prop · G503151 · 1981-12-31 00:00:00 — En minskning av svavelutsläppen från en svensk källabidrar således mera till att minska nedfallet över än en molsvarandeminskning av utsläppen frän en utländsk källa. En minskning av de svenskasvavelutsläppen har störst betydelse i de inre delarna av landet och försituationen lokalt kring slörre utsläppskällor. Det är enligt min uppfattningutomordentligt viktigl alt vi tillvaratar de möjligheter som finns all minskasvavelnedfallet i genom att ytterligare begränsa våra egna utsläpp. Det är uppenbart atl en minskning av de svenskautsläppen inte är tillräcklig för att avsevärt förbättra försurningslägel iSverige utan att det krävs betydande reduktioner av svavelutsläppen också iandra europeiska länder. De begränsningar av utsläppen som vi genomför iSverige är emellertid av betydelse ocksä i ell internationellt sammanhang. 1981/82:151 28 Jagbedömer alt förutsättningarna för framgång i de internationella förhandlingarnaär starkt beroende av de åtgärder vi själva vidtar mol utsläppen. Vi kan t.ex. knappast räkna med framgång i våra försök all övertyga andra länder ombehovet av rökgasavsvavling eller andra åtgärder som minskar utsläppen om viinle själva visar oss beredda att ta på oss koslnaderna för sådana åtgärder iSverige. Fortsatta svenska åtgärder mot svavelutsläppen är en nödvändigförulsätlning för att vi skall kunna påverka andra länder att minska sinasvavelulsläpp. Enav utgångspunkterna vid bedömningen av olika åtgärder för alt begränsasvavelutsläppen i bör således vara möjligheterna alt tillämpamolsvarande ätgärder i övriga . Såväl enligt den svenskamiljöskyddslagsliftningen som enligt konventionen om långväga gränsöverskridandeluftföroreningar skall bästa tillgängliga teknik föratt minska utsläppenutnyttjas sä långt det är ekonomiskt rimligt. Etl utnyttjande i avmodern reningsleknik, bl.a. rökgasavsvavling, innebär därför inte bara att desvenska utsläppen kan begränsas utan också alt våra möjligheter att påverkautvecklingen i andra länder ökar. Vårt land bör ligga bland de främsta när detgäller alt pröva ny förbättrad teknik sä all vi själva får möjligheter attbedöma erfarenhelerna av denna och all driva pä utvecklingen. Desamhällsekonomiska kostnader som detta på kort sikt medför måste vi enligl minuppfattning vara beredda atl la på oss med hänsyn till de allvarligaförsurningsproblemen. Den kostnads-nyttoanalys som genomförs av och somjag tidigare redovisat pekar ocksä på atl de direkta ekonomiska fördelarna avutsläppsbegränsade åtgärder motsvarar kostnaderna. Miljökravenfår självklart inle ställas så högt att de förhindrar del nödvändiga arbetetmed att minska oljeberoendet. När nu kol skall introduceras i böremellertid de möjligheter som finns all förbättra miljösituationen tas tillvara. Detta kan ske med tillämpning av svavellagsliftning-en ochmiljöskyddslagsliftningen. Med hänsyn till den belydelse den närmareutformningen av miljöskyddskraven när del gäller begränsning avsvavelutsläppen har dels frän miljösynpunkt, dels för energiförsörjningenanser jag att bör informeras om de rikfiinjer som regeringen avseratt tillämpa. Enövergång lill koleldning kan medföra miljöproblem också genom att utsläppen avbl. a. kväveoxider, stoft och tungmetaller blir större än vid oljeeldning.Olika tekniska metoder finns emellerlid för att begränsa dessa utsläpp.Kväveöxidutsläppen som bl.a. bidrar lill försurningen, kan begränsas genomförbränningstekniska åtgärder. Effektiva sloftavskiljare finns som i viss mänäven avskiljer tungmetaller. I rökgasavsvavlingsan-läggningar sker ocksä vissavskiljning av kväveoxider, stoft och tungmetaller. Dessa tekniska lösningarbör utnyttjas för att reducera miljöstörningarna från koleldning lillacceptabla nivåer. Några särskilda riktlinjer för begränsningar av andrautsläpp än svavelutsläppen bör inle las upp i 1981/82:151 29 Bedömningen av vilka åtgärder som bör vidtas bör pä vanligt sättske vid tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagen. Naturvårdsverkethar i sin rapport till regeringen belyst kostnaderna och miljökonsekvenserna avolika ulsläppskrav. Som alternativa riktlinjer för prövningen enligt miljöskyddslagenav större anläggningar har studerats dels ett högsta tillåtet svavelutsläpp omhögst 1600 lon/är, dels ett högsta fillåtet utsläpp av /MJ i de fall deltotala svavelulsläppet från en anläggning överstiger /är. För mindreanläggningar som inte skulle komma att beröras av sådana utsläppsbegränsningardiskuterar naturvärdsverket tre alternafiva ulsläppskrav enliglsvavellagsliflningen. När del gäller kolkondenskraftverk bör enligtnaturvårdsverket några generella riktlinjer för utsläpp inte fastställas , dådel f. n. inte finns något behov av fillstånd fill sädana anläggningar. Föregen del anser jag alt en begränsning av svavelutsläppen från koleldning börske genom bl.a. användning av lågsvavligt kol vid mindre anläggningar ochavancerad reningsteknik såsom rökgasavsvavling vid slörre anläggningar. Jag larnu först upp frågan om vilken svavelhalt och vilka svavelutsläpp som skalltillåtas vid koleldning i mindre anläggningar. F.n. gäller för eldningsanläggningar i större delen av Sverigesvavellag-sliftningens krav om ett svavelulsläpp av högsl /MJ. Kravetmolsvarar ett svavelinnehåll i olja av 1,. Fr.o.m. den gällerdetta krav i hela . har detta krav, med hänsyn till kolelsenergiinnehåll och till att en del av svavlet binds i aska och slagg, antagitsmotsvara en tillåten svavelhalt i kol av i genomsnitt ca 0,. Naturvårdsverketanför att det nu visat sig atl mängden svavel som binds i aska och slagg ärmindre än vad som antagits. Dessa nya uppgifter visar enligt verketatt den genomsnittliga svavelhalten måste ligga , kanske ned mot0,för att nuvarande krav skall . Med hänsyn till de betydandesvårigheter och kostnader för kolanskaffning som en sådan strikt tillämpning avsvavellagsliflningen skulle medföra föreslår att eltsvavelutsläpp av /MJ medges under en övergångstid av tre till fem år.Enligt naturvärdsverket bör föreskrifter om begränsning av svavelulsläpp vidkolförbränning gälla som årsmedelvärden i stället för som hittillsmaximivärden som inte får överskridas. Verkets förslag innebär atl en fortsattanvändning av kol med en genomsnittlig svavelhalt av ca 0,möjliggörs underen begränsad lidsperiod. Ocksåi den redovisning som lämnats frän projektet i vars slyrelseingår företrädare för bl.a. kraftindustrin, kommunerna och nämnden förenergiproduktionsforskning och i oljeersätlningsdelegafio-nens yttrandeframhålls atl ett högsta svavelutsläpp av /MJ som årsmedelvärde måstetillåtas för sädana anläggningar där rökgasavsvavling inte anses ekonomisktförsvarbar. Om den härigenom uppkommande ök- 1981/82:151 30 ningenav svavelutsläppen inte anses godtagbar kan molsvarande reduktion enligtredovisningen uppnås genom skärpning av kraven för större anläggningar medrökgasavsvavling eller genom ytterligare minskning av svavelhalten ieldningsolja. framhåller i sin skrivelse fill regeringen bl. a. atl kol medextremt låg svavelhalt, 0,25-0,, blir tillgängligt för den svenska marknadenförst . Vidare framhåller bolaget atl målsättningen bör varaatl genom en kombination av kol från och ä ena sidan saml ochAustralien ä andra sidan , då våra behov ärtillräckligt stora, tillskapa en försörjning av kol med en över åretgenomsnittlig svavelhall av 0,. Delunderlag som föreligger tyder enligl min mening på all förbränning av kolmed ca 0,svavel i de flesta fall inte kan antas klara svavelförordningenskrav. Någon säker bedömning av hur myckel svavel som binds i aska och slagg ochdärmed av vilken svavelhall i kolet som motsvarar ett visst utsläpps värde kanf n. inle göras. Det bör som framhölls i prop. 1980/81:90 finnasförutsättningar att skapa en försörjning av kol med en över året genomsnittligsvavelhall av ca 0,. Därigenom skulle del också vara möjligt atl på siktklara svavelförordningens krav vid koleldning i mindre anläggningar genomanvändning av sådant lågsvavligt kol. Tillgängligt underiag visar emellerfidalt del inle är möjligt att tillförsäkra landel en försöijning avkol med en genomsnittlig svavelhall av ca 0,. 1980/81:90 anförde föredraganden att han räknade med att vi om några årskall fä tillräcklig erfarenhet av kolmarknaden för att kunna avgöra när kolmed en genomsnittlig svavelhalt av högsl 0,skall kunna införas i Sverige.Riksdagen framhöll att det var angelägel att regeringen om möjligt redan år1982 återkom fill med förslag i denna fråga. Naturvårdsverketföreslär att elt svavelutsläpp av /MJ medges vid koleldning under enövergångstid av . Enligt redovisningen från projektet ärtiden för att starta en ny gruva vanligen , varför det är tveksamt omSverige kan erhålla full garanti för leveranser av lågsvavligt kol från i dagännu inte öppnade gruvor för en så tidig tidpunkt som den av angivna,dvs. Svenskt kolkonsortium AB beräknar att de gruvprojekt i Kanadaoch med lågsvavligt kol som kan bli aktuella för svensktdelägarskap kommer i produktion tidigast 1985-1986. Detta innebär att man kanräkna med etl större inslag av extremt lågsvavligt kol först i slutet av1980-talel. Föregen del vill jag understryka viklen av en aktiv svensk kolförsörj-ningspolifiksom kan förse med kol med en svavelhall som integer högre svavelutsläpp än /MJ. Riktpunkten bör vara att sådant kol skallkunna börja användas under är 1987. Fram till dess måste således något störresvavelutsläpp än vad som följer av nuvarande beslämmelser i svavelförordningenaccepteras i fråga om mindre koleldade 1981/82:151 31 anläggningar.Med hänsyn till att kolanvändningen ännu inte hunnit få såslor omfattning blir dock ökningen av svavelutsläppen begränsad tillstorleksordningen några tusen lon svaveldioxid per är. Jag delarnaturvårdsverkets bedömning all detta bör kunna accepteras orn samtidigtätgärder vidtas för alt minska utsläppen från större anläggningar. Avsteg fränsvavelförordningens beslämmelser bör därför kunna medges för koleldning. Härvidbör ett svavelutsläpp av högst /MJ tillåtas vid koleldning t.o.m. år 1987.Därefter bör del tillåtna svavelulsläppet äter vara högst /MJ. Med hänsyntill att svavelhallen i kol varierar och till att det är de samlade utsläppenöver tiden som orsakar försurningen bör utsläppskravel tillämpas somårsmedelvärde för det kol som förbränns vid varje anläggning. Elt utnyttjandeav inhemska fasta bränslen medför mindre utsläpp av svavel än användning avkol. Därför måsle ansträngningar göras att i största möjliga utsträckninganvända sådana inhemska bränslen. Denna fråga beaktas vid det förfarande somsker enligt lagen (1981:599) om utförande av eldningsanläggning för fastbränsle. Lagen innebär bl. a. en samrådsskyldighet för anläggningsinnehavaremed den myndighet regeringen bestämmer innan utformningen av anläggningenbestäms med avseende på val av fast bränsle. Jagövergår nu till atl behandla frågan om vilka svavelkrav som bör gälla förstörre förbränningsanläggningar. föreslär all som riktlinjeför svavelutsläpp frän nya slörre koleldade anläggningar skall gälla en gränspä O, I g/MJ tillfört bränsle som årsmedelvärde. Verkel föreslår atl dettaskall gälla anläggningar som skulle släppa ut mer än 400 lon svavel . Delhögsta tillåtna svavelutsläppet från en anläggning skulle med andra ord fäuppgå till högsl svavel totalt per är eller del högre värde som uppslårom svavelulsläppet begränsas lill högsl /MJ bränsle som årsmedelvärde.Verkets förslag innebär atl fullständig rökgasavsvavling kan bli aktuell vid anläggningaröver ca 300 MW bränsleeffekl. Åtgärder som partiell rökgasavsvavling,kalkinblandning vid förbränning eller användning av särskill lågsvavligt kolskulle enligt verkel kunna bli aktuella vid anläggningar med mellan 100 och 300MW bränsleeffekt. Naturvårdsverketframhåller all utsiäppsnivån O, I g/MJ redan har fastställts i fyra fall vid prövning enliglmiljöskyddslagen av fjärrvärmeverk med koleldning i , ,och . Ett gränsvärde pä O, I g/MJ slår vidare, enligtnaturvårdsverket, i överensstämmelse med principerna i konventionen om långvägagränsöverskridande luftföroreningar. Gränsvärdet tillämpas f. n. iVästtyskland, och för nya, större kraftverk. skulle fillämpningen av della gränsvärde, som innebär atl visjälva ocksä använder sådan teknik som vi vill alt andra länder skall utnyttja,inle medföra högre koslnader än att koleldning med rökgasav- 1981/82:151 32 svavlingfortfarande blir billigare än oljeeldning. Någon större negaliv effekt föroljeersättningsprogrammet behöver därför enligt verkel inte befaras. Iredovisningen från projektet avstyrks en skärpning av derikfiinjer för tillåtna svavelutsläpp som beslutade våren 1981.Enligt redovisningen skulle de skärpningar föreslagil intepåverka försurningssituationen märkbart men försvära ell genomförande avoljeersättningsprogrammet genom de kostnader åtgärderna skulle föra med sig.Enligt oljeersättningsdelegationen som också avstyrker en skärpning ärflertalet av de studerade metoderna för avsvavling ännu på försöksstadiet.Kostnaderna för rökgasavsvavling kan enligl delegationen innebära risker fören betydande uppbromsning av oljeersätlning-en, medan effekterna päförsurningssituationen kan antas bli i del närmaste försumbara. Denteknik som främst slår lill buds för alt nä mera långtgående begränsningar avsvavelutsläppen från störte förbränningsanläggningar är rökgasavsvavling.Gränsen för vid vilken anläggningsstorlek som rökgasavsvavling skall krävaskan uttryckas på flera olika sätt. Den gräns som anges i 1981 årsriksdagsbeslut, svavel , avser antalet ton svavel som högst fårsläppas ut per är från en eldningsanläggning. Förbränningsanläggningar förvärmeproduktion av en storlek upp till 400-500 MW bränsleeffekt beräknas kunnaklara en utsläppsgräns av 1600 lon svavel per är med de åtgärder som krävsenligt svavetförordningen. Var den närmare gränsen för anläggningsstorlekkommer att gå beror bl.a. ocksä på den beräknade årliga utnyltjningstiden. Ivissa länder bl. a. och har miljökraven formulerats på annatsätt nämligen så alt rökgasavsvavling krävs över en viss anlägg-ningsslorlekangiven i MW eleffekt resp. bränsleeffekt. 1 krävs enligt enöverenskommelse mellan de federala myndighelerna och delstaternarökgasavsvavling vid alla nya koleldade anläggningar med en eleffektöverstigande 175 MW, vilket i kondenskraftverk motsvarar ca 440 MWbränsleeffekt. Utsläppsgränsen är svaveldioxid/m' rökgas, vilketmotsvarar ett svavelutsläpp av ca /MJ. Rikfiinjerav den typ föreslagit innebär att tröskeleffekterna av engräns görs så små som möjligt. Härigenom minskas riskerna för att flera mindreanläggningar ulan rening byggs för att undvika de hårdare kraven pä störteanläggningar. Jag anser därför att rikthnjer av den typ naturvårdsverketföreslagit har betydande fördelar. Vidbedömningen av på vilken nivå utsläppsgränsen skall läggas bör bl.a. beaktas deuttalanden som gjordes vid riksdagsbehandlingen av energipropositionoch som innebär alt de i propositionen angivna miljökraven borde skärpas.Vidare bör beaktas att vad jag tidigare redovisat rörande svavelutsläppen vidkolförbränning i mindre anläggningar innebär atl dessa utsläpp kommer all blislörre än vad som förutsattes vid Prop.1981/82:151 33 riksdagsbehandlingen föregående år. Det är därför enligtmin mening nödvändigt med en utsläppsgräns som ligger klart lägre än de I 600lon som angavs i föregående års energiproposition. 1 enlighet med vadjag tidigare anfört bör för atl ha möjlighet all driva pä utvecklingeni , ha bestämmelser och riktlinjer som ligger bland de främsta på dettaområde. Enligt miljöskyddslagstiflningen och konventionen om långvägagränsöverskridande luftföroreningar skall bästa tillgängliga teknik som ärekonomiskt rimlig tillämpas för nya anläggningar. Rökgas-avsvavlingsteknikenbörjar nu bli så väl utvecklad alt den bör kunna tas i bruk vid nya störteeldningsanläggningar. Jag vill i detta sammanhang bl. a. hänvisa tillresultaten frän den i tidigare avsnitt nämnda konferens som arrangerades år1981 i inom ramen för konventionen om långväga gränsöverskridandeluftföroreningar. Rapporten från konferensen betonar starkt atl teknik förbl.a. rening av kol, avsvavling av olja och gas och rökgasavsvavling nu ärtillgänglig och bör användas. Som jag tidigare berört väntas oljeersättningsprogrammetinnebära all del främst kommer att bli aktuellt med koleldningi nya kommunala helvallencentraler samt i eldningsanläggningår inom induslrin.Det är självfallet all miljökraven inle bör utformas pä elt sådant sätt all delblir omöjligt alt genomföra oljeersättningsprogrammet. Del är nu emellertidenligt min mening motiverat alt vid de slörre av de koleldade anläggningar somdel kommer alt bli aktuellt all bygga i ställa krav pärökgasavsvavling eller andra likvärdiga åtgärder. Det är sannoliktatl reningstekniken bör kunna utvecklas ytteriigare . Flera skäl talar därför för att det kan vara lämpligt attsuccessivt skärpa reningskraven. Därvid bör enligt min mening den avnaturvårdsverket föreslagna utsiäppsnivån /MJ gällaför nya anläggningar som släpper ut mera än 800 lon svavel per är. Därefter börgränsen sänkas lill 600 lon svavel per är. Én sådan successiv skärpning av reningskraveninnebär ocksä större möjligheter atl utnyttja erfarenheterna från de förstaanläggningarna innan en utbyggnad i slörre omfattning av tekniskt avanceradereningsanläggningar kommer till stånd. Mol bakgrund av vad jag nu anfört bör följande riktlinjertillämpas vad gäller högsta tillåtna svavelutsläpp från nyaförbränningsanläggningar. Riktlinjerna bör i princip gälla för allaanläggningar för fossila bränslen men blir i första hand aktuella för koleldadeanläggningar. För anläggningar som tas i drift före utgången av börgälla en ulsläppsnivå av / MJ om utsläppen från anläggningen överstiger800 ton svavel per är. Innebörden av detta krav är att ingen koleldadanläggning som tas i drift i fram till den angivna tidpunkten fär släppaul mera än svavel per är utan rökgasavsvavling eller andra likvärdigaåtgärder. Sådan rening kommer därmed att krävas vid eldningsanläggningar med enbränsleeffekt pä mellan 500 och 600 MW vid en årlig driftlid vid fullast av ca3 Riksdagen1981/82. Prop, 1981/82:151 34 Vid något mindre anläggningar kan dél bli aktuellt med t. ex. partiellrökgasavsvavling, kalkinblandning eller användning av särskill lågsvavligt kolsä atl det åriiga totalulsläppel inte överstiger 800 lon svavel. Föranläggningar som tas i drift efter utgången av bör gränsen sänkas fill600 ton svavel . Somjag tidigare berört sker fastställandet av utsläppsgränser för t. ex. svaveloch av miljökrav i övrigl för en enskild anläggning vid den tillståndsprövningsom sker enligt miljöskyddslagen. I enlighet med de principer som allmäntgäller vid lagens fillämpning finns därvid möjlighet atl ta hänsyn till despeciella omständigheter som föreligger i varje särskilt fall. De av mig nuangivna riktlinjerna har därför inte karaktären av bindande normer somtillämpas automatiskt. För bl.a. kommunernas planering är det dock angelägetall relativt enhetliga och förutsebara krav kommer att gälla. Jag räknar därförmed att de riktlinjer jag här angivit normalt kommer all tillämpas vidprövningen i de enskilda fallen. Omkolkondenskraftverk blir aktuella pä 1990-lalet bör det vara möjligt attutveckla teknik för t. ex. mer avancerad rökgasavsvavling som innebär klartlägre svavelutsläpp än vad som följer av den gräns pä /MJ som avsesgälla för störte anläggningar. Del ankommer på de berörda företagen atl inriktautvecklingsarbetet och planeringen så all den nu angivna mål-säUningen kanuppfyllas. Jag vill även framhålla betydelsen av atl lokaliseringen avkolkondenskraftverk noga studeras från försurningssynpunkt. Enligtvad jag har anfört i det föregående bör miljökraven vid förbränning av fossilabränslen nu skärpas så all utsläppen av svavel skall kunna reduceras. Vid deförsta anläggningar som byggs med ny teknik kan ofta ökade kostnader uppkommainnan tillräckliga driftserfarenheter vunnits. Det är ett allmänt intresse altvi skaffar oss egna erfarenheter i landel av denavancerade reningsteknik det här är fråga om. Det är vidare som jag tidigareberört angelägel att oljeersättningsprogrammet kan genomföras. a.oljeersättningsfonden och framhållit kan koslnadernaför l.ex. rökgasavsvavling bli betungande för många kommuner. Flera skäl talardärför enligt min mening för all ett statligt stöd bör utgå under 1980-taletför uppförande av avsvav-lingsanläggningar eller för andra likvärdiga åtgärder.Stödet bör utgå i form av bidrag fill investeringskostnaden. Bidrag bör utgåför att täcka koslnaderna för avsvavlingsanläggning eller annan åtgärd fillden del anläggningen eller åtgärden behövs för att klara längre gåendereningskrav än vad som följer av svavelförordningens bestämmelser. För attbidragen skall medverka fill att stimulera till en snabb oljeersättning börbidrag endast utgå lill anläggningar som tas i drift före utgången av . Förgenomförande av oljeersättningsprogrammet har oljeersätlningsfon-den enväsentlig uppgift. Stöd till miljöskyddsåtgärder inom energiområdet börfortsättningsvis ulgå frän en fond av samma slag som oljeersätl-ningsfonden. Avadministrafiva skäl bör redovisningen av stödet till de nu 1981/82:151 35 aktuellaanläggningarna ske skilt från den nuvarande oljeersättningsfonden. Jag föreslåralt reglerna för stöd frän den nya fonden utformas i enlighet med vad jag härhar redovisat. 1 övrigl bör de regler som f n. gäller för oljeersätlningsfondeni tillämpliga delar gälla också för den nu aktuella fonden. Det ankommer påregeringen att bestämma den närmare utformningen av dessa regler. Detföreslagna stödet bör som jag tidigare nämnt kunna underlätta etl genomförandeav oljeersättningsprogrammet. Även andra ätgärder inom detta område kan habetydelse i sammanhanget. Del är således angeläget med bl. a. utvecklingsarbeterörande olika tekniska åtgärder för alt minska föroreningsutsläpp vidkoleldning. Sådanl arbele bör kunna finansieras över den fond som bör byggasupp. Med hänsyn till attstatens energiverk, som inrättas , har del samlade ansvaret föroljeersättningsprogrammet bör verket ha ansvaret för den nya fonden. För dettatalar ocksä det förhällandet att verket har ansvaret för ärenden enligt lagen(1981:599) om utförande av eldningsanläggningar för fast bränsle, vilka harett mycket nära samband med de frågor som här behandlas. bör ifrågor som gäller stöd till uppförande av avsvavlingsanläggningar m.m. ellerdispositionen i övrigl av fondens medel samråda med naturvärds verket. Oljeersätlningsfonden finansierasgenom den särskilda beredskapsavgiften pä oljeprodukter. Avgiften för fondenutgår f. n. med . per m för motorbrännolja, eldningsolja och bunkerolja,utom för fartygsdrifl i utrikes trafik. Regeringen har föreslagil all avgiftenskall höjas med . per m den . Frän principiella utgångspunkteranser jag att den nya fonden bör finansieras pä samma sätt som gäller föroljeersätlningsfonden. Jag har beräknat att investeringskostnaderna förerforderliga avsvavlingsanläggningar eller andra likvärdiga åtgärder kan iprisnivån sammanlagt komma upp fill storleksordningen 1200 milj.kr. Förutsättningen för denna beräkning är attoljeersättningsprogrammet med en användning av 4-6 milj. lon kol per är genomförsfill . Beroende på vilka anläggningar som kommer lill slånd saml pris-och kostnadsutvecklingen m.m. kan beloppet i löpande priser bli både lägre ochhögre. Investeringskostnaderna har beräknats med utgångspunkt från enkostnadsnivå som ligger över den som angett men under den somredovisas från . Härtill kommer även driftskostnader.Beroende pä utvecklingen på kolmarknaden kan man dock ocksä göra besparingargenom användning av billigare bränsle. Med nu beräknade högstainvesteringskostnader som grund skulle en avgift pä ca . per m' oljabehöva tas ul för detta ändamål . Med hänsyn fillosäkerheten om de totala kostnadernas storlek kan avgiftens storlek behövajusteras . Under /83 beräknas behovel av medel förmiljöskyddsåtgärder av angivet slag vara mycket begränsat. Medel behöver därförinte utgå under delta budgetär.