prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — Professor yttrande till patent- ochregistreringsverket: Bilaga 3 Grundläggande för bedömningen av nya släktnamnsförslag ärförsta meningen i första stycket i 9 § i nu gällande namnlag: "Såsom nyttsläktnamn må godkännas pndast namn, som till bildning, uttal och stavningöverensstämmer med inhemskt språkbruk." För sökande med utländsktsläktnamn finns ett tillägg: "Har sökanden utländskt släktnamn, må docknamn som innebär en anpassning av namnet till svenskt språk godkännas. "Utredningen föreslår i stället för dessa båda meningar en ny formulering:"Som nytt släktnamn får godkännas endast namn, som fill bildning, uttaloch stavning är för svenska förhållanden tjänligt som släktnamn." Den föreslagna nya formuleringen är enligt utredningen attförstå som en "viss uppmjukning" (s. 126), "en viss mildring"(s. 168). Avsikten är enligt den allmänna mofiveringen "att tillgodoseönskemål dels från svenska medborgare, som arbetar utomlands i internationelltjänst och vill ha ett från internafionell synpunkt mera gångbart namn, delsfrån invandrare i , som vill göra sitt namn lättare att uttala utan attför den skull anpassa det helt fill svenskt språkbruk" (s. 126). Syftetupprepas i specialmotiveringen (s. 169). Den nuvarande formuleringen i namnlagen ger god ledningvid bedömningen av nya släktnamnsförslag. Överensstämmelsen med "inhemsktspråkbruk", dvs. i praktiken svenskt språkbruk sådant detta kommer filluttryck i vårt släktnamnsskick, innebär att de nya namnförslagen sätts irelation fill det redan existerande släktnamnsförrådet, vilket finnstillgängligt i register av olika slag, däribland patentverkets slufledsregister(retograd släktnamnsförteckning). En sådan jämförelse möjHggör normalt en säkerspråklig bedömning av de nya förslagen. För bedömning av utländska släktnamnsanpassning ger rådande mönster inte samma säkra ledning. Lagbestämmelsenskaraktär av undantag för denna namnkategori är därför på sin plats. Det bör härunderstrykas att det inte krävs att det utländska släktnamnet "helt"skall anpassas fill svenskt språk, såsom den citerade passusen i utredningensallmänna motivering kunde synas ge vid handen (jfr att ordet "helt"saknas i specialmotiveringen s. 169). Anpassningen innebär ofta endast att detutländska namnet får ett något mindre främmande och något mera svensk prägel.Kraven på överensstämmelse med svenskt släktnamnsskick är i detta fall lägre ännär det gäller helt nybildade släktnamn. Det nya lagförslagets formulering, att endast sådant namnfår godkännas, "som fill bildning, uttal och stavning är för svenskaförhållanden tjänligt som släktnamn", kan i förstone förefalla lyckad. Fördet första krävs inte längre någon undantagsregel för sökande med utländsktsläktnamn. För det andra ökar möjligheten till ett namns internationellagångbarhet, om kravet på överensstämmelse med svenskt släktnamnsskick ersättsmed ett allmänt krav 15 1981/82. 1981/82:156 212 på tjänlighet för svenska förhållanden. Vid närmarebetraktande synes Bilaga 3 emellertid den nya formuleringen vara mindrelyckad. Av namnlagsutredningens kommentar till den nyaformuleringen framgår att det inte är dess avsikt att föreslå någon radikalförändring i bedömningen av nya släktnamnsförslag. Om man konkret försökerföreställa sig en sådan bedömning enligt lagförslaget, inställer sig emellertidfrågan hur den avsedda tjänligheten hos namnen skall prövas. Om nyasläktnamnsförslag inte längre sätts i direkt relation till existerandesläktnamnsskick, förlorar bedömningen av allt att döma i stadga och stringens.Lagförslagets formulering, enligt vilken de nya namnförslagen skall bedömas irelation till ett så allmänt begrepp som "svenska förhållanden", ärpåfallande vag. Den utgör inte någon säker ledning för utbildandet av en nypraxis i släktnamnsbedömningen. Enligt min mening är första stycket i 9 § ilagförslaget alltför vagt och allmänt hållet för att kunna tjäna som grund förbedömning av nya släktnamnsförslag. De två intressentgrupper, vilkas önskemål namnlagsutredningenvill tillgodose med den nya formuleringen, är som nämnts dels svenskar i internafionelltjänst, dels invandrare i . Eftersom anpassningen av utländska släktnamnkan erbjuda mycket speciella problem, synes invandrarnas särskilda önskemålbli bäst tillgodosedda genom en bestämmelse av det slag som är gällande.Beträffande utlandssvenskarna bör beaktas att den nuvarande namnlagen faktisktger utomordentligt goda möjligheter att förvärva namn som både är godtagbara iSverige och fullt gångbara i de flesta av de internationella språkmiljöer somhär kommer ifråga. Svenskt släktnamnsskick har nämligen genom den historiskautvecklingen i hög grad präglats genom inflytande från främmande språk. Det börvidare beaktas att svenskt släktnamnsskick ingalunda är statiskt utan ganskadynamiskt. Om t. ex. allt fler sökande antar släktnamn som också ärinternationellt gångbara, kommer detta med säkerhet att efterhand åstadkomma enförskjutning inom svenskt släktnamnsskick, som i sin tur gör att önskemål omsläktnamn, som är godtagbara både på svenskt och utländskt, t. ex. engelskt,språkområde, allt lättare kan tillgodoses utan avkall på överensstämmelse medsvenskt släktnamnsskick. Utmärkande för svenskt släktnamnsskick har varitatt det förändrats genom successiva förskjutningar. Också i det här aktuellaavseendet synes en sådan utveckling från språklig synpunkt vara den naturliga.Någon ändring av namnlagen med hänsyn till utlandssvenskar synes därför intenödvändig. Enligt min mening är första stycket i 9 § i den nuvarandenamnlagen bättre lämpat som grund för bedömning av nya släktnamnsförslag änmotsvarande stycke i det nya lagförslaget. Utöver den språkliga moderniseringeni lagförslaget skulle jag endast vilja förorda en precisering därigenom att Prop.1981/82:156 213 uttrycket "inhemskt språkbruk" utbyts mot"inhemskt släktnamnsskick". I tredje stycket i 9 § "stadgas förbud motgodkännande av släktnamn som kan bli till olägenhet för det allmänna eller för namnhavaren"(namnlagsutredningens betänkande s. 169). Nytillkommet i den nya formuleringenär förbud mot dubbelnamn. Detta förbud innebär emellerfid inte någon nyhet Utanhar närmast karaktären av kodifiering av gällande praxis. Mofiveringen tillförbudet (s. 83 f.) synes välmotiverad. Det i tredje stycket i 9 § ingående förbudet mot namn, som"eljest är ägnat att vilseleda allmänheten", föreslås oförändratkvarstå i namnlagen. Denna lagbestämmelse kommer i första hand till användning,när det gäller att bedöma, huruvida släktnamnsförslag skall avslås på grund avlikhet med adelsnamn. Praxis stämmer på denna punkt överens med Förslag tillnamnlag (SOU 1960:5) 13 §, enligt vilken ansökan om släktnamn skall avslås, omnamnet "giver sken av tillhörighet till visst stånd" (se härfillkommentaren s. 175). I lagen 1964 uttrycks som bekant ett sådant förbud intedirekt utan tillgodoses genom den citerade allmänna formuleringen. I de avsnitti namnlagsutredningens betänkande, där denna passus behandlas (s. 60,169),berörs inte explicit frågan om adelsnamnsliknande släktnamn. Så skulle otvivelakfigtha skett, om en ändring av rådande praxis hade avsetts, och det kan därförantas att utredningen räknar med ett bibehållande av den restrikfivainställningen gentemot nya släktnamnsförslag med adelsklang. Med tanke på attdenna fråga ganska ofta är aktuell vid bedömningen av namnförslag, hade detvarit lämpligt med ett uttryckUgt ställningstagande från utredningens sida, somskilda remissinstanser sedan hade kunnat ta ställning till. 6.5 Kyrkobokföringsinspektören i stifts västrainspektionsområde: Utredningens förslag vad beträffar stavningsändring (s.127) verkar vara av den arten att det vill skydda vissa släkters sätt att stavasitt släktnamn. Är detta i linje med jämställdhetssträvandena? Enstavningsändring från till ändrar lika litet detta namn somändringen från till . Ingetdera av namnen är väl i vedertagenmening "taget" utan bara annorlunda stavat. Skulle en sådan paragrafantagas som utredningen föreslår, kommer pastorsämbetena att ställas införoerhörda svårigheter att bedöma graden av stavningsändringar. Skall ändring avnuvarande praxis göras, måste synnerligen entydiga och klara rikthnjer görasupp, vilket torde vara mycket svårt i varje fall när det gäller släktnamn som slutarpå -son. Prop.1981/82:156 214 6.6 Kyrkobokföringsinspektören i : Bilaga 3 Förlust av släktnamn bör inträda endast i yttersta nödfalloch endast genom beslut av rätten. Oavsett om det gäller förnamn eller efternamn börpastorsämbetet kunna besluta om sådan stavningsändring som inte medför ändringav uttal, då det alltså blir fråga om annat namn. Uttal varierar från trakttill trakt. är den lokala myndighet som känner till uttalet itrakten. gäller också, att man vill ändra stavningen, därför attden nya bättre ansluter till det faktiska uttalet av namnet. Människor harockså haft svårt att förstå, att det skall behövas så mycket byråkratisktkrångel för något så enkelt som en stavningsändring. 6.7 Kyrkobokföringsinspektören i stifts södrainspektionsområde: Underlättandet av enkla stavningsändringar är att betraktasåsom en klar förändring i posifiv riktning. Inte sällan har irritationuppstått, då personer med sådana önskemål ansett nuvarande bestämmelser,onödigtvis förenade med kostnader för den enskilde. har föreslagit en väsentlig ändring i9 § namnlagen, första stycket (s.25): ?ow nytt släktnamn wå godkän- Som nytt släktnamn/år godkän- nas endast namn, som till bildning, nas endast namn,som till bildning, uttal och stavning överensstämmer uttal och stavning ärför svenska med inhemskt språkbruk. Har sö- förhållanden tjänligt som släkt-kanden utländskt släktnamn, må namn. dock namn sominnebär en anpassning av namnet till svenskt språk godkännas. Ändringen mofiveras av utredningen på följande sätt (s.126): "En viss uppmjukning föreslås i dessa bestämmelser /dvs. namnlagens/för att tillgodose önskemål dels från svenska medborgare, som arbetar utomlandsi internationell tjänst och vill ha ett från internationell synpunkt meragångbart namn, dels från invandrare i , som vill göra sitt namn lättareatt uttala utan att för den skull anpassa det helt till svensktspråkbruk." (i samma stycke har utredningen påpekat att namnia- Prop.1981/82:156 215 gens uttryck "inhemskt språkbruk" valts medhänsyn till de samiska och Bilaga 3 finskspråkiga folkgrupperna i .) Vi kan förstå syftet med utredningens förslag till ändringav den generella förutsättningen för godkännande av nytt släktnamn. Vi kanemellertid inte acceptera den föreslagna nya ordalydelsen. Man behåller iförslaget visserligen det språkliga kravet "till bildning, uttal ochstavning", men sätter dessa ord i förbindelse med "för svenskaförhållanden tjänligt som släktnamn". Det språkliga kriteriet sätts pådetta sätt i relation till något helt annat än sådana språkliga faktorer somdet rimligen borde hänföra sig till. Den föreslagna nya formuleringen visartydligt beroende av namnlagen, och man har svårt att tänka sig att "tillbildning, uttal och stavning" hade kommit in på detta sätt i dettasammanhang om man inte hade utgått från den gamla texten. Det tycks oss vara synnerligen svårt att på ens något sånär objektiva grunder avgöra vad som "är för svenska förhållanden tjänligtsom släktnamn". Formuleringen är alldeles för oprecis för att kunnafungera, såväl för den enskilde namnsökanden som för namnmyndigheten. Denföreslagna regeln synes oss kunna leda till att vilket som helst utländsktsläktnamn som inte är alltför svårt att stava eller uttala eller som intealltför starkt avviker från svenskt släktnamnsskick skulle kunna godkännas somsvenskt släktnamn. I sina yttersta konsekvenser kan den föreslagna nya regelnleda till ett totalt brott mot tidigare svenskt släktnamnsskick. En generellgodkännanderegel får inte formuleras så vagt som skett i förslaget. Vi föreslär att 9 § namnlagen, första stycket, bibehållsmed oförändrat innehåll. Vi vill i detta sammanhang peka på att 12 § namnlagen(också enligt utredningens förslag) innehåller en generell regel om dispensationfrån kraven i 9 och 10 §§, Sådana fall som utredningen särskilt anger som motivför ändringsförslaget kan alltså behandlas enligt 12 § - liksom enligt vad vikänner till har skett i talrika fall sedan namnlagen trädde i kraft. Oavsett om 9 § ändras eller icke måste det också ifortsättningen hos namnmyndigheten finnas en språkvetenskaplig rådgivare.Dennes uppgift skulle naturligtvis avsevärt försvåras om namnlagsutredningensförslag till ändring av 9 §, första stycket, går igenom. De synnerligen svåraöverväganden som skulle bli nödvändiga med den föreslagna"uppmjukningen" av bestämmelserna kräver tillgång till högtkvalificerad språkvetenskaplig expertis. har ingen erinran mot förslagets regler såvittgäller förvärv av namn efter ansökan hos namnmyndigheten. Prop.1981/82:156 216 6.10 i : Bilaga 3 befarar att förslaget i 8 § andra stycket kanleda till tolkningssvårigheter. anser därför att man bör övervägaom inte alla stavningsändringar av icke särskiljande namn som inte medförändring av uttalet skall kunna ske genom anmälan till pastorsämbetet. 6.11 Utredningen om barnens rätt: Vad angår förlust av släktnamn anser vi att det inte börkrävas synnerliga skäl för att barnet skall få behålla det släktnamn det hafttidigare. Enligt vår mening bör varje förändring i fråga om släktnamn för barnske med utgångspunkt främst från vad som är förenligt med barnets bästa. I 8 § gällande namnlag uppställs i en relativsats vissakrav för att ett administrativt namnförvärv, dvs. namnbyte efter ansökan skallfå ske. ("Svensk medborgare, vars släktnamn icke är tillräckligtsärskiljande eller eljest ärmindre tjänligt, äger "). Enligt direktiven borde övervägas om reglerna angående sådana namnförvärv "kan mjukas uppnågot". Utredningen har tillgodosett detta önskemål genom att låtarelativsatsen utgå. Allmänintresset av ordning och reda i namnfrågor har fåttvika för en kortsiktig önskan att ge individen största möjliga frihet i vadavser det egna namnet. Förslaget ger beträffande dessa namnförvärv ytterligarebidrag till den stora namnoreda som är att förvänta. I 9 § har emellertid utredningen sökt begränsanamnbytesmöjligheterna. Enligt förslaget får dubbelnamn inte godkännas som nyttsläktnamn. Direktionen vill erinra om att det till följd avfideikommissbestämmelser finns ett antal dubbelnamn - t. ex. Trolle-Wachtmeisteroch Montgomery-Cederhielm - som, då bröstarvinge saknas, bör kunna få övertagasav annan berättigad släkting. Föreslaget förbud bör inte få utgöra hinder motsådant förvärv. Donators vilja bör i detta hänseende allt framgent respekteras.Det kan också ifrågasättas om ej namn med suffix bör kunna - på sätt skettutomlands i ej ringa omfattning - få ändras till dubbelnamn. 13 och 14 §§ namnlagen, som behandlar frågor omprincipiell namngemenskap mellan makar samt deras barn och adoptivbarn, skallenligt förslaget upphävas. Utredningen har påpekat (s. 153) att hinder inteföreligger "mot att när flera barn finns i en familj anmälan för ett avbarnen avser faderns, anmälan för ett annat moderns släktnamn". Detta ståri direkt motsats till vad som hävdades vid utskottsbehandlingen avpropositionen till namnlagen, nämligen att det var angeläget att tillse"att syskon normalt erhåller samma namn". - Bestämmelserna i 15-18 §§,som behandlar frågor om förlust av släktnamn, och i 19-22 §§, som uppställerregler om skydd för 1981/82:156 217 egenartade släktnamn, kvarstår i sak oförändrade. I 19 §tredje stycket sägs Bilaga 3 att släktnamn "anses som egenartat om det ärägnat att utmärka fillhörighet till viss släkt". Med "visssläkt" torde avses agnatisk släkt. Om sådant namn i några generationerfritt "transplanteras" på kognafiska grenar, kan det enligt lagtexteninte längre betraktas som egenartat. Utredningens förslag innebär att nusäregna namn kan bli vanliga. Under har efter ansökan hos myndighettillkommit ett betydande antal egenartade släktnamn. Det måste antagas attsökandena avsett att få namn, som markerar samhörighet för efterkommande, dockinte en obegränsad sådan samhörighet utan en samhörighet som skall gälla denagnafiska släkten. Vad lagstiftaren bygger upp med den ena handen genombestämmelser om administrativa namnförvärv raserar han med den andra handengenom bestämmelser om familjerättsliga namnförvärv. En släkt som sökt skaffasig den samhörighet som ett gemensamt egenartat släktnamn kan bidra tillföreslås inte få behålla en sådan namngemenskap utan måste i jämställdhetensintresse dela med sig av namnet till andra släkter. I detta sammanhang må understrykas vad experten anfört i det av honom avgivna särskilda yttrandet. Det kan i anslutning till diskussionen om de administrafivanamnförvärven framhållas, att antalet släktföreningar ökatpåtagligt och att flertalet av dem får anses väl representera släktmedlemmarnaoch tillvarata deras intressen. Ett av sådan förening avgivet yttrande inamnärende bör kunna vara av värde för namnmyndigheten. Säkerligen ärföreningarna angelägna att få ge till känna sina synpunkter i ärenden som berörsläkternas namn. Över släktföreningar finns register som är lätt tillgängligaför namnmyndigheten. § 15 påpekar att om det fastställes att viss man icke ärfader till barn, som har förvärvat hans släktnamn eller släktnamn som hansenast hade som ogift, förlorar barnet släktnamnet och förvärvar i ställetmoderns släktnamn om hon har annat släktnamn. Om synnerliga skäl föreligger kanrätten dock tillåta att barnet får behålla det tidigare släktnamnet. Förbundetönskar där att synnerliga skäl tillämpas mindre restriktivt, då det ej fårinträffa att barn upplever sig förlora sin identitet genom att mot sin viljatvingas byta släktnamn. Barnets trygghet måste anses som viktigare än fadernskänsla av att barnet ej har rätt till namnet. 1981/82:156 218 7Metronymikon, patronymikon och gårdsnamn Bilaga3 Hovrättenbiträder utredningens förslag om s. k. förställda gårdsnamn. 7.2 (): RSV instämmer i utredningens förslag oavsett att dettabaserar sig på förekomsten av mellannamn för barn och anser sålunda att patronymikon,liksom metronymikon, bildade på faderns förnamn med tillägg av -son, respektivemoderns förnamn med tillägg av -dotter är att hänföra till förnamn och att desom kan ges som sådana. Gårdsnamn.RSV hälsar med fillfredsställelse att gårdsnamnen i någon form blir lagreglerade.Tidigare namnutredningar har inte tagit upp denna fråga. Den fidigare centralafolkbokföringsmyndigheten, centrala folkbokförings- och uppbördsnämnden, överläggningar med kyrkobokföringsinspektörerna sökt att få underlag fören reglering anvisningsvägen men detta namnbruk har varit för komplicerat ochkontroversiellt för att så har kunnat ske. RSVfinner den valda lösningen godtagbar. Det bör dock uppmärksammas att lagtexteni 26 a § inte återger det som står i motiven, nämligen att rätten tillanteckning av gårdsnamn endast skall omfatta dem som har verklig anknytningtill gårdsnamnet. RSV anser vidare - i motsats till utredningen (s. 211) - attgårdsnamnet för kommande generafioner bör införas i födelse- och dopbokeneftersom det har karaktär av särskilt förnamn. Anteckningssättet i kyrkoböckerkan regleras genom anvisningar från RSV enligt 2 § folkbokföringskungörelsen. 7.3 Kyrkobokföringsinspektöreni stifts norra inspektionsområde: Motiveringarnatill det i utredningen under § 26 a framlagda förslaget tycks hos utredarnaförutsätta ett namnskick avgränsat fill landskapet . Liknandeföreteelser är kända från andra håll i landet t. ex. från ochTornedalen. En dylik lagbestämmelse skulle kunna få mycket större fillämpningän vad förslagsställarna tycks förmoda. 1981/82:156 219 7.4 i : Bilaga 3 I fråga om gårdsnamn har utredningen fixerat sig vid iDalarna förekommande sed (en sed som tidigare både namnmyndighet och folkbokföringsmyndighetville förbjuda). Förslaget i denna lilla del bör väl inte föranleda erinran,men det bör påpekas att även i andra delar av landet finnes liknande sed fastmed tillnamnets placering efter förnamn. Ett stadgande om ifrågavarande namnbör sålunda ej binda placeringen till före förnamn. Utredningens förslag att gårdsnamn i vissa fall skall fåanmälas som särskilt förnamn enligt den i förslaget nytillkomna 26 a § har tillsyfte att tillgodose ett namnskick som fortlevat i . Härvid anknyterutredningen till ett uttalande namnlagsproposition enligt vilketbruket av gårdsnamn såsom tillnamn borde kunna tillåtas när det har stöd iortens sed. Någon möjlighet att också få anteckna sådant gårdsnamn såsomtillnamn lämnades dock icke i namnlagen. Mot utredningens förslag i denna del måste emellerfidinvändas att bruket av gårdsnamn såsom tillnamn ingalunda är något egenartatjust för . Det har förekommit och förekommer runt om i landet. Enligt1901 års släktnamnsförordning kunde sådant gårdsnamn antagas såsom släktnamnoch antecknas i kyrkobok. Denna möjlighet upphävdes genom namnlagen efter vissövergångstid (46 § 2 mom. andra stycket). Av 19 § första stycket framgår dockalltjämt att bruket av tillnamn enligt ortens sed icke betraktas som intrång irätten till egenartat släktnamn. Vad som skiljer från andra delar av landet ärsåledes icke förekomsten av gårdsnamnen såsom tillnamn utan endast att dessabrukar sättas först, före förnamn och släktnamn, medan de i andra delar avlandet brukar sättas sist. Ofta är de föregångna av preposition som anger attdet gäller ett gårdsnamn. Det gäller dock icke alltid. Det kan väl övervägas om man icke vid namnlagens tillkomstgick väl hårt fram mot bruket av gårdsnamn såsom tillnamn i syfte attframtvinga en övergång till egentliga släktnamn. Det är dock inte lätt attfinna en lösning som vidgar möjligheterna att anmäla sådana tillnamn. I varjefall är förslaget, som enbart tar hänsyn till namnskicket i , icke någonlämplig lösning. Särskilt olämpligt är att inrangera dessa gårdsnamn blandförnamn och därmed ge stöd åt den vanföreställning om namnets karaktär som dåoch då kommer till uttryck, t. ex. i radio och TV, 1981/82:156 220 8 Förnamn Bilaga 3 Utredningens förslag om nya regler för förvärv, ändringeller byte av förnamn biträds av hovrätten. Se vidare bilaga 3:1 avsnitt 2,10, Datainspektionen har uppmärksammat det problem som iskilda sammanhang uppstår då en person med flera förnamn använder annat namnän det första som tilltalsnamn, I folkbokföringen finns f. n, intetilltalsnamnsmarkering. Detta har medfört problem exempelvis i samband medutfärdande av körkort där fullständigt namn ofta inte kan utskrivas päkörkortet och i flera andra sammanhang. Datainspektionen utgår från att dessaoch liknande frågor, där förbättringar kan åstadkommas med hjälp av en merutvecklad teknik, särskilt uppmärksammas i det utredningsarbete som skallföregå genomförande av nya folkbokföringsrutiner. 1 väntan på detta år enförenklad rutin för att fä ordningsföljden av förnamn ändrad därhän atttilltalsnamnet får placeras först således angelägen och tillstyrks av inspektionen. 8.3 (): I 25 § föreslås att ändring av ordningsföljden mellanförnamnen så att tilltalsnamnet kommer först får ske genom anmälan hospastorsämbetet. RSV finner förslaget befogat. Trots att denna möjlighet fillskapastorde det emellertid finnas behov av att i folkbokföringen utmärka vilket namnsom är filltalsnamn om detta namn inte står först. Särskilt gäller dettadataregistreringen med hänsyn till vad som förut sagts om det begränsadeutrymmet för namnfältet. Det skulle därigenom bli möljigt att undvika att filltalsnamnförkortas i utskrifter vilket nu undantagsvis kan ske. I likhet med vad som gäller ändringar av stavningen avsläktnamn är RSV tveksam till utredningens förslag om stavningsändring avförnamn. Ändringen skall enligt förslaget begränsas så att namnets uttal ejändras. Som exempel på hur obestämt förslaget är kan nämnas stavningen av Hanstill , eller (e-et i ej alltid stumt). Storatillämpningssvårigheter hos pastorsämbetena kan därför förutses och dessa kanknappast lösas genom generella anvisningar utan endast genom utveckling avpraxis besvärsvägen.