prot · G50972 · 1981-12-31 00:00:00 — Arbetsgivaravgiften till arbetslöshetskassorna, som skullebetala dessa utgifter, har samlats i en central fond. Den harregeringen raserat pä . ger man sig på de enskilda kassornasfonder. Jag kan berätta att Metallindustriarbetareförbundetsarbetslöshetskassas fond utgör 228 milj. kr., eller . De härfonderna är ju till för att utjämna kostnaderna vid tillfälligaarbetslöshetstoppar. I stället för att bygga upp en anständig ersättning för dearbetslösa planerar man en utplundring av de erkända kassornas fonder. Regeringen har aviserat en försämring avsjukförsäkringarna. Man skall införa självrisk. I själva verket avser manuppenbarligen att bygga upp klassgränser som tidigare under stora mödor rivitsned. Det är fråga om att återinföra de gamla förhatliga karensdagarna. Sombekant kunde de orättvisa ersättningsreglerna inte godtas av LO-kollektivet. mullrar det i folkdjupet - och det med all rätt.Generalstrejk, ropar allt fler, och det är faktiskt inte att förvåna sig över.Införs karensdagar i sjukförsäkringen igen, innebär det under alla förhållandenorimliga orättvisor. påstod i går att man kan genomföraförsämringen i sjukförsäkringen utan att skapa orättvisor mellan olikakategorier anställda. Hur skall det gå fill? Hur skall man klara en sådanmanöver? Avser ni att med lagar förhindra att man i avtal reglerar ersättningenvid sjukdom? Om så inte är fallet, på vilket sätt planerar ni då att reglerarättvisan i en sådan omläggning? Hur skall de som drabbas av arbetsskada ersättas? För detkan väl inte vara så att en arbetare som drabbats av olycksfall i arbetet självskall svara för kostnaderna ? Inte kan ni väl införa ettsystem där en arbetare, som på grund av olycksfall ligger blodig påsjukhussängen, själv skall betala för karensdagarna, medan den snuvigetjänstemannen lugnt kan stanna hemma och vårda sin snuva utan inkomstbortfall?Försök att lösa den ekvationen utan att skapa orättvisor! Regeringspropositionen om försämringar ianställningsskyddet är ytterligare en försämring som visar att ni sitter iknät på arbetsgivarintresset. Era förslag sätter löntagarna i en sämresituation i vissa lägen än vad som gällde innan lagen om anställningsskydd kom1974. Förhandlingsrätten blir nu en ren chimär, bl. a. vid provanställning. Nigår längre i eftergifter till än vad era egnarepresentanter gjorde i den kommitté som utredde de här frågorna. Vi har fått bevittna hur SAF-direktörerna som tack taröver stora delar av er valrörelse och blir politikerna på . Deuppträder nu som kristallklara politiker med syfte att bekämpa socialdemokratinmed klart politiska medel i den här valrörelsen. Deras partitaktiska manövrerär mycket avslöjande. Man förvandlar nu företagen fill lokala propagandacentralerför den borgerliga politiken. Från att tidigare ha betraktat politiskverksamhet i företagen som något man kunde förbjuda går man nu i företagen in i en helhjärtad politisk kampanj utanmotstycke. rev man ner tämligen harmlösa affischer, som arbetarna satteupp på sina arbetsplatser. kommenderas de som har arbetsledande ställningut i en kampanj, en _ politisk kampanj utan motsvarighet. Därmed skapar man enpolitisk strid ute i företagen. Sysselsättningen har regeringen totalt misslyckats med.Alla minns väl vallöftena om de 400 000 nya jobben, varav en stor del skullefinnas inom industrin. Mellan tredje kvartalet 1976 och tredje kvartalet 1981minskade sysselsättningen inom den svenska industrin med 112 000 anställda.Vart tionde industrisysselsättningstillfälle är utraderat. Koncentrationen i svenskt näringsliv harökat trots vackra vallöften . En skattefinansieradbörsuppgång blir en fara för framtiden. som investeringsnivånkraffigt minskar ökar börsvärdet. Har verkligen börsakfierna realt sett blivit50 miljarder kronor värdefullare på ett och halvt år? Är det fråga om en realökning i ekonomin? Nej, vad som har hänt är att aktieägarna nu värderar sinaaktier högre. Anledningen härtill är, som statsrådet helt riktigtsade, den återhållsamma avtalsrörelsen, som arbetsmarknadenslöntagarorganisationer gick med på. Men värre är - och det är också ett resultat avregeringens subventioner-ingspolitik - att enbart aktiefondssparandet varje årsubventioneras med och det totala skattesparandet med 2miljarder kronor. Det är att jämföra med de avsättningar som av oss föreslagitstill produktivt investeringskapital, nytt kapital, som skulle placeras vialöntagarfonderna. Särskilt de företagsvisa aktiesparfonderna är en skam. Detfinns olika system, men vanligen får den anställde låna . permånad av företaget. Det finns exempel på företag som erbjuder en ränta påmellan O och . Skatten får enligt det här systemet minskas med upp till 2160kr. Den som på det här viset kunnat "spara" . kan alltså efter de åren enligt detta systems regler öka sin standardmed . till följd av kapitaltillväxten och skatteminskningen och sedandet verkliga insatskapitalet på . För varje nysparadhundralapp måste staten betala 3-4 hundralappar. Det är Ebberöds bank! Isystemet med företagsanknutna aktiesparfonder kan företaget stödja sin egenakfiekurs. Därmed är det helt klart att systemet med företagsvisaaktiesparfonder är ett hot mot den marknadsekonomi som ni i andra sammanhang ärså fruktansvärt angelägna om att bevara intiH sista blodsdroppen. Det är inte så, som här har sagts, att det förslag tilllöntagarfonder som arbetarrörelsen har lagt fram är något hot motmarknadsekonomin. I långt större utsträckning är de företagsvisaaktiesparfonderna det! Det har - i går och - vädratsargument om löntagarfonderna som är ytterst egendomliga och som visar att niinte har läst på. Det har inte heller gjort. Det ärinte fråga om fackliga centrala fonder, eller vad det var vi fick höra alldeles , utan om en decentralisering av fondernatill 24 län. Och fondstyrelserna skall vara sammansatta av företrädare förlöntagarna, för kommuner och landsting i de områden där de skall arbeta. Komihåg det, och gå inte och sprid några lögnaktiga påståenden, som troligen ocksåkommer från propagandacentral. Det riktiga svaret påfrågorna i detta sammanhang är att vi får löntagarfonder som kommer att vara eneffektiv motvikt och motpol till det fåtal aktieägare - en, två eller tre -somdominerar storföretagens bolagsstämmor. Det är något annat än centralstyrning! säger att de arbetslösa harfått försämrade villkor . Det är inte sant. Successivt harersättningen till de arbetslösa ökat i takt med förändringen av lönerna inomindustrin. Däremot är det sant att ersättningen inte har nått upptill den nivå som 1973 uttalade sig för. Den huvudsakliga anledningentill det är den eftersläpning som skedde , då densocialdemokratiska regeringen försummade att höja ersättningen till de arbetslösa.De är rätt mycket begärt att vi, med de ekonomiska förutsättningar vi nu har,skall försöka att på alla områden hämta in den eftersläpning som beror påförsummelser som den socialdemokratiska regeringen gjorde sig skyldig till. Det är också sant att vi har lagt fram ett förslag sominnebär att fonduppbyggnaden i kassorna inte kan pågå i samma utsträckning somhittills. Vi återställer ansvaret för finansieringen till det som gällde närdet nuvarande systemet föreslogs av den socialdemokratiska regeringen ochantogs av . Det innebär att den finansiering via avgifter och budgetsom vi föreslår utgör precis den andel som gällde 1974. Att ni betraktar detsom en så hisklig orättvisa har jag lite svårt att förstå. Det omdömet drabbari så fall också den regering som då satt, nämligen den socialdemokratiska. Skälet till besparingarna skall jag inte gå in på , menjag vill peka på att profilen i förslaget är den att vi måste hitta utrymme föratt låta de arbetslösa få höjd ersättning. Förslaget innebär att de som hararbete får ta på sig en något högre kostnad för sin försäkring - successivt -för att de som inte har arbete skall få en höjd ersättning vid arbetslöshet. tog också upp de s. k. Åmanlagarna ochdet förslag till provanställning som vi har lagt fram och som utskottet nubehandlar. Sanningen är att vi också på den punkten vill återföra förhållandenatill vad som föreslogs i den s. k. . Där föreslogs att denrätfigheten skulle vara lagstadgad. stöddes förslaget också avsocialdemokraterna i utredningen. Sedan ändrade man inställning. Ordföranden iutredningen, förre TCO-ordföranden och förre landshövdingen , harfortfarande den inställningen att detta är en så vikfig princip att den börlagskyddas. Man kan, om man så vill, säga att först när vi inför detta i lagen,så inför vi Åmanlagarna. Värre än så är det inte. Sysselsättningen har regeringenmisslyckats med, säger . Sanningen på den punkten är att densocialdemokratiska regeringen fortfarande har rekordet för 1970-taletsarbetslöshet. När sanningen är sådan kanske man inte skulle ta fullt så storaord i sin mun som här gjorde. Det irriterar slufligen, fru talman, socialdemokraternaalldeles oerhört aft det har blivit intressant att spara i aktier - att detockså för småsparare är intressant att ställa riskvilligt kapital fillförfogande. Kapitalet har ju ökat och lett till investeringar som i sin tur gersysselsättning. Det kan finnas synpunkter på utformningen, men alternativet ärdefinitivt inte de löntagarfonder som socialdemokraterna föreslår. Det är decentraliserade fonder, säger ,och det skall jag lära mig. Hur är det med den saken? När man påpekar attrisken för att det kan bli annat än produktiva investeringar som man satsar ide här länsfonderna, får man svaret från högt uppsatta LO-företrädare att detskall finnas centrala riktlinjer som motverkar sådana tendenser. Hur skall detvara då? Skall det vara decentraliserade löntagarfonder som satsar också iförlustbringande företag i den egna regionen eller skall det vara löntagarfondersom följer de marknadsekonomiska lagarna? Om påsocialdemokratins vägnar kunde ge ett entydigt svar på den punkten tror jag attlyssnarna skulle vara många och mycket intresserade. Jag tycker ändå det är anmärkningsvärt att SivertAndersson inte förstår att det finns en utbredd oro inte minst bland mångasmåföretagare när det gäller den verkliga avsikten. Om den oron kundeundanröjas, skulle det ge ett mycket substantiellt bidrag till ett förbättratklimat mellan parterna på arbetsmarknaden och också mellan partierna i vårtland. 50SIVERT () replik: Till statsrådet vill jag säga att närdet gäller arbetslöshetskassorna far han inte riktigt väl fram med sanningen.Det var ju så att arbetslöshetskassornas samorganisation begärde en höjning1976 . Den dåvarande socialdemokratiska regeringen biföllframställningen och skrev en proposition som var daterad före valet1976, som vi som bekant förlorade. Den borgerliga riksdagsmajoriteten gick medpå det förslaget , och bifölls förslaget om en bättrestatsbidragstabell. Det blev en höjning från . Men sedan har detvarit stopp, därför att när en framställning baserats på den löneutveckling somhar skett inom kassornas område, så har det blivit nedskärningar ochsämre ersättningsnivåer ifrån ert departements sida. När det sedan gäller fonderna och deras uppbyggnad ärförhållandet litet märkligt. Vi föreslår en decentralisering av fondsystemet.Det skall inte vara som på L M att två herrar - en frånvar och en av de stora affärsbankerna här i landet - har avröstandelarna på stämman. Vårt förslag innebär att företrädare för fonderna ifortsättningen skall kunna vara med och på basis av de många människornaserfarenheter från oHka länsdelar föra en diskussion om hur L MEricssons framtid skall utvecklas. Vad beträffar småföretagen vore det bra om ni iregeringspartierna tillsammans med representanter för försöker resonera igenom vad vi egentligen föreslår. Viföreslår ett system av fonder som absolut inte kan vara till skada för ett endasmåföretag. Det är er propaganda som skrämmer upp de stackars småföretagarna såatt de håller på att trampa ur skorna. Jag sade att det fanns 17 800 miljonärer i landet 1975. är de 25 000. Hur många fler miljonärer måste få, innan vi kan fåfart på investeringarna? Det vore intressant att få ett svar på den frågan frånarbetsmarknadsministern. Det har varit stopp efter höjningen avarbetslöshetsersättningen , säger . är det väländå som har läst på dåligt. Senast höjdesersättningen till kassorna, och den har höjts mellan 1976 och1981. kommenterar klokt nog inte deneftersläpning som skedde och som jämfört med löneutvecklingen är denhuvudsakliga anledningen till att vi nu har haft en sämre utveckling än vadriksdagen föreställde sig 1973, när principen togs. Jag håller med om att aktierna skaH spridas på flerhänder. Vi har ett alldeles för koncentrerat aktieägande. En alldeles för litengrupp människor äger makt och inflytande över näringslivet i landet. Men vad ärdet för fel i att låta de många människorna företräda sig själva påbolagsstämmorna? Varför måste man gå vägen över ett kollektivt,fackföreningsstyrt löntagarfondssystem? Varför kan man inte själv få bestämmavilken fond man vill spara i, vilken mängd pengar man vill spara i fonderna?Varför kan man inte själv få företräda sitt eget ägarintresse? Varför kan viinte myndigförklara spararna? Det skulle vara intressant att få ett svar pådessa frågor. Jag tycker inte att det liggernågot egenvärde i att ha si eller så många miljonärer. Vi behöver en merrättvis förmögenhetsfördelning än vi har . Ett sätt att åstadkomma det äratt göra det mer intressant att spara i reala tillgångar, däribland aktier, ochlåta människorna själva företräda sina egna intressen. 52SIVERT () replik: Det här med att man skulle avstå från attorganisera fondsparandet innebär ju bara att statsrådet förespråkarett splittrat ägande, som ytterligare stärker makfen för det fåtal människorsom totalt dominerar bolagsstämmorna. Det är alldeles givet att avsiktenmed systemet med löntagarfonder är att på bolagsstämmorna skapa ett inflytandesom endast tillkommer ett litet fåtal. Hur är det nu med arbetslöshetsersättningarna, IngemarEliasson? De olika borgerliga regeringarna har varje gång prutat påframställningarna, och det var det som jag avsåg med mitt inlägg. De har inteföljt med i de målsättningar som vi har varit överens om.Framställningen om . Den framställningsom gjordes att få lyfta upp ersättningen till . ladearbetsmarknadsministern i sin skrivbordslåda. Vi väntar nu på förslag sominnebär- det kan man inte komma ifrån -kraftiga försämringar för de arbetslösa. Jag vill fortfarande när det gäller den starka tillväxtenav antalet miljonärer som f. n. äger rum hävda att den beror på att regeringspolitikenhar haft en sådan inriktning att investeringar inte har varit intressanta. Detär spekulationer i det kapital som frigjorts på marknaden vilka har skapatförmögenhetstillväxten. De produktiva investeringarna saknas tyvärr. Därförmåste vi få en annan organisation av kapitalmarknaden i vårt land. Det bordeherr EHasson, med sin bakgrund i ett som tidigare starkt pläderat föratt så måste ske, kunna hålla med om. Jag håller med om att vi måste få till stånden ökad spridning av aktieägandet här i landet. Härigenom skulle makt, ansvaroch förmögenhet fördelas på ett rättvisare sätt än . Ett sätt att få tillstånd en konstruktiv debatt omkring dessa frågor är att föra åt sidan detförslag till löntagarfondssystem som föreligger från socialdemokraterna.Det blockerar varje meningsfullt åsiktsutbyte på den punkt som det gäller justnu. Det förslaget kan vi aldrig biträda. Eftersom frågan om ersättning tillarbetslöshetskassorna har spelat en viss roll i denna debatt, vill jag tillprotokollet läsa in de faktiska förändringar som skett efter 1976. Den förstajanuari höjdes den högsta ersäUningen från . till , den förstajuli från . till , från . Regeringen återkommermed förslag till om en ytterligare höjning. Ambitionen har varit att härvidlagfölja så långt möjligt den löneutveckling som förevarit inom industrin. Men vihar inte haft utrymme i budgeten för att hämta igen den eftersläpning somskedde under den socialdemokratiska regeringens tid. 54STEN (): De arbetsmarknadspolitiska frågorna intar encentral plats i den svenska inrikespolitiken. Därom vittnar inte minst detrekordstora antal motioner, 195, som från årets allmänna motionstid hänvisatstill arbetsmarknadsutskottet. Inte av dessa gäller regionalutveckling. Jag har i detta anförande redovisat några principiellthållna synpunkter på två viktiga delområden. Det gäller dels regionalpolitiken,dels ungdomsarbetslöshetsfrågorna. Regionalpolitiken skall i möjligaste mån göra människornai hela landet delaktiga i vår allmänna materiella, sociala och kulturellavälfärd. Som vi påpekar i den moderata partimotionen, har vissa regioner i vårtland sämre förutsättningar än andra i dessa avseenden, bl. a.beroende på de långa avstånden, klimatet och en bristande industrielltradition. Om dessa nackdelar kompenseras på olika sätt kan företag iNorrland och på få bättre förutsättningar att konkurrera på jämbördigavillkor med det näringsliv som är lokaliserat till Syd- och . Detär därför angeläget att regionalpolitiken renodlas till att skapa så likaförutsättningar som möjligt över hela landet och mellan dess olika regioner. En starkt bidragande orsak till att de mycket storainsatser som gjorts i sysselsättningsbevarande och regionalpolitiskt syfte intevarit framgångsrika är aft kostnadsutvecklingen inom industrin inte har kunnatnedbringas. De statliga åtgärderna har medverkat till att permanentaett alltför högt kostnadsläge i nedläggningshotade industrier. Genom destatliga ingreppen har de anställda och deras organisationer invaggats i tronatt det inte finns något krav på företagsekonomisk lönsamhet ochkonkurrensförmåga på marknaden. Den s. k. solidariska lönepolitiken har medförtatt de anställda inte givits möjligheter att lönepolitiskt medverka till attåterställa företagens lönsamhet. Det är nödvändigt att alla berörda partermedverkar i arbetet att återge svensk industri dess konkurrenskraft. För attden skall kunna återta förlorade marknadsandelar fordras inte bara enkostnadsutveckling som motsvaras av den i vår omvärld; takfen måste bli lägre. Den mest angelägna uppgiften är att skapa en ekonomisk,social och näringspolitisk miljö, där skaparlusta, personliga insatser ocharbetsvilja befrämjas. Härvid spelar skattepolitikens utformning en avgöranderoll. För att kunna förbättra situationen i samtliga regionermåste vi förbättra aktiviteten i svensk ekonomi genom en allmänt sysselsättningsskapandepolitik. Alla regionalpolitiska åtgärder innebär eljest att man flyttarsysselsättningsproblemen mellan och inom regionerna. Risken med den sysselsättningspolitik som har förts understörre delen av - vad gäller varvsindustrin, vissa tekoföretag etc.- är att vi i vår omtanke om de anställda i dessa branscher har tillfört såmycket pengar, att vi inte haft råd att satsa på företag som haft ljusareframtidsutsikter. De ekonomiska svårigheterna som landet brottats med harfått särskilt kännbara effekter i områden som redan varit föremål förregionalpolitiska insatser. En fortsatt selektiv subventionspolitik är inteägnad att lösa de problem som framför allt de s. k. skogslänen drabbats av.Ensidigt riktade stödåtgärder gynnar inte det näringsliv som redan finns istödområdet. Konkurrensen kan snedvridas och sysselsättningen hotas i andraföretag än där insatserna har gjorts. Generella stimulansåtgärder är att föredra framförselektiv detaljstyrning. Då kan vi bättre tillvarata marknadsekonominsdecentraliserade och effektiva beslutsfattande. När vi moderater menar att vi måste släppa in mer avmarknadsekono-miskt tänkande i vår ekonomi, innebär detta att vi måste avvecklaen näringspolitik som i allt högre grad kommit att byggas på bidrags- ochsubventionstänkande och i stället övergå till en näringspolitik som bygger på Bidrags- och subventionspolifiken är imånga stycken ett enda stort misslyckande. Den har inte gett oss flerföretagare och inte fler fasta arbetsplatser inom industrin. Däremot har denförhindrat en naturlig övergång från svaga till expansiva företag, med risk föratt tryggheten blir sämre för oss alla. Skattepolitiken bör utnyttjas även i regionalpolitisktsyfte för att medverka till att kompensera kostnadsnackdelar och dämpa behovetav selektiva insatser. Socialförsäkringsavgifterna bör därför sänkas förföretag i vissa stödområden. Detta skulle verksamt bidra till att stimuleranäringslivets utveckling i de områden som berörs och därmed tillkomsten av nyasysselsättningstillfällen. bör större delen av de selektiva medlenoch subventionerna avvecklas. Därmed vidgas utrymmet för att finansiera degenerellt verkande åtgärderna. Det regionalpolifiska stödet bör i högre gradinriktas på att stimulera sysselsättningen i stället för att förbilligakapitalanskaffningen. Detta skall emellertid inte uppfattas som att vi avvisarsådana selektiva åtgärder som kan erfordras i vissa akuta situationer - vilketockså kan gälla vissa kommuner som ligger utanför stödområdet. Menhandläggningen av sådana ärenden behöver läggas om. Vi anser attbeslutanderätten i sådana frågor kan flyttas ned till länsplanet. Det bör ifortsättningen ankomma på länsstyrelserna att fatta beslut inom de givnaanslagsramar som regering och riksdag fastlägger. Besluten skall då i första handavse kreditgarantier, varvid lånemedel etc. kanaliseras genom det reguljärakreditväsendet. Bankernas lokalkännedom och marknadsöversikt jämte deraskreditprövningserfaren-het beträffande näringslivsprojekt utifrånföretagsekonomiska grunder bör bättre tas till vara. Moderata samlingspartiet kommer, i anslutning tillriksdagens behandling av den av regeringen till aviseraderegionalpolitiska propositionen, att återkomma till dessa frågor i en särskildpartimotion. Stödområdesindelningen har som passeratkommit att utvecklas så att den helt dominerande delen av landet är placerat iett eller annat stödområde. Inplacering i stödområde har ofta blivit denkosmetika som tillgripits då inga andra åtgärder har kunnat vidtas. Den tillstödområdesindelningen bundna åtgärdsarsenalen har dessutom tagit alltförliten hänsyn till variationer i näringslivsstrukturen och lokala förhållanden iövrigt. Det kan infe vara rimligt att statsmakterna fördelar det regionalpolitiskastödet kommunvis. Vi har därför förordat att länsstyrelserna skall tilldelasbeslutanderätten över det regionalpolitiska stöd som kommer att finnas kvarefter den omläggning som vi anser bör göras. Dessa medel bör i första handutgöras av statliga kreditgarantier. Detta innebär att länsorganet inom vissaav staten givna ramar och i samråd med de berörda kommunerna får använda medlenpå det sätt som bäst gagnar varje kommun. Härigenom uppnås större flexibilitetoch effektivitet. Nuvarande sfödområdesindelning bör därför reformeras. Istället begränsas stödområdet till de mest utsatta länen. effekt i de områden som är bäst betjänta av dessa, fårinte stödområdet omfatta alltför många län. En omfattande länsplaneringsverksamhet har samtidigtbedrivits och bedrivs fortfarande utan att verksamheten egentHgen resulterar iannat än mycket allmänt hållna beslut utan styrande verkan. Även med deriktlinjer som drogs upp i riksdagsbeslutet kommer länsplaneringen attpräglas av samma oklarhet och obestämdhet i fråga om mål och funktioner somtidigare. Det kan ifrågasättas om en central planering av detta slag,innefattande beslut även av regering och riksdag, över huvud taget fyller någonpositiv funktion. Därför bör även en omprövning av länsplaneringen komma tillstånd. Sysselsättningsläget för ungdom är i dagmycket besvärligt, i synnerhet i regioner med vikande sysselsättning i stort.När sysselsättningsmöjligheterna i allmänhet är dåliga drabbas ungdom bland deförsta. Det erfordras en långtgående kännedom omungdomsarbetslöshetens orsaker för att kunna föreslå och inte minst kunna vidtaeffektiva åtgärder. Det finns en rad bakomliggande orsakssammanhang som är svåraatt överblicka. Jag kan bl. a. peka på betydelsen av att minderårigaslöner och lönesatser ökats proportionellt mer än de äldres , ochpå det bristande samspelet mellan arbete och utbildning/praktik.