prop · G503163 · 1981-12-31 00:00:00 — är anslutet tilltiUäggskonventionen i dess lydelse enligt protokoll. TiUäggskonventionensyftar till en civilrättslig reglering av frågan om ersättning av statsmedelvid stora olyckor. Enligt tilläggskonventionen utgår supplerande ersättning avstatsmedel i den mån ansvarighetsbeloppet enligt inteförslår'till full ersättning åt de skadelidande. Bestämmelserom atomansvarighet finns för svensk del i atomansvarighetslagen (1968:45).Denna bygger på och tilläggskonventionen.Atomanläggningsinnehavarens ansvarighet har i lagen fastställts till 50 milj.kr. Den sammanlagda ersättning som utgår enligtatomansvarighetslagen är i enlighet med tilläggskonventionens bestämmelserbegränsad till 120 milj. s.k. europeiska betalningsenheter (ca 775 milj. )per olycka. Pariskonventionenoch tiUäggskonventionen har reviderats inom Organisationen förekonomiskt samarbete och utveckling (). 1981/82:163 12 harutarbetats två ändringsprotokoll, ett till vardera av dessa konventioner, idet följande benämnda "protokoll". Enighet råder omprotokollens sakliga innehåll. har emellertid ännu inte antagitprotokollen. Konventionen är nämligen avfattad på sex språk (engelska, franska,italienska, holländska, tyska och spanska), och oenighet råder mellan vissakonventionsslaler i frågan om vilka av dessa språk som skall äga vitsord vidtolkningstvister. Det är troligt att en uppgörelse kan träffas i denna frågainom kort. Genomprotokollet till tiUäggskonventionen höjs den ersättning som utgår avstatsmedel från 120 milj. europeiska betalningsenheter till 300 milj. särskildadragningsrätter (ca .) Vidare genomförs denändringen i de två konventionerna all samtliga belopp som i de nu gällandetexterna uttrycks i europeiska betalningsenheter i stället anges i särskildadragningsrätter. Såvitt gäller innebär ändringsprotokolletdessutom vissa ändringar i syfte alt anpassa konventionen till de praktiskabehov som utvecklingen på kärnenergiomrädet har gett upphov till. Ändringsprotokolleni de engelska och franska versionerna jämte inom justitiedeparlementetutarbetade översättningar till svenska bör fogas till protokollet i deltaärende som bilaga I resp. 2. Inomjustitiedepartementet har utarbetats en promemoria (Ds Ju 1981:5) Ändringar iatomansvarighetslagstiftningen. I denna promemoria föreslås att Sverigetillträder ändringsprotokoll till ochtilläggskonventionen. läggs fram förslag till vissa ändringar iatomansvarighetslagen som föranleds av ett svenskt tillträde till protokollen.Vidare föreslås en höjning av atomanläggningsinnehavarens ansvarig-hel från 50till 500 milj. kr. Slutligen föreslås i promemorian att iatomansvarighetslagen införs ett statsansvar utöver vad som gäller enligttilläggskonventionen. Del föreslås att gränsen för detta statsansvar fastställsså alt det sammanlagda belopp som står till förfogande för dem som lider skadai samband med driften av en atomanläggning uppgår till . Det i promemorian framlagda lagförslaget bör fogas till protokollet idelta ärende som bilaga 3. Eflerremiss har yttranden över promemorian avgells av hovrätten för ,, statens strälskyddsinslilui, statensvattenfallsverk, försäkringsinspektionen, atomlagstiftningskom-mittén (I1979:05), i län, i län, länsstyrelseni , i , Aktiebolaget ASEA-ATOM,, , , Svenska atomförsäkrings-poolen. , , , och . Dessutom har yttrande avgetts av (). Länsstyrelseni län har bifogat yttranden av kom- Prop.1981/82:163 13 mun och i . Länsstyrelseni län har bifogat yttrande av och iMalmöhus län yttranden av kommun och handelskammare . En sammanställning av remissyttrandena bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 4. Även lagstiftningen i , och bygger påPariskonventionen och tilläggskonventionen. Mellan de nordiska länderna råderpå detta område en praktiskt taget fullständig rättslikhet. Nordiska överläggningarhar hållits i . Därvid har uppnätts enighet om attDanmark. och också skall tillträda ändringsprotokollen samt ominnehållet i den lagstiftning som föranleds av tillträdet till protokollen. 2.1 Det internationella konventionsarbetet bedrevs () - numera organisationen förekonomiskt samarbete och utveckling () - arbete på att åstadkomma en västeuropeiskkonvention angående skadeståndsansvar på atomenergiområdet. Detta samarbeteledde till att öppnades för undertecknande den 29juli 1960.Denna konvention syftar endast till en regional reglering avatomansvarighetsfrågorna. Det stod emellertid tidigt klart att det förelågbehov av en världsomfattande konvention i ämnet. I slutet av 1950-taletpåbörjades därför inom det internationeUa atomenergiorganet (lAEA) arbetet påen sådan konvention. Detta arbete ledde till att en väridsomfaltande konventionom ansvarighet för atomskada avslutades i (i del följandebenämnd ""). i dess ursprungligalydelse och överensstämmer beträffande de grundläggandeprinciperna och i allt väsentligt beträffande utformningen av de enskildabestämmelserna. På vissa punkter förelåg dock ursprungligen skillnader. För attså långt som möjligt bringa i överensstämmelse medWienkonventionen antogs ett tilläggsprotokoll till Pariskonventionen.Med avses i fortsättningen konventionen i dess lydelse enligt1964 års tilläggsprotokoll. avslutades som har nämnts iBryssel en konvention om supplerande statsansvar, som är ett komplement till (konventionen utgörande tillägg till den29 om skadeståndsansvar på atomenergins område). Även dennakonvention, den s. k. tilläggskonventionen, har revi- 1981/82:163 14 derats genom ett tilläggsprotokoll den 28 januari 1964.Med "tilläggskonventionen" avses i del följande den revideradekonventionen. trädde i kraft . Den harratificerats av 14 stater, nämligen , , , , , , , , , , ,, och Turkiel. Tilläggskonventionen, som trädde i kraftden , har tilllrätls av tio stater, , , ,, , , , ,och . trädde i kraft den 12 november 1977.Konventionen har tilllrätls av tio stater, , , ,, , , , , samt ochTobago. Något svenskt tillträde till Wienkonvenlionen är inle aktuellt. Detsynes inte troligt att någon annan västeuropeisk stat tillträder konventioneninom överskådlig tid. och tiUäggskonventionen i de engelskaoch franska versionerna samt översättningar till svenska finns intagna i prop.1968:25 med förslag till alomansvarighetslag m.m. i de engelskaoch franska versionerna samt översättning till svenska finns intagen i en inomjustitiedepartementet utarbetad promemoria (SOU 1966:29)Atomansvarighet III. På initiativ av de nordiska länderna inleddes inomOECD:s atomenergiorgan () arbetet på en revision av ochtiUäggskonventionen. Revisionen inriktades framför allt på två frågor, nämligenen höjning av de ansvarighetsbelopp som föreskrivs i konventionerna och ettutbyte av den belalningsenhet i vilken dessa belopp är uttryckta, den s. k.europeiska betalningsenheten. Till följd av den inflation som hade ägt rumsedan konventionerna avslutades hade nämligenkonventionernas ansvarighetsbelopp minskat i värde, och det ansågs därförangeläget att höja dessa belopp. Utbytet av betalningsenhet föranleddes av attutvecklingen inom det internationella valutasystemet hade medfört svårigheteratt omräkna den europeiska betalningsenheten som är baserad på guldvärdet tillnationell valuta. 2.2 Huvuddragen av ochtilläggskonventionen I regleras ansvarigheten för skador somuppkommer genom drift av landbaserade atomanläggningar.' Konventionen bygger påfyra grundläggande principer: 1) ansvarigheten skall åvila innehavaren av enatomanläggning oberoende av vällande, dvs. pä objektiv grund; 2) ' 1 och tilläggskonventionen användsordet "nukleär". 1 fortsättningen används i stället det i svensklagstiftning förekommande sammansältningsle-det "atom-". 1981/82:163 15 ansvarighetenskall begränsas till visst belopp för varje skadeorsakande händelse; 3)ansvarigheten skall vara läckt av försäkring eller annan ekonomisk garanti; 4)ansvarigheten kanaliseras tUl vederbörande anläggningsinnehavare, dvs. iprincip skall ingen annan än denne kunna åläggas ersättningsskyldighet. Pariskonventionenär inle tillämplig på atomolyckor som inträffar eller skador som uppkommer i enstal vilken inte har tillträtt konventionen, om inte annat har föreskrivits ilagen i den konventionsslat där den ansvarige innehavarens anläggning ligger, idel följande benämnd "anläggningsstaten" (art. 2). Av bestämmelsenföljer att konventionen utan vidare gäUer beträffande atomolyckor som inträffari en konventionsstat eller på eller över det fria havet och därvid ärtillämplig på skador som uppkommer i en konventionsstal eller på eller över detfria havet. Innehavarenav en atomanläggning svarar enligt oberoende av vållande förperson- eller egendomsskador orsakade 1) av en atomolycka vid vilken harmedverkat atombränsle eller radioaktiva produkter som fanns i hans anläggning,2) av atomsubstanser som - utan all vara under transport - kom frånanläggningen (art. 3.a). Från anläggnings-innehavarens ansvarighet undantasskador på s.k. "on-site-properly", dvs. skador på själva anläggningenoch på egendom som fanns inom dess område och användes eller var avsedd attanvändas i förbindelse med anläggningen (art. 3.a.ii.l). Innehavaren är inteansvarig för skador orsakade av en atomolycka som är en direkt följd avkrigshandlingar eller vissa därmed jämställda handlingar. Han är inte helleransvarig för skador orsakade av en atomolycka som är en direkt följd av enallvariig naturkatastrof av osedvanlig art, om inle annat föreskrivs ianläggningsslatens lag (art. 9). Innehavarensansvarighet omfattar också skador i följd av atomolyckor som inträffar undertransport av atomsubstans till eller från anläggningen (art. 4.a. ).Bestämmelserna om innehavares ansvarighet under transport innebär i huvudsakföljande. Vid transport mellan atomanläggningar i konvenlionsstaterna är denavsändande anläggningsinnehavaren ansvarig till dess ansvarigheten enligtskriftligt avtal mellan avsändare och mottagare övergår på den sistnämnde.Finns inte sådant avlal, övergår ansvarigheten på mottagaren när denne övertaratomsubstansen. Sker transporten till en mottagare i icke-konventionsstal,upphör avsändarens ansvarighet när atomsubstansen lossas från dettransportmedel med vilket substansen har anlänt till den staten. Vid transporttill en alomanläggning i konventionsstat från en avsändare iicke-konventionsstal blir mottagaren ansvarig frän det att atomsubstansenlastas pä del transportmedel med vilket den sänds från den främmande staten. Isistnämnda fall blir dock mottagaren ansvarig endast om transporten har skettmed hans skriftliga samtycke. Transportansvarighetsreglernagäller också beträffande olyckor som inträffar under tillfällig uppläggning avatomsubstanser i anslutning till Irans- Prop.1981/82:163 16 Detta gäller även när uppläggningen sker i enalomanläggning. Dennas innehavare blir då inte ansvarig för en atomolycka sominträffar i anläggningen och orsakas uteslutande av den upplagda atomsubstansen(art. Vid transportolyckor är anläggningsinnehavaren inleansvarig för skada på transportmedlet (art. 3.a.ii.2), om inte annat föreskrivsi anläggningsslatens lag (art. 7.c). Frågan om verkan av medvållande på den skadelidandes sidaavgörs enligt lagen i den stat vars domstolar enligt konventionen är behörigaatt handlägga ersättningsanspråk enligt denna (art. 11: jfr art. 14.b). Enligt skall anläggningsinnehavarensansvarighet vara begränsad (art. 7.a. och b). Ansvarighetsbeloppet skall utgöra15 milj. betalningsenheter (ca 100 milj. för varje olycka. Enkonventionsslat kan dock under vissa förutsättningar genom nationell lagfastställa ett högre eller lägre belopp, dock lägst 5 milj. betalningsenheter(ca 30 milj. Ett ansvarighetsbelopp som har fastställts med slöd avkonventionen omfattar inte ränia eller rättegångskostnad (art. 7.g). Ansvarigheten för atomskada kanaliseras till vederbörandeanläggningsinnehavare. Anspråk på ersättning för atomskada får sålunda iprincip inle riktas mot någon annan än anläggningsinnehavaren eller dennesförsäkringsgivare (art. 6.a). Undantag från Pariskonventionenskanaliserings-reglergörs dock för anspråk som grundas på sådan internationellkonvention på transportområdet som var i kraft eller öppen för undertecknande,ratifikation eller anslutning den dag då avslutades, dvs. den29juli 1960 (art. 6.b). Innehavaren av en atomanläggning är enligt konventionen iprincip inle ansvarig för skador på grund av alomolyckor enligt andrabestämmelser än dem som finns i konventionen (art. 6.c.ii). innehåller vidare regler om ansvarighetför skador som inle omfattas av konventionens ansvarighelsregler, dvs. skadorpå s. k. on-site-properly och på transportmedlet vid transportolyckor samtskador i följd av krigshandlingar eller naturkatastrofer (art. 6.cl). Dessaregler innebär att konventionens kanaliseringsbeslämmelser inte hindrar, attersättningsanspråk för sådana skador riktas mot en fysisk person som harorsakat skadan uppsåtligen. Anläggningsinnehavaren har regressrätt endast mot fysiskapersoner som har orsakat skadan uppsåtligen och mot dem som genom avlal uttryckligenhar åtagit sig att svara för skadan (art. 6.0- Konventionen innehåller särskildapreskriptionsbeslämmelser. Anläggningsinnehavaren är skyldig alt läcka sin ansvarighetenligt konventionen med försäkring eller annan ekonomisk garanti.Anläggningsslalen bestämmer de närmare villkoren för sådan försäkring ellergaranti (art. lO.a). I den mån annat inle följer av särskilda bestämmelser ikonventionen Prop.1981/82:163 17 skall frågan om skadeståndets art, form och omfattningavgöras enligt nationell lag, lex fori (art. 11). Konventionen innehåller tvingandejusrisdiktionsbestämmelser (art. 13.a, b och c) pch regler om verkställighet avdomar (art. 13.d). En dom på ersättning som har meddelats av behörig domstol ien konventionsstat skall verkställas i övriga konventionsstater, underförutsättning alt domen kan verkställas i förstnämnda stal och att de formellaförutsättningarna för verkställighet i dep stat där verkställighet begärs harblivit uppfyllda. Ny saklig prövning får itite äga rum. Konventionen och nationell lagstiftning som bygger på denskall tillämpas ulan diskriminering med hänsyn till nationalitet, hemvisteller uppehållsort (art. |4.a och c). Varje konventionsslat får vidta de åtgärder som den finnernödvändiga för att bygga ut konventionens ersättningssystem. Oberoende av ivilken form sådana åtgärder vidtas får de genomföras under villkor som avvikerfrån konventionens bestämmelser, om och i den mån allmänna medel las i anspråkför ersättning utöver det belopp om 5 milj. betalningsenheter som anges i art.7 (art. 15), För ändring i krävs överenskommelsemellan samtliga konventionsstater, En ändring träder i kraft när den har ratificeratsav två tredjedelar av konventionsstaterna (art. 20). En närmare redogörelse för konventionens innehåll finns iprop. 1968:25, s. 29 ff. Tilläggskonventionen syftar till en civilrättsligreglering av frågan om supplerande ersättning av statsmedel vidkatastrofolyckor. Den är supplementär i förhållande till Pariskonventionen.Bestämmelserna i gäller alltså även beträffande ersättningarsom utgår enligt till-läggskonventionen med endast de avvikelser som följer avuttryckliga bestämmelser i denna. Tilläggskonventionens konstruktion innebäratt skadorna i första hand ersätts av vederbörande anläggningsinnehavare enligtPariskonventionens regler och att supplerande ersättning av statsmedel utgårbara i den mån ansvarighetsbeloppet enligt inte förslår tillfull ersättning. Tilläggskonventionen gäller bara beträffande atomolyckorför vars skadeverkningar innehavare av atomanläggning i stat som har tillträtttilläggs-konventionen (i det följande benämnd "Brysselslat") äransvarig enligt (art. 2.a). En ytterligare förutsättning ärall anläggningen utnyttjas för fredliga ändamål och vid liden för olyckanfanns upptagen på en förteckning som förs av enligt vissaregler i konventionen. Konventionen är tillämplig endast beträffande 1) skadorsom uppkommer i Brysselstal, 2) skador som uppkommer ombord på fartyg eller 2 1981/82. 1981/82:163 18 luftfartygregistrerat i Brysselstat under det all fartyget eller luftfartyget befinnersig på eller över det fria havet, 3) skador som i övrigt uppkommer på elleröver del fria havet och drabbar medborgare i Brysselstat, varvid dock skada påfartyg eller luftfartyg ersätts bara om fartyget eller luftfartyget ärregistrerat i Brysselstal (art. 2.a.ii). Ersättningenligt och tilläggskonventionen utgår med sammanlagt högst120 milj. betalningsenheter (ca 775 milj. vid varje olycka. Dettamaximibelopp indelas i tre "steg" (art. 3.a och b). Första stegetutgörs av anläggningsinnehavarens civilrältsliga ansvarighet, som skall varatäckt av försäkring eller annan ekonomisk garanti. Andra steget utgörs aversättningsbelopp mellan övre gränsen för första steget och 70 milj. betalningsenheter(ca 450 milj. Ersättningarna inom detta steg utgår av statsmedel ochbetalas av anläggningsslalen. Tredje steget utgörs av ersättningsbelopp mellan70 och 120 milj. betalningsenheter. Även ersättningar inom detta steg betalasav statsmedel. Erforderligamedel för ersättningar inom tredje steget skall ställas till förfogandegemensamt av samtliga stater som har tillträtt tilläggskonventionen enligtsärskUda fördelningsregler. Dessa fördelningsregler (art. 12.a) innebär, attvar och en av konventionsstaterna lämnar bidrag till av ersättningarna inomtredje steget på gmndval av förhållandet mellan å ena sidan vederbörande statsbruttonationalprodukt enligt den statistik som publicerades av undernästföregående år och ä andra sidan bmtto-nationalprodukten i samtligakonventionsslaler. För återstående av ersättningarna beräknaskonventionssialernas bidrag på grundval av förhållandet mellan å ena sidan dentermiska effekten hos de atomreaktorer som ligger inom vederbörande stalsområde och omfattas av konventionen och å andra sidan den termiska effekten hossamtliga sådana reaktorer i konvenlionsstaterna. 1 deenskilda staterna kan ersättningssystemet genomföras antingen så attansvarighetsbeloppet enligt sätts till 120 milj. betalningsenheter,varvid den ekonomiska säkerheten enligt delvis kommer attutgöras av statsmedel inom andra och tredje stegen, eller så attansvarighetsbeloppet sätts till ett lägre belopp - som dock inte får understigabeloppet av första steget - varvid vederbörande stat har alt tillse attersättningarna inom andra och tredje stegen ställs till förfogande i annan formän som säkerhet för anläggningsinnehavarens civilrättsliga ansvarighet (art.3.c). Anläggningsinnehavarenär inte skyldig all utge ersättning inom andra eller tredje steget i vidare månän statsmedel faktiskt ställts till förfogande. Han bär således inte självnågot ekonomiskt ansvar för dessa ersättningar (art. 3.d). Deskadelidande har i princip rätt till full ersättning. Vad som är att anse somfull ersättning bestäms enligt lagen i den stat där rättegången förs (lexfori). Konventionsstaterna får genom en nationell lagstiftning fastställakriterier för ersättningarnas rättvisa fördelning i fall då skadorna totalt 1981/82:163 19 överstigereller kan beräknas överstiga 120 milj. betalningsenheter. Härvid får dock integöras någon diskriminering som grundas på nationalitet, hemvist eUeruppehållsort. Inte heller får olika kriterier tillämpas allteftersomersättningarna skall utgå inom första, andra eller tredje stegel (art. 8). Enkonventionsslat har i princip rätt att reglera de frågor som i Pariskonventionenhar överlämnats ål nationell lag (art. 14). Med den konstmktion somtilläggskonventionen har kan en stats beslut i sådana frågor få följder förandra staters skyldighet att bidra till kostnaderna för en olycka enligttilläggskonventionen. I detta hänseende gäller därför vissa begränsningar.Dessa avser dels rätten att utvidga geografiskatill-iämpningsområde, dels rätten att vid en transportolycka inräkna skador påtransportmedlet under anläggningsinnehavarens ansvarighet, dels rätlen attutsträcka tillämpningsområdet till olyckor som har orsakats av krigshandlingareller liknande handlingar eller av allvariiga naturkatastrofer. Beslut av enkonventionsstat i något av dessa tre hänseenden blir inte bindande för övrigakonventionsslaler i fråga om deras skyldighet att betala resp. bidra tillersättningar inom andra och tredje stegen, om de inte har lämnat sitt samtycketill detta (art. 14.b). Enkonventionsstat kan inte heller i övrigt genom ensidiga åtgärder ådra andrakonventionsstater ökade ekonomiska förpliktelser enligt tiUäggskonventionen(art. 14.c). Förfarandetför att tillhandahälla ersättningar inom andra och tredje stegen regleras avlex fori (art. 9.a). Den skadelidande skall emellertid inte behöva föraersättningstalan enligt skilda procedurregler allteftersom ersättning skallutgå inom första, andra eller tredje steget (art. 9.b). Enkonventionsstal är inle skyldig att tillhandahålla ersättning inom andra ochtredje stegen, så länge ersättning alltjämt kan utgå inom första steget (art.9.c). Endastden konventionsslat vars domstolar äger jurisdiktion enligt (jurisdiktionsstaten) kan påkalla att övriga konventionsstater tillhandahållerersättningar av statsmedel inom tredje steget (art. 10.b). De skadelidande kansåledes inle rikta anspråk direkt mot konventionsstaterna. Ändringav konventionen förutsätter enhälligt beslut av samtliga konventionsslaler.För att en ändring skall träda i kraft krävs att samtliga konventionsstater harratificerat den (art. 21). Ennärmare redogörelse för konventionens innehåU finns i prop. 1968:25, s. 37 ff. Ansvarighetenför skador som orsakas av atomolyckor regleras i atomansvarighetslagen(1968:45).' Som har nämnts grundar sig denna ' 3,14 och 15 §§ har ändrats samt 14 a § tillagts genom lag (1974: 249) om ändringi atomansvarighetslagen (1968:45). Prop.1981/82:163 20 lagpå och tiUäggskonventionen. Atomansvarighetslagenöverensstämmer därför i fråga om sitt sakliga innehåll i huvudsak medkonventionerna. Den följande redogörelsen för gällande svensk rätt begränsasdärför till de punkter på vilka konventionerna ger konventionsstaternavalfrihet eller på vilka konventionsreglering saknas. Atomansvarighetslageninleds med definitioner av vissa begrepp (I § första stycket). Definitionernaav "atombränsle", "radioakliv produkt","atomsubstans", "alomanläggning", "innehavare avatomanläggning" och "alomolycka" har motsvarighet iPariskonventionen (art. 1). Den svenska lagen innehåller dessutom vissadefinitioner som saknar motsvarighet i konventionen, nämligen av begreppen"atomreaktor", "anläggningsstat", "atomskada"och "konventionsstat". Medkonventionsstal avses i atomansvarighetslagen en stat som har tillträttPariskonventionen. En stal behöver alltså inle ha tillträtt bådePariskonventionen och tilläggskonventionen för alt omfattas av begreppetkonventionsstal. Denyttersta gränsen för aiomansvarighetslagens tillämpningsområde anges i 3 §.Atomansvarighetslagen är inte tillämplig på atomskador i följd av atomolyckorsom har inträffat i annan stat än konventionsstal. Vissa bestämmelser (14 §tredje stycket och 14 a §) är dock tillämpliga på atomolyckor som inträffar iicke-konventionsstal. Lagengäller sålunda alltid i fråga om atomskador som uppkommer i konventionsstal(eller pä eller över det fria havet) och som orsakas av en atomolycka sominträffar i konvenlio.isstat (eller på eller över det fria havet). I fråga omsädana olyckor som lagen är tillämplig på, dvs. atomolyckor i konventionsstateller på eller över det fria havet, gäller i övrigt olika bestämmelser beroendepå om alomanläggningen är belägen i eller i utlandet. 1 fråga omansvarighet för innehavare av atomanläggning i är lagen tillämplig påatomskada som har uppkommit i annan stal än konventionsslat endast omatomolyckan har inträffat i . I frågan om ansvarighet för innehavare avatomanläggning i utlandet gäller beträffande ansvarighetens utsträckning irummet vad som föreskrivs i anläggningsstatens lag. Regleringeni atomansvarighetslagen innebär att konventionens tillämpningsområde i vissmån har utsträckts att omfatta atomskador som uppkommer i ickekonventionsstat.