prop · G503157 · 1981-12-31 00:00:00 — Med "allsidig uppsättning" avses då attolika långa linjer bör finnas inom var och en av tre huvudsektorer, nämligenteknisk-naturvetenskaplig, humanistisk-social och ekonomisk. Vidare börintagningsplatserna fördelas ungefär lika på teorefiska och yrkesinriktadelinjer. Härmed skulle eleverna få en fullt godtagbar valfrihet. Jaghar i princip inget att invända mot en sådan anpassning av planeringsmålen fillen verklighet, som i många fall har visat sig fungera väl. Dock skulle ettuttalande om förändrade planeringsprinciper i sak knappast ändraförutsättningarna för den framtida planeringen av gymnasieskolan, vilket ävenSÖ framhåller i sitt yttrande. SÖ erinrar om hur man i sitt organisationsarbeteunder just strävat efter att skapa bredast möjliga utbildningsutbudmed beaktande av bl. a. beräknat, stadigvarande elevunderlag och möjligheternaatt upprätthålla en rationell skolorganisation. Det blir som SÖ påpekar - enviktig uppgift för den samlade stafiiga skoladministrationen att under 1980-och 1990-talen med beaktande av t. ex. förändringar i elevunderlaget bibehålladetta utbud liksom den geografiska spridning som nåtts med 1970-taletsutbyggnad. SomSÖ jämte flera andra remissinstanser påpekat är det med bl. a. nuvarandebefolkningsutveckling realistiskt att räkna med att det i många fall framöverkommer att handla mer om ett bibehållande av dagens spridning än om någon meromfattande nyetablering av både teoretisk och praktisk utbildning. Motdenna bakgrund och i avvaktan på beredningen av gymnasieutredningensbetänkande (SOU 1981:96) En reformerad gymnasieskola är jag inte nu beredd attföreslå några nya principer för planeringen av gymnasieskolan. Vissamodifikationer krävs emellertid i nuvarande läge. Närhettill utbildningen är, som jag redan nämnt, särskilt viktig för de minst studiemotiveradeungdomarna. I de fall dessa söker till gymnasieskolan är det i första handtill de yrkesinriktade utbildningarna. Från denna synpunkt är det väsentligtatt den yrkesinriktade utbildningen kan spridas ytterligare och bli bättre fillgänglig.Flera remissinstanser, däribland AMS och , stöder dennauppfattning. 1981/82:157 28 fillnärliggande utbildningar kan på detta sätt bli ett styrinstrument, som kan ökaintresset för sådan yrkesinriktad utbildning, till vilken det är svårtatt rekrytera sökande. En allmän effekt bör därmed också bli att flera 16-åringarsöker till gymnasieskolan. Omfattande statliga ochkommunala insatser har gjorts för att öka gymnasieskolans kapacitet till attomfatta av 16-årskullarna. med högre antal 16-åringarän någonsin har likafullt många elever inte kunnat gå direkt in i en gymnasialutbildning efter . Orsakerna härtill är flera och ofta diskuterade.En av de viktigaste är att den kostsamma yrkesinriktade utbildningen - trotsstora ansträngningar i många kommuner - inte har kunnat expandera i tillräckligtakt. Den yrkesinriktade utbildningen har inte helt nått den omfattning somönskades riksdagsbeslut om gymnasieskolan och som med behovetatt utveckla det svenska näringslivet nu blivit än mer önskvärd. I en sådan situafionbör alla möjligheter att bredda den yrkesinriktade utbildningen tas fillvara. Enmycket vikfig faktor i sammanhanget är arbetsmarknadsläget med den storaarbetslösheten, särskilt bland ungdomar. Arbetslöshet är socialt nedbrytande,och nedbrytningen sker snabbare för ungdomar än för andra. Detta är ett mycketallvarligt samhällsproblem. Arbetslösheten är högst bland ungdomar som saknargymnasieutbildning. Den är svår även för ungdomar som gått tvååriga teoretiskagymnasieutbildningar. Enligtmin mening är det i rådande läge synnerligen angeläget att öppna en möjlighetatt sprida den gymnasiala utbildningen fill nya orter för att göra den lättare fillgänglig.Detta bör befordra de minst studiebenägna ungdomarnas intresse förgymnasieutbildning. Det viktigaste är inte allfid att eleverna har en såfullständig uppsättning studievägar som möjligt att välja bland. I en del fallär det värdefullare om de har ett urval som visserligen är begränsat men som ärsammansatt av utbildningar, vilka kan leda till arbete i närheten av hemorten. Motbakgrund av de senaste årens strävanden att öka andelen yrkesinriktadutbildning och med hänsyn till de minst studiebenägna ungdomarnas intressen ärdet naturligt att i första hand förorda en spridning av den yrkesinriktadeutbildningen. Av min tidigare redovisning framgår att den teoretiskautbildningen härvidlag blivit jämförelsevis väl tillgodosedd ,Jag skall senare återkomma till frågan om vad som begränsar möjligheterna attytterligare sprida teoretisk utbildning. Måletbör vara att - efter regionala och lokala överväganden inom givna ramar -förbättra kapaciteten hos sådan yrkesinriktad utbildning, som kanbedömas lämplig att utvidga. Detta bör kunna ske genom viss decentralisering avyrkesinriktad utbildning till sådana orter som saknar sådan. Effekternaav en sådan spridning bör bli två: på den nya orten ökar benägenheten att sökatill gymnasial utbildning, och på närmaste g-ort friställs kapacitet tillförmån för fler sökande på och närmast denna ort. 1981/82:157 29 1960-taletsplaneringsprinciper och 1980-talets skolsituation Enspridning av enbart de yrkesinriktade utbildningarna innebär ett visst avstegfrån den av statsmakterna antagna principen att varje ort medgymnasieskolutbildning skall erbjuda flertalet linjer inom gymnasieskolan. Somredan framgått av vad jag har anfört finns det emellertid mycket tungt vägandeskäl för ett sådant avsteg. Enspridning som gäller bara de yrkesinriktade utbildningarna kan i och för siganses strida även mot målet om en social integrering av elever på olikastudievägar i gymnasieskolan. Jag vill dock för min del ifrågasätta om man haruppnått den eftersträvade sociala gemenskapen genom principen om integreradegymnasieskolor. I stora skolenheter ligger dessutom ofta yrkesinriktade resp.teoretiska studievägar koncentrerade till olika delar av skolenheten. Som jagnyss redovisat finns det i nuvarande arbetsmarknadsläge andra starka socialaskäl för en något annorlunda syn på lokalisering av gymnasial utbildning. Ensocial integrering av elever och personal i ohka utbildningar är en fråga somjag avser att pröva i samband med beredningen av gymnasieutredningensbetänkande (SOU 1981:96) En reformerad gymnasieskola, som remissbehandlastill . Jagvill i detta sammanhang erinra om att gymnasieutredningen i sitt betänkandekonstaterat att departementspromemorians förslag om en flexiblare gymnasieskolplaneringväl kan förenas med de förändringar i fråga om studieorganisationen somutredningen själv föreslår (SOU 1981:96 s. 329 och 331). Jag vill ocksåunderstryka att de av promemorians förslag som jag här valt att föra vidare rören begränsad del av den gymnasiala utbildningen. Mofiven härför har jagredovisat i det föregående. Andra förändringar av gymnasieskolan som kan bliaktuella kommer att prövas vid beredningen av gymnasieutredningens betänkande. Denintegrerade gymnasieskolan ansågs även ha ekonomiska och pedagogiska fördelar.De förslag jag kommer att presentera i det följande är avsedda att fylla sammaekonomiska och pedagogiska krav som man ställt på den integreradegymnasieskolan. Av denna anledning och även med tanke på att jag, som jag nyssnämnde, endast tagit upp en begränsad del av departementspromemorians förslag ifråga om gymnasieskolan föreslår jag inte nu några ändringar av t. ex.bestämmelserna om integration och poängtal vid skolenhetsbildning. Om enkommuns gymnasieskola består av flera skolenheter, krävs en vissomfattning av den yrkesinriktade utbildningen på en skolenhet för att dennaskall räknas som allmän skolenhet. I departementspromemorian har föreslagitsatt detta krav efter särskild prövning bör kunna ställas lägre än . Som SÖpåpekar i sitt yttrande kan överstyrelsen medge en mindreomfattning av de yrkesinriktade studievägarna vid en allmän skolenhet. Dettasker i undantagsfall och när behovet av dispens är tillfälligt. SÖ har i ochför sig inget emot en generell vidgning av dispensrätten men pekar på de ökade skolledarkostnadersom skulle följa därav. 1981/82:157 30 Jagär angelägen att redan här markera att mina förslag beträffande gymnasieskolan- på samma sätt som för - är avsedda att öka systemetsflexibilitet. Till skillnad från vad som gäller för är kommunernainte skyldiga att anordna en viss gymnasieutbildning. Förslagen om spridning avden gymnasiala utbildningen kan därför endast innebära erbjudanden tillkommunerna. Minaförslag skall ses som en möjlighet för kommunerna att dels totalt ökaintagningen i gymnasieskolan, dels öka kapaciteten hos den yrkesinriktadeutbildningen. Avsikten är inte att kommunerna skall åläggas nya skyldigheter,som leder till större kostnader än de själva är beredda att ta för att uppfylladet kommunala uppföljningsansvaret för sina 16- och 17-åringar. Dekommunala önskemålen att anordna gymnasieutbildning har i vissa fall varitstörre än vad statsmakterna kunnat tillgodose. Mina förslag i det följande äravsedda att öka möjligheterna att tillgodose vissa av kommunernas önskemål.Jag kommer dock med hänsyn till nödvändigheten att begränsa de statligakostnaderna att utforma mina förslag så att utgiftsökningar undviks. Det äräven nödvändigt att begränsa de kommunala kostnaderna. Redan gjordainvesteringar bör användas. Utbildningsutbudet i olika kommuner måste samordnasbåde av investeringsskäl och med hänsyn till arbetsmarknadens behov avutbildade på olika områden. Länsstyrelserna, länsskolnämnderna ochlänsarbetsnämnderna har därvid en viktig roll. 4.3Förslag om yrkesinriktad fliialutbildning på icke g-ort m. m. Detnya planeringssystemet för gymnasieskolan Enligtriksdagens beslut (prop. 1980/81:107, UbU 1980/81:38, rskr 1980/ 81:395) skallett nytt planeringssystem gälla för gymnasieskolans organisafion för fiden fr.o. Regeringen har på min föredragningmeddelat föreskrifter om den nya planeringsordningen. Detnya systemet innebär bl. a. att det, frånsett vissa undantagsfall, är länsskolnämndernasom fastställer gymnasieskolans dimensionering och organisation på varjeenskild g-ort. Nämndernas beslut om elevplatser för olika studievägar skallrymmas inom ramar som tilldelas varje länsskol-nämnd av SÖ. Linjerna ochnärliggande specialkurser är fördelade på sex olika utbildningssektorer, förvilka särskilda sektorsramar fastställs. Ramtilldelningen är en viktig del i SÖ:sansvar för den långsiktiga planeringen. Frågan om vilka studievägar som inomgivna ramar skall få finnas på varje g-ort lämnas i princip åt länsskolnämndernaatt avgöra i samband med de årliga organisationsbesluten. Det innebär att ävenbeslut om en ny studieväg, vilken inte har funnits på en g-ort, imånga fall kan fattas av länsskolnämnden. 1 fråga om lågfrekventa studievägarär det emellertid SÖ som beslutar. 1981/82:157 31 Ettav skälen för den ändrade planeringsordningen är att organisationsbeslutenskall tas så nära skolverksamheten som möjligt. Därigenom ökar möjligheternaatt anpassa gymnasieskolans organisation till olika lokala och regionala behovoch förutsättningar. Det ärenligt min mening naturligt att frågan om spridning av viss gymnasialutbildning till kommun utanför g-orten men inom g-regionen får ökad aktualiteti den nya planeringsordningen. Olika lokala behov och förutsättningar skullebättre kunna fillgodoses, om en sådan möjlighet erbjöds. Denna möjlighet skulleockså med stor sannolikhet bidra till att fler elever söker till och kan tas ini gymnasieskolan. Dessa aspekter är viktiga för de förslag om viss ytterligaredecentralisering av gymnasieutbildning som jag lägger fram i det följande. Ipropositionen om program för regional utveckling och resurshushållning (prop.1981/82:113), som regeringen förelagt , framhåller chefen förindustridepartementet bl. a. den gymnasiala utbildningens betydelse för denregionala utvecklingen och behovet av samordning mellan den regionalasamhällsplaneringen och planeringen för olika utbildningsformer. Därvidframhåller han vikten av samverkan mellan länsstyrelse och länsskolnämnd. Enflexiblare och mer decentraliserad gymnasial utbildning accentuerar behovet aven samlad regional prövning vid beslut om dimensionering och lokalisering avolika utbildningar. En utbyggd samverkan bör naturligen omfatta alla utbildningsplanerandeorgan samt arbetsmarknadens parter. Yrkesinriktadfilialutbildning på icke g-ort Departementspromemorianinnehåller förslag om att en primärkommun, som är huvudman förgymnasieskolutbildning på en g-ort, under vissa förutsättningar skall fåbedriva fliialutbildning i närliggande kommun. Remissinstanserna är med fåundantag positiva till en sådan spridning av gymnasieskolan. Särskilt gällerdetta en decentralisering av den yrkesinriktade utbildningen. Jaganser att ett system med fliialutbildning är ett lämpligt medel för att få denspridning av yrkesinriktad utbildning som jag förordar. Mot den bakgrundenföreslår jag följande. Enprimärkommun som är huvudman för en gymnasieskola med yrkesinriktad utbildningpå g-ort bör under vissa förutsättningar få bedriva viss yrkesinriktadutbildning som fliialutbildning i en närliggande kommun som saknar egengymnasieskola. Filialutbildningen bör administrativt knytas till skolenheten påg-orten. Det blir alhså en nyetablering av gymnasieutbildning på icke g-ort.Vad som bör gälla då den närliggande kommunen redan har viss gymnasialutbildning utan att vara g-ort är en fråga som jag återkommer fill i detföljande. Föratt få anordna fliialutbildning bör krävas medgivande av den stafiiga skoladministrationen.Eftersom det nya planeringssystemet innebär att 1981/82:157 32 länsskolnämndenfattar flertalet beslut om lokalisering av studievägar, bör det normalt ocksåvara länsskolnämnden som tar ställning till om filialutbildning skall medges iett visst fall. bör härvid göra en prövning på samma sätt somnär den fattar beslut om vilka studievägar och hur många elevplatser en kommunsgymnasieskola får omfatta. Länsskolnämndensmedgivande till filialutbildning bör avse en viss eller vissa bestämdastudievägar och en viss bestämd filialort. Ett viktigt skäl för en filialufiäggningkan vara att kapaciteten på studievägen inom regionen därigenom ökas. Detvanligaste torde vara att studievägen redan finns vid skolenheten på g-ortenoch efter filialutläggningen kommer att finnas såväl på g-orten som på filialorten. Detbör dock även kunna vara möjligt att medge filialutbildning på en studieväg sominte finns vid skolenheten på g-orten. Förutsättningarna för att nyetablera enstudieväg i den formen bör prövas mycket noga med hänsyn till den väntadeutvecklingen av elevunderlaget på filialorten samt till de lokalaarbetsmarknadsförhållandena. Frågorom filialutbildning bör i allmänhet prövas i samband med att länsskolnämndenfattar beslut om vilka studievägar och hur många elevplatser kommunensgymnasieskola får omfatta. Ett medgivande till filialutbildning bör kunnautformas exempelvis så att kommunen tilldelas elevplatser för treintagningsklasser på verkstadsteknisk linje, varvid tilldelningen av dentredje klassen avser filialutbildning på en icke g-ort. Detbör vara SÖ som prövar frågor om filialutbildning som avser lågfrekventastudievägar. Beträffandelokalisering av yrkesinriktad fliialutbildning räknar jag med att sådan kommeratt kunna ske huvudsakligen till orter som inom den aktuella sektorn harföretag, till vilka inbyggd utbildning kan förläggas. En sådan lokaliseringligger också helt i linje med vad jag tidigare anfört om lokal anpassning avutbildningsutbudet. Enfliialutbildning får inte medföra större kostnader för staten än om den istället hade varit förlagd till en skolenhet på g-orten. Därför måste filialutbildningeni åtskilliga avseenden behandlas som om den vore förlagd till g-ortensskolenhet. Det gäller t. ex. i fråga om skolledartjänster och beräkningsunderlagetför dem. Skolenhetens karaktär av allmän skolenhet eller särskild skolenhet typ1 eller 2 får bestämmas med hänsyn även till filialutbildningen. Vidare börantalet klasser och grupper bildas på.det underlag som finns på skolenheten ochfilialenheten tillsammans. Antalet resurstimmar inom ramen för den friareresursanvändningen bör också beräknas som om fiUalutbildningen vore förlagdtill skolenheten på g-orten. Ivissa hänseenden, som inte har ekonomiska effekter, måste filialutbildningenfå behandlas som en enhet för sig, t. ex. när det gäller vissa regler omkonferenser för en skolenhet. Undervisningeni allmänna ämnen för eleverna i en filialutbildning bör 1981/82:157 33 normaltförläggas till skolenheten på g-orten. Man bör dock - om elevunderlaget är fillräckligt kunna välja att inom gällande ramar bilda separata grupper på filialorten.Jag förutsätter därvid att de fiUalorter som kan bli aktuella har grundskolanshögstadium. Lärare vid en högstadieskola på filialorten bör då somfyllnadstjänstgöring kunna undervisa elever i filialutbildningen i allmännaämnen. Denna undervisning sker då alltså inom ramen för g-ortskommunensgymnasieskola. Tim-och kursplaner för de allmänna ämnena inom det obligatoriska fillvalet om treveckotimmar per årskurs bör, som föreslås i departementspromemorian, vid behoV'kunnajämkas, så att anknytningen av vissa tillvalsämnen fill en bestämd årskursslopas. På det sättet kan undervisningsgrupper bildas med elever från bådeårskurs 1 och årskurs 2. Genom att undervisningen på så sätt anordnas i B-formkan urvalet av tillvalsämnen med undervisning på filialorten bli större. Olikaremissinstanser, främst länsskolnämnder, har uttalat sig om vikten av ettsamarbete mellan berörda g-orts- och icke g-ortskommuner. Jag ser en sådanplaneringssamverkan som en absolut förutsättning för att de förslag jag nu lagtfram skall kunna förverkligas. Jag räknar med att länsskolnämnderna här kommeratt få en mycket viktig uppgift när det gäller att samordna lokala synpunkteroch önskemål till gagn för regionens ungdomar. Mot bakgrund av vad jag tidigaresagt om behovet av en smidig regional och lokal anpassning avutbildningsutbudet förutsätter jag också ett nära samarbete mellan de utbildningsplanerandeorganen och arbetsmarknadsorganen inom regionen. SÖhar i sitt yttrande över departementspromemorian förordat att yrkesinriktadutbildning på icke g-ort endast bör etableras temporärt. För egen del vill jaginte binda mig för ett ställningstagande som innebär att det alltid ärfilialutbildningen som skall läggas ner, då kapaciteten på en studieväg i enregion måste minskas. Genom mitt förslag att resurserna tilldelas g-orten hardet i statsbidragshänseende ingen betydelse vilken av orterna som skall dra nersin utbildning. Med hänsyn till den förväntade nedgången av antalet elever igymnasieskolan, vilken jag inledningsvis berört, är det realistiskt att räknamed att det uppstår situationer, då man måste minska utbildningen på antingen g-orteneller filialorten. I en sådan valsituation utgår jag ifrån att hänsyn också tasfill gjorda investeringar. Fråganom utrustningsbidrag vid filialutläggning skall jag återkomma till i detföljande. Detbör få ankomma på regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer attavgöra vilka närmare föreskrifter som kan behövas för systemet medfilialutbildning. Jagvill avslutningsvis beröra frågan om interkommunal ersättning. För en elev, somär bosatt i en kommun men undervisas i en annan kommuns gymnasieskola, betalarhemkommunen interkommunal ersättning till gymnasiekommunen. Bestämmelser omdetta finns i skollagen (1962:319) och 3 1981/82. 1981/82:157 34 Om kommunerna inte kommer överens om annat, utgår interkommunalersättning med belopp som fastställs av regeringen. Vid fliialutbildningkan det komma att bli så att en kommun får betala interkommunal ersättning fören elev som undervisas inom den egna kommunen. Jag utgår från att berördakommuner vid behov kommer att träffa särskilda överenskommelser om belopp för interkommunalersättning i samband med filialutbildning, t. ex. om filialortentillhandahåller lokaler eller utrustning. Yrkesinriktadutbildning på icke g-ort med viss gymnasial utbildning Somjag redan nämnt finns det ett antal orter som - utan att vara g-orter haryrkesinriktad gymnasieutbildning i form av någon eller några linjer och/ellerspecialkurser. Det rör sig då om utbildning som bedrevs på orten redan föregymnasieskolreformen 1971 och som genom den blev gymnasieutbildning. Dessaorter, som uppgår till ett sjuttiotal, intar en mellanställning i gymnasieskolplaneringen.De utgör en egen grupp mellan de rena g-ortema och de orter som helt saknargymnasial utbildning. De har i skiftande utsträckning alla haft ett underlagför en ofta lokalt arbetsmarknadsanknu-ten yrkesinriktad gymnasieutbildning. Dehar alla - med något undantag -haft en kontinuitet, baserad på sökande- ochavnämarintresse, sedan åtminstone . Kommunen, där orten ligger, ärsjälv huvudman för gymnasieutbildningen. Skolorna får samma bidrag tillutrustning som skolorna på de rena g-orterna och de har egen skolledning. Enhandfull av orterna har även medgivits en viss utvidgning avsin yrkesinriktade utbildning. Omen ytterligare utökning av yrkesinriktad utbildning bedöms möjlig på dessaorter, skulle enligt min uppfattning följande principer kunna tillämpas. Omden önskade studievägen finns inom en utbildningssektor som redan ärrepresenterad i kommunens gymnasieskola, bör länsskolnämnden inom givnalänsramar få pröva om skolortskommunen skall få utöka den yrkesinriktadeutbildningen. Om den önskade studievägen avser en annan utbildningssektor, bör SÖ:smedgivande krävas för att kommunen skall få anordna den. Ekonomiska och andrakonsekvenser av dessa principer behöver dock utredas närmare. Jag är alltsåinte beredd att nu ta slutlig ställning till om dessa principer bör införas. ger underlag för detta, behöver ett beslut kunna fattas omgående föratt kommunerna skall få tillräcklig planeringstid. Därför bör regeringen redannu inhämta bemyndigande att genomföra mitt förslag. 1981/82:157 35 4.4Överväganden om förläggning av teoretisk utbildning till icke g-ort Jaghar utvecklat mina skäl för en viss spridning av den yrkesinriktadeutbildningen till icke g-ort och lämnat förslag i anslutning därtill. Ingentorde invända mot att också elever som söker till teorefiska studievägar bör fästörsta möjliga närhet till utbildningen. Med en spridning av teoretiskastudievägar till samma icke g-orter som den yrkesinriktade utbildningen skulleockså förutsättningar skapas för en viss integration av de två typerna avutbildning även på små orter. Jag finner det dock inte nu möjligt att föreslåen ytterligare decentralisering av teoretisk utbildning, Mina skäl ärföljande. Jaghar redan i det tidigare erinrat om de senaste årens medvetna styrning avgymnasieskolans dimensionering till förmån för yrkesinriktad utbildning. Jaghar i årets budgetproposition genom omprioriteringar kunnat föreslå rättbetydande belopp för en satsning på mer yrkesinriktad utbildning. bördimensioneringen av vissa allmänt teoretiska studievägar skäras ned. Under detnärmaste decenniet med dess successiva minskning av antalet 16-åringar bör -enligt vad jag nu kan bedöma -prioriteringen av yrkesinriktad utbildningfortsätta. Jag har också i min beskrivning av gymnasieskolans utveckling under1970-talet redovisat hur den teoretiska utbildningen har blivit rätt vältillgodosedd i fråga om spridning genom besluten om SSG-B och om alternativatimplaner för tre-och fyraåriga linjer. Detavgörande skälet mot att nu sprida också den teorefiska utbildningen äremellertid de beräknade merkostnaderna för en sådan spridning, vilka inte kanaccepteras i rådande statsfinansiella läge. SÖ har här presenteratundersökningar av förhållandet mellan skolstorlek och utbildningskostnader. Avundersökningarna framgår att skolstorleken har en i stort sett neutral roll närdet gäller yrkesinriktad utbildning. Avgörande för detta är de yrkesinriktadelinjernas konstruktion med dels mycket stora ämnesblock som studeras gemensamtav klassen, dels mycket få ämnen som måste samläsas med andra klasser ochgrupper.