prop · G503135 · 1981-12-31 00:00:00 — Nöjer man sig i stället med en etableringskontroll scm ryms inomundantagsbestämmelser, ujpkcmmer frågan cm bona fide-principen kräver att man vid avfattning av lagtexten tar hänsyn till att kontroll kan ske endast i begränsad cmfattning. Likabehandlings-linjeris lagförslag har använtdenna teknik genan att i 15 § knyta antill ordalydelsen i den s k andra anmärkningeni lista A till kapitalliberaliseringsstadgan. Därarot har företrädarna för kontroll- och förhandlingslinjerna, som menat att den av den föreslagna etableringskontrollen inte fullt ut kantilläirpas på etableringar scm täcks av , inte låtitdenna begränsning ta sig uttryck i föreslagen lagtext. Utredningen on författningspubliceringm m uttalade sig i sitt betänkande"Internationella överenskommelser och svensk rätt" (SOU 1974:100) särskilt cm praxis i det fall att konventions-bes tämnelser , som i och för sig är förenliga med bestämmelser i gällande lagstiftning, skall tillämpas av myndighet: "återfinns sådanabestämmelser i en författning. Såar fallet framför allt när det ärav allmänt intresse att veta, vilka befogenheteren myndighet har. I andra fall delges bestä.Trmelsernaberörd myndighet genom en ämbetsskrivelse frånKungl. Maj:t, eventuellt i samband med bemyndigande för myndigheter att vidtaga vissa åtgärder. När tillämpningenav bestämmelserna ligger inom ramen för en central förvaltningsmyndighetsalLTiänna uppgifter torde de vanligenbara översändas till rryndigheten utan särskildvericställighetsföreskrift." (SOU 1974:100 s 47). Utredningen föreslog inte någonändring i detta hänseende. måste beaktasrättsfallet RA 1974:61. Fråga var om en skolstyrelse hade att i sin verksamhetiakttaga art. 2 i till-läggsprotokollet den 20 mars 1952till konventionen angåendeskydd för de mänskliga rättigheternaoch grundläggande friheterna. Regeringsrätten besvarade frågannekande och anförde: "En av biträdd internationell överenskonmelse gäller ej direkt för den inanstatliga rätts-tilläirpningen i vårt land, utan de rättsliga principer, son 1981/82:135 52 kommit till uttryck i överens konmelser, måste för att bli gällande rätt i vårtland, i den mån så erfordras, upptagas i en motsvarande svensk lag(transformering)." (Jfr NJA 1973 s 423). Det kan i sammanhanget nämnas att dcmstolen för deEuropeiska Galenskaperna i ett rättsfall fannatt hade brutit not vissa skyldigheter enligt fördraget cm den Europeiska Eko-ncjmiska Gemenskapengenan att inte i sin interna lagstiftning ange att en utlänningsdiskriminerande bestänmelse inte gälldemedborgare från BG-staterna. invändning att be-stämnelsenaldrig hade tillämpats på ett förmedborgare i E3-stat diskriminerande sätthjälpte inte. (Recueil de laJuris-prudence de la Gour de des (jcmnunautés Européennes,1974 s 359). Av detta rättsfall kan dock inte utan vidaredragas några slutsatser med avseerräe på andrainternationella överenskarmelser; D3 anses vara en rättsordning "sui generes". BxLigt hovrättens meningfår bona fide-principen anses kräva att en svensk lag cm utländsk etablering avfatt:as så att man säkerställer att tillämpningenkctimer att ske med beaktande av hithörandeinternationella överenskcnmelser. Denna bedömning harmonierar med den son finansutskottet gjordei lagstiftningsärende om ändringi valutalagen (FiU 1974:23 s 23 f). Under alla anständighetersynes ett förtydligande av de olika åberopade undantagens tillämpningsområdevara erforderligt för att den föreslagna kontrollen skall kunna ske med lojalt beaktandeav hithörande internationella överenskonmelser. Vad scm i betänkandet sägspå s tillänpligheten av artikel 3 och av artikel 7 c) ikapitalliberaliseringsstadgan är intetydligt. Detsamma gäller uttalandena på samna sida on den s k andra anmärkningen. Såscmrent gåtfullt framstår kcmmentaren till EFTA-konventionensetableringsartikel på s 477 f i betänkandet. 1981/82:135 53 fbretirädarna förlikabehandlingslinjen menar att särskiltkontxoll-linjens lagförslag innehåller vidsträcktageneralklausuler på ett sätt son ärfrämmande för svensk rättsordning.De tänker sig det fall att det föreslagna systemet skulle gälla all näringsverksamheti och menar att det då skulle varauppenbart att systemet inte uppfyller "de krav på lagbundenhet i myndigheternas handlande scm är fundament:ala i en utvecklad rättsstat" (s 520). Häremot har företrädarna för kontrollinjen invänt att de inte hyser något tvivelom att ett med gott omdöme tillänpat koncessionssysten kotrmer att vederlägga sådana föreställningar somt ex att utlandsägda företag löper risken att på mer eller mindre godtyckliga grunder drabbas av kännbara sanktioner (s 479). Den lagstiftning scm förordasav företrädarna-för kontroll-och förhandlingslinjerna kan onekligen försätta de berörda företagen i enotrygg rättsställning. Sedan ett företag ivederbörlig ordning har erhållit tillståndatt driva näringsverksamhet av visst slag,skall tillståndet enligt kontrolllinjens förslag kunna förbindasmed nya villkor, an företaget anses driva sin verksamheti strid mot .allmänt intresse. Enligt förhandlingslinjens förslag skall regeringen - påbegäran av en arbetstagarorganisation,en myndighet eller en korrmun -kunna uppställavillkor eller föreskrift rörande verksamheten, cm regeringen anser att det är oundgängligennödvändigt för tillgodoseende av allmänt intresse. Visserligen har utlänningarsedan gammalt fått finna sig i en osäkrare rättsställning änsvenska medborgare. efter har det enellertid skett en medveten utveckling i syfte att"ge utlänningar rättsliga garantier mot godtycklig behandling och attge dem en så tryggad ställning san möjligt"(prop. 1975/76:18 s 99). Vidare rörde av företrädarna för kontroll- och förhandlingslinjerna föreslagna Prop, 1981/82:135 54 reglerna inte bara utlänningarutan också svenska aktieägare och svenska delägare i handelsbolag. Hovrättennoterar särskilt att enligt punkt 5 i övergångsbestäimielserna till kontrollinjens förslag villkor och föreskrifter skall kunna åläggas även sådana svenska företagsom redan driver näringsverksamhet vid lagens ikraftträdande. Den rättsliga otrygghet sonkontrollinjens och förhandlingslinjens lagförslag kan innebärasainnanhänger dels med att uttrycket allmänt intresse ärytterligt vidsträckt, dels med att inga gränser har satts förinnehållet i de föreskrifter som fåråläggas företagen. Eiiligt läran onillojal maktanvändning, som får anses veder-t:agen i svensk rätt, (se t ex , Allmän förvaltningsrätt, 1978, s 44, ,Allmän förvaltningsrätt. 1978, s 81 f, och HansRagnaiialm., Förvaltningsrättens grunder, 1978, s 79) får offentlig makt inte brukas för andra syften ände som har motiverat maktbefogenheten, ton brukar i anslutning därtill skilja mellan till-låtna och ovidkommande hänsyn. Principen, scm har haft avsevärd betydelse bl a i JO:s tillsynsverksamhet, kan knappast fylla sinskyddsfunktion i fråga or. en maktbefogenhet som får användas i varjeallmänt intresse. Förlitan på att tillänpningenav en lag, som inryimier vidsträcktamaktbefogenheter, kanmer att handhavas med gott cm-döme har i vårtland i regel inte ansetts utgöra tillräckligt beaktande av kravet på rättssäkerhet förenskilda. Även den motivering son på s 461 getts föratt ej ålägga arbetstagarrepresentanter tystnadsplikt kan ur denna aspekt väcka betänkligheter.F ö synes man på denna punkt ha gjort en annan intresseawägning änden son kanmer till uttryck i 14 kap. 7 § lagrådsremissen med förslag till sekretesslag m m. Prop,1981/82:135 55 Den vidsträckta innebörd som kan läggasi uttrycket allmänt intresse kan också saimanställasmed regeringsformens regler cm delegation av norrrgivningsmakten. Syftet meddessa regler (se särskilt prop. 1973:90 s 209 ff) förfelas lättgenom lagstiftning san, utan att stadga normer för de enskilda scm berörs av lagen,ger myndighet befogenhet att med sanktioner eller med sanktionerade föreskrifter ingripa mot enskilda rättssubjekt såsnart ett allmänt intresse anses påkalla detta. Ytterligare måi detta sanmanhang erinras cm 1 kap. 9 § regeringsformen.Eliligt detta stadgande skall danstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra san fullgör uppgifter inan den offentliga förvaltningen i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen. Det framstår av förarbetena (prop. 1975/76: 209 s 98och KU 1975/76:56 s 21) att det pådenna punkt föreligger en viktig principiellskillnad mellan vad lagstiftaren fårgöra och vad de rättstillänpandeorganen får göra. Stadgandet avser endast rättstillämpningen, däremotinte lagstiftningen. Differentierande lagstiftning är, såsom framhölls i propositionen, fullt legitim och nödvändig i ettmodernt samhälle. Däremot fårde rättstillämpande organen inte göra någon skillnad mellan olika fall utöver vad son följerav gällande rättsregler. Vid tillänpningen av en lag som ger utrymme för all åtskillnad som kan motiveras med ettallmänt intresse får de rättstill-lämpande organens skyldighet att beakta allas likhetinför lagen knappast något innehåll.De får med denna lagstiftningsteknik isjälva verket friare händer änlagstiftaren själv, eftersom lagstiftarens rättsskapande verksamhet är begränsadtill att utforma generellt tillämpligaregler. (Jfr prop. 1973:90 s 204 f samt förbudeti 11 kap. 2 och 7 §§ regeringsformen för att ingripa i tillämpningen av gällanderätt på enskilda fall.) I enlighet med vad san anförts i det föregående finner hovrätten att kCÄitroll- och förhandlingslinjernaslagförslag inte låter sig välförenas med de förpliktelser vårtland åtagit sig i skilda internationellrättsliga saninanhar*g. Sådanaanmärkningar kan däremot inte med fog riktas mot de lagförslag scm grundas pålikabehandlingslinjen. I den mån kontrollinjens eller förhandlingslinjensförslag skall läggas till grund för lagstiftning är det enligt hovrättensmening nödvändigt att man i lagtext och i motiven närmare anger vilka allmännaintressen lagstiftningen avser att skydda, vilka villkor och föreskrifter somkan åläggas företagen och under vilka förutsättningar sanktioner kantillgripas. Behovet av preciseringar gäller särskilt förutsättningarna föringripanden not företag son i vederbörlig ordning erhållit tillstånd attbedriva näringsverksamhet här i landet. Betänkandet, som är mycket omfattande, rör i allt väsentligt sådant som kammarrätten inte kominer i kontakt med i sin ämbetsutövning utom såvitt avser några detaljspörsmål, beträffande vilka kammarrätten .är besvärs-instans och där besvärsmål är ytterst sällsynta. Det kan påpekas att utredningen över huvud ir.te haft att ta ställning till frågor om taxering och beskattning av utländska företag. Kammarrätten känner det därför föga meningsfullt attnärmare gå in på de i betänkandet avhandlade angelägenheterna, beträffande vilka domstolen inte besitter särskild erfarenhet eller sakkunskap. Yttrandet har utformats i enlighet häraed. Prop,1981/82:135 Dengrundläggande frågan i sammanhanget är om det över huvudbehövs en särskild kontroll av utländska företagsetablering och verksamhet här i riket utöver vad som finns i den redan gällandesvenska lagstiftningen. Utredningen säger själv därom (s 566) att vilka problemen är ochvilken betydelse de bör tillmätas ytterst är en fråga om värderingar. Utredningen har inte tagit fram något materialför bedömningen utan ställningstagandena synes heltvara baserade på utredningsledamöternas grundinställningtill frågor av detta slag. Någon enighet har inte kunnat vinnas inom utredningenoch den uttalar dessutom (s 301) att mycket talar för att remissutfalletinte kommer att ge någon bestämd vägledning. Kammarrätten, somi enlighet med vad ovan sagts saknar anledning att närmare gå in påutredningens huvudfråga, vill endast ifrågasätta omens det längst gående förslaget kan komma till rätta med deproblem som lär vara störst beträffande de multinationella företagen. Vadkammarrätten då närmast tänker på är svårigheterna att bemästra problem i samband medatt utländska företag vill inskränka eller lägga nedsin verksamhet här i riket med åtföljande problem för sysselsättningen.Förespråkarna för utvidgade kontroller tänker sigtydligen att ett utländskt företag vid sin etablering skall kunna avkrävasgarantier för att sysselsättningen vid företaget upprätthålles. Om detta inte kan fullgöras tänker mansig att företaget vid vite skall kunna föreläggas attfortsätta verksamhet för att upprätthålla sysselsättningen. Det torde i praktiken bli svårt för svenskmyndighet att på angivet sätt eller eljest med tvångsmedelframtvinga fortsatt verksamhet i riket när det utländska företaget själv anser att de förutsättningar,på vilka etableringen bygger, inte längre motsvarar förväntningarna. Vadsom ytterligare synes böra uppmärksammas gäller Prop,1981/82:135 58 internprissättningen,som har betydelse både i valutahänseende och för företagens betalning av skatter, tullar och andraavgifter. Som utredningen (s 380 ff) framhållit föreligger det kontrollsvårigheteri detta hänseende och det får väl ansesvara klarlagt, att bestämmelsen i 43 § 1 mom kommunalskattelagen förmot-verkan av oskäliga vinstöverflyttningar till utlandet icke utgjort någoteffektivt instrument i taxerings-arbetet. Besvärsmål rörandedenna bestämmelse har varit sällsynta i kammarrätten. Meddet sagda vill kammarrätten ifrågasätta om en omfattande och dyrbar kontrollapparatskall byggas ut när de större problemen i sammanhanget kan vara svåra attbemästra. Vidgenomgång av författningsförslagen till kontrolllagstiftning har kammarrätten fäst bestämmelserna om sekretesskydd, därkontroll- och förhandlingslinjernas förslaginnebär att tystnadsplikt endast gäller den som i myndighetsutövningtagit befattning med ärende enligt lagen, (Dm tystnadsplikt inte omfattaralla blir den rätt meningslös och kammarrätten anser därför att likabehandlingslinjens förslag idetta hänseende är att föredra. Kammarrätten harvidare noterat att i samband med eventuellt upphävande av lag omrätt för utlänning och utländskt företag att idka näring här i riketkammarrätten icke längre kommer att vara besvärs-instansi sammanhanget. Kammarrättens uppgift har endast gälltdetaljer och kammarrätten har inget att invända idenna del. Prop.1981/82:135 59 har huvudsakligen begränsat sin granskning till att avse de konsekvenser förslaget medförfrån handläggningssynpunkt förinskrivningsmyndigheterna. har därvid ingen erinran mot förslageni betänkandet. (ma.i orit et en): BFN konstaterar att utredningen presenterar trealternativa förelag om kontrulj av utiäncisU företcnE-etablering här i riket - kontrciiinjen, förhandlingslinjen och likabehandlingslinjen. Förslagen otnfsttar i försts hand och i olika utsträckning bestämmelser om tillstånd för kontroilsubjckt att driva närinns-verksanihet och förvärva aktier och andelar har i riket samt oni tillsyn av kontrolIsubjekten. Ifrågavarande bestämmelser synes ha direkt samband med BFN:s arbetsområde enbart då det gäller verksarrhetskontroll fr enligt kontrollinjen. QFN koncentrerar därför sittyttrande till denna fråga. I den allmänna motiveringen i betänkandet beträffande verksamhetskontrollen enligt kontrollinjen behandlas villkor rörande riktlinjer för multinationella företag m.m, (15,3.2.1) samt villkor rörande offentlig information om internationella koncerner (15.3,2.2). Prop.1981/82:135 60 Utredningen konstaterar bl.a. då det gäl]er arbt-tet på en internationellredovisningsstandard att "ett betydande utredningsarbete pågår på förevarandeområde. Det måste emellertid anses ovisst vilka resultat sonslutligen kan komma att uppnås. Även om enighet skulle nås om internationell standard för multinaticnLlla företags redovisning, ör detuppenbart att en eventuell anpassning av hithörande nationell lagstiftning måstebli komplicerad och tidskrövande. Dst kan allt.å på godsgrunder anta.t-, att den nuvarande split t:'ir;gen p? redovisningsområdet kommer fitt bestå under läng ti. :: framöver". Vidare konstaterar utredningen, att"på grund av dot anförda och skälLill vilka v: återkommer anser vi det nödvändigt att för ut lpnn;-;i:a koncerner med verksamhet i Sverigeredan nu i \'isD. hänseenden ställa högre krav på information är.vac OE:CD:s riktlinjer innehåller". De krav på ökad in rcrrnation sex kontrollinjen sålunda sLÖllerupp innebär j princip en precisering av denuvarande riktlinjernt? krav bör enligt BFN ställas inom ramen for engagemang i OiTCD, i första hand i konfriittén för internstionelia investeringar ochmultinationella företag (), Inom denna kommitté finns förnärvarande en arbetsgrupp med uppgiftatt föreslå åtgärce.'" för att skapa enhetligarereoovisningsstandards samt ökad jämförbarhet cchförbättrad information i företagens årsredovisningar. Utgångspunkten för detta arbete är riktlinjer för företagens inforrr.a-tionsgivning, 1arbetsgruppen deltar från svensk sidp representanter för och bok f ör ingsnänrnden, Såsom expertorgan på radovisnings-områdetanser BF\ att ett införande av föreslagna specialregler skulle dels föregrips pågående utvecklingsarbete inom och dels medföra redovisningsmässigaolägenheter och kostnader. Pågående arbeteinom IME-kominittén syftar just till sådana ökade preciseringari informationen som utredrjngen föreslår i sitt kontrolliirjealtcrnatjv. Prop,1981/82:135 61 BFN vill betona att en av dess arbetsuppgifter enligt gällande instruktion är att medverka till utvecklingeri av god redovisningssed i företagens bokföringcrn offentliga redovisning (årsredovisning).OECD:s riktlinjer för information, sorvi har direktanknytning till företagens årsredovisning, har i viss omfattning regleratsgenom bestämmelser i aktiebolagslagen: i övrigt sker utveckling genom påverkan av praxis. BFN 'jtr som sin uppg.i ft attgener;, råd och anvisning driva utvecklingenav redovisningspiaxis resp. vid beho\' förcolå ändring eller komple£ter ing av den lagsli f tr: ing som gäller företagens redovisning. Genom att följa och medverka i utvecklingen av internst ionel1redovis-niriqopraxis medverkar nämndenvid-::re till en '; r-; p a .s j; n;'i c av svensk redovisningostandard tillinternat.i onel 1 praxis. Förevarande frågor i utrediiingen nynci; sélundö med fördel kunna handläggasoch drivas av BF;-J Inor;, ramenför nämndens instruktion. Prop.1981/82:135 62 (minoriteten): Den s k kontrollinjens förslag innebär vissa krav p? utländska företagsinformatiorisgivninn vid etablering i overipe. Kravan bycps;- på inforna-tionsavsnittet i GECDs uppföranderegler förmuHi nationell a företSQ men är både utvidgadeoch preciserade i föi'hé.ll2nde till dessa regler. ljppförandc;'eglernasinfoniiGtionsavsnitt ar inte liktydicv r:,ed ri:r-::r rörföretagens redovisninn. Sålunda saknas krav bcde pé resultsträkr.ingoc": balansräkning. andra sidan vi.vse l:rav so"-sam.xanfener med vac somnorpalt hör hemina inom redovisningensoinrsde t ? Uppfcrandereglornas ir.formationsavsnitr ir.nehällcr bådekrav sor 'iv'l'ir]r:rc gående än vad svensklacstiftning eller praxis ställer ochkrav sot;, ar minc-re lånr.t gåendt. Då uppföreridsreglerna alltst. bara innebärvissa och därtill becränsadt- co-litiska krav ställr pé rr.ul tinationell a företaos all-rriänr.a informationsnivninn skall de inte blandas ihoprned det intfi.~natione"'ia arbete som pågår bl a i när det gälleratt fa till stånd en enhetlicare redovisningsständard internationel11. "S.isGiTi expertorgan på redovisningsområdet" har inte BFM konpetensatt uttala sig om det är lämpligt eller ej att tillämpa, precisera eller utvidca de krav pä allmäninformationsgivning scm OECDs uopförandereglerställer. BFii borde därför avstå från att avge detta reirissvar. När det gäller OECOs arbete med att utveckla internationelltenhetligare redovisningsstandards ärdetta ett område som BFM aktivt bör följa. Detta får dock inte innebära,och har intill detta remissvars avgivande inte heller inneburit, att BF.Npassivt skall avvakta de internationelle resultaten utan att nationellt fullgöra sina åliggandenatt utveckla en bättre redovisningspraxis. Prop, 1981/82:135 63 Utredningensuppgift har varit att föreslå dels ett generellt system förkontroll av utländsk företagsetablering och verksamhet i , dels enförbättrad information om utländsktinflytande i svenskt näringsliv, dels ock en särskildlagstiftning om kontroll av utländskt förvärv av mark och naturtillgångar. Överbefälhavarentillstyrker utredningens förslag att bestämmelserna om företagsetablering och fastighetsförvärv tasupp i skilda lagar. Överbefälhavaren delar även den anfördauppfattningen, att det inte synes vara nödvändigt med en radikal omläggning avden hittillsvarande politiken men att det likväl behövs enordning som gör det möjligt att hindra utländska investeringar när dessastrider mot väsentliga allmänna intressen. Självfallet måsteinternationella åtaganden beaktas. har meningarna gått starkt isär vad beträffar den samhälleliga kontrollen av företagsetableringoch de utländska företagens verksamhet. Utredningen har inte hellerfunnit det möjligt att framlägga ett enat förslag,som omfattas av utredningens majoritet, utan lämnar tre förslag vidsidan av varandra. Överbefälhavaren finner inte skäl att gå närmare inpå vart och ett av förslagen och närmare granska avvikelserna i det enskilda fallet.Det kan dock konstateras att företrädarna för de olika linjerna i vissa väsentligaavseenden framlägger likalydande förslag. Prop,1981/82:135 64 Enallmän bedömning ger dock vid handen att det måstefinnas en kontroll av utländsk företagsetablering i . Hur långt dennakontroll bör sträcka sig ar en mycket svår ochinvecklad fråga där en mängd olika faktorer gör sig mer eller mindre gällande.Beträffande vissa faktorer är bedömningen dessutom osäker. I utredningen redovisasskäl för en långtgående etableringskontroll som andra skäl talar för en meraliberal syn på kontrollen. Naturligtvis framläggs skälen medutgångspunkt från de politiska eller andra intressen som företrädarna för deolika meningsriktningarna vill ta till vara. Trotsden svåra och komplicerade bedömming som måste göras är det säkert riktigt som utredningen anför, attden hittillsvarande erfarenheten visar att de utländska investeringarna harhaft och har ett betydande värde för vårt land och lämnar viktiga bidrag till svensk ekonomi och svensktnärlingsliv. Utländsk företagsetableringmedför emellertid inte bara fördelar. Även negativa effekter kan tänkas uppkomma.I utredningen nämns även ett flertal problemkällor, somenligt Överbefälhavarens mening måste beaktas under detfortsatta lagstiftningsarbetet. Vadsom enligt Överbefälhavarens mening är viktigt att ta hänsyn tillärrisken för svenskt beroende av utländsk företagsverksamhethär i landet. Fortsatt internationalisering av den svenska ekonomin kanmedföra en ökad tillgång på ekonomiska maktmedel mot , Överbefälhavarendelar även den uppfattning som försvarsutredning framhöll i betänkandet Säkerhetspolitikoch totalförsvar och som utredningen erinrar om på sidan392 i betänkandet. Inte minst från beredskapssynpunktanser överbefälhavaren det viktigt att vi upprätthåller ensamhällelig kontroll över den utländska företagsetableringen och dess verksamhet. överbefälhavaren vill här framhållaytterligare ett skäl för behovet av kontroll. Vid ett utländskt övertagande- helt eller delvis - av ett svenskt företag erhålles även insyn i företagets verksamhet. Detta kan medföra risk för attinsyn även erhålles i förhållanden av hemlig natur och som kan vara av väsentligbetydelse från försvars- och säkerhetssynpunkt. Prop,1981/82:135 65 BankinsTjekt i onen: En bedömning av det föreliggandebetänkandet försvåras av att det inte föreligger något huvudförslag saa-aa£atcas av-:es'majoritet inanutredningen och som allcsäskulle vara utredningens egec. Vidare har ställningstagandena inom utredningen väsentligen gått efter partipolitiska linjer. Säscm en politiskt neutral sTsdighetförsöker bankinspektionen undvika att göra ställningstaganden son kan iq>p£attas som politiska. A andra sidashar inspektionen, även om bankerna inte direkt berörs, en så omfattande kännedom om och erfarenhet av de förhållanden som behandlas i betänkandet, att inspektionen ansettsom sin skyldighet att ge statsmakterna del därav.