prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — ettannat hem än det egna), där barnet har rotat sig och funnit sig till rätta.Utredningen föreslår därför att domstolen skall kunna flytta över vårdnadentill någon annan än föräldrarna, om barnet varaktigt bor hos honom eller henneeller om del annars finns synnerliga skäl. Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig överförslaget är i sig positiva till tanken alt ett barn som har rotat sig i ettfosterhem också skall kunna få stanna kvar i del hemmet om det är lämpligt. Meni frågan huruvida barnet bör få detta skydd genom att möjUgheterna vidgas allflytta över vårdnaden om barnet går meningarna isär. a. framhålls att enmöjlighet att flytta över vårdnaden i dessa fall kan försvåra ansträngningarnaatt på friviUig väg genom socialnämndens försorg få till stånd en placering avbarnet i ett lämpligt fosterhem. Ett annat skäl som anförs mot förslaget är med detta kan få till stånd adoptioner mot föräldrarnas vilja. En betydelsefull roll när del gäller att ge barn en godfostran och vård i fall då föräldrarna inte själva kan svara för omsorgen ombarnet spelar de frivilliga placeringar av barn i fosterhem som sker genomsocialnämndernas försorg. Det har också i förarbetena till socialtjänstlagenunderstrukits att socialnämnderna i ökande omfattning skall sträva efter attförmedla vård i sådana hem som ett led i en samförståndslösning med föräldrarna(se prop. 1979/80:1 s. 311). Att ett barn placeras hos någon annan än föräldrarna ärgivetvis av ingripande betydelse för både barnet och föräldrarna. Del ärangeläget alt föräldrarna inte skaU behöva tveka att låta barnet placeras i ettannat hem av rädsla för alt de genom placeringen kanske för gott förlorar sittbarn. I förarbetena tUl socialtjänstlagen har betonats all en placering av ettbarn i ett fosterhem i princip bör inriktas på en återförening av barnet ochföräldrarna. Arbetet på en återförening kan emellertid ta tid. Enbart detförhållandet att barnet varaktigt bor hos någon annan än sina föräldrar bördärför inle i sig leda till att vårdnaden om barnet kan tas ifrån föräldrarna. I vissa fall när barnet bor i ett fosterhem kan detemellertid stå klart att det är bäst för barnet att få stanna där. Den möjhghetsom finns att hindra en förälder från att ta tillbaka sitt barn är- omett omhändertagande för vård enligt L"VU inte kan komma i fråga - altsocialnämnden enligt 28 § socialtjänstlagen meddelar förbud för vårdnadshavarenatt la hem barnet. För all förbud av detta slag skall kunna meddelas krävs alldet finns en risk som inte är ringa för att barnels kroppsliga eller själsligahälsa skadas, om det Propl 1981/82:168 40 skiljs från fosterhemmet. Sådana flyttningsförbud äremellertid avsedda Överflyttning av främst som en temporär åtgärd för attförhindra att föräldrarna vårdnaden tar hem barnet. Och omföräldrarna trotsar förbudet har fosterföräldrarna eller socialnämnden ingenmöjlighet att få tillbaka barnet till fosterhemmet så länge inte sådanamissförhållanden föreligger som kan föranleda ett ingripande enligt L"VU. När socialtjänstiagen kom till anmärkte alt ettflyltningsförbud enhgt lagen kunde bli bestående ulan att detgick alt flytta över vårdnaden om barnet till fosterföräldrarna. Riksdagenuttalade att det var angeläget att reglerna i socialtjänstlagen om vård ochskydd av barn i särskilt utsatta situationer samordnades med reglerna i föräldrabalkenom vårdnaden om barnet. Detta gäUde inte bara beträffande flyttning av barnutan även vid sådan vård utom hemmet som sammanhängde med vårdnadshavarnasförhållanden (se SoU 1979/80:44 s. 77 ff). Ett sätt att få till stånd en samordning är att, ienlighet med utredningens förslag, vidga möjligheterna alt flytta övervårdnaden om barnet till fosterföräldrar. En förutsättning för en sådanutvidgning bör vara att barnet har rotat sig i fosterhemmet och där funnit ensådan trygghet och gemenskap att barnet uppfattar detta hem som sitt eget. Enfördel med att vårdnaden flyttas över i dessa fall är att barnet kan ges enuppväxt under stabila och trygga förhållanden, som de nyavårdnadshavarna får möjlighet att självständigt sköta barnet och ta del iomvårdnaden om barnet på samma sätt som om barnet vore vårdnadshavarnas eget.En överflyttning av vårdnaden kan också innebära en avlastning av ett ansvarsom den biologiska föräldern inte förmår bära. Ett skäl mot att införa en möjlighet till överflyttning avvårdnaden till fosterföräldrar e. d. även när de biologiska föräldrarna i ochför sig inte är olämpliga som vårdnadshavare har av vissa remissinstanser, somnämnts, ansetts vara att det på så sätt skulle bli möjligt att genomdriva entvångsadoption mot föräldrarnas vilja. De nuvarande adoptionsreglerna innebärnämhgen att ett barn inte kan adopteras utan vårdnadshavarenssamtycke (se 4 kap. 10 § andra stycket ), medan del däremot intekrävs samtycke från föräldrar som ej är vårdnadshavare. Med anledning av dettavill jag framhålla alt det givetvis inte bör komma i fråga att flytta övervårdnaden från föräldrar som håller en god kontakt med barnet medan del vistasi ell fosterhem. Föräldrarna behöver alltså i dessa fall inte tveka införtanken på en fosterhemsplacering av rädsla för att bli fråntagna vårdnaden ochdärmed utsättas för en risk alt barnet adopteras av fosterföräldrarna mot derasvilja. Dessutom bör beaktas att också föräldrar som inte är vårdnadshavare skallhöras när fråga uppkommer om adoption av deras barn, och de kan aUtså på såsätt framföra de synpunkter som de kan ha i adoptionsfrågan. Om fosterföräldrar utses till vårdnadshavare för ett barnsom har placerats hos dem genom socialnämndens försorg, bortfaller visserligenkommunens 1981/82:168 41 möjlighet att utge "fosterlön" till dem. Det bördock beaktas att de som har Umgänge tagit emot barnet kan såsom vårdnadshavarefå bidrag tiU barnels försörjning i form av barnbidrag, underhållsbidrag och, iförekommande fall, bidragsförskott. Vidare har den som är vårdnadshavare förandras barn rätt att i de flesta fall få ersättning av kommunen för omvårdnadenav barnet (se 15 kap. 19 § ). Jag kan alltså inte se altekonomiska skäl skulle hindra att vårdnaden om ett barn flyttas över tillfosterföräldrarna, om del är uppenbart bäst för barnet. En annan sak är att detkan finnas anledning att undersöka om de nuvarande ersättningsmöjhgheterna tillalla delar är tillfredsställande. Utredningen har för sin del uttalat att denavser att senare ta upp denna fråga till närmare behandling. Med hänsyn till vad jag nu har sagt förordar jag alt, omett barn har stadigvarande vårdats och fostrats i ett fosterhem och det äruppenbart bäst för barnet att det rådande förhållandel får bestå och attvårdnaden flyttas över till fosterföräldrarna, domstolen skall kunna utse demalt som särskilt förordnade förmyndare utöva vårdnaden om barnet. 2.6.1 Umgänge mellan barn och föräldrar Enligt 6 kap. 11 § har en förälder som ärskild från vårdnaden rätt att umgås med barnet, om inte särskilda skäl talarmot detta. I första hand är det vårdnadshavaren som bestämmer om detta umgänge.Är den andra föräldern inte nöjd med vårdnadshavarens beslut, kan han eller honvända sig till domstol för att få umgängesfrågan avgjord. Om vårdnadshavarenvägrar all följa domstolens beslut beträffande den andra förälderns umgänge medbarnet, kan denne ansöka bos länsrätten om att barnet lämnas över till honomeller henne. Utredningen anser att dessa bestämmelser ger uttryck fören ensidig föräldrarätl. Utredningen föreslår därför att bestämmelserna ändrasså alt det i stället är barnet som får rätt till umgänge med båda sinaföräldrar. Förslaget innebär att varje bedömning om och i vilken utsträckningumgänge skall utövas görs utifrån vad som är förenligt med barnels bästa. Ett alternativ, som har diskuterats inom utredningen, gårut på att bestämmelserna utformas så att de ger uttryck för en ömsesidig rätt förföräldrar och barn till umgänge med varandra även då föräldrarna bor åtskilda. De allra flesta remissinstanserna delar utredningensuppfattning att de nuvarande bestämmelserna om umgänge bör ändras så attbarnets rätt till umgänge med sina föräldrar markeras. Beträffande den närmareutformningen av en sådan regel bryter sig dock åsikterna. En knapp majoritetav remissinstanserna tillstyrker att den utformas enligt det alternativaförslag som har diskuterats av utredningen, dvs. så att barn och föräldrar gesen 1981/82:168 42 ömsesidig rätt till umgänge med varandra. Också jag anser att de nuvarande bestämmelserna om umgängebör ändras så alt del framgår all barnets behov av umgänge med en förälder sominle är vårdnadshavare skall fillgodoses så långt det är möjligt. Det synesnaturligt att ansvaret för delta i första hand läggs på vårdnadshavaren, påsamma sätt som i fråga om barnets grundläggande rättigheter i övrigt (seavsnitt 2.2). Om vårdnadshavaren motsätter sig ett umgänge med den andraföräldern som denna förälder anser rimligt, bör umgängesfrågan liksom hittillskunna avgöras av domstol. Vid domstolens bedömning om och i vilken utsträckningumgänge skall utövas bör största möjliga hänsyn las till barnels egna behov ochönskemål. Bedömningen bör alltså göras med utgångspunkt i vad som är förenligtmed barnels bästa. I och för sig skulle man kunna tänka sig att också barnetfick en rätt att, om vårdnadshavaren inle vill tillgodose barnets behov avumgänge med en förälder som ej är vårdnadshavare, hänskjula umgängesfrågan tilldomstolens avgörande. Frågan om en sådan taleräll har emellertid samband meddet allmänna spörsmålet om barns talerätt i olika situationer. Som jag har sagti avsnitt 2.1.2 bör detta spörsmål övervägas ytterhgare av utredningen. Ensärskild talerätt för barn i fråga om umgänge bör aUtså inte nu införas. 2.6.2 Umgänge mellan barn och andra ån föråldrar F.n. har endast biologiska föräldrar och adoptivföräldraren lagfäst rätt till umgänge med sina barn. Utredningen anser emellertid attbarn bör ha rätt till umgänge även med andra personer som barnet har en näraanknytning till. Utredningen har lagt fram två olika förslag som har dennainnebörd. Utredningens huvudförslag innebär all barn skall ha enlagstadgad umgängesräll dels med dem som har haft vårdnaden om barnet,dels med en avliden förälders släktingar. Som ett alternativ föreslårutredningen att barn skall ha en lagfäst rätt alt även när föräldrarna är ilivet få umgås med andra personer som barnet har nära anknytning till.Härigenom skulle barnet få rätt att umgås med tidigare fosterföräldrar,styvföräldrar eller andra personer som barnet har nära anknytning till. Remissinstanserna är, med något undanlag, positiva tillall bestämmelserna om umgänge även reglerar frågan om rätt för barnet att fåumgås med andra än föräldrarna. Utredningens huvudförslag tillstyrks av ungefärhälften av remissinstanserna, medan övriga remissinstanser föredrar delalternativa förslaget. Klart är alt barn i vissa fall kan ha starka band även medandra vuxna personer än sina föräldrar. Om barnet t. ex. har botthos en släkting eller hos fosterföräldrar, ligger det ofta i barnets intresseatt få upprätthålla kontakten med dem även sedan barnet har flyttat tillbakatill sina föräldrar. I dessa situationer gäller det att inte rubba barnelspositiva 1981/82:168 43 bindning till den andra personen mer än som är nödvändigt. I likhet med utredningen anser jag därför alt barns behovav umgänge även med andra än föräldrarna bör komma till direkt uttryck ilagtexten. Jag kan inte se någon anledning att begränsa detta umgänge tillvissa särskilda personkalegorier eller till vissa särskilda situationer, utandel bör i lagtexten endast anges alt umgänget kan avse sådana personer sombarnet har en särskilt nära anknytning till. I praktiken torde det emellertid iförsta hand bli fråga om tidigare fosterföräldrar eller, när den ena föräldernär död, vederbörande mor- eller farföräldrar. Liksom när del gäller barns umgänge med en förälder som ejär vårdnadshavare är det naturligt all ansvaret för att barnets umgängesbehovså långt möjligt tillgodoses i första hand läggs på vårdnadshavaren. För detfall att denne inle uppfyller delta ansvar bör umgängesfrågan kunna hänskjutastill domstol. Domstolens uppgift blir då alt bedöma om det föreligger en sådannära anknytning mellan barnet och den andra personen att barnet kan anses habehov av umgänge med denne och i så fall i vilken utsträckning umgänget ärförenligt med barnets bästa. Att var och en som anser sig ha en så näraanknytning till barnet som avses skulle kunna föra talan vid domstol om ettsådant umgänge synes dock mindre lämpligt. Rätten att föra talan om umgänge idessa fall bör i stället läggas på socialnämnden. Det ligger i sakens natur alldet endast i sällsynta fall kan finnas anledning för nämnden att föra en sådantalan. 2.6.3 Omfattningen och utövande av umgänge F. n. finns del inte några lagregler som anger hur och ivilken omfattning umgänge bör förekomma mellan barn och föräldrar. Utredningenhar diskuterat om sådana lagregler bör införas men avvisat denna tanke. bör i stället omfattningen av umgänget bestämmas med utgångspunkt ivad som är förenligt med barnets bästa i varje särskilt fall. Jag delar dennauppfattning, som har lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Jagåterkommer i specialmotiveringen till de faktorer som enligt min mening börutgöra grunden för bedömningen av umgängets omfattning i olika fall. Erfarenheten visar att utövandet av umgänge med barn oftavållar praktiska problem. I vissa fall är del barnet som inle vill träffa denumgängesberättigade föräldern. 1 andra fall kan det vara barnet som vill träffaföräldern, medan denne själv inle är intresserad av att umgås med barnet. Någotsom inte är helt ovanligt är alt den förälder som är vårdnadshavare försvårarden andra förälderns möjligheter alt träffa sitt barn, vilket kan leda till attdenna förälder i sin tur motarbetar vårdnadshavaren på olika sätt. Dessa olikatyper av motsättningar har alla det gemensamt alt de allvarligt kan störabarnets behov av lugna och harmoniska uppväxlvillkor. Enligt minmening är det därför med hänsyn till barnet av största vikt alt föräldrarna sålångt möjligt försöker alt själva och i samråd med barnet komma överens ifrågor om umgänge. Vid oenighet bör parterna ta till vara de möjligheter tillslöd- och hjälpinsatser som samhället erbjuder bl. a. i sådana fall. Jagåterkommer till detta i avsnitten 2.7.2 och 2.7.3. Socialnämndernasbefattning med vårdnads- och umgängesfrågor 2.7 Socialnämndernas befattning med vårdnads- ochumgängesfrågor 2.7.1 Socialnämndernas allmänna uppgifter inomsocialtjänsten Socialtjänstiagen innebär alt varje kommun har detyttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälpsom de behöver (3 §). För att fullgöra kommunens uppgifter inom socialtjänstenfinns i varje kommun en socialnämnd. Till socialnämndens uppgifter hör bl. a. att genom uppsökandeverksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för godalevnadsförhållanden och att svara för omsorg, service, upplysningar, råd, slödoch vård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda sombehöver det (5 §). På socialnämnden ligger eti särskilt ansvar att verka föratt barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden (12 § förstameningen). Del har också särskilt föreskrivits att socialnämnden skall lämnavårdnadshavare och andra som vårdar barn i sitt hem råd, stöd och annan hjälpsom de behöver (26 §). En viktig del i är att socialnämndernasinsatser för den "enskilde skall utformas och genomföras tillsammans meddenne och vid behov i samverkan med andra samhällsorgan och med organisationeroch andra föreningar (9 §). Om det behövs kan socialnämnden också utse ensärskild person (kontaktperson) eller en familj med uppgift att hjälpa denenskilde och dennes närmaste i personliga angelägenheter, om den enskilde begärdel eller samtycker till det (10 §). I fråga om det närmare innehållet i socialtjänstlagen ochsocialnämndernas ansvar kan hänvisas till lagens förarbeten (prop. 1979/80:1,SoU 44, rskr 385). En situation då en kontaktperson kan ulses enligt 10 §socialtjänstlagen är då en vårdnadshavare begär hjälp i vårdnaden. En annansituation är då en förälder som inle är vårdnadshavare vill träffa sitt barnoch anser sig behöva stöd och hjälp av få etttillfredsställande umgänge med barnet. Även barn som har fyllt kan begäraall en kontaktperson utses (se 56 § första stycket socialtjänstlagen). är inte skyldig att utse en kontaktperson såsnart någon enskild begär det, utan nämnden har alltid all göra en prövning avom det i delsärskilda fallet är lämpligt all en kontaktperson ulses. Nämnden är å andrasidan oförhindrad att vid behov förordna en kontaktperson trots att någonenskild inle har begärt det. Som tidigare framgått får nämnden dock inte utseen kontaktperson mot den enskildes vilja. Vid förordnande av en kontaktpersonför barn och ungdomar krävs det enligt förarbetena till socialtjänstlagen attsamtycke har getts både av vårdnadshavaren eller vårdnadshavarna och av denunge själv om denne har fyllt (se SoU 1979/80:44 s. 71). Vidtillkomsten av socialtjänstlagen diskuterades om inte en kontaktperson förbarn och ungdomar borde kunna förordnas även utan samtycke av den unge ochdennes vårdnadshavare. Sedan frågan väckts i en motion till (mot.1979/80:68) uttalade socialutskottet att hela socialtjänstlagen vilar på denförutsättningen att skall hjälpa den enskilde i samförstånd medhonom eller henne. Utskottet ansåg att avsteg från denna princip, som fickantas spela stor roll för den allmänna inställningen till och förtroendet försocialtjänsten, inte borde komma i fråga annat än på grund av särskilda, tungtvägande skäl. Enligt utskottets mening förelåg inte i det lagstiftningsärendettillräckliga skäl att göra några undantag från den grundläggande principen omfrivillighet. Utskottet ville dock inle utesluta all del senare kunde finnasanledning all ändra socialtjänstlagen på denna punkt i samband med behandlingenav del förslag som utredningen om barnens rätt hade lagtfram (SoU 1979/80:44 s. 71 f). Vad utskottet sålunda anförde godtogs avriksdagen (rskr 1979/80:385). Utredningensförslag innebär att socialtjänstlagen ändras på så sätt att en kontaktpersonför barn och unga skall kunna förordnas även om vårdnadshavaren motsätter sigdet. Utredningen anför bl. a. alt det lätt kan uppstå motsättningar iförhållande till ett barns föräldrar, om socialnämnden vill ingripa för althjälpa barnet. Det kan då vara svårt att få de samtycken som behövs, trots attbarnet kan befinna sig i en svår situation och behöva stöd. Enligt utredningenbör föräldrarna aUtid yttra sig om behovet av kontaktperson för barnet. Delbör emellertid därefter vara socialnämndens sak att besluta i frågan efler vadsom är förenligt med barnets bästa. Under remissbehandlingen har många remissinstanser ställtsig tveksamma till eller uttryckligen avstyrkt utredningens förslag. Det finnsemellertid också remissinstanser som hälsar förslaget med tillfredsställelse. Enligt minmening talar övervägande skäl för att en kontaktperson skall kunna utses förett barn så snart barnet självt begär detta. Detta bör alltså gällaäven om barnets vårdnadshavare motsätter sig att kontaktpersonen utses. Ävennär inte barnet självt har uttryckligen begärt att få en kontaktperson mensamtyckt till detta, bör nämnden ha möjlighet att utse en sådan motvårdnadshavaren eller vårdnadshavarnas vilja. Vårdnadshavarnas instäUning kandock givetvis vara en omständighet som gör att socialnämnden anser delolämpligt att förordna någon kontaktperson och i stället söker på annat sättförbättra barnels situation. har möjlighet att på Socialnämndernasbefattning med vårdnads- och umgängesfrågor olika sätt bistå barn och ungdomar som vänder sig få hjälp i konfiiktsiluationer. När deldäremot gäller barn anser jag inte all del i dettalagstiftningsärende har kommit fram några nya omständigheter som föranleder enannan bedömning än den som gjorde när socialtjänstlagen antogs. Någonkontaktperson bör alltså inte kunna förordnas i detta fall mot vårdnadshavarnasvilja. Jag vill dock understryka alt del åligger socialnämnden att hålla sigunderrättad om hur barnels förhållanden utvecklas och snabbt ingripa med andralämpliga åtgärder, om det visar sig nödvändigt. Det börtilläggas att en kontaktperson för ett underårigt barn inte heller bör kunnaulses, om barnet när det är motsätter sig delta trots allvårdnadshavarna har begärt alt en kontaktperson utses. Även beträffande yngrebarn bör socialnämnden ta stor hänsyn till barnets inställning i denna fråga.Har barnet nått en sådan mognad att det är naturligt alt del får vara med ochbestämma i angelägenheter som rör dess personhga förhållanden, torde det iallmänhet inte vara lämpligt att utse en kontaktperson för barnet i strid motbarnets egen vilja (jfr 56 § andra stycket socialtjänstlagen). Socialnämndernasbefattning med vårdnads- och umgängesfrågor Skilsmässor och andra separationer innebär naturhgtvis ide flesta fall stora påfrestningar för både barnen och föräldrarna. Undersenare år har många kommuner inlett en försöksverksamhet för all vidskilsmässokonflikter och i liknande situationer hjälpa föräldrarna att bearbetasin konflikt och i samförstånd söka lösningar för framtiden. har ensådan konfliktbearbetning erbjudits föräldrarna när socialnämnderna har kommiti kontakt med dem under en vårdnadsutredning som har gjorts på begäran avdomstol. Vanligt är att föräldrarna då har fått tillfälle alt tillsammans mederfarna samtalsledare diskutera sin situation. Vid behov har de också kunnat fåhjälp av barnpsykiatrisk expertis, jurister eller andra sakkunniga personerutanför söka lösningar på sina problem. Utredningen om barnens rätt har närmare tagit del av denförsöksverksamhet som pågår inom olika kommuner och de erfarenheter som harvunnits av denna verksamhet. Härvid har framkommit alt kommunerna genomgåendehar mycket positiva erfarenheter av sina konfliktbearbetningsmetoder. I nära2/3 av de fall där föräldrarna från början tvistat om vårdnaden om sina barnhar kommunerna genom sina särskilda insatser kunnat bidra till att föräldrarnahar nått samförståndslösningar. Med hänsyn till det stora behov som finns av stöd ochhjälp åt föräldrar och barn vid separationer och till de positiva erfarenhetersom kommunerna har av den försöksverksamhet som har påbörjats föreslårutredningen att alla kommuner i princip skall vara skyldiga alt erbjudakonfliktbearbetning i form av s. k. samarbetssamtal till de föräldrar som viddomstol har begärt upplösning av gemensam vårdnad och som tvistar om vårdnadenom eller En förutsättning bör dock enligt utredningen vara all föräldrarnaär villiga att delta i dessa samtal. Medsamarbetssamtal avser utredningen samtal med föräldrarna som leds av tvåpersoner vilka är erfarna i relationsbehandling av vuxna och har särskildakunskaper om barn och barns behov. Målet för samtalen skall vara att fåföräldrarna all nå sådana samförståndslösningar i fråga om barnen som gagnarsamtliga inblandade parter. Samtalsledarna, som enligt utredningen bör hamöjlighet alt få fortlöpande handledning av erfarna psykiatriker, psykologereller vidareutbildade socionomer, skall under samtalens gång också kunna anlitasärskild expertis när sådan behövs. Beträffande samarbetssamialens närmareuppläggning och utformning kan hänvisas till belänkandet s. 95 ff. Möjligheten till samarbetssamtal bör enligt utredningenslå öppen även för föräldrar vars skilsmässokonflikt ännu inte har dragilsinför domstol. Med hänsyn till att efterfrågan på samarbelssamlalen troligenskulle öka betydligt, om kommunerna skulle ha skyldighet att erbjuda även dessagrupper denna form av konfliklbearbetning, har utredningen dock stannat för attkommunerna endast bör rekommenderas att erbjuda samarbetssamtal till dessagrupper. Utredningens förslag har fått ett mycket positivt mottagandeunder remissbehandlingen. Värdet av att familjer som står inför en separationerbjuds samarbetssamtal har allmänt vitsordals.