prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — När det gäller rätt fill ersättning på gmnd avskyddsföreskrifter enligl den nya vattenlagen för mark som las i anspråkinnebär bestämmelsen i första stycket första meningen ingen ändring iförhållande fill gällande rätt. Bestämmelserna i 9 kap. 1-10 §§, som motsvarar9 kap. 1-10 §§ VL, skall tillämpas på värdering m. m. (se 9 § i förevarandekapitel). I fråga om ersättning för föreskrifter som på något annat sättbegränsar rätten att förfoga över en faslighet innebär bestämmelsen för detförsta att förlust av förväntningsvärden inte alls ersätts. Vidare torde kravetpå att den pågående markanvändningen skall försvåras avsevärt i vissa fallkunna innebära en något restriktivare bedömning av ersättningsfrågor.Ersättnings- Prop,1981/82:130 606 rätt behöver sålunda inte föreligga i alla fall då enföreskrift kan anses gå 19kap. Liksom enligl gällande rätl börersättning inte komma i fråga då en föreskrift inte går utöver vadfastighetsägaren måste tåla enligt aktsamhetsregeln i 1 § första stycket.Delsamma bör gälla i fråga om motsvarande aktsamhetsregler i annanlagstiftning, exempelvis 5 § ML och de granne-lagsrätlsliga bestämmelserna i 3kap. En särskild bestämmelse härom har tagits in i delremitterade förslaget men har på lagrådels förslag utgått ipropositionsförslaget, eftersom denna grundsats får anses gälla utan uttryckligföreskrift. I fråga om innebörden av begreppet"pågående markanvändning avsevärt försvåras" hänvisas fill vad somhar anförts vid ersältningsre-form (se prop. 3 s. 527 och 535; jfr också prop. 1974; 166 s. 108). Andra stycket motsvarar 26 § andra stycketnaturvårdslagen. I tredje stycket anges vem somskall svara för eventuella ersättningar. kan ta upp frågor omvaltenskyddsområden utan att någon framställning härom gjorts, dock med deninskränkningen som anges i 2 § tredje stycket. En kommun eller någon annan somvill ha särskilt skydd för en vattentillgång kan också vända sig tilllänsstyrelsen och begära att meddelar skyddsföreskrifter. Den somhar begärt skyddsföreskrifter skall svara för eventuella ersättningsanspråk.Eftersom enligl 2 § tredje stycket inte får utan någon begäranmeddela sådana inskränkande föreskrifter att ersättningsskyldighet kan uppkommaför staten, innehåller stadgandet inte någon motsvarighet lill utredningsförslagetatt staten skall betala ersättningen när föreskrifterna har meddelats utannågon särskild framställning. Ersättningsskyldighet för staten skall alltsåinte uppkomma annat än om stadig myndighet begärt att föreskrifterna meddelas. Fjärde stycket, som motsvarar 19kap. 8 § i del remitterade förslaget och som har utformats efter mönster av 27§ naturvårdslagen och 22 § tredje stycket byggnadslagen, har behandlats i denallmänna motiveringen i lagrådsremissen (avsnitt 2.7). Utredningen har inteföreslagil någon rätt till inlösen. I fråga om innebörden av begreppet"synnerligt men" hänvisas lill vad som har anförts vid 1972 årsersättningsreform (se prop. 2 s. 336). Som framgår avbestämmelsens formulering föreligger jnlösenplikl endast beträffande hel fastighet. Några särskilda beslämmelser omvärderingen vid inlösen lämnas inle i detta kapitel. I stället blir genomhänvisningen i 9 § de allmänna bestämmelserna om ersättning i 9 kap. 1-10 §§tillämpliga. 8 § Den som vill göra anspråk på ersättning eller begärainlösen skall väcka talan mot den ersättningsskyldige hos inometl år Prop, 1981/82:130 607 frånden dag då det beslul som anspråket grundas på vann laga kraft. haninte detta föriorar han sin rätl. 20 kap. 1 § Paragrafen, som motsvarar 19 kap. 9 § i detremitterade förslaget men saknar motsvarighet i utredningens förslag, harutformats efter mönster av 33 § första stycket naturvårdslagen. Talanenligl förevarande paragraf skall handläggas som slämningsmål . (se13 kap. 14 § punkt 12). Enligt 20 kap. 3 § gäller i sådana mål särskildabestämmelser om rättegångskostnader Qfr 36 § naturvårdslagen). Den i förevarande paragraf angivna eltårsfristen ärdisppsitiv och kan alltså efterges av den ersältningsskyldige, t. ex. om detfordras för fortsatta förhandlingar (se prop. 1964; 148 s. 152). I fall somavses i 7 § andra stycket löper fristen från det beslutet i fråga om särskilttillstånd (dispens) vann laga kraft. 9§ I fråga om ersättning och inlösen enligt delta kapitel gäller i övrigt 9 och16 kap. Paragrafen, som motsvarar 19 kap. 10 § i detremitterade förslaget, innebär alt de allmänna bestämmelserna om ersättning ochbetalning av ersättning blir tillämpliga Qfr 25 § andra stycketnaturvårdslagen). Kapitlet motsvarar 20 kap. i det remitteradeförslaget och 22 kap. i utredningens förslag och innehåller med särskildaunderrubriker beslämmelser om rättegångskostnader vid domstol m.m. (1-6 §§),förrättningskostnader m. m. (7-9 §§) och övriga kostnader (10-13 §§). Eftersom utredningens förslag till en administrativfillslåndsprövning har avvisats (se avsnitt 2.2 i den allmänna mofiveringen ilagrådsremissen) innehåller förevarande kapitel inte någon motsvarighet till deav utredningen föreslagna särskilda bestämmelserna om kostnaderna iadministrafiva tillståndsärenden. Principerna för kostnadsansvaret enligl förevarandekapitel överensstämmer i huvudsak med gällande rätl (se främst 10 kap. 79 §och 11 kap. 65 § VL). 22 kap. 13 § i utredningens förslag motsvaras av 22kap. 3 § nya vattenlagen. 1§ I ansökningsmål, utom sådana som anges i andra stycket, och i mål som avses i13 kap. 13 § andra stycket skall sökanden svara för sina egna och motparternaskostnader vid vallendomstolen. I ansökningsmål som innefattar bildande avsamfällighel för bevattning eller valtenreglering svarar sökanden inle förkostnader i som uppkommit för deltagare i samfälligheten. Prop.1981/82:130 608 Imål som gäller omprövning eller förverkande enligt 15 kap. 3-6 eller 20kap. 12§ skall kammarkollegiet och tillståndshavaren svara för sina kostnader vidvattendomstolen. I mål enligt il5 kap. 3 § skall kammarkollegiet dessutomsvara för kostnader vid som uppkommer för andra motparter äntillståndshavaren. I mål som gäller omprövning enligt 15 kap. 15 § andrastycket av fråga om kretsen av deltagare eller kostnadsfördelningen ellerenligl 16 § skall varje part svara för sina kostnader. I sådana överklagade ansökningsmål som avses iförsta stycket första meningen skall sökanden svara för sina egna kostnader ihögre rätt och för de kostnader som där har uppkommit för motparterna genom allsökanden har klagat. Paragrafen motsvarar med av lagrådet föreslagnajämkningar 20 kap. 2 § i det remitterade förslaget. 1 § i detta har pålagrådets förslag utgått. Första stycket första meningen motsvarar 11 kap. 65§ första stycket första meningen VL och 22 kap. 1 § första stycket iutredningens förslag och innehåller huvudregeln om kostnadsansvaret iansökningsmål i . Innebörden är liksom enligl VL alt sökandenskall svara för både sina egna kostnader och motparternas kostnader. Vilkakostnader som är ersätlningsgilla framgår av 18 kap. 8 § , somockså innehåller en bestämmelse om rätt fill ränta på kostnadsersättningen. Avstegfrån huvudregeln om sökandens kostnadsansvar kan göras med stöd av 18 kap. 6 §rättegångsbalken, som innebär att en motpart till sökanden kan bli skyldig attersätta kostnader som han förorsakat genom försumlig processföring m. m. Gfr 11kap. 65 § andra stycket VL). I 2 § första stycket hänvisas till 18 kap. 6 och 8§§ . Regeln om kostnadsansvaret i ansökningsmål gällerockså i de fall att ett ansökningsmål enligl 13 kap. 13 § andra styckethandläggs som stämningsmål. När det i stadgandet talas om sökandenskostnadsansvar bör beaktas att, om frågan om rättegångskostnader aktualiserassedan tillstånd till företaget har getts, t. ex. efter ett uppskov medprövningen av vissa frågor enligt 13 kap. 49 §, den som innehar tillståndet kanvara en annan än den som ansökte om företagel. Ett exempel är det av lagrådetunder 5-7 kap. behandlade fallel att den samfällighet som deltagarna i ettregleringsförelag bildar förfogar över meddelat tillstånd. I sådana fall måstevad som sägs om sökanden i paragrafen anses gälla tillståndshavaren. Någonuttrycklig regel härom anser jag inle erforderlig. Det bör framhållas att reglerna också blirtillämpliga i fråga om anspråk på ersättning för ofömtsedd skada. Genom enanmälan av sådant anspråk anhängiggörs inget nytt mål ulan prövningen sker inomramen för del urspmngliga ansökningsmålel. I fråga om oförutsedda skador pågrund av ett markavvattningsföretag som urspmngligen handlagts vid enförätlning, får ulan någon uttrycklig regel bestämmelsen i 7 § anses ägamotsvarande tillämpning. Prop, 1981/82:130 609 Sveahovrätt lar i detta sammanhang upp frågan om en begränsning av 20kap. antaletombud och lekniska biträden på sakägarsidan i ansökningsmålen. Enligt hovrättenhar antalet ombud och tekniska biträden i vattenmål ökat under senare tid.Detta har enligt hovrätten fått till följd atl rättegångskostnaderna ökarsamtidigt som en avsevärd del av vallendomstolarnas arbete ägnas åtkostnadsfrågor. Hovrätten anser atl förväntade rättegångskostnader i vissafall kan utgöra etl hinder för mindre och medelstora vattenförelag. Hovrätten,som finner utvecklingen oroande, fäster uppmärksamheten på en bestämmelse iden norska expropriationslagstiftningen, enligt vilken det vid avgörande avfrågan om sakägarnas rättegångskostnader varit nödvändiga skall beaktas attsakägare med likartade intressen som inte strider mot varandra bör utnytQasamma juridiska och tekniska biträde. Enligt min mening är det inte lämpligt med någonsärskild bestämmelse som begränsar sakägarnas rätt att välja ombud. Det böremellertid inom ramen för de nu föreslagna kostnadsbestämmelserna medtillämpning av 18 kap. 6 och 8 §§ vara möjligt atl i viss månbegränsa kostnaderna då flera ombud och tekniska biträden har anlitats påsakägarsidan. Sålunda kan bl. a. utredningar och argumentering i samma fråga,som utförs av flera ombud oberoende av varandra, ofta anses vara onödigt dubbelarbete,som inte bör ersättas fullt ut. Jag vill också erinra om atl vattendomstolenenligt 13 kap. 30 § andra stycket nya vattenlagen skall se till att någononödig utredning inte görs i målet. anser vidare att en bestämmelse börinföras om indexuppräkning av ersättning för rättegångskostnader. Enligthovrätten förekommer det ofta att förflyter mellan upprättandet aven kostnads-räkning och utdömandet av ersättning. I sådana fall framställs oftayrkanden om en indexuppräkning av beloppet. Sådana yrkanden kan emellertidenligl hovrätten inte bifallas på grund av bestämmelserna i 18 kap. 8 §rättegångsbalken. Jag har inte funnit skäl att föreslå någonbestämmelse om indexuppräkning av kostnadsersättningar i enlighet med hovrättensförslag. Den möjlighet all etappvis döma ut ersättning för rättegångskostnadersom finns enligt 5 § i förevarande kapitel gör alt nämnvärda förluster tillföljd av penningsvärdets fall inte skall behöva uppkomma. Några remissinstanser tar upp frågan om rätten tillersättning för kostnader i samband med utomprocessuella förberedelser enligt11 kap. 711 §§ nya vattenlagen Gfr 4 kap. 19 § VL). Enligt gällande praxis anses sökandenersätlningsskyldig för sakägarnas kostnader i samband med förberedelser somavses i 4 kap. 19 § VL, om kostnaden avser en inställelse m. m. som kan ansesha varit av betydelse för den kommande handläggningen vid (seNJA 1960 s. 55). På samma sätt har sökanden ansetts ersättningsskyldig försakägares kostnader i samband med en lillällighetsprövning hos regeringen, omkost-39 1981/82. 1981/82:130 610 nadernahänför sig till arbete som är av betydelse för den fortsatta rätte- 20kap. gångeni (se vattenöverdomstolens beslut , nr ST 1;jfr NJA 1964 s. 295). Motsvarande bör enligt min mening gälla enligt den nyavattenlagen. Jag anser inte att det behövs några särskilda bestämmelser rörandefrågan. Första stycket andra meningen innehåller en specialregelför ansökningsmål som innefattar bildande av samfälligheter enligl vattenlagenQfr 11 kap. 65 § första stycket andra meningen VL). Sökandens kostnadsansvarenligt första meningen gäller enligt bestämmelsen inle deltagare isamfälligheten. Detta överensstämmer med vad som gäller vid markavvallningsförrätlningarenligt 7 § första stycket. Andra stycket, som saknar motsvarighet i VL,motsvarar 22 kap. 3 § i utredningens förslag. Vid omprövning m.m. enligt 15kap. 3-6 §§ nya vattenlagen är det kammarkollegiet som är sökande och vidomprövning enligt 15 kap. 12 § är det kammarkollegiet eller tillståndshavarensom är sökande. Förevarande bestämmelser avser endast dessa typer av omprövningsmål.Vid omprövning-enligt 15 kap. 8, 9 och 11 §§ gäller alltså de vanligarättegångskostnadsreglerna för ansökningsmål i första stycket av förevarandeparagraf. Omprövningar enligt 15 kap. 15 § andra stycket kani vissa fall avse endast förhållandet mellan deltagarna i en samfällighet.Detta gäller alltid omprövningar enligt 16 § samma kapitel. Vid sådanaomprövningar skall enligl tredje meningen i förevarande stycke varje part svaraför sina kostnader. Tredje stycket motsvarar II kap.106 § femte stycket och 108 § andra stycket VL samt 22 kap. 6 § i utredningensförslag Qfr 7 kap. 3 § expropriationslagen). Innebörden är liksom enligl VLatt en sakägare som klagar fill högre rätt får stå för sina egna kostnader, omhan förlorar, men att han inte kan åläggas att betala sökandens kostnader annatän med tillämpning av 18 kap. 6 § . Liksom enligt gällande rättblir bestämmelsen fillämplig inle bara vid klagan i huvudsaken utan också dånågot beslul under rättegången överklagas. I ansökningsmål förekommer ibland att sakägare förtalan mot dom i frågor vari sökanden inte har något egentligtpartsintresse. Denna fråga behandlas under följande paragraf. 2§ Bestämmelserna i 1 § gäller inte, om annat följer av 18 kap. 6 eller 8 §rättegångsbalken. Beträffande särskilda frågor i ansökningsmål fårefter vad som finnes skäligt förordnas alt vardera parten skall svara för sinakostnader eller att part som förlorar skall ersätta annan part hans kostnader. Paragrafenhar införts på förslag av lagrådet. Första stycket motsvarar 22 kap. 8 § i utredningensförslag och delvis 11 kap. 65 § andra stycket VL Qfr 16 kap, 14 § andra stycketfastighetsbildningslagen och 7 kap. I § första stycket expropriationslagen). 1981/82:130 611 Enliglandra stycket kan avsteg göras från huvudregeln om sökandens 20 kap. 2 § kostnadsansvari ansökningsmål i 1 §. Bestämmelsen kan tillämpas i alla instanser. Som exempel på fall då stadgandet bör kunnafillämpas kan nämnas del i remissprotokollet berörda att sakägare tvistar omfördelningen mellan dem om ett ersättningsbelopp. Sökanden har i regel ingeteget intresse att bevaka i tvister, som inte rör ersättningens belopp utanenbart fördelningen av beloppet. Så har det i rättspraxis hänt att samefondenoch en sameby tvistar inbördes om fördelningen av ett i och för sig ostridiglersättningsbelopp avseende skador på rennäringen. Det kan också nämnas andraexempel. Etl inte så ovanligt fall är atl delägare i ett samfällt fisketvistar om fördelningen av den ersättning som bestämts för skada på fisket. De nu berörda fallen bör hållas isär från sådanasom avses i 13 kap. 17 §. Som jag har anfört i anslutning till det stadgandetär dess innebörd att, om frågor som där avses tas upp i etl vattenmål,vattenlagens bestämmelser inte blir tillämpliga ulan i stället de regler somgäller på det ifrågavarande rättsområdet, bl. a. i fråga omrättegångskostnader. Detta betyder all om , såsom ibland skettvid tillämpningen av motsvarande stadgande i 11 kap. 22 § VL, tagit upp enfördelningsfråga med stöd av 13 kap. 17 § och inte sett den som etl naturiigtled i prövningen av vattenmålel, kostnadsreglerna i blirtillämpliga i denna del Qfr prop. 1974:83 s. 200). Beträffande fallet rörandetvist mellan samefonden och en sameby torde , med hänsyn tillfördelningsregeln i 28 § andra stycket rennäringslagen (1971:437), vilken äratlfillämpa också i vattenmål, alltid ha att ta ställning fillfördelningsfrågan; en tillämpning av 13 kap. 17 § blir alltså inle aktuell idessa fall. I fall av nu berörda art bör man kunna se till denverkliga partsställningen i målet när det gäller alt avgöra vem som skall ståför rättegångskostnaderna. Sökandens kostnader i mål av denna art torde bliobetydliga och bör stanna på honom. Däremot bör sökanden inte förpliktas attbetala rättegångskostnaderna för någon av de reellt tvistande parterna. Istället bör kostnaderna fördelas dem emellan med tillämpning av grunderna i 18kap. Om i det berörda fallel avseende tvist mellan en samebyoch samefonden samebyn har framgång med sin talan, bör således samefondenkunna åläggas alt ersätta byns rättegångskostnader. Bestämmelsen kan tillämpas också i andra typer avfall, där en avvikelse från huvudregeln om sökandens kostnadsansvar framstårsom motiverad. Etl sådant fall är det som avses i 3 kap. 10 §. Det stadgandetinnebär att någon som kan få nytta av elt vatlenföretag, om detta utförs på ettvisst sätt, kan i ansökningsmålel rörande tillstånd lill företaget begära ettsådant ändrat utförande. Det kan inte vara skäligt all sökanden skall behövabetala kostnaderna för den som framställer ell sådant yrkande, om denne intefår bifall till sin talan. Och även om hans yrkande bifalls kan omständigheternavara sådana alt en annan fördelning av kostnaderna än som skulle följa avhuvudregeln framstår som skälig. Prop, 1981/82:130 612 3 § Om talan om ersättning eller inlösen på gmnd av ett förordnande om 20kap. 3-5 §§ vattenskyddsområde ogillas men käranden har haft skälig anledning all få sintalan prövad av , får förordna atl svarandenskall ersätta käranden dennes rättegångskostnader eller att vardera partenskall svara för sina kostnader vid . Paragrafen, som motsvarar 20 kap. 3 § i delremitterade förslaget men saknar motsvarighet i VL och i utredningens förslagGfr dock 22 kap. 4 § första stycket), innehåller elt undantag från huvudregelnatt rältegängskostnadsregler gäller i stämningsmål. Utredningen har föreslagil ett sådant undantag förtalan om oförutsedda skador. Som framgår av 15 kap. 17 § tredje stycket nyavattenlagen har jag emellertid frångått utredningsförslaget att sådan talanskall väckas genom ansökan om stämning. Anspråk på grund av oförutsedda skadorskall i stället anmälas till vaftendomslolen och handläggas i det ursprungligaansökningsmålet. Detta innebär att bestämmelserna i 1 § första stycket iförevarande kapitel om sökandens ansvar för kostnader blir tillämpliga.Förevarande kapitel innehåller inte några särskilda bestämmelser om rättegångskostnadsansvaretvid talan om ofömtsedda skador. Förevarande paragraf innehåller i ställetbestämmelser om rättegångskostnader i stämningsmål vid omersättning eller inlösen på gmnd av förordnanden om vattenskyddsområden enligl19 kap. Ersättningsbestämmelserna i 19 kap. har utformats efter mönster av25-27 §§ naturvårdslagen. Enligt 36 § naturvårdslagen gäller för sakägarnagenerösare regler om rättegångskostnader än som följer av (seprop. 1972; 111 bilaga 3 s. 528 och 538). Motsvarande bestämmelser har tagitsin i förevarande paragraf. Förevarande paragraf avser endast kostnaderna vidvattendomstolen. I högre rätt gäller alltså bestämmelser. 4 §Om del är skäligt, får i förrätlningsmål förordna alt en part som förlorar målet skall ersätta motparters kostnader vid vatten domstolen. Paragrafen motsvarar 20 kap. 4 § i det remitteradeförslaget samt 11 kap. 93 § VL och 22 kap. 5 § i utredningens förslag Qfr 16kap. 14 § första stycket första meningen faslighetsbildningslagen). Iparagrafen regleras liksom enligl VL både den situationen att klagandenförlorar och att han vinner (dvs. att hans motparter förlorar målet). Ivattenöverdomstolen och högsta domstolen gäller bestämmelser. 5 §I ansökningsmål får sökanden åläggas att betala ersättning för mot parters rättegångskostnader även om deras talan inte har blivit prövad sludigt vid domstolen. Ersättningen skall även innefatta ränta efter för beslutet till dess betalning sker. 1981/82:130 613 Paragrafenmotsvarar med av lagrådet föreslagna ändringar 20 kap. 5 § i 20kap. delremitterade förslaget och 11 kap. 66 § 4 mom. VL. Utredningen har föreslagit enmöjlighet att förordna om förskott på rättegångskostnader (22 kap. 9 § iutredningens förslag). Förevarande paragraf innebär däremot liksom VL altvallendomstolen i särskilda avgöranden slutligt kan avgöra frågan om ersättningför de kostnader som sakägarna dittills har haft. Denna möjlighet avseransökningsmålen men har i motsats till del remitterade förslaget inlebegränsats till vissa sådana. Beslutet i rättegängskostnadsfrågan behöver inleheller ges i samband med etl delavgörande beträffande själva saken. Enligt 18 kap. 8 § tredje stycket rättegångsbalkenskall det utgå ränta på ersättning för rättegångskostnader då måletavgörs. I förevarande fall bör utgångspunkten vara dagen för beslutet omersättning. I andra meningen har lagils in etl särskilt stadgande härom. 6 §Vid är i ansökningsmål sökanden skyldig all ersätta domstolen dess kostnader för 3. sakkunniga som tillkallats avdomstolen 4. lokaler för sammanträden. Vad i första stycket sägs om sökanden gäller iförrättningsmål klaganden, om kostnaden har orsakats av hans besvär, och islämningsmål käranden. I högre rätt gäller vad i första och andra styckenasägs om sökande, klagande eller kärande den som fullföljt talan. Påanmodan av domstolen skall förskott på ersättningen betalas. Frågan vem som slutligt skall stå för kostnadenavgörs i enlighet med vad som gäller för rättegångskostnaderna i vattenmålet. Paragrafen motsvarar med av lagrådet föreslagenutformning 20 kap. 6 § i det remitterade förslaget saml 11 kap. 97 § 1 mom.,106 § första och tredje styckena och 108 § andra stycket VL samt 22 kap. 10 § iutredningens förslag. Enligt 18 kap. 9 § svarar flerasökande, kärande eller klagande solidariskt för skyldigheten att betalaförskott. 7 §Annan sakägare än deltagare har rätt fill skälig ersättning för sina kostnader vid förrättning. På ersättningen skall utgå ränta efter för beslutet till dess betalning sker. Förrättningsmän och gode män har rätt tillersättning enligt beslämmelser som meddelas av regeringen. Ersättning till sakkunniga enligt 12 kap. 8 §bestäms av förrältningsmannen. Paragrafen motsvarar med av lagrådet föreslagenutformning 20 kap. 7 § i det remitterade förslaget. 1981/82:130 614 Förstastycket motsvarar 10 kap. 79 § tredje stycket VL och 22 kap. 1 § 20kap. andrastycket andra och tredje meningarna i utredningens förslag. Det är atl märkaatt inte gäller vid förrättningar. Därför har intagits detsärskilda räntestadgandet i andra meningen. Andra stycket motsvarar 10 kap, 30 § första stycketförsta meningen och 79 § första stycket VL samt 16 kap. 24 § i utredningensförslag. F. n. gäller förordningen (1976; 1 000) om ersättning till synemän ochombud vid vissa förrättningar, som i huvudsak knyter an tilllanlbmksnämndstaxan. Jag kommer att senare anmäla frågan om de nya bestämmelsersom behövs. De grundläggande bestämmelserna om förrältningsmänoch gode män vid förrättning finns i 12 kap. 1-6 §§ nya vattenlagen. Tredje stycket motsvarar 16 kap. 8 § andra stycketi utredningens förslag. 8§ Till förrältningskostnader hänförs 1. ersättning tillförtättningsman, gode män och sakkunniga, 2. kungörelsekostnader, ersättningtill aktförvarare och andra kostnader som är nödvändiga för förrättningen, 3. ersättning för kostnader somavses i 7 § första stycket, 4. ersättning för skador som avsesi 12 kap. 24 §, 5. kostnad för förrättning somavses i 12 kap. 28 § första stycket. Om tillståndsbeslut meddelas, skall förrättningskostnadernafördelas mellan deltagarna i markavvattningsföretaget efter vad som är skäligt. Inställs förrättningen, skall sökanden betala dekostnader som har uppkommit, om inte särskilda omständigheter föranleder atlbetalningsskyldigheten fördelas mellan samtliga sakägare eller vissa av dem.Om den inställda förtättningen har inletts på grund av ett beslut vid enfastighetsreglering, skall dock kostnaderna anses som förrättningskostnadervid .