prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — Skall kommunernaåläggas skyldighet erbjuda alla oeniga föräldrar samarbetssamtal, så m å s t edet finnas resurser till delta. Utredningenpåstår (s. 157) att "antalet tvistiga mål om föräldraansvar ellerumgängesrätt ligger för hela landet på ca 2 000 mål ". Tyvärr sägerinte utredningen om man tagit fram siffran ur statistik eller höftat till den.Utredningen anger inte heller någon fduppskattning - försiktigtvis kanske! Över100 %/e/har nämligen utredningen! Den rätta storleksordningen är 4 100+100 målper år! Enligt statistik inkom liU tingsrätterna mål"vårdnad om barn m. m. (25) 3 684" samt domstolsärenden "vårdnadom barn (41) 141" och "umgängesräll med barn (42) 5" dvs. totalt3 830 mål/ärenden. Därtill kommer verkställighetsmålen i länsrätter som FoR medutgång från egen statistik uppskattar till 270 ± 100. SkiUnadernai statistik kan inte förklaras med att siffror hänför sig till1979 medan utredningens förmodligen syftar på 1977 - utredningen har inteheller angivit något årtal! Iett lagstiftningsarbete som kommer att medföra en stor ökning av de offentligautgifterna och som dessutom kräver stora personella resurser av en art som intefinns är del- enligt FoR -ett oavvisligt minimikrav att utredningenredovisar något så när adekvata storleksordningar och källor. Varkenflertalet remissinstanser eller senare beslutsfattarna torde normalt ägna sigåt kontroU av statislikuppgifterna i ett betänkande! Strutsattityd.Det är en vitt spridd vanföreställning att vårdnads- och umgängestvister ärrelativt sällsynta. skriver t. ex. på s. 568 i Skilsmässa,sorg och förluster (1979) "Av alla gifta som skiljer sig utgör den gruppsom inför domstol strider om barnens vårdnad en myckel liten procent". professor vid SU i processrätt skriver i Ett barns rättigheter(1978) på s. 109 "Här skall tilläggas alt föräldrarna träffar avtal omvårdnaden i av samtliga mål och ärenden om vårdnad". Ingenav författarna anger källa för sina påståenden. Prop.1981/82:168 233 Den rätta storleksordningen av vårdnads- ochumgängeslvister i 3 torde vara 20 ± av antaletseparationer mellan föräldrar med barn enligt FoR:s tolkning av domstolsverketsstatistik. Därtill kommer alla de fall där föräldrarna är oeniga ulan att draupp tvisten i domstol. FoR har påtalat viklen av alt man tog framsiffror på storleksordningen av dessa problem, vilket inte skulle kräva någrastörre varken personella eller ekonomiska resurser. Men det finns en ovilja motdetta som närmast är enorm. Om nu delta beror på en olust inför något som berörmånga av oss personligen eller på en insikt att statistiken kallt skulle visaatt vi i del moderna har en våldsam eskalering av familjekriserna, måvara osagt. Strulsallilyden är dock entydig - vi vill inte se/höraproblematikens omfattning. Med tanke på delta finns del för överskådlig tid framövervarken personella eller ekonomiska resurser att förelägga kommunerna skyldigheterbjuda samarbetssamtal. Antingen måste hela den föreslagna paragrafen BFB 6:29utgå eller ordet "skal 1" ändras lill "k a n" och bisatsen "ominte särskilda skäl är emot det" strykas. Vårdnads- och umgänges utredningar kommer därför även ifortsättningen tyvärr all bli del vanligaste instrumentet när föräldrarna äroense. Även här har utredningen gjort en kalalog över faktorer, som bör präglautredningen. FoR har i stort samma syn som utredningen, men någradetaljpåpekanden bör göras. FoR varnar allvarligt för alt låta någon"kontaktperson" utröna barnets vilja. Härtill fordras barnpsykologiskexpertis. Att utredaren talar med barnen må vara en sak - dock långt ifråninvändningsfri - men att tro att utredaren därmed får fram barnets vilja är alltillskriva utredaren alltför stor barnpsykologisk insikt. Utredningen sätter en gräns för barnpsykiatrisk ellerbarnpsykologisk medverkan men påpekar med hänvisning till dendanska barnpsykialern att beträffande yngre barn kan värdefullaiakttagelser göras genom projektiva tester. Själv är inte lika kategorisk när del gälleråldersgräns: "Barn i åldern kan dock vara så mogna ochsjälvständiga alt det skulle vara onaturligt att inte respektera deras val, omman känner sig säker på att valet står i överensstämmelse med deras innerstaönskan och förhållandena i övrigt gör del försvarligt." (Citat ur Barn ochskilsmässa s. FoR tycker alt utredningen litet väl oftarefererar/utnyttjar m. fl. på ett sätt som de förmodligen inleodelat skulle uppskatta. När det gäller referenser delar FoR uppfattningen attantalet skall begränsas och att mindre vikt skall läggas vid dem än vad somgörs . FoR anser emellertid - till skillnad mot utredningen - inte helleratt någon större vikt får läggas vid uttalanden från personal vid daghem,förskolor, skolor och fritidshem, såvida personalen inte haft en långvarigkontakt med båda föräldrarna redan före den akuta separationskonfliklen. Utredningen bör göras av t v å utredare, som skall arbetasamtidigt och parallellt. Det är viktigt all utredarna kompletterar varandraoch är jämbördiga på samma sätt som tidigare anförts om co-terapeuter. Resursermåste tillskapas så att del normala är att utredarna arbetar i par. Stora kravmåste ställas på deras kompelens. Tidsfaktorn tas också upp av utredningen, men tyvärr återigen med det dubbla budskapet "å ena sidan men å andra sidan".Utredningstider- Prop.1981/82:168 234 na måste nedbringas. är det vanligt att Bilaga3 domstolsremissen blir liggande 3 månader innanutredare förordnas och sedan tar det ytterligare ell par månader innanutredaren startar sitt arbete. Förhållandel är otillständigt. Formerna för socialnämndens yttrande tas också upp avutredningen, som tycks förorda att själva avgivandet av yttrande skalldelegeras lill en tjänsteman. Detta skulle vara synnerligen olämpligt. I mindrekommuner torde man i bästa fall ha tillgång till ett par kvalificerade utredareoch eventueUt en handledare för dessa. Skall handledaren avge yttrande? Även istörre kommuner skulle med säkerhet delegeringen ske lill någon av utredarnasnärmaste chefer. Som argument för delegering till en enda tjänsteman görutredningen gällande alt man därigenom skulle "i många fall undvika denförstärkning av konfiikten mellan parterna som kan uppkomma vid ell nämndsammanträde".Vilka belägg finns för "en förstärkning av föräldrarnas konflikt"genom alt föräldrar får närvara och framföra sina synpunkter? Majoriteten avföräldrar upplever säkerligen nämndens sammanträde betydligt mer avspäntoch betydligt mindre olustskapande än domstolsförhandlingen. blir del också mer föräldrarna som yttrar sig än i rätten, därdel är ombuden som för lalan och talar. Avsnittet om delegation fill en tjänsteman avslutas medorden: "Slutligen skapar man möjlighet lill smidigare arbetsformer mellanutredare och nämnd och möjligheter till ökad kunskap och kompetens hos dem somhar alt avge yttrande i ärendet". I meningen innan har utredningen vidareframhållit att "behovet av att höra parterna då torde vara mindre".Med ordet "nämnd" måste i citatet avses "utseddtjänsteman". FoR i n s e r alt man "skapar möjlighet tillsmidigare arbetsformer mellan utredare och den delegerade tjänstemannen"om man dessutom med hänvisning till fakultativ rätt inte ens ger föräldrarnamöjlighet att själva få framföra sina synpunkter. Men inte ökar man med denföreslagna metodiken föräldrarnas beredvillighet att accepteratjänstemannens/nämndens yttrande/förslag lill domstol. Däremot anser FoR att del skulle vara lämpligt delegeraavgivandet av yttrande lill en mindre grupp, 4-6 personer, i socialnämnden. Mensjälvfallet skall föräldrarna som få möjlighet alt själva framförasina synpunkter både på utredningen och utredarens förslag. Domstolens interimistiska bedömning är väsentlig vid denslutliga domen. "Brodin och (1973) finner, i ettexamensarbete vid i , all det i de flesta fall är sammavårdnadshavare i den interimistiska som i den slutgiltiga domen. Utifrån dettakonstaterande ifrågasätter de om vårdnadsutredningen fyller någon funktion,eftersom beslutet om vem som är den mest lämpliga föräldern tycks fattas vidföräldrarnas första möte inför domstol." (Citat ur makarna , sorg och förluster, s. B. har i uppsatsen tvistiga vårdnadsmål (SU1979) visat på en nära 80-procenlig överensstämmelse mellan interimistiska ochslutliga beslut. Även efler så avancerade former av samarbetssamtal ochkrislerapi som makarna har bedrivit får interimbeslulet en nära75-procenlig genomslagskrafl. Vem får den interimistiska vårdnaden? Prop.1981/82:168 235 att förordnandet är "baserat på ett magertunderlag". I enkät Bilaga 3 "Mamma, pappa ellerbåda?" har på s. 25 några tingsrätter uttalat sig om de omständigheter somavgör det interimistiska beslutet. "Som exempel kan nämnas att vid interimistiskaavgöranden större återhållsamhet kan vara motiverad mot ett avgörande sominnebär alt barnet/barnen måste flytta från sin hittillsvarande bostad, bytaskola etc." "Parts möjlighet alt kunna sörja för godbarntillsyn är en annan omständighet som kan få större betydelse vid detinterimistiska beslutet." "Hänsyn tas bl. a. till vem av föräldrarna som skallkvarsitta i boet." "Vem som har den faktiska vården är ej sällanavgörande, om ej starka skäl talar för olämplighel hos den förälder som harhand om barnet." Uppenbart är - av tingsrätternas egna uttalanden alt döma- att domstolarna vid interimistiska beslut inle närmare tycks fundera över vemav föräldrarna som kan förmodas ha bäst förutsättning att möta barnelsgrundläggande behov. Vårdnadsutredarna är starkt bundna av interimsbeslutet.Andersson och har i sin uppsats (1976) "Vårdnadsmål - juridiskeller psykologisk angelägenhet" visat detta genom ett stort antalintervjucitat från vårdnadsutredare i , s. 74-75. PBU-psykologernaBrofalk och Oltersten fann detsamma i sill examensarbete "Bedömning avbarn och föräldrar vid vårdnads- och umgängeslvister" på s. 104 ff. Debåda gav sina utredande kolleger inom PBU i en svidande kritik fördetta genom all bl. a. påpeka alt det "lyder på bristande kunskaper ochinsikter". Två presumtioner har styrt besluten. Moders-och/eller status-quo-presumlionen. Beträffande den förstnämnda heter del i 1977års upplaga av familjerättspraxis: "Något legaltföreträde har i icke tillerkänts modern, men hennes naturliga företrädesärskilt i fråga om späda barn är allmänt erkänd i praxis". En nyanseradoch saklig kritik av moderspresumlionen har bl. a. gjorts av biträdandeprofessorn i processrätt vid SU i "barnsrättigheter" s. 116 ff Slatus-quo-presumtionen vilar på en företrädesvisanglo-saxisk uppfattning att del år väsentligt för barns utveckling med"kontinuitet i relationer, miljöförhållanden och miljöpåverkan"(citat ur : '"Barnets rätt - eller rätlen tillbarnet). Kontinuiletsteorierna är inte invändningsfria. Vikten av kontinuitetfår definitivt inte drivas på ett sådant sätt att denna ges företräde framförbarns övriga behov. FoR menar att så ofta sker i domstolar och ivårdnadsutredningar. Tyvärr har utredningen inte tagit fram något statistisktmaterial som visar hur stark slatus-quo-presumtionen är i olika led. Del hadeinle varit särskilt svårt eller tidskrävande all följa några hundratalinterimistiska beslut och se hur utredarens förslag ser ut i förhållande tilldetta, därefter sociala centralnämndens yttrande och slutligen rättens dom. (Sebilaga, intagen sist i detta avsnitt.) Utredningen har inte heller kommit med något förslag omhur domstolarna skall få ell i praktiken båttre underlag för interimistiskabeslut. FoR har arbetat för en breddning av delsamma (se t. ex.propositionen 1975/76:170 s. 121) exempelvis genom möjlighet redan vidförberedelsen höra vittnen, åberopa tidigare sociala utredningar etc, trots attFoR är medveten om alt det finns vissa negafiva sidor med viltnesbevisning m.m. redan på delta stadium. Prop.1981/82:168 236 Även PBU-psykologerna o Oltersten tar i dettidigare omnämnda Bilaga 3 exemensarbetel upp problemaliken med det vagaunderlaget: "Får man inle till stånd en ömsesidig överenskommelsemåste en bedömning och ell ställningstagande göras av expert. Om man redan viddet interimistiska avgörandet gjorde denna bedömning, hade man den ursprungligakontakten mellan barn och föräldrer att la ställning till. Under deninterimistiska vårdnadstiden kan kontakten med den förälder som inle längre borhemma ha försämrats på grund av konflikterna, vilket försvårar avgörandet.Föräldrarnas negativa attityd lill varandra har påverkal barnet." Utredningens enda förslag år att ersätta delinterimistiska vårdnadsbeslutel med ett förordnande om bostad för barnet. FoRuppfattar förslaget som en skenlösning! Med tanke på den rådandeslatus-quo-presumtionen blir det i p r a k t i k e n ingen skillnad på ettförordnande om bostad och ell interimistiskt beslut. Därtill kommmer alt bostadsförordnandetbara skall gälla (enligt tredje stycket i den föreslagna 32 §).Sedan skall det bli ett interimisliskt(?) vårdnadsbeslul om någon avföräldrarna yrkar detta. Som underlag för bostadsförordnandet föreslår utredningenatt domstolen skall kunna inhämta upplysningar från socialnämnden. Detta ärendeskall delegeras till "någon tjänsteman vid nämnden" och"vanligtvis torde väl ell gemensamt samtal med föräldrarna och om möjligtbarnet kunna bilda stommen" för de upplysningar "som kan varavärdefulla vid domstolens ställningstagande" skriver utredningen. Skall "upplysningarna" inhämtas huvudsakligastgenom "ett gemensamt samtal med föräldrarna" torde del under allaförhållanden vara lämpligare alt detta samtal sker direkt i domstolen underdomarens ledning i stället för att domaren skall få samtalet refererat för sigskriftligen från en socialtjänsteman. Någon form av en snabb "förutredning" - obs denmåsle innefatta betydligt mer än ett samtal med föräldrarna - kan dock vara enmöjlighet, men då måsle betonas att varken föräldrar, socialnämndeller domstol skall vara bundna av denna i samband med den slutliga vårdnadsulredningen,som i så fall måste utföras av a n n a n socialtjänsteman. 1 praktiken skulle dock "förutredningen" få storgenomslagskrafl även . Visserligen skulle man rent teoretiskt kunna tänkasig en attitydförändring till rådande status-quo-presumtion, men det är nogorealistiskt. Del finns dessutom både bekvämlighets- och undanfiyklsfaktorersom spelar in. Det allra bästa vore om tiden förvårdnadsutredningar kunde nedskäras lill en bråkdel av nuvarandeutredningstider, där medianen troligen ligger omkring ell år. (Även på den härpunkten har utredningen underlåtit att la fram fakta, dvs. 1socialstyrelsens enkät "Mamma, pappa eller båda?" finns på s. 27 endel uppgifter om "faktisk utredningslid" - men bevisligen har bådeStockholm, och socialförvalt-ningarsnyggal lilltidsuppgifterna.) De långa utredningstiderna bör jämföras med den lagstadgademaximitiden för utredning enligt 30 § BvL - nämligen fyra (4) veckor. På dettaområde har det visat sig att det går att få fram utredningar snabbt - även omfyraveckorsfrislen ibland anses vara i kortaste laget. Det är också ell myckelstort antal utredningar som görs enligt 30 § BvL. Storleksordningen undersenare år (1977, 1978) år c:a 1 200 stycken. Ulöver dessa 1 200 §30-utredningar görs det ca 3 600 utredningar om Prop.1981/82:168 237 omhändertagande för samhällsvård utan att §30 ärtillämplig (statistiken Bilaga 3 erhållen från , gäller för1977). Majoriteten av dessa senare utredningar slutförs på kortare lid än tvåmånader. Med siffrorna vill FoR visa att del går all görautredningar snabbt under förutsättning alt lagstiftaren angelt en uttryckligmaximitid. Rent principiellt kan man självfallet ty eka att i en så här viktigfråga - "Vad händer med barnet och föräldrarna underutredningstiden?" - skulle lagstiftaren inte behöva delaljreglera, mentyvärr syns del vara enda möjligheten. Förslagsvis borde en övre tidsgräns - en s. "bortre parentes" - kunna sättas vid fyra (4) månader.Eftersträvansvärt är givelvis att utredningstiden görs ännu kortare. Del kravetmåsle dock vägas mot alt erforderlig tidsrymd ges för en välunderbyggdbedömning. Utan att forcera fram varatillräckligt för ett ställningslagande även i ärenden då utgångslägelär mer än vanligt låst. Ett bra påpekande. Utredningen finner delotillfredsställande alt hovrätten regelmässigt avgör besvär över interimistiskabeslut på handlingarna och anser att hovrätten i stället skall kalla parternatill muntlig förhandling. FoR delar helt utredningens uppfattning och vill starktbetona viklen av att annan rättspraxis kommer lill stånd. Del är heltomöjligt för hovrätt all ulan muntlig förhandling skaffa sig en f r i s t å e nd e uppfattning i frågan. Del är ju onekligen så att protokollet frånförberedelsen i tingsrätten är starkt avkortat och dessutom- helt mänskligt -utformat på ett något subjektivt sätt för att underbygga domarens/tingsrättensbeslut. I avsnittet Domstolens slutliga bedömning ger utredningenlitet statistik om fördelningen av barnen i vårdnadslvisler. Man hänvisar delstill den gamla (1973) undersökningen i SOU 1975:24 dels till uppsatsom 75 st. tvistiga vårdnadsmål 1977. Av oförklarlig anledning redovisar däremotinle utredningen de intressanta siffror som finns i enkät"Mamma, pappa eller båda?" på s. 26 och som gäller 32 tvistiga mälavgjorda 1978, Det finns anledning efterlysa orsaken lill varförutredningen inte redovisar den senaste undersökningen liksom till att dennainle tagit fram statistik som kan bli trovärdig genom alt man analyserartillräckligt många mål. Även om del i direktiven framhölls att regeringenönskade ell "diskussions-belänkande" sä torde denna därmed inlebannlyst ett faktaunderlag för diskussionen. Utredningen anser att domstolens beslut i vårdnads- ochumgängesfrågor bör ha som grund: "Vad är förenligt med barnelsbästa?". En s j ä I v k 1 a r -h e t för all inle säga plattityd när delgäller ett betänkande från en statlig utredning! När utredningen förklarar alt varje tvist om vårdnad ellerumgänge "är speciell och att några generella normer egentligen inte gårall ställa upp för vilka faktorer som bör beaktas i den slutligabedömningen", är den enligt FoR ute på ell riskabelt g u n g f 1 y . Kaninle vi, dvs. samhället sett som en korporation av samhällsmedborgare, kommafram till vad vi menar med barns grundläggande behov och utifrån dem skapavissa riktlinjer i vårdnads- och urhgängeslvister så skall inle heller dessa behandlasav samhällsorgan som socialnämnder och domstolar. Utredningensuppfattning alt "Stor hänsyn bör alllid tas till viljeyttring frånbarnet'' måste FoR också mycket starkt ifrågasätta. FoR hänvisar bl. a. tilldet som i sin helhet återges på s. 221 i delta remissavsnitt. Barnetsvilja skall respekteras om barnet är sä moget och självständigt all det skullekännas onaturligt att inte respektera barnets vilja/val. Men ytterligare två förutsättningarskall uppfyllas. Man skall vara s ä k e r på att barnels val slår iöverenskommelse med dess innersta önskan och förhållandena i övrigt skall göravalet försvarligt. Betänketidvid upplösning av gemensam vårdnad föreslås av utredningen. FoR frågar sig vadutredningen egentligen syftar till med detta. FoR delar helt uppfattningen atten separation medför svåra påfrestningar för barnet men förslår inte hur dessaskulle minskas genom en belänketid. Under '"betänketiden" finnsnormalt ett inlerimsbeslut om vårdnad och umgänge. Den ordningen harutredningen tänkt sig även i framliden - nåja, utredningen vill kalla detförordnande av bostad, men frånsett rena hårklyverierna ifråga om ordval rördet sig i praktiken om samma sak. Införande av belänketid skulle endast ä n m er krångla lill procedurfrågorna utan all på något sätt vara till gagn förbarnet. Principklass för undersökning av det interimistiskabeslutets betydelse Undersökningen bör omfatta minst 300 interimistiska beslutfrån olika tingsrätter. Uppföljningen skall slutföras även i de fall när någonav föräldrarna återkallar sitt yrkande efter det interimistiska beslutet. 1undersökningen skall särskiljas när mödrar resp. fäder tillerkänts vårdnadeninterimistiskt. "Ja" nedan står när man följt det interimistiskabeslutet. Ja Nej Ja Nej Ja Nej Ja Nej Ja Nej Prop.1981/82:168 239 Förslaget alt kommunerna skall vara skyldiga all erbjudaföräldrarna samarbetssamtal vid tvister om vårdnad och umgängesräll tycker viär rikligt och nödvändigt när man nu ser gemensamt föräldraansvar som del bästaför barnet. De kostnader samhället lägger ner på alt minska konflikter mellanvuxna som har eller borde ha ell gemensamt föräldraansvar menar vi ger vinstersom kanske ej direkt kan mätas i pengar, men som ändå år så värdefulla attsamhället ej kan undvara dem. Beträffande konfliklbearbetning vid skilsmässa För att hjälp till bearbetning av konflikt mellanföräldrarna skall ge ell meningsfullt resultat skall den vara önskad av bådaparterna. Om sådan konfliklbearbetning föreskrivs av domstol finns enligt vårmening en risk för att det enbart blir en juridisk formalitet. 5.2.46 F. ordföranden i upplösta föreningen Fullständigt verklighetsfrämmande är också tron påsamhällets förmåga att genom kontaktpersoner och medlare, barnombudsmän ochbarnadvokater kunna skaffa barnet inflytande och hjälpa dem som blir utsatta.Den bistra sanningen är alt det finns över 100 katastroffall på varjefamiljeassislenl och rådgivningsbyrå i de flesta kommuner. Ändå är dennamöjlighet tämligen okänd. Hur skall man få hjälp mot trakasserier och våld iframtiden om fäderna fattar sina rättigheter så, all man kan tränga sig på sinfrånskilda familj och sina barn med sin beslutsrätt vid alla möjliga olikatillfällen. Medan jag skriver detta ringer en förtvivlad finska och frågar vadhon skall ta sig till. Fadern har just ringt och bett all få se sin son annanlid än den stadgade. Får han inte det skall han slå in dörren och selill alt sonen får en negativ uppfattning om modern. Del är fullständigtmeningslöst att skicka henne lill någon assistent. Hon får inte ens en lid,ulan en uppmaning alt ringa igen om någon månad. Man kan också lagstifta idessa frågor utan alt få önskad effekt. Vi ser hur fäder egenmäktigt tar sitt barn frånvårdnadshavaren och vägrar insyn i sina förehavanden. Medlare ochkontaktpersoner utsedda alt tala med en sådan förälder slår hål i luften. Ingenfår komma i närheten av barnet - ty man kunde kanske komma på all del larskada!! Eller var utsatt för grov påverkan. Sådana upptäckter skulle kunnaåberopas i rättegång och ingår inte i den egenmäktiges planer. Nej efler kanske åtta rättegångar förlorade ,får vanligen fadern hjälp av någon egendomlig läkare, som förklarar all barnetlar skada om det återföres lill vårdnadshavaren. 1 utredningen bagatelliserasdessa visserligen få men typiska fall av föräldramakt, där barn slutligen dömesförbli hos den självrådige, utan att någon någonsin fåll se eller tala medbarnet. Alt modern senare frånlages umgängesrätlen hör till bilden. 1vuxenåldern återser hon den unge med skador i nerver eller som missbrukareeller som arbelsovillig. Skuldkänslan mot modern är stark, man anser sig hasvikit henne genom faderns övergrepp och dä samhällel stod maktlöst. Problemetär ju att lagen med medlare och kuratorer sätts ur spel av den som Prop.1981/82:168 240 Barnet bhr en slags gisslan, som endast iundantagsfall kan befrias Bilaga 3 från ockupanten. Visst skall vi tala omföräldramakt! Naturligtvis breder den negativa jämställdheten utsig - tyvärr. Tolereras makt och egenmäktighel blir en logisk följd alt ävenmödrar tillämpar ett slags våld i ökad utsträckning. Lagförslag bygger iblandpå alt människan låter sig tillrätlaföras, men de som låter sig tillrättaföras,drar ständigt det kortaste strået emot den som sätter sig över lagen. Kontaktpersoner eller medlare föreslås - men de finns inteoch KOMMER INTE ATT FINNAS i akuta kriser. Väntetider parade med förenkladeetiketter om barns rätt att. . . år fruktansvärda fiender till barnens behov avomedelbar hjälp vid konfiikler, detta kommer ingen lagstiftning rå på. Därförär lagar om delat föräldraansvar som huvudregel helt förkastligt. Del passarett fätal, del visar statistiken om gemensam vårdnad.