prop · G50334 · 1981-12-31 00:00:00 — Kommitténsutgångspunkt har inte föranlett någon kommentar under remissbehandlingen fömtomall JK erinrar om all hans företrädare har gett ullryck för den ståndpunktenall några tungt vägande skäl för målsägandens subsidiära åtalsräll inte längreföreligger. Frågan om målsägandens talerälti allmänhet berördes i en motion till vid 1978/(mol.1978/79:1174), vari det begärdes all skulle uttala sig för att rättentill målsägandetalan är en omisUig del av rättssamhället. , sombehandlade motionen vid 1979/i samband med andra motionerrörande ansvar för offentliga funktionärer, avslog motionen. godkända belänkande uttalades att enligt utskottetsmening inte borde göra något uttalande i ärendet beträffande målsägandetalan iallmänhet (JuU 1979/80:5). Minföreträdare häri årets budgetproposition (prop. 1980/81:100, bilaga 5 s. 21)förklarat alt starka skäl talar mot att genomföra ålalsrätlskommit-téns förslagall avskaffa målsägandens subsidiära åtalsräll. Enligt vad som uttalades ibudgetpropositionen bör inte målsägandens intresse ytterligare vika förlagöverträdarens; man kan inte heller bortse från all målsägandens åtalsrälluppfattas som en yttersta rättssäkerhelsgaranli. 1981/82:34 12 Jaghar inte någon annan uppfattning än den som min företrädare sålunda har gettuttryck för. De förslag som läggs fram i det följande har därför somutgångspunkt all målsägandens subsidiära åtalsräll i allmänhet skall bestå. Jagvill i sammanhanget anmärka all det är min avsikt alt senare denna dag anmälade övriga frågor som har aktualiserats genom ålalsrältskom-mitléns betänkande. 2.6Åtalsrätt för målsägande vad avser högre tjänstemän Begränsningari ålalsrälten för den enskilde beträffande brott som i utövningen av tjänsteller uppdrag begås av vissa högre tjänstemän har som framgår av kommitténsbelänkande funnits och fick sin nuvarande utformning i samband med följdlagsliftningenlill grundlagsreformen . Reglerna har avsetls utgöra skydd för högretjänstemän mol obefogad och "för statsverksamheten störande" talan. Vidriksdagens behandling av motioner i frågan uttalade justi-tieutskotlelall reglerna på många håll uppenbarligen hade kommit att uppfattas somstridande mol intresset av allmän insyn i de offentliga funkUonerna; reglernahade också ansetts utgöra ett allvarligt hinder för den enskilde att få Ullstånd en domstolsprövning av de offentliga funktionärernas ämbetsutövninggentemot honom. Utskottet pekade också på all en bidragande orsak lill denangivna inställningen hade varit all oklarhet om bestämmelsernastillämpningsområde hade uppställ genom lagstiftning. Med hänsyn tilldetta kunde det enligt utskollets mening finnas anledning all överväga andravägar än alt genom inskränkning i målsägandens talerält tillgodose del skyddmot obefogade åtal eller krav som åsyftats med bestämmelserna. Idirektiven lill kommittén har min företrädare också förklarat alt övervägandeskäl talar för alt begränsningarna avskaffas. Som förut har nämnts harkommittén uttalat all de skäl som har anförts för en begränsning av lalerälleni dagens läge inte synes kunna väga tyngre än de synpunkter som kan åberopas lillstöd för sådan åtalsräll. Kommitténsförslag att begränsningen i målsägandens åtalsräll i princip avskaffas har somnämnts accepterats av i stort sett alla remissinstanser. Förslaget har dockföranlett särskilda kommentarer från flera håll, varvid en del remissinstansernärmare har gått in på de skäl som från kommitténs sida har anförts för denföreslagna lagändringen. Sålundauttalar JK all del enligt hans uppfattning är ganska uppenbart alt den subsidiäraålalsrälten inte har någon kontrollfunktion, och han är inte heller övertygadom alt slödel i den allmänna rättsuppfattningen för denna rätt gör sig gällandemed styrka. Enligt JK har däremot rättvise-aspekten visst fog för sig; del ärsvårt alt förebringa fullt övertygande skäl för åtskillnaden i gällande rättmellan högre och lägre tjänstemän när det Prop.1981/82:34 13 RÅ delar de kritiska synpunkter som har kommit lill uttrycki debatten kring ålalsreglerna men framhåller att betydelsen av begränsningenfrån saklig synpunkt har getts orimliga proportioner i debatten. De föreslagnaändringarna synes enligt vara gmn-dade mera på principiellauppfattningar än ett faktiskt behov. Kammartälleni pekar på att ålalsförbudet kan synas gynna aktuella kategorier idel allmännas tjänst i förhållande lill andra samhällsmedlemmar saml alttjänstemännen ifråga också är typiskt sett utmslade med befogenheter som gersärskilda möjligheter till missbmk mol andra. /SR anför all de nuvarandereglerna uppenbarligen, med rätt eller orätt, har föranlett en känsla avrättsosäkerhet som har varit mycket olycklig. Enligt TCO kan de nuvarandebestämmelserna knappast anses vara förenliga med den grundläggande demokratiskaprincipen om "allas likhet inför lagen". Förslagetatt i princip avskaffa de särskilda ålalsreglerna för vissa högre tjänstemänhar alltså vunnit ett brett stöd i remissopinionen. De aktuella reglerna ledersitt ursprung åtminstone 1800-lalels början och får anses ha myckelbegränsad praktisk betydelse. Enligt min mening är del från allmän synpunktangelägel att rättsordningen inte innehåller regler som kan uppfattas så att engmpp medborgare tillerkänns en särskilt gynnad ställning i rättsligt hänseende.Också för egen del ansluter jag mig därför till kommitléförslagel. beträffande vissa särskilda offentliga funktionärer torde få behålla begränsningari den enskilda ålalsrälten återkommer jag strax . Jag ämnar i del följandeockså ta upp frågan i vad mån del bör tillskapas andra regler som tillgodoserdel syfte del nuvarande laleförbudel har haft, nämligen all motverka den riskför störningar i det allmännas verksamhet som obefogade åtal eller krav medanledning av myndighetsålgärder kan innebära. 2.7Omfattningen av kvarstående åtälsbegränsninjsregler Kommitténsförslag innebär all de nuvarande åtalsbegränsningama alltjämt skall gälla ifråga om statsråd, jusUUeråd och regeringsråd, beträffande vilka ändring intekan ske ulan ingrepp i regeringsformen. Förslaget innebär inte heller någonändring när del gäller de särskilda åtalsreglerna beträffande riksdagensledamöter och vissa av dess tjänstemän saml JO. Förslaget berör däremot bl. a. justitiekanslernoch riksåklagaren, hovrälls-och undertältsdomare saml revisionssekreterare. Deflesta remissinstanserna har accepterat kommitténs förslag när det gälleromfattningen av de kvarstående begränsningsreglerna. Avvikande uppfattningarhar dock framförts på en del punkter. Statensansvarsnämd finner det sålunda tveksamt humvida tillräckliga skäl föreliggeratt låta förbudet för målsägande all väcka åtal mol jusli- 1981/82:34 14 lieradoch regeringsråd kvarstå. Från några remissinstanser har å andra sidanifrågasatts humvida inte de kvarstående begränsningarna bör omfatta ocksåandra än dem som avses med kommitténs förslag.Bl. a. förespråkas alt de böromfatta också JK. Enligt JK:s mening bör sålunda JO och JK inte behandlas påolika sätt. Även JO påpekar att de skäl som åberopats för alt JO skall varaundantagen lill stor del också gäller JK. förordar all förbudetbehålls beträffande alla ordinarie domare. Verket framhåller alt det är ettallmänt intresse av hög dignitet all verksamheten vid domstolarna får fortgåulan onödiga störningar och pekar på risken all jävssitualioner uppslår. RÅuttalar sig i samma riktning. remissinstanser sätter regleringen i samband med reglema om fomm privilegiatum.JK ifrågasätter sålunda om det inte i händelse förslaget rörande lalerällengenomförs också finns anledning alt avskaffa reglerna om sådant fomm för andraän ett fåtal alldeles speciella fall. Enligt RÅ bör, om målsägande skalltillerkännas talerält beträffande tjänstemän med forum privilegiatum, reglernaom sådant forum avskaffas beträffande dessa tjänstemän. Självansluter jag mig liksom flertalet remissinstanser lill kommitténs ståndpunktall de nuvarande ålalsbegränsningsreglerna alltjämt bör gälla beträffandestatsråden, juslitieråden och regeringsråden. När det gäller statsråd bör delsålunda som kommittén framhåller inte komma i fråga all gripa in i delsärskilda regelsystem för deras politiska och straffrättsliga ansvar som harbyggts upp i regeringsformen. Även beträffande juslitieråden ochregeringsråden torde del kräva grundlagsändring all införa en subsidiär åtalsrällför målsäganden. Till grund för den nuvarande ordningen i denna del ligger detsynsättet all de högsta domarna, med hänsyn lill de funktioner som åvilar dem,inte bör kunna åtalas för sina Ijänslcåtgärder av andra än JK eller JO i derasegenskap av särskilda åklagare, således inte ens av RÅ. Det skulle då knappastvara följdriktigt all tillerkänna enskild målsägande subsidiär ålalsrält motdem. Altsom föreslår undanta alla ordinarie domare från den subsidiära ålalsrältensynes å andra sidan inte böra komma i fråga; ett sådant undanlag skulleavsevärt förringa det principiella värdet av den utökade ålalsrälten. Denna börsåledes enligt min mening avse såväl hovrätts- och undertältsdomare somrevisionssekreterare liksom motsvarande tjänstemän i förvallningsdomslolsorganisaUonen.Gentemot vad verket har anfört om risk för jävssitualioner kan del förtjänaerinras om all jäv inte uppstår, om en part söker sak med en domare i syfte attgöra honom jävig (se 4 kap. 13 § 6 RB och 41 § förvaltningsprocesslagen). SåvälJK som JO utgör organ, som kan sägas stå utanför den egentliga statsförvaltningenmen har ulmslats med speciella befogenheter, när del gäller tillsyn över dennaförvaltning. Som kommittén har funnit bör del inte komma i fråga attaktualisera någon ändring beträffande de i riksdagsordningen angivna reglernaför åtal mot JO, vilka innebär att åtal får Prop.1981/82:34 15 beslutasendast av konstitulionsulskollet. Denna ordning motiveras av den särställningJO intar som kontrollorgan. Någon subsidiär åtalsräll för enenskild part gentemot JO synes då inte böra komma ifråga. Som både JO och JKhar pekat på under remissbehandlingen finns emellertid inte skäl alt i deltahänseende göra skillnad mellan JK och JO. Jag förordar därför att ocksåbeträffande JK de särskilda ålalsbegränsningsreglerna bibehålls. De speciellaskäl som motiverar den angivna lösningen beträffande JO och JK kan inte ansesgöra sig gällande med samma styrka beträffande RÅ. I enlighet med kommitténsförslag bör därför inte RÅ undantas från den subsidiära ålalsrälten. Anledningsaknas alt i detta sammanhang föreslå någon ändring i vad som gäller förriksdagens ledamöter och vissa funktionärer i . Desärskilda forumreglerna för bl. a. domare i hovrätt och undertätt är moUverandefrämst av gällande gmnder för instansordningen. Reglerna innebär inte i signågon förmån av privilegiekaraktär. Anledning saknas alt i del nu aktuella sammhangelöverväga ändringar i dessa regler, vilka inte kan anses utgöra något hinder motaft införa en subsidiär åtalsräll för målsäganden även för fall då talan skallväckas i överrått. Detta innebär visserligen, som kommittén och RÅ pekar på,alt talan av enskild part kan komma alt väckas i högsta domstolen ulan hinderav sådana spärtegler som kravet på prövningstillstånd vid revisionslalan molhovrätts dom innebär. Enligt min mening får dock denna ordning accepteras. Allmänna åklagare ärenligt 7 kap. 1 § RB riksåklagaren, statsåklagare -dvs. läns- och överåklagarna samt distriktsåklagare. Statsåklagarna och dislriktsåklagarna är enligt 7kap. 4 § RB allmänna åklagare vid underrätt och hovrätt medan riksåklagarenenligt samma lagrum är allmän åklagare vid högsta domstolen. I mål om ansvareller enskilt anspråk på grund av brott som i utövningen av tjänsten elleruppdraget har begåtts av vissa högre statliga funktionärer är dockriksåklagaren ensam behörig åklagare - vid undertätt och hovrätt. Denaktuella kategorien funktionärer är 1. den som innehar elleruppehåller sådan ordinarie domartjänst eller tjänst som byråchef eller därmedjämställd eller högre tjänst vid statlig myndighet eller annan tjänst somomfattas av 15 kap. 4 § lagen (1976:600) om offentlig anställning (), 2. ledamot av domstol ellercentral förvaltningsmyndighet, som ej är anställd hos staten, och 3. krigsman, som fullgörregementschefs eller därmed likställd eller högre tjänst. Närmarebestämmelser om fördelningen av uppgifterna mellan åklagarna meddelas i åklagarinslmktionen(1974:910), där del bl.a. föreskrivs alt 1981/82:34 16 länsåklagarna(resp., i de tre största åklagardistriklen,chefsåklagarna) skall fullgöra åklagamppgifteni mål där denna uppgift är särskilt krävande eller av annat skäl bör fullgörasav åklagare med sådan ställning (20 och 30 §§). Reglernaom RÅ:s exklusiva åtalssräll har liksom begränsningarna i målsägandens subsidiäraålalsrält avsetls utgöra skydd för högre statstjänstemän mol obefogad och förstatsverksamheten störande talan. Kommittén uttalar all, om subsidiär åtalsrällför målsägande införs, del nämnda skyddsinlressel inte längre ler sigavgörande. Enligt kommittén kan emellertid goda skäl åberopas för att avallmänna åklagare ensam skall vara behörig att åtala de högre funktionärernaför brott i tjänsteutövningen. I varje fall synes enligt kommittén dennaordning inte böra frångås enbart därför all målsäganden tillerkänns ålalsrält inu avsett hänseende. Kommitténsställningstagande har föranlett kommentarer från flera remissinstanser.Hovrätten för och ansluter sig uttryckligen lillkommitténs bedömning. Enligt RÅ bör gällande ordning bibehållas i vart fallsåvitt avser de tjänstemän som har fomm i hovrätt eller högsta domstolen.Begränsningarna i de lägre åklagamas behörighet stämmer däremot enligt JKdåligt med den föreslagna utvidgningen av målsägandens ålalsrält. Rältegångsutredningenframför liknande synpunkter. TCO kan inte se alt den exklusiva ålalsrälten förRÅ på något sätt är befogad ulan förordar all särtegeln härom las bort. saknas inte erforderlig skicklighet ocherfarenhet bland åklagarna på fältet för de uppgifter som det här är fråga om.Föreningen föreslår all del i detta lagstiftningsärende las upp frågorhuruvida lägre åklagares ålalsbehörighel bör vidgas lill alt omfatta mål molhögre tjänstemän. Genomde ändringar som jag har förordat i det föregående får en målsägande möjlighetatt subsidiärt väcka enskilt åtal för brott i tjänsteutövningen mol de flestaav de tjänstemän som tillhör den här aktuella kategorin. Det synes då mindreföljdriktigt att generelh behålla en ordning som innebär att det är förbehålletRÅ ensam att väcka allmänt åtal för sådana brott. Del får också anses ligga ellvärde i sig att på del område som här är aktuellt utmönstra sådana särreglersom inte är motiverade av speciellt starka skäl. Jag är med hänsyn härtillberedd all i linje med vad som har förordats av en del remissinstanser föreslåalt del ål distrikts- och statsåklagare ges en vidgad behörighet enligträttegångsbalken alt vara allmän åklagare i undertält och hovrätt i mål av nuförevarande slag. All åklagar-uppgiften i praktiken ofta bör fullgöras avstats- eller chefsåklagare ligger i sakens natur (jfr RÅ cirk. C 80 1974). Jagvill också erinra om all RÅ alllid har befogenhet all överta en uppgift somtillkommer lägre åklagare (7 kap. 5§RB). Eftersomtalan om ansvar för brott i tjänsteutövningen mot hovrättsdomare och revisonssekrelerareskall väckas i högsta domsto- 1981/82:34 17 lendär RÅ är allmän åklagare, bör dock ingen ändring beträffande dem göras vadgäller RÅ:s exklusiva ålalsbehörighel. Beträffande RÅ, som också har forum ihögsta domstolen, är f.n. endast JK och JO behöriga åklagare, och någon annanordning synes inte lämpligen böra föreskrivas. RÅ har vid remissbehandlingenhävdat att RÅ även i fortsättningen bör ha exklusiv åtalsräll även när delgäller dem som enligt 2 kap. 2 § RB har fomm i hovrätt, dvs. huvudsakligendomare i allmän undertätt. Enligt min mening kan intresset av alt undvika jävsliknandesituationer och de skäl i övrigt som bär upp regeln om forum privilegiatum fördessa funktionärer också moUvera särskilda regler om åklagares behörighet. Jagförordar därför i likhet med RÅ all RÅ:s exklusiva ålalsrält behållsbeträffande dem. Närdet gäller rätten att föra talan om skadestånd mol högre tjänstemän på grund avbrott som har begåtts i deras tjänsteutövning har kommitténs förslag om alt iprincip avskaffa talebegränsningarna i stort sett godtagits avremissinstanserna. JK pekar på att en utveckling har ägt mm mol ettstort ansvar för del allmänna för skada som offentliga tjänstemän har vållatgenom fel eller försummelse i tjänsten och framhåller särskilt betydelsen avskadeståndslagen (1972:207). I del perspektivet framstår enligt JK enutvidgning av den enskilda skadeslåndstalerätten inte som angelägen eller ensbefogad av hänsyn lill den skadelidande. Med hänsyn lill sambandet med reglernaom ålalsförbud kan man dock enligt JK svåriigen tänka sig en utvidgning av ålalsrältenulan all begränsningarna av skadeslåndstalerätten slopas. Ävenjag har den uppfattningen att den nuvarande begränsningen i princip böravskaffas. Med hänsyn till det samband en talan av denna art har medåtalsfrågan bör en begränsning i lalerällen föreskrivas för de fall därmotsvarande begränsning i ålalsrälten föreslås bibehållen. Jag ansluter migsåledes i princip till kommitténs förslag i det nu förevarande hänseendet medden ändring som följer av mina tidigare förslag att lalerällen bör begränsasockså när det gäller JK. Jag återkommer i specialmotiveringen till regleringensutformning beträffande vissa funktionärer hos och dess organ. Enligtdirektiven lill tjänsleansvarskommittén har kommittén haft alt överväga omförekommande behov av skydd mot obefogade åtal och krav kan tillgodoses påannat sätt än genom de nuvarande reglerna om begränsning av talerälten. Idirektiven förs därvid fram tanken på regler som gör del möjligt för domstolalt på handlingarna avgöra mål där talan är uppenbart ogmndad. n Riksdagen1981/82. 1981/82:34 18 Kommitténhar funnit att de regler som f.n. finns i och som germöjlighet för domstolarna att oberoende av parternas önskemål avgöra mål ulanhuvudförhandling är otillräckliga för alt kunna tjäna som det i direktivenomnämnda skyddet. Enligt kommitténs uppfattning gör sig behovet av möjlighetUll förenklad process i fall av obefogad talan gällande över huvud inomdomstolarnas versamhetsområde. Det kan enligt vad kommittén ullalar heltallmänt sägas föreligga ell intresse av all man genom en snabbareprocessordning åstadkommer dels att svaranden undgår det obehag som en talanutan fog utvecklad i en sedvanlig rättegång kan innebära, dels att båda parterslipper all drabbas av de kostnader som en sådan rättegång kan medföra. Kommitténgår igenom de regler i som kan verka avhållande på en part närdet gäller all starta en rättegång, där hans talan redan från början kanbedömas vara obefogad. De beskrivna reglerna om straffansvar, kostnadsansvaroch avvisning är enligt vad kommittén uttalar avsedda för de rena undanlagsfalldär talan är klart ogmndad eller där den annars är förenad med allvarliga bristfälligheler;i rällsUllämpningen utnyttjas reglerna också med stor reslriklivitet. Omen stämningsansökan uppfyller de krav som ställer på dessinnehåll får den inte avvisas, ulan stämning skall utfärdas. Enligt kommitténkan med hänsyn härtill för fall där kostnadsregler och straffbestämmelser inteavhåller en part från att väcka en obefogad talan en kompletterande regel ommöjlighet lill förenklad process le sig befogad. Kommitténsförslag innebär alt man inför ökade möjligheter all ulan huvudförhandlingavgöra mål där en väckt'talan är uppenbart ogmndad. Enligt den föreslagnaregleringen skall i disposiiiva tvistemål och mål om enskilt åtal stämning intebehöva utfärdas, om kärandens eller målsägandens framställning avomständigheterna i målet inte innefattar laga skäl för käromålei resp. åtaleteller talan stöder sig på omständighet som strider mot vad som är allmänt veterligt.Stämning skall inte heller behöva utfärdas när del annars uppenbart framgår atttalan är ogmndad. Mål av ifrågavarande art föreslås kunna på samma grunderavgöras under förberedelsen. Kommitténsförslag har fått ett blandat mottagande under remissbehandlingen. De flesta remissinslansemadelar kommitténs uppfattning att vidgad talerält för målsäganden bör förenasmed något slags skydd för offentliga funktionärer mol obefogade processer.Många remissinstanser pekar dock på alt frågan om all införa en sådan förenkladprocessordning som föresläs av kommittén är av stor principiell betydelse ochall därför resultatet av rätlegångsutredningens arbete bör avvaktas. Sistnämndautredning har i sitt remissyttrande upplyst alt den överväger att föreslå en generellreform av aktuellt slag. Enligt utredningen finns det dock f.n. inte underlagför en sådan lösning annat än just för ansvars- och skadeståndsmål moloffentliga funktionärer. Såvitl gäller övriga mål bör enligt utred- Prop.1981/82:34 19 ningenfrågan om en reform anstå tills utredningen har lagt fram ell mera generelltförslag. När del gäller den närmareutformningen av tjänsteansvarskommitténs förslag har del underremissbehandlingen bl.a. ifrågasatts om det är lämpligt med en ordning somskulle innebära alt man ger rättskraft ål avgöranden som har tillkommit ulanalt motparten har blivit hörd. Vidare har pekats på komplikationer när detgäller frågor om preskription och ränle-beräkning saml om beräkning avfullföljdstiden. För egen del har jag såtill vida samma utgångspunkt som kommittén som alt en förenklad processordningenligt min mening inte bör genomföras enbart med sikte på att ge offentligafunktionärer skydd mot obefogade straff- eller skadeståndsanspråk. En sådanlösning skulle nämligen på samma sätt som de nuvarande lalebegränsningsreglernakunna ge underlag för uppfattningen all rättsordningen gynnar en särskild gmppi samhället till nackdel för andra. Avremissbehandlingen får enligt min mening dras den slutsatsen alt enmera generell ordning med möjlighet alt avgöra mål ulan stämning ochdelgivning inte bör införas ulan yllerligare överväganden. Sådana övervägandengörs f.n. av rältegångsutredningen, och resultatet av dessa bör inte föregripasgenom en lagstiftning i detta sammanhang. Jag förordar således all någonlagstiftning i den delen inte genomförs . Även när det gäller frågan om altannars införa regler om utökade möjligheter att avgöra mål under förberedelsenbör man enligt min mening avvakta resultatet av rätlegångsutredningens arbetesom i de delar som är aktuella nu beräknas vara avslutat i böljan av . Allfrågan om möjligheten alt avgöra mål efter förenklad handläggning sålundaställs något behöver som jag ser del inte innebära någon avgörandeolägenhet när det gäller behandlingen av sådana mål som här är aktuella. början torde reglerna om rättegångskostnadernas fördelning, lill vilka jagstrax återkommer, ha en viss återhållande effekt. Jag vill också peka på deregler om straffansvar för falskt åtal och föranledande av rättegång motbättre vetande som finns i och . I den mån ändåhelt gmndlösa straff- eller skadeståndsanspråk skulle framställas mot olikaoffentliga funktionärer som ett uttryck för ren kvemlans eller liknande tordeofta fömtsättningar finnas för all avvisa talan enligt gällande regler (set.ex. Rättsfall från hovrätterna, 54:80). I fråga om de fall därtalan skall väckas i övertätt torde vidare redan nuvarandebestämmelser medge alt målet avgörs ulan huvudförhandling i de flesta fall somhär är av intresse (jfr 53 kap. 2 § 4 och 57 kap. 1 § RB). Ibrottmål där en målsägande för ansvarslalan gäller enligt 31 kap. 11 § RBjämförd med 18 kap. 1 § RB att om åtalet ogillas målsäganden skall 1981/82:34 20 ersättaden tilltalade dennes rättegångskostnader medan den tilltalade om åtaletbifalls skall gottgöra målsäganden dennes kostnader. Detbör här också anmärkas att allmän rättshjälp enligt rätlshjälpslagen (1972:429)kan beviljas fysisk person i en rättslig angelägenhet, om han behöver sådantbistånd och hans beräknade årsinkomst inte överstiger ett i lagen angivetgränsbelopp. Rättshjälp får dock inte beviljas den som inte har befogalintresse av att få sin sak behandlad.