prop · G503129 · 1981-12-31 00:00:00 — Fördelningenav statsbidraget bör styras av en grundläggande princip som innebär bästamöjliga hushållning med de begränsade resurser som står till förfogande. Det ärdärvid enligt min mening ofrånkomligt alt svåra 1981/82:129 12 avvägningarmåste göras mellan angelägna, men inom begränsade medelsramar konkurrerandeönskemål vad gäller urval av taltidningar som kan få stöd. Stöd bör i förstahand beviljas sådana taltidningar i skilda delar av landet som kan förväntas nåspridning lill så många synskadade som möjligt över ett så stortspridningsområde som möjligt. Strävan bör vara att så långt möjligt gesynskadade i landet likartade möjligheter atl prenumerera på taltidningar. Detstatliga bidraget bör därför i regel vara förbehållet sådana tidningar i olikadelar av landet som har en förhållandevis stor spridning och vars redaktionellabevakning täcker ett stort geografiskt område. Stödet bör således i första handinriktas på stora regionala tidningar. Ansökningar från andra tidningskategorierbör emellertid kunna prövas utifrån förutsättningarna i övrigt för enförsörjning med taltidningar i resp. område och stödbehovet för det enskildaprojektet. Medhänsyn till det begränsade medelsutrymmet och del övergripande syftet medstödverksamheten att möjliggöra en bred spridning över landet av taltidningarkan statsbidrag normalt inte beviljas för utgivning av mer än en taltidninginom ett utgivningsomräde. Hur sådana utgivningsområden skall avgränsas böremellertid avgöras från fall till fall beroende på lid-ningsstmkturen inomresp. Utredningenhar redogjort för de redaktionella principer för utformningen av talutgåvor avdagstidningar som har utvecklats och blivit allmänt vedertagna under försöksverksamheten.Den främsta principen har varit atl göra dessa taltidningar så näraöverensstämmande med den tryckta dagsfidningen som möjligt. Taltidningarna hardärför följt förlagornas disposition med förstasida, ledarsida, utrikesnytt, inrikesnylt,kulturdebatt, familjesida, sport, annonser, osv. Talutgåvorna har ocksååterspeglat tidningarnas politiska och ideologiska tendens. Denpraktiska nödvändigheten av att begränsa en tallidnings speltid till mellan 60och vid kassettdistribution eller vid radiodistribution -om standardbandspelare används - innebär att vanligen endast högst avinnehållet i en tryckt dagstidning kan återges i lalfidningen. Delta medförkrav på nedkortningar, sammandrag och synteser av tidningens text vilket dockenligt utredningen inte har inneburit några större problem för tillämpningen avprincipen om trogen återspegling. Föregen del anser jag att principen om innehållslig överensstämmelse med förlaganbör gälla även för en utbyggd verksamhet med taltidningar. 1981/82:129 13 rättsligtavseende är innehållet i en lallidning särskilt reglerat endast för radiosända talfidningar.Enligt lagen (1981:508) om radiotaltidningar (4§) skall radiotaltidning heheller delvis återge texten i förlagan. Utöver material som förekommer iförlagan får radiotaltidningen endast innehålla uppgifter om hur materialet isändningen har disponerats. I den proposition omansvarighet för taltidningar som regeringen på föredragning av chefen förjustitiedepartementet tidigare denna dag har beslutat att förelägga riksdagenföreslås en ny lag om ansvarighet som blir tillämplig även på kassettutgåva avperiodisk skrift, dock endast i den utsträckning som denna innehåller sådantmaterial som förekommer i förlagan samt uppgifter om hur detta material hardisponerats. Fördelen att kunna åtnjuta den ansvarsreglering som gäller förtryckta skrifter kommer enligt min mening att utgöra en stark drivkraft för attutforma talutgåvor av dagstidningar enligt förutsättningarna i nämndalagförslag. Härför talar också utredningens bedömning atl hittillsvarande bristpå särskild ansvars-reglering skulle utgöra ett allvarligt hinder mot en meretablerad verksamhet med talutgåvor av dagstidningar. Utredningen uppmärksammardet förhållandet att lagen om radiotaltidningar (4 §) inte tillåteråtergivning av annonsmaterial. Regeringen föreslog i proposition 1980/81; 166med förslag fill lag om radiotaltidningar, m.m. i avvaktan på ett samlatutredningsmaterial att radiotaltidning inte får innehålla annonsmaterial.Riksdagen godkände förslaget (KU 1980/81:24, rskr 1980/81:363). utgör detta ett hinder mot att i lalfidningen fullvärdigt återspeglainnehållet i den tryckta tidningen. De undersökningar som har gjorts visarockså på ett stort intresse för annonsmaterial bland synskadade. torde detta i första hand gälla special- och säsongerbjudanden samtevenemangstips. Föregen del vill jag i detta avseende anföra följande. Annonser år en väsentligdel av dagstidningsinformationen. Eftersom taUidningens mottagare inte kan tadel av tryckt annonsinformalion, utan är hänvisade till den talade formen, börderas tillgång till sådan information i laltidningen inle göras beroende avdistributionsformen. I likhet med utredningen anser jag alt den naturligalösningen av frågan om annonsmaterial i radiosänd tal-tidning är att annonsermedges under fömtsättning att sändningen kan begränsas till den avsedda mottagargmppen.Vidare bör högst hälften av sändningstiden vid ett sändningstillfälle fåanvändas för annonsmaterial. Möjligheterna att avlyssnaen radiosänd taltidning begränsas redan av det skälet att sändningen äger rumpå en frekvens utanför rundradiobandet mellan kl. 0.00 och kl. 5.30.För huvuddelen av lyssnarna krävs därför en särskild radiomottagare med enautomatisk kopplingsfunktion. Om annonsmaterial sänds bör emellertid avlyssningför obehöriga enligt min mening ytterligare försvåras genom att en metod för s.k. ljudförvrängning eller kodning används. Flera sådana metoder med olika gradav säkerhet med s. k. analog eller digital teknik och/eller användning av 1981/82:129 14 kodsignal - finns atl välja mellan. I föreliggande fallbör enligt min mening redan en förhållandevis enkel form av analog teknik förljudförvrängning, t. ex. genom omvandling av frekvensinnehållet, varatillräcklig. Vad jag nu har anfört kräver ändring av lagen (1981:508)om radiotaltidningar. Med anledning därav har inom utbildningsdepartementetutarbetats ett förslag lill ändring av nämnda lag. Med hänsyn till attlagrådet (prop. 1980/81:166) har lämnat förslaget,att högst hälften av sändningstiden vid ett sändningslillfälle fick användas lillannonsmaterial ur förlagan, utan erinran och p.g.a. arten hos det nu föreslagnatillägget till detta förslag bör en remiss till lagrådet kunna underiå-tas. Ett särskilt problem vid utgivningen av talfidningarligger i oklarheten i fråga om tolkningen av de upphovsrätlsligaförutsättningar som gäller för utnyttjande av en tidnings innehåll i lalfidningen. Länslaltidningars och kommunala taltidningars rätt atlanvända material ur lokal- och rikspress är inte reglerad.Dagstidningsföretagen har heller inte begärt någon ersättning för användningenav redaktionellt material i taltidningarna. Vissersättning utgår däremot lill författare och översättare för utnyttjande avderas material i taltidningar. Enligt 18 § lagen (1960:729) om upphovsrätt lilllitterära och konstnärliga verk med tillämpningsbestämmelser får bl. a. vissabibliotek under vissa villkor framställa exemplar av sådant verk genomljudupptagning. Ljudupptagningar framställda enligt denna lagbestämmelse fårbl. a. endast användas för udåning till blinda och andra svårt vanföra. Förersättning i fråga om sådana talböcker och taltidningar utgår f. n. ett beloppav 1,6 milj. kr. från stalsbudgetanslaget (1981/ 82; IX B 8) Ersättning ål författare m.fl. för utlåning avderas verk genom bibliotek m.m. till som fördelarersättningen till upphovsmännen. Under det senast redovisade /80avsåg ca . Under beredningsarbetet har Svenska journalistförbundetframhållit att kollektivavtal inte ger arbetsgivaren rätt alldisponera upphovsrättsligt skyddat material för taltidningar. Förbundet hävdaratt upphovsmannen, dvs. författaren till lidningsmalerial, inte har gett sittmedgivande för denna form av vidareanvändning. Förbundet har förklarat sigberett att upplåta dessa rättigheter mot en symbolisk ersättning. Motparten idenna tvist. , som inte har deltagit iberedningen av propositionen, bestrider emellertid att sådan rätt förupphovsmannen föreligger. Tidningsföretagels material anses i enlighet med vadsom gäller för övriga upplagor och edifioner av dagstidningar kunna disponerasav tidningsföretaget för utgivning av talutgåvor utan särskilt medgivande avupphovsman. Vad gäller frågan om rätt fill ersättning för utnyttjandeav tidningsmaterial i taltidningar har Svenska tidningsutgivareföreningenunder beredningsarbetet som sin uppfattning anfört att en talutgåva av endagstidning i Prop.1981/82:129 15 enlighetmed vad som föreskrivs i lagen om radiotaltidningar skall vara en upplästversion av den tryckta tidningen. För alt gälla som taltidning får innehållet ien lalutgåva inte avvika från innehållet i den tryckta förlagan. Detta börenligt gälla oavsett distributionsformen. Det får följakdigenfömtsättas att den rätt till publicering av textmaterial, som ligger fillgrund för utgivning av den tryckta tidningen, även omfattar sådana edifioner/upplagorsom utgörs av taltidningar. Eventuella krav på särskild upphovsrättsligersättning för utnyttjande av det ordinarie dagstidningsmaterialet italtidningar måste därför enligt avvisas. Inte enbart principiellautan även praktiska skäl talar enligt inte skall utgå. Så länge taltidningar i upphovsrättsligthänseende kan jämställas med andra editioner av en tidning kan artiklarskrivna av utländska upphovsmän och artiklar distribuerade via olikanyhetsbyråer användas i taltidningarna. Motsatsen skulle bli fallet om särskildersättning måste betalas för nyttjande av tidningens textmaterial italtidning. Att ingå särskilda avtal om sådan ersättning med utländskaupphovsmän är enligt uppfattning inte möjligt ipraktiken, varför textmaterial från dessa upphovsmän inte skulle kunna användasom taltidningar inte i upphovsrättsligt hänseende jämställs med andraeditioner av en fidning. Föregen del finner jag det ytterst angeläget att frågan om utnyttjande av lidningsmaleriali taltidningar kan bringas till en snar lösning. Förhandlingar omupphovsrättsliga frågor avseende olika medier pågår f. n. mellan företrädareför upphovsmännen och massmedieföretag, delvis under medverkan av en statligmedlare. Utgångspunkten bör självfallet vara att förhandlingslösningar uppnås påde olika områdena. En sådan överenskommelse bör enligt min mening ocksåeftersträvas i fråga om taltidningar. Jag anser att del angelägna syftet medverksamheten att ge en förhållandevis liten, från informationssynpunkteftersatt grupp handikappade tillgång till samma material, som samtidigtpubliceras i den tryckta tidningen och därmed är tillgängligt för allmänheten,bör väga tungt jämfört med de i detta fall obetydliga ekonomiska intressen somkan vara föremål för förhandlingar. Jag utgår således från att frågan omupphovsrättslig ersättning för taltidningar kan lösas mellan parterna i sådantid alt en planerad utbyggnad av verksamheten inle fördröjs. Jag finner därför f.n. ingen anledning att förorda en reglering genom lagstiftning. Iförsöksverksamheten har två distributionsformer prövats; utdelning av inspeladekassetter och direktöverföring via s.k. abonnemangsradio. De inspeladekassetterna har distribuerats dels med fidningsbud fillsammans med den trycktatidningen, dels som postförsändelse. 1981/82:129 16 tribulionoch radioöverföring använder sig abonnenterna av bandspelare, i det senarefallet kombinerad med en särskild radiomottagare och tillsals för automatisk påslagningoch avstängning eftersom sändningarna äger mm nattefid och på frekvenserutanför rundradiobandet. Fömtsättningarnaför radiodislribution har väsentligen förbättrats genom den tidigare nämnda år1981 genomförda ändringen (1981:507) i radiolagen (1966:755) som gör detmöjligt att under vissa angivna villkor sända taltidningar över de FM-sändarnätsom används för ljudradiosändningarna från . Ytterligareen möjlig distributionsform - utsändning över telenätet -har projekterats menännu inte prövats. Utredningenhar utvärderat kassettdistribution och överföring via abonnemangsradio samlgjort bedömningar av de ekonomiska och tekniska förutsättningarna för framförallt kassettdistribution och radioöverföring via FM-näten. är kassettdistribution fördelaktig för taltidningar med småupplagor, låg ulgivningsfrekvens och/eller begränsat spridningsområde. Förstörre upplagor eller stora spridningsområden blir systemet svårhanterligt,utrymmeskrävande och dyrt. Vad gäller utformningen av taltidningen tillåter kassetldistributionenen spellid av i regel samt spridning av annonsmaterial. Sommottagarutmstning är en vanlig kassettbandspelare tillräcklig. Vidradioöverföring över FM-näten blir enligt utredningen tidningarnas kostnaderför personal och apparatur låga. Överföringen kräver emellertid förarbeten avteleverket vilket medför initialkostnader. Investeringar i sändningsutrustningkan dock till stor del samutnyttjas för flera taltidningar. En radioöverförd lallidningkan normall endast omfatta 45 minuters spelfid och får f. n. inte innehållaannonser. Från har dessutom ställts krav på någonform av kodning eller ljudförvrängning av sändningarna. Till förutsättningarnaför metoden hör vidare att abonnenten utöver kassettbandspelare behöver antenn,radiomottagare samt tillsatser för automatisk påslagning och avstängning liksom- vid kodning av sändningarna - för återställande av det inspelade ljudet. Radioöverföringvia FM-näten av taltidningar har ännu inte prövats. Utredningen gör emellertidden bedömningen att metoden är både enklare och billigare än kassettdistributionför taltidningar med stora upplagor och/ eller stora spridningsområden.Distributionskostnaden är nämligen i stort sett okänslig för storleken avspridningsområdet eller antalet prenumeranter. Föregen del finner jag alt valet av distributionsform för en taltidning har enavgörande betydelse för en rationell uppbyggnad av verksamheten i landet.Frågan bör därför tillmätas stor vikt även vid bedömningen av ansökningar omstatligt stöd för utgivning av taltidningar. Storleken av investeringskostnadernaför radioöverföring och möjligheten alt Prop.1981/82:129 17 byggaut sändningsanläggningarna för distribution av ytteriigare taltidningar fillen förhållandevis låg marginalkostnad talar för att dislribufions-formen för enenskild taltidning bör prövas utifrån ett vidare perspektiv än det aktuellaprojektets. Det är enligt min mening således motiverat att -för att statligtstöd till utgivning av en taltidning skall kunna utgå - valet av distributionsformför den enskilda lalfidningen underställs det bidragsprövande organet. Varkenradioöverföring av taltidningar via FM-näten eller överföring via telenätet harhitfills förekommit. Det krävs därför ett ytterligare utvecklings- och planeringsarbetesom det torde ligga utanför det enskilda tidningsföretagets möjlighet attansvara för. Här bör del enligt min mening fillkomma det statligabidragsorganet att bedriva ett aktivt utveckhngsar-bete. Jag återkommer i detföljande med en precisering av arbetsuppgifterna i det avseendet. Rent allmäntvill jag framhålla att en prövning av laltidningsprojekt i fråga omdistributionsform - bl. a. på gmnd av bristen på erfarenhet - till en börjankan behöva ske med stor flexibilitet. Efter hand, när större erfarenhet harvunnits, bör kriterierna för stödet i det avseendet kunna preciseras. Jag utgårvidare från atl planeringen av det enskilda projektet kan bedrivas i närasamarbete mellan respektive tidningsföretag och det statliga organet. Ettsärskilt problem vid radioöverföring ligger i behovet av speciell utmstning förabonnenten för att kunna ta emot sändningen. Enligt vad jag har inhämtat harinom ramen för landstings försöksverksamhet med talfidningarutvecklats en prototyp av en mottagarapparatur som skall kunna serietillverkas. Detförekommer f.n. en förhållandevis omfattande verksamhet med länstaltidningaroch kommunala taltidningar. Dessa innehåller utöver föreningsmeddelanden,information för synskadade m.m. stora inslag av klipp ur lokal- ochrikspressen. Det är enligt utredningens bedömning möjligt atl dessataltidningar får en ändrad inriktning och ställning i och med en etablering avtalutgåvor av dagstidningar. Länstaltidningaroch kommunala taltidningar förfogar på sina håll över betydande resurserantingen var för sig, inom ramen för länsbibliotek resp. AV-centraler, eller -såsom fallet är i , och - samordnat för tekniskframställning och distribution av ett stort antal talfidningar i resp. region. Utredningenfinner det synnerligen angeläget att de samlade resurserna tillvaratas och attett nära samarbete kommer till stånd dels tidningsföretag emellan, dels mellan fidningsföretagå ena sidan och AV-centraler, länsbibliotek m.fl. producenter av kommunalataltidningar å andra sidan. I syfte att begränsa kostnaderna och uppnå en rafionelldrift av taltidningar bör Prop.1981/82:129 18 enligtutredningen vidare eftersträvas upprättandet av regionala taltid-ningscentralersom kan betjäna såväl dagstidningarnas lalutgåvor som de existerande övrigataltidningarna. Föregen del anser jag det angeläget att alla möjligheter fill i första hand tekniskoch administrativ samverkan prövas. För detta talar framför allt den lekniskalikformigheten av de olika formerna av taltidningar, de förhållandevis storainvesteringarna för och ett likväl lågt kapacitetsutnyttjande av den tekniskautrustningen saml det faktum att det i princip rör sig om samma avnämargmpp. Delokala fömtsättningarna för att etablera dagspressens taltidningar i samverkanmed redan befmdig taltidningsverksamhet som villkor för statligt stöd bördärför enligt min mening noga prövas i varje särskilt fall så att de samladeresurserna tillvaratas på bästa möjliga sätt. Jag finner det naturligt attsamverkan, då det är möjligt, är ett villkor för statligt bidrag. Enförsvårande omständighet för etableringen av teknisk samverkan mellan olikageografiskt skilda enheter torde emellertid ligga i att talutgåvor avdagstidningar förutsätts produceras och distribueras och med snävatidsmarginaler. En i och för sig önskvärd samverkan kan därför enligt minmening inte utan vidare ställas som ett generellt villkor för statsbidrag förutgivning av taltidningar. Det är mot denna bakgrund angelägel alt de praktiskaförutsättningarna för lokal och regional samverkan mellan olika taltidningsproducenterytterligare studeras. Jag finner även detta vara en naturlig uppgift för detstatliga organ som kommer att handlägga frågor om stödet till taltidningar. Detstatliga stöd till taltidningar som jag har förordat i det föregående bör enligtmin mening i huvudsak användas som direkt stöd till utgivning av lalutgåvor avdagstidningar. Stödet bör utgå till tidningsföretag efter ansökan. Som jag haranfört tidigare bör stödet i första hand avse kostnader för teknisk produktionoch distribution av taltidningar. Bidragtill kostnader för den redaktionella framställningen av taltidningar börenligt min mening kunna beviljas om del kan antas att fidning-företaget inteutan svårigheter helt eller delvis kan finansiera sådan kostnad som överstigerprenumerationsinläkterna. Det bör därvid även vara möjligt att bevilja stödtill redaktionella kostnader enligt en modell där bidragsbeloppen successivtminskas. Underförsöksverksamheten har talutgåvorna i princip åsalts samma prenumerafionsprissom gäller för resp. tryckta tidning. Genom att tallid-ningsprenumeranternautan extra kostnad också har försetts med den tryckta tidningen har självataltidningsutgivningen i praktiken inte medfört några intäkter förtidningsföretagen. hävdar atl en synskadad av principiella skäl bör betala lika mycketi prenumerationsavgift för en taltidning som andra 1981/82:129 19 förden tryckta tidningen. Förbundet finner det emellertid rimligt att hushåll meden laltidningsprenumeration erhåller också den tryckta tidningen utan annankostnad än eventuellt en symbolisk beställningsavgift. För egen del finner jagdel naturligt atl talutgåvan av en dagstidning fillhandahålls till ett prenumerationsprissom motsvarar priset för den tryckta tidningen. Principen om lika pris innebären betydande subventionering av priset för taltidningen. Detta är motiveratutifrån den handikapppolitiska strävan att handikappade skall få del isamhällslivet på samma villkor som andra. Frågan omprenumerationspriset för taltidningen bör enligt min mening hållas isär frånprenumerationsvillkoren för den tryckta tidningen. Detta är nödvändigt redan avdet skälet att det i annat fall kan uppkomma oklarheter vid den bedömning aven dagstidnings abonnerade upplaga som bl. a. fordras för beviljande av detstatliga presstödet. Ett självständigt prenumerafionsprisför lalfidningen krävs emellerfid enligt min mening framför allt för atttidningsföretag skall kunna fastställa om taltidningen tillräckligt efterfrågasoch om således ett verkligt behov av talulgivning av resp. dagstidningföreligger. Vid enbart en symbolisk beställningsavgift eller en förhållandevislåg kostnad för den enskilde kan det inte uteslutas alt ett betydligt störreantal lalutgåvor skulle rekvireras än vad som är motiverat av handikappels arteller det faktiska utnyttjandet av lalutgåvan. Med hänsyn till den storasubventioneringen av talutgåvor är det enligt min mening ofrånkomligt att en marknadsmässigefterfrågebe-dömning ligger till grund för verksamheten. Jag finner del såledesbefogat atl en särskild prenumerafionsavgift för taltidningen motsvarandepriset för den tryckta tidningen ställs som villkor för erhållande avstatsbidrag. Underen övergångstid bör det ankomma på det bidragsprövande organet inom ramenför de bestämmelser som regeringen kommer att utfärda atl besluta om denärmare villkoren för statsbidraget i det enskilda fallel. erfarenhetmed stödet bör mer preciserade regler för bidragsgivningen kunna fastställas avregeringen. Utöver till bidrag förenskilda laltidningsprojekt bör stödmedel också kunna användas för merlångsiktiga investeringar i syfte att underlätta etableringen av radiotaltidningar.Det statliga organet bör i samverkan med undersöka fömtsättningarnaför ett sådant långsiktigt arbete och inkomma till regeringen med förslag tillåtgärder i det avseendet. Det bör ankomma på regeringen alt vid behov beslutaom bemyndigande till beställning av större sådana investeringar inom ramen förde medel som anvisas för stödet. De tekniska fömtsättningarnaför framför allt distribution av taltidningar är f. n. inte fullständigt kända.Det vore enligt utredningen värdefullt med ytterligare utvecklings- ochtestverksamhet. Ett exempel på ett sådant projekt är förslaget fill överföringav taltidningar via telenätet. 1981/82:129 20 Föregen del finner jag del motiverat med en viss fortsatt försöksverksamhet, iförsta hand i fråga om ännu inte prövade distributionsformer. Det bör därförenligt min mening vara möjligt atl - i mån av ekonomiskt utrymme utöver detordinarie driftbidraget - bevilja särskilda tidsbegränsade bidrag även fillexempelvis mindre, lokala projekt som syftar till alt finna nya former för enrationell drift av taltidningsverksamheten. Det bör därvid ankomma på delstatliga organet att noga följa och utvärdera försöksverksamheter av dettaslag. 6 Handläggning av stödet Utredningenhar övervägt olika alternativ för administrationen av det föreslagna stödet.Frånvaron av ett detaljerat regelsystem för stödverksamheten och behovet av atlbedriva ett fortsatt utvecklingsarbete i fråga om dislributionsteknik ochsamverkansformer talar enligt utredningen mot att en sådan funktion redan nufast inordnas i en befintlig statlig institution. Att inrätta ett nytt permanentorgan för uppgiften avvisas av samma skäl som föga ändamålsenligt. Medhänsyn till att verksamheten under inledningsfasen löpande bör utvärderas ochförslag utarbetas till ett fastare regelsystem, föreslår utredningen atthandläggningen av stödet övergångsvis anförtros en särskild kommitté.