Medbestämmande i arbetslivet m. rn. Medbestämmande i arbetslivet m. m. ansluter nära till den socialdemokratiska motionen 1819,som har som första namn. Socialdemokraterna vill ha förändringar imedbestämmandelagen beträffande förhandlings- och informalionsreglerna. Devill komma till rätta med de prolem som uppstår vid medbestämmandelagenstillämpning i koncernföretagen, och om ett medbestämmandeavtal inle upprättaspå den privata arbetsmarknaden anser de att fler bestämmelser än nu bör görastvingande. Ulskottsmajoriteten avvisar sådana förändringar imedbestämmandelagen med hänsyn till att frågor av detta slag prövas inom nyaarbelsrättskommiltén men också till att parterna, som har sagts, haråterupptagit förhandlingarna om ett medbestämmandeavtal. Del kan tilläggas atlflertalet av de remissinstanser som har yttrat sig över motionen i denna delhar ställt sig avvisande till de socialdemokratiska förslagen. Därutöver upprepar socialdemokraterna sitt under årenslopp ofta framförda krav alt den s. k. 200-kronorsregeln skall återinföras. Dentidigare kollektivavtalslagen maximerade till det beloppet del skadestånd somarbetslagarna kan få betala om de deltar i en olovlig strejk. När regeln ströksvid medbestämmandelagens anlagande sades ifrån all del inle varmeningen alt skadeslåndsbeloppen skulle höjas generellt. Tvärtom förutsattesalt skadestånd vid olovliga konflikter även i fortsättningen skulle hållas påen måttlig nivå. Detta är också vad som har skett i arbetsdomstolenspraxis. Normall döms fortfarande ut skadestånd med . eller lägre belopp.Endast i speciella fall, t. ex. då strejken har varit långvarig eller harinnehållit särskilt allvarliga moment, har skadestånd dömts ul med 300 kr.eller i något fall med . Det kan påminnas om att den tidigare200-kronorsregeln kom , och beloppet motsvarade då för mångalöntagare en hel månadsinkomst. Remissinstansernas uppfattningar är delade i två hälfter.Så t. ex. vill LO och TCO men inte /SR återinföra 200-kronorsregeln. LOtillstyrker den socialdemokratiska motionen i dess helhet och anser att defrågor som tas upp i den är vikliga. Utan att dra alltför långtgåendeslutsatser vill jag ändå notera att LO i yttrandet inte med ett orduttryckligen nämner 200-kronorsregeln. LO;s tillstyrkan av motionen på dennapunkt måste därmed sägas vara i hög grad formell. 1 stället uppehåller sig LOingående vid övriga frågor i denna motion, nämligen inflylandefrågorna ochbehovet av en reformering av förlroendemannalagen. Utskottsmajoriteten anser att man även i fortsättningenbör ha möjlighet att på ett rimligt sätt nyansera skadeslåndsbeloppen efteromständigheterna i de enskilda fallen. Det tredje inslaget i motion 1819 som reservation I tarupp gäller en reformering av förlroendemannalagen. På denna punkt har motionenstöd av LO och TCO. Situationen är här väl känd. Nya arbeisrättskommitténpresenterade som ett första resultat av sitt arbete förslag till en ny lag omfackliga förtroendemän. Inom arbetades fram förslagtill ny lag på grundval av belänkandet. Departementets lagförslag mötteemellertid kraftiga invändningar från både arbetslagar- och Regeringen såg det inte som meningsfulltatt mot den bakgrunden lägga fram en proposifion i ämnet. Utskotlsmajoriletenhar uppfattningen atl man fortfarande bör ställa sig avvaktande och inte nu laupp frågan om en reformering av förlroendemannalagen. En del av de ivisligafrågorna kan komma alt lösas genom ett medbestämmandeavtal på den privatasidan. F. ö. noterar jag atl del är tal om alt i ettslag genomföra en lagstiftning om fackliga förtroendemän i enlighet med nyaarbelsrällskom-mitléns majoriletsförslag. I den socialdemokrafiska mofionensäger man sig vara införstådd med att en del av förslagen kan behöva genomförasi etapper. Är det av försiktighetsskäl som man vare sig i socialdemokraternasmotion eller i deras reservation inte anger vilka delförslag som man skallbörja reformeringen med? LO, TCO och /SR har annars i sina yttranden pekatpå behovet av regionala ombudsmän. Men denna tydliga vink har inte förmått desocialdemokratiska reservanterna all precisera sig. Kommunisterna vill också ha till stånd en reformering avförlroendemannalagen. Denna reformering går betydligt längre än vad nyaarbetsrällskom-miltén på sin fid förordade. Redan av ställningstagandet filldet socialdemokratiska yrkandet följer alt utskottet inte kan biträda vpk;sförslag. Kommunisterna ställde sig från början kritiska fillmedbestämmandelagens utformning och har år efter är begärt genomgripandeförändringar av lagen. Utskottet kan lika litet som vara med omatl bryta upp del arbetsrättsliga system som medbestämmandelagen bygger på ochavstyrker vpk-förslaget. Inle heller kan utskottet ansluta sig fill vpk;s förslagatl dellagande i strejk aldrig kan utgöra saklig grund för avskedande.Utskottet kan hålla med om att denna ingripande åtgärd bara skall tillgripas irena undantagsfall. Men i speciella situationer kan man bli nödsakad atttillgripa ett skiljande från anställningen som en sista utväg, när andraåtgärder för att bilägga den olovliga konflikten visat sig vara verkningslösa. I två motioner ifrågasätts om inte de anställdasförhandlingsrätt är så omfattande all den inkräktar på de pohfiska organensbeslutanderätt. Jag syftar på två motioner av m. fl. Mofionerna är närmast inriktade på verksamheten inom kommuneroch landsting. Mofionärerna vill på olika sätt begränsa de beslutsfattandepolitiska organens förhandlingsskyldighet gentemot de anställdas organisationer. Även dessa motioner har remitterats för yttranden.Löntagarorganisationerna har alla tagit avstånd från motionsförslagen. Ävenarbetsdomstolen avstyrker motionerna. Däremot tillstyrks motionerna av kommun-och landstingsförbunden liksom av . Utskottsmajorilelen har vid sitt ställningstagande fäststor vikt vid den inställning som de båda kommunförbunden har i sina enhälligayttranden. De har framhållit atl frågan hur man skall dra gränsen för deanställdas förhandlingsräft, så atl den inte inkräktar på den politiska demokratin,har blivit föga belyst i förarbetena till medbestämmandelagsliftningen.Särskilt 2 protokoll 1981/82:46-47 Medbestämmande i arbetslivet m. m. Medbestämmande i arbetslivet m. m. gäller del på det kommunala området. Till följd härav hardet uppstått en stor osäkerhet om medbestämmandelagens tillämpningsområde ochdärmed om förhandlingsskyldighetens omfattning för kommuner och landsting i deenskilda fallen. När man nu inom kommunförbunden varit ense om alt brislenpå vägledning i medbestämmandelagsliftningen skapar allvarliga praktiskaproblem, har ulskottsmajoriteten ansett det vara angeläget att man utrederfrågan om gränsdragningen mot den politiska demokratin. Jag vill understryka atl den utredning utskollsmajoritetenföreslår är helt i linje med vad kommunförbunden har begärt. Vi anser atl maninte kan negligera ett önskemål som del råder politisk enighet om inom kommun-och landstingsförbundens styrelser. Jag tycker atl det är en rimlig ordning i del utredningssammanhanget tar under övervägande de konkreta uppslagen imotionerna. Jag övergår till en annan fråga om förhandlingsrätten,nämligen i de fall där ett företag eller en myndighet avser att lägga ut ettarbele på entreprenad. I så fall är arbetsgivaren skyldig atl la uppförhandlingar med den fackliga organisation på arbetsplatsen som berörs aventreprenaden. Kan man inte komma överens vid förhandlingarna och arbetsgivarendeklarerar att han avser alt lägga ut arbetet på entreprenad, har den fackligaorganisationen möjlighet atl via sin centrala organisation kommer till stånd. Del är delta som brukar kallas den fackligavetorätten vid entreprenadavtal. Denna vetorätt kan endast utövas under vissabestämda förutsättningar som anges i medbestämmandelagen. Företrädarna för moderata samlingspartiet har i utskottetreserverat sig för bifall till en motion av och somsyftar till alt reglerna om den fackliga vetorätten skall avskaffas. Liknandemotionsyrkanden har framförts utan att vinna riksdagensbifall. Jag är medveten om att tillämpningen av reglerna kan välla problem. Detär emellertid nya arbetsrältskommitléns uppgift atl noga följa tillämpningen avmedbestämmandelagen. Så sker även i delta fall. Det flnns enligt utskottetsmening inle anledning atl föregripa resultatet av kommitténs arbete. De två återstående reservationerna är avgivna avsocialdemokraterna och syftar båda till atl begränsa arbetsgivarnas möjligheteratt tillgripa stridsålgärder. vidtog en omfattandelockout som svar på motsidans stridsåtgärder. Delta har föranlettsocialdemokraterna all begära en utredning om konsekvenserna av arbetsgivarnasobegränsade lockouträtl. Kommunisterna går i denna fråga samma väg somsocialdemokraterna - fast längre - och begär lagstiftning som förbjuderarbetsgivarna att fillgripa lockout. Mofionerna har remissbehandlats. Ingen avremissinstanserna stöder vpk:s tanke på förbud mot lockouter. Detsocialdemokratiska utredningsyr-kandel har biträtts av LO, men del böruppmärksammas atl både TCO och /SR säger nej till den begärda utredningen.Löntagarorganisationerna är alltså på denna punkt av skilda uppfattningar.Arbetsgivareföreningen kan av lätt insedda skäl inte ansluta sig till delsocialdemokratiska förslagel. S-motionen avstyrks också av arbetsdomstolen. Några remissinstanser kan tänka sig en utredning, men denskall i så fall inle isolerat behandla arbetsgivarnas stridsrätl utan ta uppbåda sidors rätt till stridsålgärder samt behandla konsekvenserna av denfackliga striden även på den offentliga sektorn liksom frågan om behandlingenav samhällsfarliga konflikter. Utskottet instämmer med de sistnämnda remissinstanserna iatl en utredning om arbetsmarknadsparlernas stridsålgärder inte kan begränsastill lockouträtten. En utredning bör omfatta hela den nuvarande ordningen förarbelsstriden. Del blir då fråga om djupgående ingrepp i del arbetsrättsligasystem vi har. Detta innebär alt parterna har frihet all välja destridsålgärder de anser nödvändiga all vidta inom ramen för vad som är rimligt.Utskotlsmajoritelen anser all den socialdemokratiska motionen inle gettövertygande skäl för all man bör ta initiativ till en utredning med syfte attöverväga sådana ingrepp. F. ö. kan nämnas att arbetsmarknadsministern haraviserat en karlläggning av erfarenheterna av de senaste årens konflikter påarbetsmarknaden. Ännu mindre kan utskottet naturligtvis länka sig enlagstiftning om förbud mot lockouter, såsom kommunisterna förordar. En betydligt mer begränsad fråga om arbetsgivarsidansstridsrätl gäller rätten all vid en konflikt innehålla lön som intjänats förekonfliklutbrottel men som skall betalas ut först under det atl konfliktenpågår. Den frågan har aktualiserats i flera motioner. Dessa har tillstyrkts avde tre arbetstagarorganisationerna, medan både de offentliga och de privataarbelsgivarorgani-safionerna ställt sig avvisande. Motionerna går ul på att förslag skall läggas fram somfråntar arbetsgivarna möjlighel atl använda denna speciella form av påtryckningsmedeli en arbelskonflikl. Frågan om utnyttjandet av denna slridsform övervägs av nyaarbetsrättskommittén, och resultatet av dessa överväganden bör avvaktas innanman tar ställning till sakfrågan. Jag kan, fru talman, hålla med om all del kan synas problematisktmed innehållande av intjänad lön som slridsåtgärd. Arbetsgivareföreningenövervägde att ta fill denna åtgärd storkonflikl men avstod från altgöra det. Som jag nämnde diskuteras frågan f. n. inom nyaarbetsrältskom-millén, och jag räknar med all förslag till lösning kommer framden vägen. För egen del är jag beredd att medverka till en sådan lösning. Detär också vad socialdemokraterna och andra begär. partikamrater ikommunförbunden tycker all man skall avvakta vad nya arbelsrättskommilténkommer fram till, och den tanken ligger också bakom utskottsmajoritetensställningstagande. I sammanhanget begär kommunisterna all indragning avsemester inte heller skall få utnyttjas som slridsåtgärd. Utskottet vill inlegä med på en sådan detaljreglering av parternas rätt alt tillgripastridsåtgärder. Dessutom vill vpk ha en lagstiftning som ger strejkandearbetstagare rätt att vistas på arbetsplatsen under konflikter. Särskilt vänderman sig mot att polisingripanden kan ske mot slrejkvakler. Normall håller sigde strejkande Medbestämmande i arbetslivet m. m. Medbestämmande i arbetslivet m. m. borta från arbetsplatsen. Del problem motionärerna lar upphänger samman med den organisalionsspliltring som råder främst i hamnarna ochsom får till följd att delar av arbetsstyrkan på en arbetsplats är i strejksamtidigt som arbetet fortsätts av anställda som inle tillhör den strejkandeorganisationen. När nu strejkvaklhållning till följd härav blir aktuell kandetta försätta polisen i en ömtålig situation. Å ena sidan skall polisen liksomandra myndigheter stå neutral i konflikter på arbetsmarknaden. Å andra sidanhar polisen både befogenhet och skyldighet att ingripa mot verksamhet som ärstraffbelagd enligt .