prop · G50314 · 1981-12-31 00:00:00 — omförändringar av gymnasieskolans utformning m. m.; Regeringenföreslår att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll. Riksdagenhar med anledning av den s. k. besparingspropositionen 1980 beslutat att ca180milj.kr. skall sparas på statens bidrag till driften av gymnasieskolan fr.o. m. /83. Föratt ge skolstyrelser och skolor större möjlighet att fördela de ekonomiskaresurserna på de områden där de bäst behövs föreslås nu en friare användning aven mindre del av gymnasieskolans statsbidrag, vilket innebär attgymnasieskolan i likhet med får en förstärkningsresurs. Vikten aven behovsinriktad resursfördelning betonas. Föratt sparmålet skall nås, föreslås vidare i propositionen attlänsskol-nämndernas dispensgivning till för små och för många undervisningsgrupperskall upphöra, att timtalen reduceras i små undervisningsgrupper, cuitimplanerna för de tre- och fyraåriga linjerna samordnas så att mer samläsningkan äga rum, att möjlighet till självstudier införs, varigenomgradvis träningen i självständigt arbete kan öka och behovet avlärarhandledning minska, samt att skolorna får omfördela resurser motsvarandeinbesparade korttidsvikariat. 1 1981/82. 1981/82:14 2 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , . Propositionom förändringar av gymnasieskolans utformning m. m. Denekonomiska situationen i landet har gjort det nödvändigt att besluta ombesparingar också på skolområdet. Min företrädare föreslog i propositionen ombesparingar i statsverksamheten, m. m. 1980/81:20 bil. 8 s. 11, den s.k.besparingspropositionen) för gymnasieskolans del en minskning avlärarinsatserna fr. o. m. /83. Gymnasieskolan bordeorganiseras så att eleverna får arbeta mer på egen hand. Som stöd för dettaborde en handledarresurs finnas inom ramen för en fri resursanvändning. Enminskning av den lärarledda undervisningen måste, enligt vad som framhölls ipropositionen, bli olika stor på olika studievägar alltefter utbildningensinnehåll, riskmoment osv. I ett förändringsarbete borde dessutom erfarenheterfrån de s. k. alternativa timplanerna tillvaratas. Det beräknades att deföreslagna förändringarna skulle ge en besparing på ca 180milj. i 1982 årsberäknade löneläge, motsvarande av de statliga kostnaderna förgymnasieskolan. Utbildningsutskottetanförde (UbU 1980/81:12 s. 12 och UbU 1980/ 81:15) att målet borde vara att nåen besparingseffekt som motsvarar i huvudsak det belopp som angavs ipropositionen. Även andra besparingsmetoder borde enligt utskottet prövas iregeringens arbete på en proposition. Arbetet med timplanerna borde bedrivas ikontakt med gymnasieutredningen (U 1976:10). Riksdagenbeslöt i enlighet därmed (rskr 1980/81:120). Material om de besparingsmetodersom övervägts samt utkast till timplaner har i olika omgångar tillställtsgymnasieutredningen. Ienlighet med uttalande redovisar jag i det följande olikabesparingsmetoder och deras konsekvenser. Jag framlägger därefter mina förslagom hur de beslutade besparingarna bör genomföras. Prop.1981/82:14 3 Minaförslag bör emellertid inte ses enbart från besparingssynpunkt. De förändringarsom föreslås innebär både en angelägen pedagogisk förnyelse och väsentligtökade möjligheter att lokalt sätta in tillgängliga resurser där de bäst behövs. Atteleverna lär sig arbeta mer självständigt inom gymnasieskolan är önskvärt medtanke på de krav som väntar fram pä högskolan. Ett större inslag avsjälvstudier i gymnasieskolan skärper dessutom kravet på ett effektivareutnyttjande av den tillgängliga schemalagda lärarledda undervisningen. Minaförslag oin en ökad samordning av gymnasieskolans timplaner innebär enväsentlig pedagogisk förbättring. Onödig ämnessplittring kommer attmotverkas. Eleverna kan i mer koncentrerade former än fidi-gare läsa in olikaämnen. utnyttjas befintliga lärarresurser bättre. Behovenav särskilda pedagogiska insatser varierar starkt mellan olika skolor och olikalinjer. Var tyngdpunkten i dessa insatser skall ligga bör i ökad utsträckningavgöras lokalt. Mot den bakgrunden föreslår jag en kraftigt förstärkt friresurs för gymnasieskolan. Förslaget medför dels en eftersträvansvärddecentralisering och dels ett skydd för kvaliteten i undervisningen och för deelevgrupper, för vilka extra insatser framstår som angelägna. Tillprotokollet i detta ärende bör som bilaga 1 fogas en förteckning över namnen pågymnasieskolans linjer och de förkortningar som jag kommer att använda. 2 Utgångspunkter och alternativ Statenskostnader för gymnasieskolan är med mycket få undantag kostnader förlärarlöner. Vilka besparingsmetoder man än väljer, måste de således leda tillatt mängden lärarledd undervisning minskas med de som angetts i riksdagensnyssnämnda beslut. Olikaåtgärder har olika effekt på arbetssätt, på elevgrupper och påstudieorganisation. De kräver också för planering ochomorganisation. Jag gör därför inledningsvis en analys av olika åtgärder.Därefter föreslår jag hur några av dessa bör kombineras. Jaghar övervägt följande alternativ: Spärr mot s. k.dubbelutbildning Bättre fyllande av vakantautbildningsplatser Ökad samverkan mellan olikautbildningsanordnafe Skärpta regler förgruppstorlekar och gruppdelningar samt en friare användning av gymnasieskolansresurser Samordning av timplanerna förde tre- och fyraåriga linjerna 1981/82:14 4 Anställande av färrekorttidsvikarier för tjänstlediga lärare Vidgenomgången av de olika alternativen kommerjag att belysa vilka konsekvenser dekan få för eleverna. För lärarkåren som helhet blir konsekvenserna genomgåendeatt timunderlaget minskar lika mycket, oavsett vilka metoder som väljs.Analyser av hur minskningen slår för olika personalkategorier redovisar jagsenare (avsnitt 9). Jaghar i mina överväganden dessutom haft som utgångspunkt att kommunerna inteskall åsamkas några nya kostnader. 2.1.1Spärr mot s.k. dubbelutbildning Begreppetduhbelutbildning är långtifrån entydigt. En andra utbildning inomgymnasieskolan, t.ex. i form av en specialkurs, kan vara ett viktigt komplementtill en tidigare utbildning. Så har t.ex. min företrädare budgetproposition(prop. 1980/81: 100 bil. 12 s. 233) pekat på det angelägna i att inomgymnasieskolan skapa kortare högre specialkurser med klar yrkesinriktning,vilka för vissa elever skulle kunna bli ett alternativ tillhögskoleutbildning. Regeringen har senare uppdragit åt ()att utarbeta förslag till tim- och kursplaner för sådana kurser. Detär också svårt att göra en klar åtskillnad mellan å ena sidan dubbelutbildning,å den andra en mera systematisk tillämpning av mönstret återkommandeulbildning. Att underlätta återkommande utbildning har länge varit ett mål förutbildnitigspolitiken. Det finns dock anledning att noga följa hurutbildningsutbudet i såväl gymnasieskola som vuxenutbildning (komvux)och högskola utnyttjas av olika grupper. I propositionen om skolforskning ochpersonalutveckling (prop. 1980/81:97, UbU 1980/81: 37, rskr 1980/81: 385) harmin företrädare framhållit att detta bör vara en prioriterad uppgift förskolforskningen. Jag utesluter dock inte att en översyn senare kan ge vidhanden att vissa åtgärder mot dubbelutbildning kan bli motiverade inom detsamlade utbildningsutbudet. Enspärr mot dubbelutbildning ger en besparing först om man definitivtspärrar tillträdet till komvux och arbetsmarknadsutbildning (AMU) för just deungdomar, som söker en ny utbildning inom gymnasieskolan. I och med att dessautbildningar är maximerade till ett visst antal undervisningstimmar ellermotsvarande finns f.ö. redan en viss sådan spärr. Föreleverna måste ett förbud mot att välja en ny utbildning i gymnasieskolaninnebära att det val de gör i årskurs 9 i skulle få en alltföravgörande betydelse. De skulle inte ges möjlighet att börja om, om de finner,att deras intressen ändrats eller att arbetsmarknadssituationen är en annan ände räknade med, då de började sina studier. Prop.1981/82:14 5 Detkan också tilläggas att de totala kostnaderna för utbildning och studiesocialainsatser är lägre i gymnasieskolan än i AMU. Om en ny utbildning i gymnasieskolanleder till en sysselsättning, är den också lönsam rent samhällsekonomiskt. Jagfinner det också svårt att beräkna de besparingar som kan göras med dennametod. För att en säker besparingseffekt skall nås, måste antalet elever somvill genomgå en ytterligare studieväg på en skola eller en ort vara så stort,att ett bortfall skulle reducera organisationen med en hel klass. Attbefintliga klasser minskar i storlek från 30 till t. ex. 28 elever ger i sigingen besparing. Jagär av de skäl som jag här har anfört inte beredd att nu föreslå en ytteriigarespärr mot dubbelutbildning. 2.1.2 Punktvisrevision av statsbidragsrekvisitionerna Attsöka åstadkomma besparingar genom en intensivare revision av hur kommunernautnyttjar rätten till statsbidrag är ett annat alternativ. SÖ har kommit in medsynpunkter i denna fråga. Eventuella besparingar genom t.ex. en skärpt ochutvidgad central revision måste vägas mot de ökade kostnaderna för självarevisionen. Den revisionella efterhandsgranskningen av utbetalade statsbidraghar visat på betydande felaktigheter, som lett till att statsbidrag kunnatåterkrävas till statsverksamheten. De förändringar av gymnasieskolansresursfördelningssystem som jag kommer att föreslå skall ge enklare och därmedsäkrare rutiner för rekvisition av statsbidrag och kommer därmed att påverkabehovet av kontroll och revision. Detta behov kommer att analyseras i sambandmed översynen inom av statsbidraget tillgymnasieskolan. Några ytterligare åtgärder finner jag inte motiverade attföreslå i detta sammanhang. 2.1.3 Bättrefyllande av vakanta utbUdningsplatser Jaghar vidare övervägt om besparingar skulle kunna åstadkommas genom åtgärder föratt bättre fylla vakanta utbildningsplatser. Iriksdagsbesluten (UbU 1979/80: 34, rskr 1979/80: 363) med anledning av 1980 årsbudgetproposition (prop. 1979/80:100, bil. 12) och propositionen (prop.1979/80: 145) om åtgärder för att främja ungdomars utbildning i gymnasieskolanm.m., den s.k. ungdomspropositionen, dimensionerades gymnasieskolans s. k.stora ram för /81 (linjer och minst ettåriga grundskoleanknutnaspecialkurser) för totalt ca 134000 intagningsplatser. Antalet faktisktutlagda platser inom stora ramen var ca 122000, av vilka 113000hade tagits i anspråk. Antalet lediga elevplatser var därmed ca9000, medan medel fanns beviljade för ytterligare ca 12000 platser, vilka dockinte utnyttjades. Ettmål för gymnasieskolan måste vara att söka fylla dessa platser även då dimensioneringsbeslutenför olika studievägar inte helt överensstämmer med elevernas önskemål. Ytligtsett ger detta en merkostnad för samhället 1981/82:14 6 Dock finns i denna medel anslagna för ett bättre platsutnyttjande.Vidare uppstår betydande kostnader i andra sammanhang, om ungdomar som ärarbetslösa inte heller kan få en utbildningsplats inom i första handgymnasieskolan. 16-årspuckeln håller f.n. på att nå sin kulmen. Enligt statistik från SÖvar andelen disponibla lediga elevplatser jämförd med andelenutlagda 5,inom stora ramen - en minskning från 7,. Avsamma statistik framgår också att av de disponibla lediga platserna på deutpräglat yrkesinriktade linjerna finns på Dk-, Ko- och Ve-linjerna. På dessatre linjer finns av gymnasieskolans specialklasser, där delningstaletär 13 i stället för 16 (som på Ve-linjen) eller 30 (som på Dk- ochKo-linjerna). 1 de fall specialklasser läggs ut uppstår med nödvändighet ettvisst antal lediga platser per klass, som inte kan utnyttjas. Att alla utlagdaplatser skulle kunna tas i anspråk, och att alltså delningstal ochklassmedeltal skulle sammanfalla, är givetvis ett i praktiken ouppnåeligt mål.Klassmedeltalen i gymnasieskolans årskurs 1 är dock höga, jämfört medbasresursmedeltalen på högstadium. Föratt utnyttja vakanta platser bättre fordras en koncentration av utbildningartill färre enheter. En sådan koncentration skulle enligt min mening drabbafrämst utpräglat yrkesinriktade studievägar. Flera av dessa skulle med en sådanåtgärd koncentreras till stora tätorter, där studievägen kan organiseras vidåtminstone någon skolenhet. Därigenom uppstår i stället med nuvarande statligastöd ökade kostnader för resor och inackordering. Flertalet elever väljerkanske - mot sin vilja och missnöjda ett lägre rangordnat alternativ påhemorten. I samma mån som dimensioneringen av gymnasieskolans studievägar ärberäknad efter arbetsmarknadens behov rubbas hela gymnasieskolplaneringen, omeleverna på detta sätt koncentreras till ett mindre antal studievägar. Jagär därför inte beredd att nu föreslå besparingar genom ökad centralisering avvissa studievägar. 2.1.4Ökad samverkan mellan olika utbildningsanordnare Dethar i olika sammanhang hävdats att utbildningsresurserna skulle kunna utnyttjaseffektivare genom ökad samordning och samverkan mellan gymnasieskolan, komvuxoch AMU. Man brukar därvid särskilt peka på att det skulle förekomma inom enkommun eller inom angränsande kommuner att nära nog identiska kurser (elleråtminstone kurser med identiska mål) inom de olika typerna av utbildninganordnas och att kursplatser står tomma. Härvill jag erinra om att chefen för i budgetpropositionensåväl 1978 som 1981 betonat vikten av noggranna överväganden i fråga omutbudet av kurser i komvux i ett läge när endast begränsade resurser kanställas till förfogande. I det statsfinansiella läge som råder är en skärptuppmärksamhet än nödvändigare. 1981/82:14 7 Förutsättningarnaför att åstadkomma ett bättre resursutnyttjande genom ökad samordning mellande olika slagen av utbildning har varit föremål för regeringensintresse. gav regeringen gymnasieutredningen tilläggsdirektiv att tainitiativ till en försöksverksamhet med fördjupad samverkan mellan olikautbildningsanordnare. Även kommittén för arbetsmarknadsutbildning ochföretagsutbildning, KAFU (A 1980:02) har samordningsuppdrag.Gymnasieutredningen har i samråd med komvux-utredningen (U1978:04) inkommit med förslag till en sådan försöksverksamhet i Åijängs kommun.Försöket, som medgavs av regeringen , är emellertid starktbegränsat, och resultat kan förväntas först . En samordning harockså särskilt uppmärksammats i utbildningsutskottets betänkande överbesparingspropositionen. Tonvikten ligger där helt på organisationen avutbildning: "Enligt utskottets uppfattning kan rationaliseringsvinstergöras om man visar återhållsamhet med anordnande av sammagymnasieskolutbildningar såväl inom gymnasieskolan som inom kommunalvuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning" (UbU 1980/81:12 s. 12 ochUbU 1980/81:15). Jagvill i sammanhanget påpeka att AMU:s inriktning blir alltmeraanpassad till arbetsmarknadens behov och därmed alltmera tydligtyrkesinriktad. Detta innebär en strävan att minska graden avinstitutionalisering och att återvinna den flexibilitet som var AMU:skännetecken. Det innebär ocksä att skillnaderna mellan det ordinarieskolväsendet och AMU ökar, vilket automatiskt leder till att riskerna minskarför dubblering av kurser inom de olika utbildningarna. Detta utesluter givetvisinte att vinster finns att hämta genom att samutnyttja lokaler och materiel. Vidarevill jag påminna om vad chefen för i propositionom arbetsmarknadspolitikens framtida inriktning (prop. 1980/81:126, AU1980/81:21, rskr 1980/81:404) har uttalat att i de fall 18-19-åringar skall få intasi AMU-kurser bör samråd först ha skett med skolmyndigheterna för att fastslåatt en utbildning inom gymnasieskolans ram inte är realistisk i det enskildafallet. Dådet gäller möjligheterna att åstadkomma besparingar genom ökad samordning avkomvux med gymnasieskolan är det givetvis nödvändigt att ta hänsyn till att debåda utbildningarna med kommunerna som gemensam huvudman fått olikaorganisatorisk utformning med hänsyn till att de vänder sig till i principskilda målgrupper. Enhöjning av minimiåldern för komvux-studier skulle kunna leda till att vakantautbildningsplatser i gymnasieskolan utnyttjades bättre. Däremot ger detta intenågon besparing i gymnasieskolan. För att en besparing för komvux skulle uppståmåste de "utspärrade" ungdomarna under vara så många, att färrekurser skulle starta i komvux. Det skulle i sin tur innebära att ett antalvuxna skulle bli utan utbildning, om inte de också kunde tas in igymnasieskolan. Dessutom skulle alla som inte kan eller vill studera på heltidtvingas avstå. Prop.1981/82:14 8 Ettnärmande i strukturen mellan gymnasieskola och vuxenutbildningförutsätter ändringar av gymnasieskolan som går längre än vad jag kan föreslåf.n. En så radikal förändring av gymnasieskolan skulle gripa djupt in igymnasieutredningens uppdrag. En utgångspunkt redan i besparingspropositionenvar att inte föregripa kommande förslag från gymnasieutredningen. Det är inteheller motiverat att nu föreslå strukturförändringar i timplanerna förgymnasieskolkurser i komvux, dels med tanke på komvux-utredningens arbete, delsmed tanke på att vatje förlängning av komvux-studierna till att närma siglängden på studierna i gymnasieskolan skulle ge en ökning av antaletlärartimmar i komvux och dessutom få effekter bl. a. i form avproduktionsbortfall och ökat behov av studiestöd. samlad analys av besparingsmöjligheterna på detta område vill jag också tain den personliga vinsten för vissa elever i gymnasieskolan och därmed en totalvinst för samhället, när dessa i stället för att helt avbryta sina studier harkunnat byta till och slutföra sina studier i komvux. Undersökningar visar attdet koncentrerade studiesättet i komvux och friheten från gymnasieskolansämnessplittring passar vissa elever mycket väl. Möjligheterna tilldeltidsstudier har också visat sig vara av betydelse för vissa ungdomar. Iavvaktan på bl.a. komvux-utredningens förslag är jag nu inte beredd att föreslånågra besparingar genom ökad samverkan mellan gymnasieskola, komvux och AMU. 2.1.5Skärpla regler för gruppstorlekar och gruppdelningar samt en friare användningav gymnasieskolans resurser Inomutbildningsdepartementet har utarbetats en promemoria om bl.a. gruppstorlekaroch gruppdelningar i gymnasieskolan. Promemorian bör fogas till regeringsprotokolleti detta ärende som bilaga 2. Den har legat till grund för mina överväganden. Skärptaregler för gruppstorlekar kan t.ex. införas så, att det i en skolenhet skullebehövas minst 12 eller 15 elever för att starta undervisning i ett ämne. F. n.krävs vanligen minst 8 elever. Ensådan metod skulle främst kunna drabba språkutbudet och olika ämnen som kanväljas som varianter till den vanliga studievägen. Den skulle kunna ge storaregionala orättvisor i fråga om elevernas möjligheter att välja ämnen och studievägar.Närmare beräkningar av spareffekten är inte möjliga att göra utan kännedom omelevernas andrahandsval i vatje aktuellt fall. Elever som utestängs från ettvisst, av inte så många valt ämne kan nämligen genom att de då styrs till ettannat ämne bidra till att grupperna i detta blir fler. Då uteblir besparingen. Jaganser att frågan om udda val och små grupper är viktig från såväl pedagogiskoch kulturpolitisk som ekonomisk synpunkt. Inte minst måste man beakta de behovav ett varierat språkprogram i gymnasieskolan som blir följden av olikainvandrarelevers intresse av att kunna välja att studera sitt hemspråk. Prop.1981/82:14 9 Någongenerell höjning av elevtalen för start av undervisning vill jag därför inte nuförorda. Däremotbör enligt min mening bl.a. vissa reduktioner av timtalen kunna göras i de fallundervisningsgrupperna är mycket små. Jag lämnar i det följande (avsnitt 5.4)förslag i denna fråga. Jaghar vidare övervägt möjligheten att göra en översyn av bestämmelserna omgruppdelningar. För olika, ofta praktiskt betonade verksamheter finns igymnasieskolan ett antal extra lärartimmar, då en klass eller grupp t.ex. kandelas i två hälfter. Om t.ex. förvandlas till enhelklasstimme, görs en besparing. De timmar det här handlar om är främstgruppdelningstimmar för stöd- och samordnad specialundervisning, för s. k.studieteknisk träning, för laborationer och konstruktionsövningar samt förnybörjarspråk. Ettgenerellt slopande av alla gruppdelningstimmar för studieteknisk träning iårskurs 1 skulle till drabba den extra träning eleverna får isvenska och engelska. Situationen för svenskämnet på de yrkesinriktade linjernaskulle försämras. Inteheller vill jag förorda en generell skärpning av gruppdelningsbe-stämmelsernaför t. ex. laborationer och konstruktionsövningar. Gymnasieskolans möjlighetertill en praktiskt betonad utbildning måste i görligaste mån bevaras, främstinom den naturvetenskaplig-tekniska sektorn. Skolanmåste också ha möjlighet att ge eleverna en intensiv träning ibasfärdigheter genom att kunna bilda mindre undervisningsgrupper. Detta skulleomöjliggöras, om man generellt slopade resursen för studieteknisk träning.Däremot bör man enligt min mening nu ompröva bl. a. dess användning ochbindning till vissa studievägar. Detsamma gäller vissa andra resurser förgruppdelning. Dettillskott av timmar som underiag för lärartjänster och därmed statsbidrag somföljer av bl. a. regler om gruppdelning kan sägas innebära en förstärkningsresurs.I den promemoria om bl. a. gruppstorlekar och gruppdelningar som jag tidigarehar nämnt (bilaga 2) behandlas också allmänt frågan om resurser basresurseroch förstärkningsresurser i gymnasieskolan. Promemorian har även härvidlaglegat till grund för mina överväganden. Eftersomde lokala förhållandena skiftar, kommer jag i det följande (avsnitt 3), attföreslå att skolstyrelserna - varmed jag i fortsättningen avser ävenlandstingens utbildningsnämnder - och skolorna själva får fördela vissaresurser i form av lärartimmar och därmed statsbidrag till lärarlöner som i för särskilda ändamål. Mitt förslag innebär alltså en friresursanvändning i denna del. Dettabetyder att gymnasieskolan i likhet med kommer att ha en fri resurs,vilken man själv får förfoga över för vissa angivna ändamål. Till grundskolanutgår en s. k. förstärkningsresurs. För enkelhetens skull använder jag i dettasammanhang beteckningen förstärkningsre- Prop.1981/82:14 10 sursockså för den nya fria resursen till gymnasieskolan. Det bör få ankomma påregeringen att avgöra om begreppet förstärkningsresurs, i den bemärkelse somjag nu har redovisat, bör föras in i gällande statsbidragsförfattningar ellerej. Det jag således kallar förstärkningsresurs bör - som jag redovisar närmarei det följande - bestå av bl. a. nuvarande resurser för stöd- och samordnadspecialundervisning samt för delning av klass eller grupp för studietekniskträning, laborationer och konstruktionsövningar samt undervisning i nyböijarspråk.Till förstärkningsresursen bör också räknas timme till förfogande (ttf) samtresursen för frivillig undervisning. 2.1.6Samordning av timplanerna för de tre- och fyraåriga linjerna Alternativatimplaner för de tre- och fyraåriga linjerna (tidigare SSG, särskild samordnadgymnasieskola) tillämpas enligt beslut (prop. 1979/80:15, UbU1979/80:4, rskr 1979/80:27) fr. o. m. i drygt 25 kommuner medmindre än 400 16-åringar. Utvärderingar av den tidigare försöksverksafhhetenmed SSG har givit goda ertarenheter av samordning av timplaner.Timbesparingarna i SSG låg i de 9 kommuner som då var aktuella på iförhållande till timplanerna i Läroplan för gymnasieskolan (Lgy70). Störstvartimminskningen i årskurs 3 med dess i SSG gren- och variantfriakonstruktion. En ren övergång tillalternativa timplaner på de tre- och fyraåriga hn-jerna skulle emellertidendast kunna ge en del av de nödvändiga besparingarna /83. Delsfinns det i både större och mindre kommuner skolenheter som inte har alla defem aktuella linjerna E, H, S, N och T. Där kan då inte allasamläsningseffekter tas ut. Dels är dessa effekter enligt beräkningar som jaghar låtit utföra avsevärt mindre, ca 3 ä , på större enheter. Dessa 3 till 4%skulle sedan behöva tredelas, då de ju endast gäller en tredjedel avgymnasieskolans studievägar dvs. de tre- och fyraåriga linjerna. För att enspareffekt skall nås /83 skulle därtill en ytterligarereducering behöva ske, då alternativa timplaner det läsåret endast skulle hinnatillämpas i årskurs 1, där spareffekten är minst.