prot · G50929 · 1981-12-31 00:00:00 — De stora utsläppen av ibland tusentals fasaner inom ettlitet område innebär ett fullständigt onaturligt förhållande i en jaktmark,Självfiillel drar denna abnorma bytesanhopning till sig de arter i den vildafaunan som kan utnyttja tillgången. Det är alltså inte ett stort antalfasanätande duvhökar på godsen som är något onormalt, ulan det onormala är denstora bytesläthelen när det gäller djur med ett beteende som på många sättavviker från de normala vilda djurens. De som - till helt övervägande del för nöjesändamål -önskar fortsätta med utplantering av fasaner måste räkna med att. liksom ifråga om andra djur under uppfödning, under uppfödningsstadiet hålla djuren iskydd i byggnader eller under nät. Rent ekologiskt måste del också anses rikligt att uppföttvilt efter utsläppet blir föremål för den naturliga gallring som varje vilddjurstam är utsatt för genom trycket från andra, inhemska djurarter. I dellånga loppet måste en sådan utgallring ha en positiv effekt päbytesslammarna. Nr 29 Sedan den allmänna jakttiden päduvhök togs bort har Onsdagenden ''" olika markägare utfärdatett ökande antal tillstånd att fånga duvhök i 18november 1981 fällor. Markägarna/jägarna har hänvisat till att denlagstadgade skyddsjakt. somåret runt får bedrivas intill 200 m från en anläggning för uppfödning av Fritllvsnineav fasan, inte räcker för att fredasig mot duvhök. Det stora antalet licenser i duvhöken kombination med den effektivafångstmetoden har medfört alt ett betydande sitter givetvis i en besvärlig klämma,eftersom man kan förmoda att olika grupper inom verket har skilda lojaliteter.På den ena sidan lägger man ner ett stort och förtjänstfullt arbete på skyddoch vård av den vilda faunan, bl. a, på att återställa beståndet av den undermånga år hotade duvhöken. På den andra sidan, där jägarblodet svallar, arbetarman för att ge jägarna så många skottillfällen som möjligt, bl. a. genom atthindra duvhöken all åter öka i antal och konkurrera med jägaren. Sålundautdelar man, som vi ser det, frikostigt tillstånd till dem som vill fångaduvhökar, varefter man vänder sig till ornitologerna och frågar om de kan länkasig att organisera en räddningsaktion för samma duvhökar genom att transporteradem som fångas till annan plats för frisläppning. Mot bakgrunden av det arbeteman från ornitologiskt håll under mänga år lagt ner på att få bort jakten ochrädda duvhöken från fortsatt nedgång har man givelvis svårt att säga nej, hurobegripligt man än tycker det är att kan ge dessa extratillstånd utöver skyddsjakten. Flera personer har känt sitt ansvar ochomedelbart tagit itu med duvhökstransporterna så snart de etablerat kontakt medjägaren eller markägaren. Den sida där jägarblodet inte svallar har kanske ändåbörjat få ett litet övertag, ty i utskottets betänkande står att läsa: "Det bör tilläggas att nyligenbeslutat att fr. o, m. samtliga duvhökar som fångas i fälla eftertillstånd enligt 19 § jaktstadgan skall släppas fria." Att köra duvhökar kanske enkel resa kostarpengar i dessa tider. Kanske är det tänkt att markägarna/jägarna i en framtidsjälva skall transportera bort och släppa ut den fångade duvhöken på annanplats? kan det bli nästan dagliga turer, en del gånger kanske medsamma fågel. Man kan bara hoppas, när motionen blivit avslagen, allnaturvårdsverket tänker om och inte delar ut några fler tillstånd att fångaduvhök . Tiden är i stället mogen för att avskaffa ävenskyddsjakten. Den självföryngrande fiisanstammen är snart utrotad, inteav duvhöken utan av de moderna jordbruksmetoderna. Den fasanjakt som har enchans att finnas kvar måste baseras på stora årliga utsläpp avburfåglar. Det finns inga skäl att sådan verksamhet skall tillåtas medföra medvetet håller en inhemsk vild fågelart på en sänkt nivå. Del är bara althoppas, trots utskottets icke positiva inställning, att vi kannjuta av denna praktfulla fågel, duvhöken, oftare än vi nu kan. Jag yrkar bifall till motionen, 68EINAR (); Nr 29 Alla motioner bör inte bifallas. Det är ensanning som i ett den längre perspektiv även motionärerna ofta instämmer i. 11,. novpmber 19S1 Beträffandeföreliggande motion vill jag säga att jordbruksutskottet på intet sätthar visat kallsinne mot de ambitioner som ligger till grund för de Fridlvsniiip av ställda yrkandena. Tvärtom hyser vi den största respekt förmotionärernas (hn-h/ikcn säkerligen myckel seriösa intresse i dessa frågor.Vi hyser också respekt för de argument som i olika sammanhang har anförts avmotionärerna. måste vara hänvisat till att i än högregrad lyssna till vad de myndigheter säger, som av och samhället fåtti uppdrag att bedöma dessa saker. har inte gett oss något stödför att kunna tillmötesgå motionärerna i deras önskan att fridlysa duvhöken. Vi kan ju inte gärna, såsom , göraantaganden om att del ligger olika lojaliteter bakom naturvårdsverketsyttrande. Det är trots allt det slutliga yttrandet, som ligger på vårt bord,som vi måste använda som underlag för vårt ställningstagande. Som framgår av betänkandet framför enganska bestämd uppfattning om att duvhöksstammen inte på något sätt skulle varautrotningshotad. Utvecklingen är tvärtom ganska god. I motionen antyds alt duvhöken inte är utan betydelse förfälthönsens situation. Jag måste nog invända mot vad säger påden punkten. Även om det inte kan utgöra underlag för statistik, vill jagframhålla att både fasan och rapphöna har ökat betydligt . De ärinte på väg att dö ut av andra orsaker. Det är inget argument i sammanhanget,men jag tyckte det var ett felaktigt påpekande som jag ville rätta till. Vi har den här gången nöjt oss med att accepteranaturvårdsverkets bedömningar. Enligt verket är det en ganska normal skattningsom sker - den är inte överdriven. Dessutom, sägs det, håller attityden tillduvhökarna på att ändras alltmer på så sätt att man kräver att de fångadeduvhökarna skall släppas fria. Ett enhälligt jordbruksutskott har således medutomordentlig respekt för och hänsyn till intresserade motionärer varitnödsakad att följa det tunga expertullålandet från . Med delta,fru talman, yrkar jag bifall till utskottets hemställan. 69 () replik: Jag tycker nog att jordbruksutskottet lutarsig alltför myckel mot remissyttrandet från . Det hade varitbra. om man hade begärt in svar från flera remissinstanser. T. ex.länsstyrelserna borde ha fått yttra sig, och man kunde även tänka sig altSveriges ornitologiska förening hade kunnat få yttra sig i en sådan fråga. Dåhade det kanske blivit litet besvärligare vid behandlingen i utskottet, men jagtror inte att utslaget hade blivit annorlunda. Låt mig bara konstatera att vid flera tillfällenav stora internatio nella ornitologiska organisationer uppmanats att införa totalskydd för de 75 Nr 29 utrotningshotade rovfåglarna. Ett slut på utdelningen av de särskilda Q . , j 1 tillstånden för den s, k.skyddsjakten på duvhök skulle göra det möjligt även IS ivnb- I9S1 för alt ansluta sig till den stora grupp av stater somredan har infört ett Fl llvsninc /r ''''S ''" hålla med när han säger attduvhöksstammen har För några decennier sedan var duvhöken vanlig i nästan alla skogsområdeni landet, men till följd av en intensiv förföljelse har den gåttstarkt tillbaka. påskyndades tillbakagångenpå grund av kvicksilverbelningen av utsädet. har visserligen ensvag ökning av stammen konstaterats, men fortfarande förekommer duvhöken mycketsparsamt och är långt under sin tidigare numerär i landet, så man borde vidnågot annat tillfälle fråga andra remissinstanser. Då kunde man kanske kommatill ett annat resultat. 70 HANS (): På vilka motionärerna tror sig kunna imponeragenom sitt barnsliga prat om grevar och baroner vet inte jag. men då det intehar med duvhökens framtid att göra skall jag inte ta upp någon debatt med demom saken. Jag skulle annars till stor del kunna instämma med dem ivad gäller den sakliga delen av motionen. Men dess värre är duvhöksproblemetinte så enkelt alt vi löser det bara genom en totalfridlysning. Det är tvärtomså invecklat att del är svårt att veta var man egentligen skall börja nysta. Jag hade tillfälle att diskutera frågan med någrabulgariska biologer, och jag vägar faktiskt hoppas att deras sansade syn påduvhöksproblemet och rovfågelsfrågan i allmänhet skall kunna bli vägledandeäven hos oss. Det finns, menade de. inga av naturen enbart nyttiga ellerenbart skadliga rovfåglar, men det lär vara ostridigt att människan genom sinaingrepp i de biologiska systemen förvandlat annars ganska oskadliga rovfåglartill åtminstone lokalt mycket svåra skadegörare. De vilda djurens beståndväxlar alltid, beroende på klimat, näringstillgång osv,, men man har under desenaste årtiondena kunnat konstatera en så stark tillbakagång i rovfågelsbeståndeni all den inte bara kan vara ett utslag av de vanliga variationerna.Jakten är ä andra sidan så pass reglerad alt inte heller den lär få skulden,den skuld som mest sannolikt hör ihop med giftupplagring i näringskedjanoch/eller dålig tillgång på näring. När det gäller näringen spelar fasanen enviktig roll. Man kan, t, o. m, säga att fasanen lokalt är duvhökens stapelföda.Gäller det att bevara höken har vi alltså skäl all vara dem tacksamma som föderupp fasaner och på såsätt möjligt för flera duvhökar all överleva. Det här var en liten ut\ikning frän ämnet. Låt migåtervända till bulgarernas teori om rovfågelstammarnas minskning. När människan en gång har ingripit i naturen måste honfortsätta därmed för alt någorlunda hålla balansen och för att hållarovfågelstammarna på 7h Därvid är den hänsynslösa utrotningen precis lika skadlig som Nr 29 det passiva gynnandet. Det är jägarens plikt att reglerarovfägelspopulalio- den nerna påett förnuftigt sätt. genom en verksam kontroll över växelverkan j*. mellan demsom äter och dem som skall ätas, allt med målet att största möjligaarlrikedom skall bestå. Det sista är med andra ord precis detsamma Fridlvsiiiiip av som står i portalparagrafen i vår jaktstadga, nämligen att jaktensändamål är ditvhiiken att skapa ett livskraftigt och artriklvillebrådsbestånd. Så långt mina vänner bulgarerna. När det gäller vårt landhar vi kunnat göra samma iakttagelser som de i fråga om den samladerovfågelstillgångens minskning. Men en art, duvhöken, visar en klar ökning. Duvhökens tryck på småvilt, främst fasaner, har faktisktblivit så starkt, att det bara behövs en marginell ökning av hökstammen för attsomliga bytesdjur helt skall utrotas, i varje fall lokall. Hur starkthöktrycket kan få bli vet jag uppriktigt sagt inte. Någonstans har jag läst atttvå par duvhökar per inte kan skada. Siffran kan säkerligendiskuteras, bl. a. med hänsyn till revirens beskaffenhet. Men i ett revir i södraSverige, som jag har haft anledning all följa närmare, finns det nu minst fempar . Det har visat sig vara klart för mycket, och den sistarapphönan har där också försvunnit till duvhökenskräva. Duvhöksstammen måste även ur naturvårds- ochornitologsynpunkter decimeras - men hur myckel? Det är absolut inte en politisk fråga att bestämma densaken, utan det är något som bör avgöras, eller rättare sagt beredas, av det iallra högsta grad sakkunniga organ som redan finns, nämligenjakltidsberedningen. Den består av företrädare för naturvård, , jägarorganisationerna och andra sammanslutningar medlikaratde intressen. Beredningen och har visat sig såväl kunna styra den beskattning av olika djurpopulalioner som behövs, att detinte finns någon anledning alt ta ifrån beredningen den uppgiften. Sammanfattningsvis,fru talman: Frågan omduvhöken kräver stor sakkunskap. Riksdagensaknar den sakkunskapen, Sakkunskapenfinns hos naturvårdsverk och jakttidsberedning, Därför skallinte utan sakkunskapen besluta. Därför yrkar jag bifall tillutskottets hemställan. 71 (): När vi skrev denna motion var det inte för attvi ville göra ner några av de här grevarna, baronerna, prinsarna ochdirektörerna. Vi gjorde bara ett konstaterande på nära häll, när en tidning togupp frågan och visade upp alla dessa personer vid en driva fasaner. Det vardärför vi fick upp intresset och tog med den delen i vår motion. Vi tycker alt det i dagens upplysta tid. när rovdjurensbetydelsefulla roll i naturen framstår allt klarare för allt fler människor,måste betraktas som mycket anmärkningsvärt att skyddsjakt på duvhök fortfarandeär tillåten. Nr 29 Rovfågelshatel lever tyvärrfortfiirande kvar inom vissa kretsar, och det den tycker vi motionärer är allvarligt. Överläggningen var härmed avslutad. kripsniaterielindii- Utskottets hemställan, som ställdesmot motion 1980/81:581 av . . och , bifölls med acklamation, Jordbruksutskottetsbetänkande /82:6 om nitrat i dricksvatten betänkande 1981/82:3 om ändring iinkassolagen Vadutskotten hemställt bifölls. 10 §Förstatligande av krigsmaterielindustrin Föredrogs näringsutskottets betänkande1981/82:5 om förstatligande av krigsmaterielindustrin, 72 PER (vpk); I näringsutskotlelsbetiinkande /82:5behandlas motionen 1980/81:638 om förstatligande av krigsmaterielindustrin iSverige, Vad som yrkas i motionen är ett principuttalande från sida.Om skulle besluta att göra ett sådant, får det sedan ankomma påregeringen att avgöra när och i vilken takt denna industri kommer att överförasi samhällets ägo. Näringsutskottel hemställeratt avslår dettamotionsyrkande. Motiveringen härför är den som utskottet anförde i sittbetänkande 1978/79:29. Först några synpunkter på förstatligande inom ramen för enkapitalistiskt dominerad marknadshushållning. Enligt min mening innebär inte förstatligande avindustriförelag inom ramen för rådande marknadsekonomi någon socialisering iden meningen att det skulle innebära socialism. De statsägda förelagen tvingasin i samma situation som andra, privatägda, företag och tvingas således attagera på i stort sett samma sätt. Jag menar emellertid att staten har störrestyrmöjligheter inom statsägda företag än inom privatägda. Större garantierkan skapas för att gjorda satsningar inte otillbörligt kommerprivatkapilalistiska vinstintressen till del. Del kan därför vara ettsamhällsintresse att strategiskt viktiga företag och sådana företag över vilkastaten ändå måste ha en långtgående kontroll överförs i statens ägo. Vi haransett att just krigsmaterielindustrin utgör en sådan sektor. Om intevåra motioner om krigsmaterielindustrin leder till annat, får vi åtminstoneen redovisning av lägel för . En sådan redovisning ges Nr 29 ocksådenna gång i reciien i näringsulskottets betänkande. tas bådetillverkning och export av krigsmateriel upp. Jagskall nu uppehålla \jnovember 1981 mig endastvid tillverkningen, eftersom frågan om export av krigsmateriel väntaskomma upp under vårsessionen av detta med anledning av Förstatli"aiide uv en regeringsproposition som bygger på en redan nu tillgänglig utredning, krivsniatericlindti- nämligen Svensk krigsmaterielexporl (SOU 1981:39). f,.,-,, Man säger att leveransvärdet av krigsmateriel itillverkningskungörelsens mening från enskilda företag uppgick till 3 572 milj.kr. skulle sysselsättningen i svenskförsvarsindustri ha uppgått till 40 000 årsverken. Man säger vidare att avdenna verksamhet finns vid sex företag. Tar man med tio företag, får man istället en intäckning av av samtliga leveranser av krigsmateriel. Tilldetta kommer sedan den tillverkning som redan nu sker i statliga förenadefabriksverken (FFV). Den är redovisningsmässigt svår att få fram exakt men rörsig om drygt 500 milj. kr. Man uppskattade leveransvärdet avtillverkad krigsmateriel i till . Det skulle utgöradrygt av hela den svenska verkstadsindustrins leveransvärde detta är, somvar , Krigsmaterielindustrin i utgör en procentuelltvisserligen begränsad men pä vissa lokaliseringsorter helt avgörande del avden svenska verkstadsindustrin. 40 000 helårsarbetande människor ;ir långt ifrånnågon försumbar grupp inom svensk näringspolitik. Dessa människor är beroendeav statliga beslut för sin fortsatta utkomst. För den icke exportberoende delenav denna industri är de statliga inköpen av försvarsmateriel avgörande försysselsättningen. För den mera exportberoende delen är de statligaexporlvillkoren avgörande. Dessa villkor är i sin tur beroende av politiskaförhållanden ut i världen över vilka varken den svenska statsmaklen eller änmindre den svenska krigsmaterielindustrin kan råda. I den utskottsskrivning som näringsutskottelnu hänvisar till sägs det: "Att upprätthåller en egen produktionav försvarsulrust-ning är en förutsättning för tilltron till den svenskaneutralitetspolitiken," Det anges sålunda som viktigt för landetsutrikespolitik att den egna försvarsmaterielinduslrin upprätthålls. Därmedmenar jag att staten också måste ta på sig ansvar för sysselsättningen för deanställda inom denna industri. Vi har för vår del ansett alt detta bäst skulleske genom att staten också blev ägare. Härigenom skulle också privatekonomiskavinster på tillverkning av försvarsmateriel kunna elimineras. Redan nu är del ju så att staten på projektstadiet går inmed ekonomiska åtaganden för att säkra utvecklingen av nya vapen. När det sedankommer till serieproduktion är det staten som lägger basbeställningen. Närdenna är levererad beror det återigen på statlig myndighet omtillverkningsserien kan göras längre och utvecklingskostnaden därmed fördelaspå ett större antal enheter. Den exportberoende delen av den svenskaförsvarsmalerielindu-strin, där ingår, är sålunda i mycket hög gradberoende av statliga beslut. Detta menar vi talar för att staten också borde tasill fulla ansvar för Nr 29 de anställdas trygghet och framtid.Detta skulle bäst kunna förverkligas Q I, j genom att staten också tog över ägarrollen i dessaföretag. ISnovemhei- 19S1 ' näringsutskottets skrivning tar man också uppproblemet med alt försvarsmaterielinduslrin i många fall är samordnad med civil tillverkning. Förstatligande av krigsniaterieliiidii strin Det anservi för vår del vara positivt. Vi har från vpk i åtskilliga år- ibland isällskap med motionärer från andra riksdagspartier - motionerat om statligplanering för övergång till mer civil produktion. En ökad civil sektor inomdenna industri skulle öka möjligheterna till omplaceringar av anställda vidnedgång i den militära tillverkningen. Som exempel kan jag la , där jag själv är anställdsedan snart 45 år. Där hade man under kriget och flera årtionden avefterkrigstiden en ambition att utöka den civila tillverkningen, där stålsidandå var den som gav mest sysselsättning. har emellertid utvecklingengått åt det andra hållet. En civil tillverkning som var mer än hälftenav bolagets totala har trängts tillbaka till mindre än hälften, och dennatrend har ännu inte brutits. Det är fortfarande mest lönsamt all tillverkakrigsmateriel, och helst vill man ha friare händer i vad gäller export. skulle man kunna ge mänga nya arbetstillfällen, har verkställandedirektören sagt. Jag tror därför alt det måste till en samhälleligstyrning, om krigsmaterie-lindustrins anställda skall kunna tillförsäkras entrygg sysselsättning. Denna styrning torde bäst komma till uttryck genom attsamhället överlog huvudmannaskapet för hela försvarsmaterielinduslrin i landetoch inte som bara en liten del av dess lättare del. Med hänvisning till det anförda yrkar jagbifall till motionen 1980/81:638. Under delta anförande överlogtredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 73 (): Jag tog med mig vpk-motionen 1980/81:638. somfinns inbunden i näringsutskottets bok för motioner, upp i talarstolen. Jagkände nämligen inte riktigt igen innehållet i det anförande som Per Israelssonhär höll. Det var något av en Sörgårdsromantisk beskrivning av vpk:s syn påvapenexporten. Det är ju just om vapenexporten som motionen handlar. Motion 638. som är på tre rader, är en följdmotion till enpartimotion från vpk om att destinationsorterna skall ändras för denvapenexport som äger rum från det här landet. Själva huvudmotionen har i och för sig redan behandlats iannat utskott och avslagits av kammaren. Men där finns i stort sett inga andraargument för förstatligandekravel än dem som sammanhänger med vapenexportensinriktning. För all förslå vad motionen 638 egentligen handlar omtvingas man därför gå till huvudmotionen om vapenexporten och den långa rad av liknande motioner som kommunisterna har väckt , '* Kommunisterna vill alltsåförstatliga den svenska krigsmaterielindustrin. inte baratill följd av sin allmänna socialiseringsiver, utan därför all man vill Nr29 använda den för vissa bestämda syften. Dessa syften finns, för alt vara Onsd i"en den kommunistiska motioner, med ovanligt stor tydlighet nedpränlade och j.nQvniber I9SI intagna i riksdagstrycket. Kommunisterna för ju en ständig kamp med framför alltsocialdemokraterna om att dra till sig en grupp allmänt socialistisktinriktade väljare. Det är därför inte någon händelse alt den här motionen tillstor del ägnas ål statistik som går ut på all bevisa att socialdemokraternaunder 1950- och 1960-ialen var ena särdeles fulingar när det gällde altexportera vapen. Jag tänker inte kommentera den saken så noga. Vi harkontroll av svensk krigsmaterielexporl. och vi kommer alt få skärpta regler. Visom har större förtroende för hur de här frågorna handläggs under ensocialdemokratisk eller icke-socialistisk regering än vad vi skulle ha omfrågorna handlades av en kommunistisk regering kan nöja oss med det påpekandet. Men det intressanta, när vi behandlar det motionsyrkandefrån vpk som är aktuellt. är all de öppet uttalade syften medvapenexportpolitiken som vpk för fram i sina motioner inte stämmer överens meddet intryck man försöker ge när man värvar röster från socialdemokraternasvänsterflygel. I det senare fallet försöker man framstå som pacifistisk, sommotståndare till den fula vapenhanteringen över huvud taget. Men läser vi de här motionerna finner vi alt det mednärmast brutal tydlighet anges att skall sända vapen till de länder påjordklotet där vapnen kan komma till användning i syften som vpk tycker ärgoda. Det står i årets motion. Det stod i förra årets motion. Särskilt tydligtuttryckte man saken 1979 - motionens nummer var 397: "Vapenköps för att användas och om vi säljer bör vi således i första hand göra enbedömning av var och hur detta kommer att ske. en mera omfattande värdering av köparnas allmänna, politiska mål.---- ," I den motionen liksom i förra årets och i årets motiondrar man en direkt parallell med de kriterier vi skall ha för att ge u-hjälp. kommunisterna har ett mycket specielltspråkbruk när det gäller att tala om vilka som är förtryckare och ickeförtryckare. betecknas en diktaturstat som en diktaturstat, men ärdiktaturstaten allierad med en viss stormakt är den i stället ett progressivtland. Skall vi följa vpk:s egna anvisningar om hur vi skall förstå derasvapenexportpolitik, skall vi alltså se efter vilka länder som vpk anser ärvärda ökad svensk u-hjälp, för det är ju de länderna som är progressiva ochsocialistiska. råkar det vara så all det i en nyutkommen bok hargjorts en analys, med hjälp av vpk:s motioner , av just den här frågan. Det visar sig attdet inte alls är på det sättet, att om ett land är vad som brukar kallas allmänt vänster- eller socialistiskt inriktat, så motionerar vpk om att det landetskall ha mer u-hjälp. Det fanns detta år en rad exempel på något så när socialistiska som i vpk:s motioner på sin höjd föreslogs få ganska små belopp utöver vad regeringen föreslagit. Dit hörde några av de f, d. portugisiska kolonierna i , dit hörde den nya regimen i . 6 protokoll 1981/82:29-30 Nr 29 Vad hade då dessa länder gjort föront? del förslår vi när vi tar del av Onsdaon Hpn ''som skrivits om den lilla grupp som var värd 365 extra miljoner i ISnovember I9SI omedelbara anslagsökningar och fortsatta ökningar därefter.Den bestod av fyra länder, en marionettregering och två väpnade organisationer. Försiatllpa 1 1' av , ,och Sydyemen. Marionettregeringen är den Vietnamstödda sidan i Kampuchea.Organisationerna är något som heter PFLO i samt PLO - dvs. iegen hög person. Detta är ju inte en lista över socialister ellerkommunister i . Än mindre är del en lista över s, k,vänsterregeringar i . Vad man än säger om kanhan väl ändå inte vara.