prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — Vidare anser länsrätten att förutsättningarna för allhämtning skall få genomföras i del fall att den föräldraansvarige begär attbarnet skall överlämnas är alltför rigorösa. Om barnet inte lider annan skadaän sådan som kan bedömas som ringa av alt hämtning sker, bör hämtning kunnatillgripas även i detta fall. Vi delar utredningens uppfattning att möjligheten lilltvångsmedel inte kan undvarasvid verkställighet av beslut om vårdnad ochumgängesräll. Vi delar också uppfattningen alt språkbruket i 21 kap. FB kanvara mindre väl valt även om det i sak inte har någon betydelse. Om det sakligainnehållet i FB innebär, som utredningen anfört, att barnets behov ägnatsalltför liten uppmärksamhet kan däremot diskuteras. Del kan i myckel vara enfråga om på vilket sätt bestämmelser tillämpas. Vi återkommerlill denna fråga. Utgångspunkten för varje handlande måste givelvis vara,att domstols dom eller beslut om föräldraansvar eller umgängesrätt börefterlevas. Prop.1981/82:168 255 de nuvarande bestämmelserna i visar attavsteg från denna Bilaga 3 principiella utgångspunkt måste kunna göras (4, 5 §§) ochställer upp regler för sådana situationer (5 §). Även utredningens påpekandeom behovet av att förmå föräldern att känna sitt ansvar och att åtgärderbör vidtas för en samförståndslösning mellan föräldrarna regleras iföräldrabalken (2 §). en omprövning, då föräldrars och barns intressen vägs motvarandra måsle barnets bästa väga tyngst. Utredningen häri detta avseendeinle anfört något Svårigheten i sammanhanget är emellertid att utredaeller på annat sätt ange vad som både i ett längre och ett kortare perspektivär bäst för barnet. Någon allmän lösning på detta problem finns inle. från fall lill fall. Verkställighet enligt 21 kap. FB bygger på denförutsättningen att den allmänna domstolens ställningstagande i vårdnads- ochumgängesrältsfrågan är grundad på vad som är förenligt med barnets bästa.Verkställigheten går dä ut på att bryta den tredskande förälderns motstånd.Underlaget för domstolens beslut är emellertid i de flesta fall i huvudsakföräldrarnas överenskommelse om vårdnaden och umgängesrätlen. Del finns somregel inte anledning att ifrågasätta all överenskommelsen är förenlig medbarnels bästa. Om del trots allt uppkommer tvist, blir det i allmänhet ett valmellan två i och för sig lämpliga föräldrar. Det behövs i dessa fall inte någonutredning om vad som är lämpligt för barnet. Den förenklade process, som iregel äger rum då föräldrar skiljs, är en föräldrarnas process där barnelsintresse kommer i skymundan. Eftersom det förutsätts vara förenligt med barnetsbästa att vistas hos föräldrarna, kommer det att förbli så även ochkanske i än större utsträckning om utredningens tankar om gemensamtföräldraansvar vinner genklang. Svårigheterna för barnet börjar som regel sedanskilsmässan formellt är klar och den överenskomna umgängesrätlen praktisktskall tillämpas. Det kan sägas att först då börjar en process med barnets rätti centrum. Den processen sker hos den allmännaförvaltningsdomstolen som ell led i verkställighetsmålet. Länsrätterna har storerfarenhet av hur svåra, - i bland omöjliga - vårdnads- och umgängesrättsbeslutär att verkställa. Del blir hos länsrätten sällan fråga om en renodladverkställighetsprövning med utgångspunkt från tingsrättens beslut. Det är istället en bedömning, som innebär en prövning av skäligheten i tingsrättensbeslut. Såsom ovan sagts utgör tingsrättens prövning i första hand en prövningav föräldrarnas rätt, medan barnels rätt aktualiseras först hos länsrätten. Detär hos länsrätten som frågan om vad som är förenligt med barnets bästa ställspå sin spets. Som utredningen anfört har frågan om vilken myndighet somskall besluta i verkställighetsfrågorna diskuterats tidigare, bl. Dåanfördes att tingsrätterna inte skulle handlägga dessa frågor, därför att dedittills inte ålagts verkställighetsuppgifter och all deras organisation ocharbetsrutiner inte var anpassade för sådana frågor. För de dåvarandelänsstyrelserna, i vilka bl. a. länsrättens funktioner ingick, talade bl. a. länsstyrelsenserfarenhet av barnavårdsfrågor och tillgång till särskild sakkunskap i frågaom behandling av barn. För tingsrätternas del har ej inträffat någonorganisatorisk eller annan förändring som synes böra föranleda någon annanbedömning än som angivits. För länsrätternas del har, som utredningen anfört,den organisalo- Prop.1981/82:168 256 riska förändringen inträffat att de brutits ut fränlänsstyrelserna till Bilaga 3 självständiga domstolar. Dessaorganisationsförändringar är mycket vikliga, men saknar betydelse i dessasammanhang. Den nya organisationen förändrar inte länsrättens förutsättningaratt handlägga verkställighetsmål. Som utredningen själv angivit har länsrättenfortfarande en organisation väl anpassad för verkställighetsfrågor och förskyndsam handläggning. Utredningen framför många missuppfattningar omlänsrätternas verksamhet. Vi vill peka på några sådana. Länsrätten haralltjämt inom sitt verksamhetsområde exklusiv tUlgång till barnkunskap i formav socialkonsulenterna. Länsrättens domarpersonal förvärvar dessutom särskildkunskap i dylika frågor genom sina täta kontakter med länelssocialförvaltningar, barnläkare och barnpsykologer. Muntlig handläggning ärregel i dessa mål. Handläggning av verkställighetsmålen syftar lill enförlikningsförhandling. Ofta uppnås därvid en lämplig lösning, anpassad lillbarnels behov och föräldrarnas situation. Vid den muntliga förhandlingen hörsom så erfordras expertis av olika slag. kan det vara förenligt med barnets bästa atten tredskande förälder får ett snabbt och kraftfullt besked av länsrätten atträtta sig efter tingsrättens beslut it. Länsrätternashandläggningsordning möjhggör en sådan snabb behandling. I andra fall krävs enförsiktig och mycket grannlaga behandling för att nå ett så bra resultat sommöjUgt, ofta med personlig kontakt med föräldrarna. Länsrättens socialmål är juoftast av mycket känslig art och kräver en varsam handläggning. Såsom sagts uppslår svårigheterna med umgängesrätlenoftast efler en skilsmässa. Det är då föräldrarnas goda vilja sätts på prov.Med nödvändighet kommer då frågan om barnets bästa i förgrunden och vårdnads-och umgängesrätten får en annan belysning. Enligt vår erfarenhet kan det dockförekomma, att sådana ändrade förhållanden uppkommit att behov av att ompröva ivart fall utformningen av umgängesrätten kan behövas. Vi anser det naturligtatt den myndighet som handlägger frågan om överlämnande också då - om så behövs- bör kunna på ett smidigt sätt utforma umgängesrätten. Vi upplever dennuvarande begränsningen i dessa möjligheter för länsrätten som ett hinder. Dennuvarande ordningen innebär emellertid alt länsrätten i sista hand överprövartingsrättens dom om umgängesrätt t. ex. när länsrätten anser alt hinderföreligger för verkstäUighet. Det är därför naturligt att den omprövning avumgängesrätten, som kan behövas, bör ske i länsrätten i samband medverkställigheten. En närbesläktad fråga som kanske hade bort utredas är, omdet inte med hänsyn till länsrättens anknytning till övriga socialmål skullevara lämpligt att umgängesrältsfrågan åtminstone när tvist föreligger börhandläggas av länsrätt. Länsrätten skulle härigenom få möjlighet all tillämpaden kunskap och vana vid dylika frågor som finns på länsrätten. När skäldärtill förelåg skulle länsrätten efter anmälan av barnavårdskonsulenten ocksåkunna pröva om umgängesrätlen även i andra fall är förenlig med barnets bästa.I så fall skulle länsrätten få möjlighet att pröva samtliga aspekter på barnetsförhållanden, även bl. a. frågor om samhällsvård och socialvårdandestödinsatser. Den möjlighet lill helhetssyn, som utredningen med rätta anserangelägen, kan då utövas av länsrätten. Med den handläggningsform somförvallningsprocesslagen medger finns det möjlighet för länsrätterna att avgöradessa mål med önskvärd snabbhet. Prop.1981/82:168 257 Åtgärder för frivilligt överlämnande Bilaga 3 Vi har i och för sig ingenting all invända mot vadutredningen anfört om önskvärdheten av en frivillig uppgörelse i samförstånd.Tvärtom är just förordnandet enligt 2 § FB ett uttryck för detta. Utredningenbeskriver i detta kapitel ett förfarande som regelmässigt tillämpas på våralänsrätter. Vad utredningen anfört om förhandling inför domstol kan vihelt instämma i. Den gjorda skissering av målens handläggning är riktig och välavvägd. Med vår erfarenhet av dessa mål vill vi dock tillägga attdomarpersonalen måste vara observant på sådana situationer, där medling redanfrån början kan förutses bli resultatlös, så att inle lid i onödan spills påförhandlingar av ohka slag. 1 övrigt vill vi endast göra den reflexionen altbeskrivningen av den tänkta förhandlingens gång i allt väsentligtöverensstämmer med den handläggningsrulin vi tillämpar vid våralänsrätter. Förordnande om överlämnande av barn Vi delar utredningens principiella syn på alt rättenprecis som skall kunna vägra överlämnande, när del inte är förenligt medbarnets bästa. Vi är emellertid främmande för påståendet all praxis skulle varaden alt hänsyn aldrig togs lill viljeyttring från barn . Tvärtomär länsrätten väl införstådd med alt ell barn yngre än så kan ha en bestämdvilja, som bör tillmätas stor vikt. Det är bl. a. också därför som länsrättenanser att barnavårdskonsulenten genom samtal med barnet bör försöka utröna dessvilja. Utredningen säger (s. 127) att möjligheten att lämnauppdrag enligt 2 § skall finnas kvar även i samband med förordnande omöverlämnande, men att förutsättningen bör vara att sådant uppdrag inteförekommit tidigare i målet. När det gäller hämtningsfallen bör, anser vi,frivilligt överlämnande, även om det sker i skuggan av ett beslutat tvång, sålångt möjligt eftersträvas. Kan överlämnande ske utan inblandning av andramänniskor än medlaren är detta av godo. Vår erfarenhet är att"frivillighet" kan uppnås när ahernativet är redan beslutadpolishämlning. Någon begränsning bör alltså inte föreskrivas i dettasammanhang. Enligt vår erfarenhet är vite nära nog del endatvångsmedel som används i ifrågavarande sammanhang. Del innebär för den skullinte att möjlighet till hämtning inte behöver finnas. kan enbart riskenför hämtning verka återhållande på den vårdnadshavare som överväger att inteiakttaga sina skyldigheter. Vi är därför inte övertygade om lämpligheten avutredningens förslag att hämtning under inga omständigheter skall få användasför att få till stånd en av domstol fastställd umgängesräll. Svårigheterna alt få umgängesrätlen att fungera berorendast undanlagsvis på reaktioner hos barnet. Det är i stället så att den avföräldrarna hos vilken barnet bor gärna använder sig av sitt övertag och sinastörre möjligheter att påverka barnet i negativ riktning rörande den andraföräldern. 17 1981/82. Prop.1981/82:168 258 uppstår den situationen alt också det lillabarnet tvingas ta Bilaga 3 ställning fill vem av föräldrarna som del "föredrar". Helt naturligt solidariserar sig del lilla barnet dåmed sin aktuelle vårdare. Olika sociala hänsyn gör alt vitet inte kan sältas aUlförhögt. Den situationen kan också uppstå att den betalningssvaga motparten saknarmedel, varför viteshotet blir utan effekt. Det skulle uppstå en orimligsituation för den umgängessökande parlen, om inte något annat tvångsmedel dåfanns att tillgå. Det kan nämligen inte, som utredningen antar, anses sannoliktalt frågan om föräldraansvaret endast på grund härav skall omprövas. Barnet kanju ha en god situation i ett kort perspektiv fastän den ena föräldern integodtar annans umgänge med barnet. Genom att på så sätt -kanske -undandraga den andra föräldern umgänge med barnet skapas en situation, därbarnet kommer alt betrakta denne förälder som en främhng. Den begränsning avmöjligheten till hämtning, som utredningen föreslagit, får därför ansesolämplig. Beslutande myndighet (8.4.2) Enligt mening fungerar den nuvarandeordningen i huvudsak bra. Starka skäl torde under sådana förhåUanden behövaändras för en överflyttning av ifrågavarande målgrupp till de allmännadomstolarna. Visst utrymme finns även att tillgodose de övriga ändringar sombedömts erforderliga inom ramen för förfarandet vid förvaltningsdomstolarna. Enligt vad har erfarit är nuvarandehandläggning i hög grad inriktad på medhng och förlikning. Muntlig förhandlinghålls i nästan alla mål som inte återkallas efter del särskildamedlingsförfarande som inleder handläggningen (21 kap. 2 § FB). Allmänt setttorde förvallningsprocesslagen för denna typ av mål medge både snabbare ochsmidigare handläggning än utan att kravet på rättssäkerheteftersatts. Härvid är att beakta att den muntliga förhandlingen inte behöverinriktas på beslut (jfr s. 122). Ny förhandling kan sättas ut eller annanåtgärd vidtas om del bedöms erforderUgt. En överflyttning av målen tilltingsrätterna skulle vidare innebära att den kunskap och erfarenhet som nufinns på detta område i förvaltningsdomstolarna inle längre kan utnyttjas ihandläggningen. Sammanfattningsvis anser att tillräckligtstarka skäl inte anförts för en överflyttning. Om en överflyttning kommer till stånd skall ifrågavarandemål handläggas enligt reglerna för indispositiva tvistemål. Påförberedelsestadiet har dock, med viss avvikelse från regler,föreslagits ett förfarande inriktat på medling och "förlikning".Domstolsverket anser att tillräckliga skäl inte finns för särskild medlingenligt vad utredningen föreslagit (8 kap. 4 § 2 st. BFB) ulöver den som följerav förslagels 8 kap. 2 § BFB och domarens allmänna skyldighet att medla underden muntiiga förberedelsen. anmärker att rättshjälpslagens nuvarandebestämmelser inte torde medge alt ersättning utgår av allmänna medel förinställelse och uppehälle när part kaUats till föreslaget medlingssammanträdesom inle hålls i samband med muntlig förberedelse. Gällande bestämmelser kräveratt personlig inställelse lill domstol ålagts. ifrågasätter om anledning finns att ändranuvarande Prop.1981/82:168 259 bestämmelser om tvångsmedel. En möjlighet till ytterstatvång torde bidra Bilaga 3 till att överenskommelse träffas i många mål.Enligt praxis leder tillämpning av gällande bestämmelser ytterst sällan tillalt hämtning verkställs. Förslaget att tingsrätt i vissa fall i mål om överlämnandesjälvmant skall kunna ta upp fråga om omprövning av vårdnad eller umgängesrättavstyrks såväl ur principiell som allmän synpunkt. Rättsordningens reglering avtvistemål förutsätter att part tagit initiativ till rättegången. Flera avrättegångsbalkens grundläggande bestämmelser (rättegångskostnad, påföljdförutevaro, ändring av talan m. är inte avsedda att tillämpas i situationerdär rätten självmant kan ta upp redan bestämda rättsförhållanden tillomprövning. Del kan anmärkas att olika regler gäller förrättegångskosl-nadsersältning i mål om föräldraansvar respektive överlämnandeav barn. En risk med förslaget är vidare att t. ex. ensam föräldraansvarigavstår från all göra sin rätt att få barn överlämnat till sig gällande avrädsla för alt förlora vårdnaden. Utredningen föreslår att tingsrätterna skall ersättalänsrätterna som beslutande myndighet när det gäller överlämnande av barn.Socialstyrelsen finner att det av praktiska skäl kan vara lämpligt alt sammadomstol som beslutar i mål och ärenden rörande föräldraansvar och rätt tillumgänge också handlägger verkställighet av besluten. I delta sammanhang vill emellertid erinraom en grupp principiellt likartade ärenden, nämligen överklagande av beslutenligt 50 § BvL (beslut av socialnämnd om förbud all taga fosterbarn frånfosterhem). Besvärsinstans är här länsrätterna. Länsrätterna har också en näraanknytning till länsstyrelsernas socialkonsulenter och skall även ifortsättningen besluta om vård med slöd av LVU. anser alt sammadomstol bör handlägga samtliga ärenden som kan medföra överlämnande av barn.Detta talar för att länsrätterna även fortsättningsvis bör handlägga ärendenrörande överlämnande av barn enligt . I enlighet med vadstyrelsen anfört i föregående stycke skulle detta då innebära att länsrätternaäven borde ta över mål och ärenden rörande föräldraansvar och umgängesräll. Ensådan reform kan emellertid inte genornföras utan ett noggrant övervägande avde praktiska konsekvenserna härav. När det gäller utbildning av berörd domarpersonal ansersocialstyrelsen att denna fråga inte blivit tiUräckligt penetrerad. Enförutsättning för att kunna leda sådana förhandlingar hos domstolen somskisserats, är enligt uppfattning, att berörd personal harkunskaper om barns behov, samt ges kontinuerlig handledning. Likaså anserstyrelsen att den domstol som handlägger dessa ärenden, på sammasätt som länsrätterna , anlitar personer med särskilda kunskaper om barn. Åtgärder för frivilligt överlämnande Utredningen föreslår olika åtgärder som domstolen kanvidta för att uppnå ett frivilligt överlämnande. Domstolen kan förordnaföreträdare för eller motsvarande att ha samtal medföräldrarna. Ytterligare led i handläggningen kan vara förhandling, medling ochhuvudförhandling vid Prop,1981/82:168 260 Det är svårt all på det underlag utredningenpresenterar avgöra Bilaga 3 om den föreslagna ordningen är den mestlämpliga. vill därför förorda alt en försöksverksamhet ienlighet med förslaget sätts igång innan en lagändring genomförs. Förordnande om överlämnande av barn För de fall parterna ej kan nå en överenskommelse anges iden föreslagna lagtexten att överlämnande skall ske om det är förenligt medbarnels bästa. I motiven redovisas däremot de situationer som inte kan ansesförenliga med barnels bästa och då rätten skall vägra ell överlämnande.Socialstyrelsen vill i detta sammanhang framhålla att utgångspunkten bör varaalt här aktuella domar skall efterlevas. Rätten skall vägra besluta omöverlämnande i de fall detta strider mot barnets bästa. anseratt lagtexten bör utformas i överensstämmelse härmed. Förutom vite föreslår utredningen alt hämtning skalltillgripas i vissa undanlagssituationer. Styrelsen anser emellertid att tvistermellan föräldrar principiellt inte skall lösas genom tvångsåtgärder mot barnet.Sådana ingripanden bör bara få ske om barnets bästa talar för detta. Givelvisskall barnet ha ett rättsUgl skydd. Delta skydd borde emellertid kunnatillgodoses med användande av den lagstiftning som finns för ändamålet,nämligen bamavårdslagen. I situationer där barnets bästa talar för att det intebör få stanna kvar hos den umgängesberättigade eller hos fosterföräldrarnaborde det kunna vara möjligt att ingripa med slöd av 25 § a och 29 § BvL.SamhäUsvården kan då förklaras avslutad så snart barnet har omhändertagits ochöverlämnats till den föräldraansvarige. Även I § andra stycket 1 p i denföreslagna lagen om vård av unga (LVU) borde kunna användas för att skyddabarnet i sådana situationer som här sägs. tillstyrker därfördet särskilda yttrande som avgivits av i denna fråga. Om inte denföreslagna lydelsen av 1 § LVU kan anses medgiva ingripande i den situation somhär angivits bör i stället 1 och 11 §§ i LVU kompletteras. Vad här sägsförutsätter alt LVU träder i kraft eller tidigare än de nu föreslagnaändringarna. I annat fall gäller vad som här sagts om LVU i ställetbarnavårdslagen. Utredningen använder ordet överlämnande i stället förverkställighet och överflyttning. Även anser att ordetöverlämnande bättre anger den handling del rör sig om. Utredningen föreslår att mål om överlämnande av barn skallflyttas från länsrätt till de allmänna domstolarna. huvudskäl härför är attbättre förutsättningar för enhetiiga lösningar och en helhetssyn på problemenskapas om samma myndighet, som tidigare prövat föräldraansvaret ochumgängesrätlen, också handhar målen om överlämnande av barn. Prop.1981/82:168 261 finns att frågan om föräldraansvar eller umgängesrättändras, skulle rätten Bilaga 3 självmant kunna la upp detta lill prövning.Enligt utredningens förmenande skulle också frågan om överlämnande av barnhärigenom slutligt frikopplas från del exekutiva förfarandet. kan inte på alla punkter instämma i de skälsom anförs för en överfiyttning av dessa mål till tingsrätterna. Länsrätten harstor erfarenhet av barnavårds- och umgängesrätlsmål. Det är också relativtvanligt alt psykologisk expertis och andra sakkunniga inkallas och hörs avlänsrätten. Tillgången till social expertis från socialkonsulentorganisationenfinns i samma mån efler länsrättens utbrytning från som innan.Trots ovanslående synpunkter anser emellertid , alt en helhetssynnär del gäller föräldraansvar, umgängesräll och överlämnande av barn är såviktig, alt dessa frågor bör behandlas av samma myndighet. Tingsrätterna hardessutom en hävdvunnen erfarenhet av tvistiga familjerältsärenden. Efternoggrant övervägande tillstyrker således förslaget alt målangående överlämnande av barn läggs över pä de allmänna domstolarna. Reservation av ledamöterna : De tre sista meningarna i del här närmast föregåendestycket ersätts med: Efter noggrant övervägande har kommit framlill, att länsrätten har bättre förutsättningar att handlägga dessa ärenden ochavstyrker därför utredningens förslag. Rätlens möjlighet att lämna uppdrag alt verka förfrivilligt överlämnande enligt 21 kap. 2 § FB föreslås kvarstå. Utredningenföreslår dessutom två nya led i rättegången. Om uppdraget inte leder tillresultat, eller om rätten anser all sådant uppdrag inte bör ges, skall rätlen kallaparterna lill muntlig förberedelse. Denna skall ledas av ensam domare. Ävenkontaktperson skall kallas om sådan finns. Sådan förhandling skall också kunnahällas på barnets hemort. Om parterna är helt låsta i sina positioner skalldomaren kunna låta förberedelsen gå över i ett sammanträde inför en av rättenutsedd särskild medlare. instämmer med utredningen i att det kommeratt ställas mycket stora krav på den domare och särskilda medlare som skallleda dessa samtal. Det är också tveksamt om varaktigt resultat kan uppnås medsädana förhandlingar och på den korta lid del kan bli fråga om. Om medlingssammanträdetutsattes till en annan dag, vilket också skall vara möjligt, kan del finnasstörre utsikter till framgång. Medlaren skulle då kunna tänkas få möjlighettill extra sammanträffanden med parterna. Enligt mening är uppdrag enligt 21 kap. 2 §FB det mest verkningsfulla medlet för att få frivilligt överlämnande tillstånd. En risk kan vara, att denna effekt kommer att minska genom att manförUlar sig på att ytterligare försök till frivilligt överlämnande kommer attgöras av rätten innan beslut fattas. tillstyrker dock förslagetdå vitesföreläggande och polishämtning måste ses som den absolut sämstautvägen. Prop.1981/82:168 262 instämmer i utredningens förslag atthämtning inte skall kunna beslutas för alt få umgänge lill stånd mellanförälder som inte har föräldraansvaret och barnet. Man torde kunna utgå ifrånatt om en förälder begär polishämtning för att få umgås med sitt barn detminskar förutsättningarna för att umgänget skall gagna barnet. När det är fråga om föräldraansvarig som begär hjälp medalt få hem sill barn instämmer med utredningens förslag all hämtningfår tillgripas endast om barnet riskerar att fara illa där del vistas. Med hänsyn lill den opposition som kan förväntas motrestriktivare tillämpning av hämtning anser alt del skulle varitvärdefullt om utredningen införskaffat och redovisat erfarenheter från Norgeoch , som inte tillämpa hämtning i mål om överlämnande av barn förumgänge. Talerätt och ombud för barnet En stor och betydelsefull nyhet utgör förslaget att barnetskall ha egen talerätl i mål om överlämnande. Detta förslag mottas avlänsstyrelsen med tillfredsställelse. anser det också varariktigt att barnet inte skall närvara vid domstolsförhandlingarna, ulan alldess lalan skall föras av ett barnombud. instämmer också i attombudet skall förordnas av rätten och inte av rättshjälpsnämnden. vill understryka vikten av all barnombudethar en god juridisk utbildning och en god kännedom om barn och barns behov. 6.11 Barnavårdskonsulenterna i landet Utredningen föreslår att beslutande myndighet i frågor omöverlämnande blir de allmänna domstolarna och inte som för närvarandelänsrätterna.