prop · G50393 · 1981-12-31 00:00:00 — 1981/82:93 Regeringens proposition om män och kvinnor som präster i , m. m.; Regeringenföreslår att för sin del anta de förslag som har tagits upp ibifogade utdrag av regeringsprotokoll. I propositionen föreslås att lagen (1958:514) om kvinnasbehörighet till prästerlig tjänst upphävs vid utgången av . Åtgärdensyftar till att undanröja den s. k. samvetsklausulen och är ett led isträvandena för jämställdhet mellan män och kvinnor som präster i . Ett upphävande av lag får fill följd att allmänna regler omjämställdhet mellan män och kvinnor i regeringsformen och jämställdhetslagen(1979:1118, omtryckt 1980:412) kommer att gälla också i svenska kyrkansverksamhet. I proposifionen föreslås också en ny lag om fillfälligupplåtelse av kyrka som ersätter lagen (1963:501) om upplåtande av kyrkorum ivissa fall. Genom den nya lagen får församlingens kyrkoråd ett vidgatinflytande över kyrkorummets användning. 1 anslutning härtill föresläs vidareen ändring i jordfästningslagen (1957:585). Den nya lagen och ändringen ijordfästningslagen föreslås träda i kraft . 1 1981/82. 1981/82:93 2 Lagom upphävande av lagen (1958:514) om kvinnas behörighet Härigenomföreskrivs att lagen (1958:514) om kvinnas behörighet till prästerlig tjänstskall upphöra att gälla vid utgången av . 1981/82:93 3 Lagom tillfällig upplåtelse av kyrka 1 §Kyrkor, som har invigts för och som vårdas av en församling, får tillfälligt upplåtas enligt denna lag. Lagen gäller även upplåtelse av domkyrkor som står under egen förvaltning. Medupplåtelse av kyrka avses medgivande att utnyttja kyrkorummet för annat ändamålän gudstjänster som ingår i den av fastställda tjänstgöringen förpastoratets präster, och kyrkliga förrättningar som hålls av församlingenspräster och avser någon som . Genomdenna lag ändras ej biskopens rätt att utnyttja för biskopligaförrättningar. 2 § Tillfällig upplåtelse av kyrka fårske endast om det kan antas att kyrkorummet och dess inventarier kommer attbehandlas med pietet och aktsamhet. Upplåtelse får inte ske för ändamål somkränker kyrkorummets helgd eller är oförenligt med ordning.Upplåtelse får inte heller ske så att den hindrar församlingens gudstjänstliveller kyrkliga verksamhet i övrigt. 3 § Frågor om tillfällig upplåtelse av kyrka prövas av församlingenskyrkoråd. Kyrkorådetfår endast av skäl som anges i 2 § vägra upplåtelse av kyrkan för en kyrkligförrättning som avser någon som tillhör församhngen. 4 § Innan kyrkorådet beslutar om upplåtelse av kyrkan, skallkyrkoherden, om han eller hon är förhindrad att delta i beslutet, såvittmöjligt få tillfälle att yttra sig. Om upplåtelsen gäller en domkyrka som stårunder egen förvaltning, skall också den särskilda fåtillfälle att yttra sig. 5 § får uppdra åt kyrkoherden eller åt en särskild avdelning,bestående av kyrkoherden och andra ledamöter eller suppleanter i kyrkorådet,att besluta i vissa ärenden på kyrkorådets vägnar. 6 § I annexförsamlingar där kyrkoherden har förordnat en annan präst attvara ledamot i kyrkorådet, skall vad som sägs i 4 och 5 §§ om kyrkoherden gälladen prästen. 7 § beslut enligt denna lagskall gälla. Kyrkorådetsbeslut får överklagas hos genom besvär. Utöver vad som följer avförvaltningslagen (1971:290) får besvär anföras av ledamot i kyrkorådet. Domkapitletsbeslut får inte överklagas. Dennalag träder i kraft , då lagen (1963:501) om upplåtande avkyrkorum i vissa fall skall upphöra att gälla. Lag om ändring i lagen (1957:585) om jordfästning m. m. Härigenomföreskrivs att 10 § lagen (1957:585) om jordfästning m. m. skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse För jordfästning i annan ordning än måkyrkorum som invigts för upplåtas, om särskilda skäldärtill äro. För jordfästning i annan ordning än fårkyrkorum som har invigts för upplåtas enligt lagen(1900:00) om tillfällig upplåtelse av kyrka. Denna lag träder i kraft . Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , Åsling, Söder, , , ,, , , Elmstedt, Tilländer, Ahrland, Proposition om män och kvinnor som präster i , m. m. antog regering och riksdag gemensamt och medsamtycke av allmänt kyrkomöte lagen (1958:514) om kvinnas behörighet tillprästerlig tj änst. I lagen föreskrivs att kvinna skall äga lika behörighet somman att efter förtjänst och skickHghet befordras till prästerlig tjänst. Vidlagens tillkomst ställde sig kyrkomötet bakom vissa uttalanden av kyrkomötetssärskilda utskott. Dessa uttalanden har kommit att betecknas som samvetsklausulen.Lagen trädde i kraft . är alltså kvinnor behöriga att anställas sompräster inom . En omfattande debatt om de kvinnliga prästernas arbetssi-tuafionföranledde emellerfid att hemställde att regeringen skullelägga fram ett förslag som klargör konsekvenserna av reform. Förslagetskulle innebära en omprövning av samvetsklausulen och utformas på ett sådantsätt, att de som har en avvikande mening i ämbetsfrågan kan bevara hemortsrätti . Regeringen förelade allmänna kyrkomöte ettförslag till ny behörighetslag. Kyrkomötet godtog i princip förslaget. Samfidigtbehandlade kyrkomötet ett av kyrkliga organ utarbetat förslag till regler församarbetet inom mellan företrädare för olika uppfattningar iämbetsfrågan. Kyrkomötet uttalade att dessa regler t. v. bör vara vägledandeför behandlingen av uppkommande problem på området. En betydande minoritetansåg emellertid att reglerna skulle fidsbegränsas. I detta läge beslutade dendåvarande regeringen att någon proposition i frågan inte skulle Prop.1981/82:93 6 läggas fram för . I stället tillkalladeregeringen en särskild utredare' (Kn 1979:02), kvinnoprästutredningen, meduppdrag att forfiöpande följa utvecklingen av kvinnoprästfrågan inom samt lägga fram förslag till lagteknisk lösning. Vidare skulleutredningen överväga den av kyrkomöte väckta frågan om rätten attbesluta om upplåtande av kyrkorum. Till utredningen har varit knuten enparlamentarisk referensgrupp. Utredningenavlämnade betänkandet (SOU 1981:20) Omprövning av samvetsklausulen- Män och kvinnor som präster i . En sammanfattning avutredningens överväganden och förslag bör fogas till protokollet i detta ärendesom bilaga 1 och de författningsförslag som läggs fram i betänkandet som bilaga2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning överremissinstanser och en sammanställning av deras yttranden bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 3. 2 Föredragandens överväganden 2.1 Kvinnoprästfrågan Frågan om kvinnors fillträde fill prästämbetet har i olikasammanhang utretts . Den har också fortlöpande diskuterats iriksdagen och inom kyrkan. Med anledning av mofioner i ämnet begärde riksdagenår 1955 att regeringen skulle för nästa kyrkomöte och därefter för riksdagenlägga fram förslag till lagsfiftning om behörighet för kvinna till prästerHgtjänst. Regeringen lade fram ett förslag i frågan allmännakyrkomöte (skr 1957:6). Detta förklarade sig emellertid inte kunna godkännaförslaget (SäU 1957:1, kskr 1957:32). avgav regeringen enproposition fill med ett förslag till lag om kvinnas behörighet tillprästerlig tjänst. I förhållande till förslag innebar detta förslagendast den ändringen att ikraftträdandet hade flyttats fram ett halvår.Lagförslaget antogs av (prop. 1958:A 30, ILU 1958: A 11, rskr 1958:A135, prop. 1958:B 19, ILU 1958:B 9) och lades därefter fram 1958inkallade allmänna kyrkomötet (skr 1958:1). Kyrkomötet lämnade sitt samtycketill lagförslaget (SäU 1958:2, kskr 1958:18) och fastställde därmed att detenligt den evangelisk-lutherska uppfattningen av bibel och ämbete inte förelågprincipiella hinder för kvinnor att inneha kyrkans ämbete. ställdesig emellertid kyrkomötet bakom vissa uttalanden av särskilda utskottet som ihuvudsak syftade till att de som hade -Förbundssekreteraren (), riksdagsledamoten (),riksdagsledamoten (), t, f, komministern () och förste vice talmannen (). 1981/82:93 7 en avvikande uppfattning i ämbetsfrågan alltjämt skullekunna verka som präster inom . Dessa uttalanden, som jagåterkommer till (avsnitt 2.1.2), har kommit att betecknas som samvetsklausulen. Kvinnoprästfrågan har därefter aktualiserats vidytterligare kyrkomöten. Åtskilliga motioner i frågan har också väckts iriksdagen. På initiafiv av Biskopsmötet tillsatte ärkebiskopen ibörjan av en samrådskommitté, som fick till uppgift att arbeta framriktlinjer och föreskrifter för att underlätta en gemenskap mellan företrädareför olika uppfattningar i ämbetsfrågan. Resultatet blev ett förslag "Regler för samarbetet inom mellan företrädare för olikauppfattningar i frågan om kvinnas behörighet fill prästämbetet". Det av samrådskommittén föreslagna regelsystemet har somutgångspunkt att samvetsklausulen fortfarande gäller. I ingressen till reglernasägs att de utgör riktlinjer för samexistens och samarbete inom svenska kyrkan.De är avsedda att gälla både för dem som är präster och för dem som i framfidenkommer att inträda i prästämbetet i . Huvudprincipen i dessaregler är att, där olika samvetsbestämda uppfattningar stöter mot varandra,kyrkans officiella uppfattning måste vara huvudregel och ha företräde, men attden som har en annan uppfattning har rätt att träda åt sidan. Det slås fast attden som accepterar att bli biskop måste vara villig att vara biskop för bådemanliga och kvinnliga präster i sfiftet. I reglerna sägs vidare att den sominte kan göra liturgisk tjänst tillsammans med en kvinnlig präst inte fårhindra hennes tjänsteutövning men har rätt att själv avstå från att tjänstgöra. Den omfattande debatten i kvinnoprästfrågan, som inleddespå , ledde fill att fem mofioner i ämnet väcktes i . 1 fyraav dem begärdes att skulle uttala sig mot diskriminerande behandlingav kvinnor i samband med prästutbildning, prästvigning och ämbetsutövning isvenska kyrkan. Motionernas grundinställning var att det behövdes åtgärder föratt komma till rätta med ett kvarvarande och hårdnande motstånd mot kvinnligapräster. Särskilt framhölls att samvetsklausulen inte längre kunde få tillåtasatt legitimera diskriminerande behandling av kvinnor. I den femte motionenangreps problemet från en annan utgångspunkt. I motionen hävdades att det bordefinnas plats inom kyrkan för två meningsriktningar i fråga om den teologiskatolkningen av kvinnas rätt att vigas till präst och bekläda prästämbetet.Enligt motionären borde statsmakterna godkänna samvetsklausulen och verka föratt både anhängare och avståndstagare till reformen med kvinnliga präster fickfrihet att behålla sin av teologiska skäl dikterade åsikt. anförde i sitt betänkande (KU1977/78:48) att samvetsklausulens tolkning och räckvidd inte kan förbliopåverkade av den allmänna utvecklingen i kyrkans liv. Enligt utskottet varläget nu helt annorlunda än . Den ändrade situationen hade redanpåverkat den praktiska tillämpningen av behörighetslagen och måsteuppenbarligen göra detta än mer i fortsättningen. Enligt utskottets meningkunde det inte komma Prop.1981/82:93 8 i fråga att nytillträdande biskop utnyttjar sinabefogenheter med avseende på prästvigning på ett sätt som innebär attprästkandidat diskrimineras på grund av sitt kön. Enligt vad utskottet vidareuttalade måste den som skall prästvigas vara medveten om att prästerlig tjänsti står öppen för både män och kvinnor och att han eller hon isin tjänsteutövning måste kunna samarbeta med kollega utan hänsyn till kön.Utskottet ansåg att regeringen för kyrkomötets prövning borde lägga fram ettförslag som klargör konsekvenserna av reform för tjänst inom . Hnligt utskottet skulle förslaget innebära en omprövning avsamvetsklausulen. Det skulle säkerställa att de som efter beslut i saken harpåbörjat postgymnasiala studier med särskild inriktning på tjänst inom inte skall kunna åberopa de av kyrkomöte gjorda uttalandena förett handlande i tjänsten som strider mot reform. Enligt utskottetbetydde självfallet denna reform att några trakasserier på grund av kön intefår förekomma. Utskottet förutsatte att förslaget utformades på ett sådant sättatt de som har en avvikande mening i ämbetsfrågan kan bevara hemortsrätt isvenska kyrkan. Utskottet hemställde att som sin mening skulle geregeringen till känna vad utskottet hade anfört. biföll utskottetshemställan (rskr 1977/78: 339). skrivelse föranledde regeringen attutarbeta ett förslag fill en ny behörighetslag, som skulle ersätta 1958 årslag, samt att kalla fill allmänt kyrkomöte i januari 1979.1 en skrivelse tillkyrkomötet (skr 1979:2) begärde regeringen kyrkomötets yttrande överlagförslaget. Enligt detta skulle kvinnor och män ha lika rätt att vigas tillpräster i och att tjänstgöra som präster inom kyrkan. Iskrivelsen anförde min företrädare att det inte var godtagbart att enlagstiftning, som en i det närmaste enig riksdag står bakom och villupprätthålla, ännu möter ett aktivt motstånd som vållar betydandepraktiska olägenheter. Enligt vad han framhöll måste denna situation, tillvilken motivuttalanden till lag har medverkat, undanröjas. Iskrivelsen uttalades att den naturliga lösningen var att lag ersattesmed en ny lag. Min företrädare påpekade att skrivelse väckte tvåfrågor av större räckvidd. Den ena gällde önskan att även de sominte accepterar den officiella ståndpunkten i fråga om kvinnliga präster skallkunna bevara sin hemortsrätt i . Den frågan kunde enligt vad somuttalades i skrivelsen lösas på ett tillfredsställande sätt genom den s. k. väjningsrätten.Man kunde dock inte sträcka sig längre än till att medge rätt att avstå frånmedverkan vid gudstjänster och jämförliga förrättningar. Den andra frågangällde hur långt staten borde gå i fråga om ingrepp i kyrkans inre liv. Minföreträdare uttalade att kyrkan borde ges en chans att genom det då nyligenframlagda förslaget till samarbetsregler komma fill rätta med problemen.Alternativet var enligt vad han framhöll att staten själv tog på sig ansvaretför ett motsvarande regelsystem, som då fick ges kyrkolags form. 1981/82:93 9 Till ett så djupt ingrepp i kyrkans liv ansågs detemellertid inte finnas skäl. Kyrkomötet antog för sin del en lagtext enligt vilkenkvinnor och män skulle ha lika behörighet att antas till präster i och lika rätt att tjänstgöra som präster inom kyrkan (KLU 1979:8, kskr1979:9). I fråga om det förslag till samarbetsregler, som hade utarbetat, antog kyrkomötet ett uttalande av innehåll, attsamarbetsreglerna t. v. bör vara vägledande för behandlingen av uppkommandeproblem på området. I fråga om lagen var kyrkomötet enigt men inte i fråga omsamarbetsreglerna. Vid votering avgavs 37 röster för att reglerna skulle gällaendast för nu i tjänst varande präster och för dem som prästvigs före den 1juli 1983, medan 59 röster avgavs mot en sådan fidsbegränsning. Vid politiska överläggningar efter kyrkomötets slut erforden dåvarande regeringen att kunde väntas avvisa den lag somkyrkomötet för sin del hade antagit. Någon proposifion i frågan lades därförinte fram för . I stället tillkallade regeringen kvinnoprästutredningen. Under utredningens arbete har frågan om kvinnliga prästeråter aktualiserats i genom motioner. har isina betänkanden (KU 1979/80:17, KU 1980/81:5) hänvisat till utredningensarbete och inte ansett några nya riksdagsinitiativ motiverade. Motionerna harav förklarats besvarade med vad utskottet har anfört. Jag går över till frågan om samvetsklausulen och kvinnoprästutred-ningensförslag i denna del. Som jag har sagt avses med samvetsklausulen deuttalanden som allmänna kyrkomötets särskilda utskott gjorde vid behandlingenav förslag till behörighetslag. Uttalandena kan sammanfattas enligtföljande: - biskop skallinte vara skyldig att mot sin religiöst grundade övertygelse viga kvinna tillpräst - präst bör inteåläggas att i tjänsten utföra sådant som uppenbarligen skulle kränka hanssamvete på grund av den övertygelse han hyser i kvinnoprästfrågan - prästlöftenafår inte tolkas så att den som ställer sig avvisande till kvinnliga prästerinte kan avlägga dem - vidtillsättning av prästerlig tjänst utan val skall kyrkorådet i sitt yttrandekunna ge till känna om kyrkorådet önskar att en kvinna inte skall komma i frågaför tjänsten. har konstaterat att samvetsklausulenrättsligt sett innebär motiv till behörighetslag. Detta har ocksåuttryckligen slagits fast av vid upprepade tillfällen(KU 1975/76:38, Prop.1981/82:93 10 KU 1977/78:48). Utredningen har dragit slutsatsen att detkrävs en lagstiftningsåtgärd för att ändra eller upphäva dessa motiv. Utredningenhar preciserat fyra utgångspunkter för sina överväganden. Enligt utredningenskall omprövningen av samvetsklausulen utgå från vad själv harfastställt i fråga om sin bekännelse, nämligen att det är förenligt med kyrkansbekännelse att kvinna innehar prästämbete. Den andra utgångspunkten är enligtutredningen att även den tro och bibelsyn som hävdas av kvinnoprästmotståndarna,enligt kyrkans eget ställningstagande, har hemortsrätt i svenska kyrkan.Vidare har utredningen utgått från att statsmakterna vill så långt som möjligtundvika att gripa in i inre liv, men att de inte kan frånsägasig ett ansvar för att gällande lag respekteras. Den fjärde utgångspunkten ärenligt utredningen att statsmakterna inte kan undanta från deallmänna principer om jämställdhet mellan kvinnor och män som gäller isamhället. Motbakgrund av dessa utgångspunkter har utredningen utformat tre olika alternativtill lagtekniska lösningar. Den första lösningen (alternativ A) är att upphäva1958 års lag utan att ersätta den med en ny lag. Den andra (alternafiv B) äratt ersätta lag med en ny lag som genom uttalanden i motivenaccepterar den s. k. väjningsrätten utom för nytillträdande biskopar. bör i sådant fall den nya lagen ges samma avfattning som denlagtext som blev resultatet av frågans behandling hos regering och kyrkomöteåren . Den tredje lösningen (alternativ C) är också den att upphäva1958 års lag och motiv samt att sfifta en ny lag. Den nya lagens text föreslåsbli densamma som enligt den föregående lösningen. Det blir enligt utredningenmotivuttalandena som skiljer lösningarna åt. Utredningen har - som jag närmareåterkommer till - förordat den förstnämnda lösningen, dvs. att enbart upphäva1958 års lag utan att ersätta den med en ny lag. Utredningenhar pekat på att samvetsklausulen innehåller en särskild punkt om prästlöftena.Enligt vad utredningen framhåller kommer denna att undanröjas i och med att samvetsklausuleni övrigt försvinner. Tolkningen av prästlöftena kommer medutredningens förslag att bli angelägenhet. Rätten att hysa enannan tro, att omfatta en annan bibelsyn, i kvinnoprästfrågan kommer enligtutredningen att finnas kvar så länge svensla kyrkan själv accepterar det somförenligt med bekännelsen. Liksom själv avgör, om den kan godtamer än en tolkning av bekännelsen, blir det kyrkans sak att avgöra, omprästlöftena kan avläggas av den som finner kvinnliga präster vara oförenligamed sin tro och bibelsyn. Men den som avlägger präsfiöftena lovar, betonarutredningen, att utan reservation "troget efterleva kyrkans lag ochordning". Innan jag redovisar min uppfattning om vad omprövningen avsamvetsklausulen bör leda till, vill jag uppehålla mig något vid begreppethemortsrätt. Till en början vill jag erinra om att i samband med sinbegäran om en omprövning av samvetsklausulen har förutsatt att de som har 1981/82:93 11 en avvikande mening i ämbetsfrågan skall kunna bevarahemortsrätt i . Begreppet hemortsrätt kan ges olika innebörd. Det har, sombl. a. i påpekar i sitt yttrande, tillkommit under senareår, och fanns inte med i kyrkomötets beslut . Utredningenhar understrukit att en omständighet av grundläggande betydelse, som man måstebeakta vid omprövningen av samvetsklausulen, är att , samtidigtsom den genom allmänna kyrkomöte antog en ordning med kvinnligapräster som förenlig med bekännelsen, också fastslog att de som har en annantro och bibelsyn på denna punkt har hemortsrätt i . Utredningenhar vidare konstaterat att själva problemet i fråga om motståndet mot kvinnligapräster ligger just i att godtar två uppfattningar som förenligamed bekännelsen i denna fråga. Detta konstaterande har mött erinringar underremissbehandlingen. En del remissinstanser, bl. a. några domkapitel ochBiskopsmötet, invänder att det är ett felaktigt synsätt att i ämbetsfrågan talaom två uppfattningar som förenliga med bekännelsen. Enligt dessa instanser harsvenska kyrkan inte två uppfattningar i denna fråga utan endast en, nämligenden att prästämbetet står öppet både för kvinnor och män. Vidare menar dessainstanser att vad hemortsrätten egenfiigen handlar om är att de som ställer sigavvisande till kvinnliga präster skall kunna avlägga prästlöftena, dvs. Den nu angivna tolkningen av hemortsrätten innebär endastatt kan som präster anta personer med en avvikande uppfattning iämbetsfrågan. Hemortsrätten innebär däremot inte att godtar denåskådning som motståndet mot kvinnliga präster bygger på. Punkten om präsfiöftenai samvetsklausulen skulle enligt dess ordalydelse enbart göra det möjligt fördem som inte kunde acceptera kyrkomötets beslut att öppna prästämbetet förkvinnor att fortfarande göra tjänst i . Enligt min mening kan den tolkning av begreppethemortsrätt som har gjorts på kyrkligt håll enligt vad jag nu har redovisataccepteras. Jag vill på nytt betona att begreppet hemortsrätt inte återfinns i samvetsklausulen.Det används inte heller i samarbetsreglerna. Det finns emellertid enligt minmening ett samband mellan begreppet hemortsrätt och prästlöftena. Hur dessaskall tolkas bör givetvis också i fortsättningen vara svenska kyrkansangelägenhet. Enligt min mening är det i detta sammanhang av mindre intresseatt söka definiera ord och begrepp. Som utredningen har konstaterat ärproblemets kärna rent praktiskt sett att även personer som inte delar uppfattning i ämbetsfrågan godtas som präster och att både riksdagenoch har uttalat sig för en fortsatt hemortsrätt efteromprövningen av samvetsklausulen. Enligt utredningens grundtanke varken kaneller bör de svårigheter som följer av detta lösas genom att man formulerar enny samvetsklausul. Man måste bygga på allmänna regler och Prop.1981/82:93 12 principer och inom ramen för dessa åstadkomma praktiskaarrangemang som främjar en positiv utveckling inom kyrkan. Jag ansluter mig helt till detta synsätt. Till depraktiska arrangemang som kan övervägas hör vad som har kallats väjningsrättför kvinnoprästmotstån-dare. Jag återkommer till denna fråga men vill redan nuslå fast, att jag liksom utredningen inte är beredd att precisera någon nyprincip, någon ny rätfighet, som kan ge upphov till ytterligaretolkningstvister. Jag avvisar sålunda tanken på att formulera en princip somkan ses som en ny samvetsklausul. 1 några remissyttranden framhålls att samvetsklausulenmåste sägas innebära ett gemensamt åtagande av ochstatsmakterna. Det hävdas att samvetsklausulen saknar varje antydan om entidsbegränsning. Också den motsatta uppfattningen möter i remissyttrandena.Domkapitlet i uttalar t. ex. att samvetsklausulen gäller präster ochatt den var tänkt som en övergångsbestämmelse. Delade uppfattningar har länge rått om den egentligainnebörden och räckvidden av samvetsklausulen. Den praktiska tillämpningen avden i kyrkolivet har också varit mycket skiftande. Det sätt på vilket denstundom åberopats till stöd för enskilda prästers agerande har på många hållväckt stark reaktion. Samvetsklausulen tillkom huvudsakligen för att undvika enkyrkosplittring och har fått bestå . 1 likhet med utredningenanser jag att statsmakterna kan bära sitt medansvar för den. Denmåste därför omprövas i enlighet med beslut. Jag går över attbehandla den lagtekniska sidan av en omprövning av samvetsklausulen. 2.1.3 Den lagtekniska lösningen Som jag redan har nämnt har kvinnoprästutredningenföreslagit att behörighetslag skall upphävas utan att ersättas med enny lag. Lagen skall enligt utredningen upphöra att gälla vid utgången av år1982. Därmed kommer enbart allmänna regler om jämställdhet mellan män ochkvinnor att gälla. Det nya rättsläget bör enligt utredningen inte slå igenomhelt för dem som redan har tjänst i och som här en avvikandeuppfattning i ämbetsfrågan. Detta bör enligt utredningen tas upp och preciserasi motiven.