prop · G50357 · 1981-12-31 00:00:00 — Arbetsgruppen rekommenderar att ,disciplinära organ avgjort disciplinärende sombedöms vara av allmänt intresse, bringar sitt ställningstagandetill allmän kännedom. Ett sådant offentliggörande, som inte behöver innehållauppgift om den disciplinära påföljd som kan ha meddelats, skall enligt gruppen skemed beaktande av den tystnadsplikt som samfundets funktionärer haratt iaktta och även i övrigt utan angivande av namn eller andra uppgiftersom är ägnade att röja viss person. Avstörst intresse för utorastående, när det gäller information om advokatsarafundets tillsyn överadvokatväsendet, är den disciplinära verksamheten. Bl a ar detenligt arbetsgruppen väsentligt att allmänheten får kännedomora vilka etiska regler en advokat har att iaktta. Det är alltså viktigtatt informera om de villkor varunder advokaten utövar sin verksamhet ocheffekterna av samfundets disciplinära verksamhet. Arbetsgruppenhar därför diskuterat olika sätt att ökainformationen om advokatsarafundets disciplinära verksamhet. Gruppen har övervägt t exora det också i fortsättningen bör råda sekretess beträffande beslut i disciplinärendevarigenom en advokat tilldelats varning eller erinran. På andraområden i samhället finns nämligen en strävan till offentlighet när det gällerdisciplinär verksamhet. Arbetsgruppen har förståelse för dennaallmänna utveckling. Den disciplinära verksarahet som utövas gentemot advokaterna äremellertid av speciell karaktär. Vad man enligt gruppen främst bör se tilläratt de principer efter vilka den disciplinära verksamheten bedrivs inom samfundet når ut tilloch tränger igenom hos allmänheten. Det gäller att informera om inom vilken etisk ramadvokater har att verka. Prop.1981/82:57 101 Advokatsamfundetinformerar, sora fraragår av redogörelsen för det disciplinära förfarandet(avsnitt 4.5), pä olika sätt om den disciplinära verksamheten, främst genompubliceringen i TSA. Att denna publicering sker med viss fördröjningmedför dock att t ex massmedia i viss mån förlorarsitt intresse för informationen. Arbetsgruppen anser väsentligtatt informationen sker så snabbt som möjligt och att den - åtminstone i viktigare delar- når ut till allmänheten. Det är sålunda önskvärt att den sträcker sig också till andra än dem som tillhör den begränsadekrets som läser TSA eller NJA I eller som besöker JK:skansli och där kan ta del av advokatsarafundets beslut idisciplinärenden. gäller att beslut, varigenom advokat uteslutits ur samfundet, skalldelges samfundets ledamöter och de allmänna domstolarna så snartdet går i verkställighet. Delgivningen sker i praktiken genom encirkulärskrivelse från samfundet. Beträffande övrigadisciplinära beslut sker ingen delgivning till utomstående. Ettsätt att öka informationen om den disciplinäraverksamheten vore dock enligt arbetsgruppen att samfundet i kommunikéer tillallmänheten redovisade beslut om uteslutning och i övrigtregelbundet - t ex i kvartalsvis återkommande pressmeddelanden - talade om hur många som fått varningeller erinran. Arbetsgruppenanser emellertid det centrala vara att själva ställningstagandet i fråga ora vad som är förenligtmed god advokatsed når ut till allmänheten. Vilken disciplinär påföljd sommeddelats i det enskilda fallet är naturligtvis inte ointressant i och för sig. När det gäller att ökainformationen om vilka etiska regler som gäller för advokaternas verksamhet är dock självaprincipfrågorna det väsentliga. Enligt arbetsgruppen är det därför inte erforderligtatt informera om själva påföljden vid ett offentliggörande -riktat till den breda allmänheten -av samfundets ståndpunkt iett visst disciplinärende. Ytterligare kan påpekas attde publicerade avgörandena Prop.1981/82:57 102 avflera skäl, bl a hänsynen till klienterna och deras motparter, intekan uppta alla speciella omständigheter i det enskilda fallet. Uppgift om denmeddelade påföljden skulle därför inte ge en rättvisande bild av hur allvarligt disciplinnämndensett på advokatens förfarande i fallet. Uppgifterom namn och andra förhållanden som kan avslöja advokaters, klienterseller andra personers identitet bör självfallet inte heller lämnas ut idetta sammanhang. Vidare bör en begränsning göras till offentliggörande av fall som harprincipiell betydelse eller eljest är av allmänt intresse, t ex pä grund av att det redan pågåroffentlig debatt i saken. Det skall alltså vara fråga om fall som för geranledning till uttalande om vad som är förenligt raed god advokatsed. Samfundetbör sålunda enligt arbetsgruppen i disciplinärende,som bedöms ha ett allmänt intresse, efter beslutet sända ut enredogörelse för fallet till pressen. Vid offentliggörandethar sarafundet naturligtvis att beakta den tystnadsplikt som råder för dendisciplinära verksamheten. Enligt arbetsgruppen bör detvara fråga ora , en redogörelse utan angivande av naran eller andra uppgiftersora är ägnade att röja viss person och utan uppgift ora den disciplinära påföljd sommeddelats. Vidare bör sarafundet, om så anses lämpligt,kunna förse fallet med en förtydligande kommentar. Arbetsgruppen rekommenderardärför att det sker en ändring i samfundetspubliceringspraxis beträffande den disciplinära verksamheten i enlighetraed det nu sagda. 6.4.3 Deltagande av utomstående vid handläggningen av disciplinärenden Arbetsgruppen rekommenderar att regeringen fär möjlighetatt utse två ledamöter i advokatsarafundets disciplinnämnd. Prop.1981/82:57 103 Samhällsutvecklingenunder senare år har pä en rad områden lett till krav på och åtgärder för en ökad insynfrän det allmännas sida. Som ett närliggande exempel kan nämnas .lagstiftningen om offentliga styrelseledamöter i vissa banker och företag.Också andra utvecklingslinjer i samhället är av intresse i detta sammanhang. Lekmannainslaghar sålunda blivit allt vanligare i olika samhällsorgan. I den offentliga förvaltningenfinns lekmannaintresset numera i ökad utsträckning företrätt i myndigheter på olika nivåer. Dettagäller även inom rättsväsendet. Den genomförda reforraeninom domstolsväsendet innebär sålunda att nämndemän skall delta vid prövningen av vissa mål i hovrätt ochkammarrätt. En annan tendens är att konsumentintressena gör sig gällande på alltfler områden i samhället; bankorarådet och försäkringsområdet är exempel på detta. Vidare har olika förändringarskett eller föreslås ske när det gäller tillsynen över vissa yrkesgrupper, varsverksamhet i vissa hänseenden kan jämföras med advokaternas. De kategorier arbetsgruppen här tänker på är läkare ochkvalificerade revisorer. Advokatkåren haren central ställning i samhället och advokaternas verksamhet spänner överpraktiskt taget alla delar av samhällslivet. Att advokatväsendet på många sätt berörs av denutveckling som sker på andra områden är därför helt naturligt. I linje härmedligger att raan har diskuterat huruvida allraänhetens och det allraännasbehov av insyn i och kontroll över advokatväsendet är tillräckligt väl tillgodosett i dagens samhälle. Ävenkonsumentintressen har alltmer börjat framträda på detta område. Arbetsgruppenvill slå fast att den organisatoriska uppbyggnaden av advokatväsendetvisat sig fungera väl . bedriver sålundaenligt gruppen en effektiv och grundlig disciplinär verksamhet. Frånkontrollsynpunkt saknas det därför skäl att gripa in i denna ordning. Däremot kandet enligt gruppen ifrågasättas om det nuvarande systemet tillräckligt väl tillgodoserkraven på insyn för samhället. Prop.1981/82:57 104 gäller är frågan orahur utomstående skall kunna förvissa sig om att det inte förekoramerosund skråanda och obehöriga hänsynstaganden i verksamheten. Arbetsgruppenanser således att det finns skäl att undersöka om den konstruktion som valts i fråga omtillsynen över advokatväsendet kan förstärkas genom ökad insyn för samhället. Den form för insyn som enligt gruppen förefallerlämpligast att pröva i detta sammanhang ärlekmannainsyn. Arbetsgruppenvill erinra om att det inte är någon ny tanke att också lekmän bör delta iadvokatsarafundets verksarahet. Vid remissbehandlingen av 1959 årsstadgekomraittés förslag om inrättande av disciplinnämnden (se prop 1963:156 s35) föreslogs sålunda från några håll att nämnden inte skulle bestå enbartav advokater. Bl a uttalades att det ur skilda synpunkter skulle vara av stortvärde ora det i nämnden ingick representanter för allmänheten.Advokatsamfundet tillbakavisade dessa tankegångar med hänvisningtill bl a att de skulle innebära avsteg från principen om en disciplinärkontroll utövad av advokaterna själva. Dåriksdagen senast tog ställning till motionsspörsmål på advokatväsendetsområde (se JuU 1978/79:6) behandlades bl a frågan omdet lämpliga med företrädare för det allmänna i disciplinnämnden och andrasamfundsorgan. Flera av de remissinstanser som yttrade sig till justitieutskottetuttalade sig på denna punkt. Högsta dorastolen menade attdet kunde diskuteras om samhällets insyn i och kontroll av frågor ominträde i och om disciplinåtgärderskulle kunna förstärkas. Exempelvis kunde övervägas att låta JK föra talan även motbeslut varigenom samfundet beviljat någon inträde eller att låta lekmannaledamöter ingå idisciplinnämnden och andra samfundsorgan. Enligt JK kunde deti fråga om sammansättningen av disciplinnämndenfinnas skäl att överväga regler som innebär att det allmänna tillförsäkras vissinsyn. JK: s uppfattning hade inte sin grund i bristande förtroendeför advokaternas förmåga att själva utöva sina disciplinära Prop.1981/82:57 105 befogenheter.Grunden var i stället de misstankar ora obehöriga hänsynstagandensom avsaknaden av insyn i verksamheten (på annat sätt än genom JK) lätt gav anledning till. Även ommisstankarna var helt ogrundade borde de enligt JK ora möjligtundanröjas. JK ansåg alltså att en ändrad sammansättning av disciplinnämnden kunde övervägas.Domareförbundet menade att den tillsyn över advokatväsendet som utövas av samfundet självt genom dess styrelse ochdisciplinnämnd och av JK var tillräcklig.Enligt förbundet hade inget bärande skäl framförts somtalade för att annan form av tillsyn skulle vara mera ägnad atthindra överträdelse av god advokatsed. Snarare visadeerfarenheten att hade mycket goda förutsättningaratt göra erforderliga bedömningar av disciplinfrågor ochingripa mot etiskt oförsvarligt uppträdande. Det sagda uteslöt enligtförbundet inte att det från andra utgångspunkter ändå skulle kunna vara lämpligt att disciplinnämndentillfördes visst lekmannainslag. Detta var emellertid enligt förbundet närmast enpolitisk fråga att värderas raed hänsyn till den betydelse som kunde ligga i att allmänhetens förtroendeför advokatverksamheten kanske skulle öka genom ett dylikt inslag.Advokatsamfundet, som ansåg att behovet av kontroll från detallmännas sida var väl tillgodosett genom möjlighetenatt i vissa fall underställa sarafundets beslut högstadomstolens prövning och genom den tillsyn som JK utövade,fann däremot inte att det förelåg skäl att tillföra samfundets organ företrädare för detallmänna. Somtidigare framhållits har emellertid lekmannaraedverkan blivit alltvanligare i olika sarahällsorgan. Flera skäl brukar anföras för sådanmedverkan. Först och främst brukar sägas att allmänhetens förtroende för en verksarahet förstärks genomlekmannamedverkan. Lekmäns deltagande anses värdefullt både fördemokratin och för frågornas allsidiga belysning. Lekmannamedverkan är också ägnad attförebygga eventuellt uppkommande misstankar hos allmänhetenora bristande objektivitet och ovidkomraande hänsyn. Även ommedborgarna har andra möjligheter att skydda sig Prop.1981/82:57 106 motmissförhållanden i en verksamhet - när det gällermyndigheter föreligger sådana garantier genom t ex raöjlig-hetentill överprövning, kontroll av JO och JK, förhandlingarsoffentlighet, tillgång till domar och protokoll osv - anses behov avlekmannainsyn föreligga. Lekmännen anses också kunna tillföra enverksamhet allmänna livserfarenheter och kännedom omskilda områden av samhällslivet. Inte minst viktigt är att deallmänt rådande värderingarna bland medborgarna kommer till uttryckgenom lekmännen. Motlekmannamedverkan brukar å andra sidan anföras praktiska skäl ochkostnadshänsyn. Lekmannamedverkan brukar inte hellermotiveras av behovet av en effektivare eller grundligare verksarahet. Vidareanses syftet med insyn i och kontroll av en verksamhet bli tillgodosett även omlekmannamedverkan kommer till stånd endast i vissa ärenden eller en viss del avverksamheten. Desynpunkter som sålunda brukar anföras för ochemot lekmannamedverkan i ett samhällsorgan gör sig gällande också i fråga ora advokatsarafundets verksamhet. Representationför det allmänna i samfundets organ kan enligt arbetsgruppeninte motiveras av att det behövs en strängare tillsyn över advokatväsendet.Det avgörande är i stället enligt gruppen att samhälletsintresse av insyn i verksamheten skulle tillgodoses och att allmänhetens förtroendeför verksamheten skulle fördjupas om det i denna ägde rum någon formav medverkan av utorastående. Gruppen håller vidare försannolikt att kloka synpunkter och allmän livserfarenhet kunde tillförastillsynsverksamheten genom utomståendes medverkan. Gruppen vill betona atten ordning, som innebär att utorastående deltar i sarafundets verksamhet, inte innebär och inteheller fär innebära någon förändrad syn på advokatväsendets ställning i samhället. Arbetsgruppenanser alltså att en medverkan av utomstående bör koiranatill stånd i advokatsarafundets verksarahet. Prop.1981/82:57 107 förslageller en rekommendation i denna riktning från gruppens sida bör därvid sessora en naturlig förlängning av de ställningstaganden frän brottsförebyggandesynpunkt som gruppen i övrigt gjort på advokatväsendets område. De intressen som motiverar en sådanmedverkan, t ex insynsaspekten, bör emellertid kunna tillgodoses även oradenna raedverkan begränsas till viss del av samfundets verksamhet. Ennaturlig begränsning ligger i den verksamhet som sker med stöd av RBoch som innebär myndighetsutövning. Skäl talar också för att allt som anses utgöramyndighetsutövning, dvs i huvudsak inträdesärendenoch disciplinärenden, omfattas av utomståendesmedverkan. Arbetsgruppen anser det emellertid lämpligt att göra enytterligare begränsning. Det väsentliga är nämligen att sarahället får insynoch kan förvissa sig om att verksamhetstyrs av sunda etiska principer. Det är därför i detta sararaanhang, liksora beträffandein-forraationsfrågan, främst den disciplinära verksamheten som är avintresse för allraänheten. I t ex inträdesärenden är det däremot i första handsökandenas - dvs enskilda personers - intressen sora gör sig gällande.De etiska krav ställer i den disciplinära verksamheten avspeglasdessutom i de krav som gäller i inträdesärenden. Arbetsgruppen anser därför attmedverkan av utomstående bör begränsas till samfundets disciplinäraverksamhet. Arbetsgruppenhar i sararaanhanget diskuterat om förslaget eller rekommendationen om utomståendesmedverkan bör föra med sig andra organisatoriska ändringari . Emellertid har gruppen inte ansett det ligga inom ramen för sittuppdrag att lägga fram förslag eller göra rekom-raendationer härom. Arbetsgruppenanser alltså att raan vid övervägande av hur en medverkan av utorastående bör koraraatill stånd i den disciplinära verksamheten bör bygga på det beståendesystemet med två disciplinära organ inom . I enlighet med dettidigare sagda ora vad som är erforderligt 1981/82:57 108 för atttillgodose de intressen som ligger bakom lekmannamedverkan anser gruppen attdet inte är nödvändigt att utomstående deltar både istyrelsens och disciplinnämndens handläggning av disciplinärenden. Visserligen är det avväsentlig betydelse att allmänheten kan känna sig säker på att alla ärenden som bör komma under disciplinnämndens prövning även hänskjutstill denna nämnd. Enligt arbetsgruppen talar emellertid starkaskäl för att en medverkan av utomstående bör begränsas tilldisciplinnämnden. Nämnden informeras sålunda ora styrelsens ståndpunkt ialla disciplinära frågor. Vidare bör erinras om den granskning som JK utövar överstyrelsens disciplinära verksamhet. Också praktiska skäl med hänsyn tillstyrelsens övriga verksamhet talar enligt arbetsgruppen för att enmedverkan av utomstående bör äga rum endast i disciplinnämnden. Enligtarbetsgruppen bör således utomstående delta vid disciplinnämndenshandläggning av disciplinärenden. Detta bör enligt gruppen ske genomatt personer utanför advokatkåren utses till ledamöter av nämnden.Den ordning som gruppen sålunda rekoramenderar kräver inga ändringari RB men däremot vissa ändringar i advokatsarafundets stadgar, som jufastställs av regeringen. består nu av ordförande, vice ordförande särat sjuandra ledamöter. Arbetsgruppen anser det vara en lämplig avvägning avnärandens sararaansättning att två utomstående personer utses vid sidan av de nio advokater,som är ledamöter av nämnden. Suppleanter för dessa två ledamöter bör, liksomvad som £ n gäller i fråga om disciplinnämndens ledamöter, intefinnas. Eftersoraadvokatsarafundet är ett centralt organ för helariket bör det ankorama på regeringen att utse och förordna deaktuella ledamöterna. Av praktiska skäl är det lämpligtatt samfundet genom ett formlöst förfarande får säga sin mening om ifrågasatta kandidater.Mandattiden för ledamöter av disciplinnämnden är . 1981/82:57 109 Arbetsgruppen anser vidare att eventuella arvoden till deav regeringen förordnade ledamöterna börbestäramas av regeringen och bestridasav allmänna medel. Uppdraget blir närmast jämförligt raed ett koraraittéuppdrag och börkunna arvoderas i samma ordning. I sararaanhanget bör emellertid erinras ora att allt arbete som advokatsamfundetsledaraöter utför försarafundets räkning sker utan ersättning. 6.5 Myndigheters hänvändelse till advokat-sarafundet i disciplinära frågor Arbetsgruppen rekoraraenderar att rayndighet, sora i sin verksamhet iakttar anmärkningsvärdomständighet i fråga ora advokats handlande, fäster advokatsarafundets uppmärksarahet päsaken. Advokatsarafundet handläggerårligen ca 200 disciplinärenden. Av dessa anhängiggörs genora anraälan. Anmälangörs oftast av klienter ochmotparter. Vidare kan t ex uppgifter i pressen ge anledning för samfundet att ingripa mot en advokat. Det förekomraer ocksåatt disciplinärenden initieras av rayndigheter.Detta kan ske genom att t ex en domstol till översänder kopiaav en dom för samfundets kännedom. Det händeräven att andra myndigheter genom attöversända skrivelser till samfundet förkännedom fäster dettas upp-märksamhetpå en advokats handlande i en viss fråga. Sådana förfaranden äremellertid tämligen sällsynta. Ännumera sällan förekoramer det att en myndighet gör formell anmälanmot en advokat. Detsamraa kan sägas ora JK -i vart fall såvitt avser senare år - i frågaom dennes befogenhet att jämlikt bestämmelsen i 8 kap. 6 § andra stycket RB hos samfundet påkallaåtgärd mot en advokat. Advokatsarafundet har, i de fall då en rayndighet genom att t ex översända enskrivelse för kännedora och på sä Prop.1981/82:57 110 sätt fästasarafundets uppmärksamhet på en viss fråga, ej ansett myndigheten som anmälare.Detta har inneburit att samfundet ej behandlat myndigheten som part i det följandedisciplinärendet och att sarafundet ej kommunicerat handlingari ärendet med myndigheten. Myndigheten har dock fått del avsamfundets beslut i ärendet. I de fall myndighet gjort formell anmälan moten advokat har myndigheten eraellertid behandlats sora part i ärendet. Därvid harsed-' vanlig kommunikation ägt rum. Möjligheteneller skyldigheten för myndigheter - bortsett från JK:s särskildabefogenheter - att göra anmälan eller att eljest vända sigtill sarafundet med upplysningar angående en advokats handlande är ejreglerad i lag eller annan författning. Endast för en viss situation, nämligendet fall dä rättegångsombud avvisats av domstol, finns sådanreglering. I 12 kap. 6 § andra stycket RB stadgas sålunda att,om rättegångsombud som är advokat avvisas, anmälan omavvisandet skall göras hos samfundets styrelse; grund föravvisande föreligger enligt 12 kap. 5 § RB oraombudet visar oredlighet, oskicklighet eller oförstånd ellereljest befinns olämplig. Enligt 21 kap. 3 § andrastycket RB äger dessa regler motsvarande tillämpning ifråga om försvarare. I övrigt är frågan oreglerad. 6.5.2 Informationsutbyte mellan myndigheter Advokatsamfundetutgör, även om den verksamhet sora sarafundet utövar medstöd av 8 kap. RB - t ex den disciplinära verksamheten - ansesinnebära myndighetsutövning, ingen myndighet. De principer sora gäller i fråga ora förhällandetraellan myndigheter - t ex när det gäller informationsutbyte - kan alltså intedirekt tillärapas på sarafundet. Frågan ora rayndigheternasrelationer till sarafundet i det avseende sora nu diskuteras hängeremellertid samman med det större problemet om rätten eller skyldigheten för enmyndighet att på eget initiativ vidarebefordra uppgifter, sorafrarakommit i rayndighetens verksamhet, till annan myndighet eller annat organsom bedöms kunna ha intresse Prop.1981/82:57 III Det kan röra sig ora uppgifter som tyder på attbrott förövats, raen det kan också vara fräga orauppgifter av annat slag. Problemetrör i hög grad frågan ora saraarbetet raellan rayndigheter.Myndigheternas samarbete genom utbyte av information styrs endast i begränsadutsträckning genom fÖrfattningsbestämraelser. Rent allraänt kan därför sägas attdet råder betydande oklarhet ora vad sora gäller på dennapunkt. Detsarama kan sägas angående t ex frågan om rätten eller skyldigheten för enmyndighet att göra åtalsanmälan beträffande misstanke ora andra brott än sådana soraomedelbart rör myndighetens eget verksamhetsområde. Vidsamarbete mellan rayndigheter genora utbyte av infor-raation måste hänsyn också tas tillgällande sekretessregler. F n gäller emellertid rent generellt att också frågan omsekretessen raellan rayndigheter är oreglerad. I prop 1979/80:2 med förslag tillsekretesslag ra m, som innehåller bl a en allmän regel ominformationsutbytet rayndigheter eraellan, föreslås attsekretessen raellan rayndigheter bör regleras i princip på samma sätt somsekretessen i förhållande till enskilda. I avvaktan på närmare utredningom hur denna reglering skall utforraas i detalj föreslåsemellertid bestämmelser som raedger undantag frånsekretessen i vissa särskilt angivna fall. För attinte oförutsedda hinder skall uppkomma i myndigheternas verksarahet föreslås ocksä en generalklausul(14 kap. 3 § i den föreslagna sekretesslagen), som raedger att uppgifterkan lämnas också i sådana fall då det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas harföreträde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Härigenomkoraraer enligt propositionen den föreslagna regleringen i praktiken att anslutaraycket nära till vad som gäller f n. Arbetsgruppenvill i detta sammanhang erinra om att brottsförebyggande rådet avregeringen fått 1981/82:57 112 iuppdrag att inora raraen för översynen av lagstiftning raot organiserad ochekonomisk brottslighet dels se över bestämmelserna om informationsutbyte och anmälningsskyldighetraellan myndigheterna samt föreslå erforderliga lagstiftningsåtgärder,dels utarbeta förslag till bestämmelser som kompletterarden föreslagna nya sekretesslagen avseende sekretessen raellanrayndigheterna på det aktuella orarådet. Initiativet till dettauppdrag kommer från en arbetsgrupp - i vilken riksåklagaren,, , generaltullstyrelsen och varitföreträdda - som i en promeraoria lagt fram förslagtill samordning av berörda myndigheters verksamhet mot de av gruppen närmareangivna formerna av organiserad och ekonomisk brottslighet. Idet läge i vilket frågan om saraarbetet mellan rayndigheter och den därmedsammanhängande frågan om sekretessen mellan rayndigheter sålundabefinner sig f n, finns enligt arbetsgruppen utrymme för att hävda olikauppfattningar angående problemet om hur långt en rayndighetbör strä-:;ka sig när det gäller att gå en annan myndighet till hända medinformation av det slag som har diskuterats.