prop · G503219 · 1981-12-31 00:00:00 — a. förutsättningarna för atl ingripa ochbesvärsreglerna är olika i miljöskyddslagen och den föreslagna hälsoskyddslagensaknar det inte betydelse för den enskilde om ett ingripande sker enligt denena eller den andra lagen. Sädana uttalanden görs av bl. a. ,länsstyrelserna i , och samt flera kommuner. 5 Planering m. m. Utredningens bedömning all det ärmycket betydelsefullt att miljö- och hälsoskyddsnämnden i ökad utsträckning ochpå ett tidigt stadium tar aktiv del i den fysiska planeringen vinner en i detnärmaste allmän anslutning hos remissinstanserna. Flera remissinstanser hardock synpunkter på nämndens medverkan i planeringen. vill inte taställning till utredningens förslag att planeringen skall ske med hjälp av s.k. miljövärdsplaner. kommun och betonar vikten av att de sanitära kravenställs högre vid planeringen än vid ingripanden mot en redan pågåendeverksamhet. menar, att denplanering som behövs inom hälso- och miljöskyddsnämndens område kan göras inomden kommunala fysiska planeringen enligt byggnadslagen (1947:385). i län påpekaratt nämndens medverkan i planeringen kan ge upphov till svårigheter med att dragränsen gentemot andra förvaltningar med ansvar för utformningen av den fysiskamiljön. Den kommunala miljöskyddsplaneringen bör därför klarare avgränsasgentemot annan planering som rör mark och vatten. och kommunerunderstryker vikten av atl nämnden deltar i uppföljningen av planerna. i länföreslår att förslaget kompletteras med en skyldighet för varje planeringsorganatt i frågor som rör planering underrätta miljö- ochhälsoskyddsnämnden. Liknande synpunkter förs fram av . i för allmän hälsovård och Svenska hälsovårdstjänsteinannaförbundetanser att hälsovårdsnämndens betydelsefulla roll i samhällsplaneringen borde hamarkerats kraftigare i den föreslagna hälsoskyddslagen. I 56 § 1 mom. byggnadsstadgan (1959:612) uppräknas en radförfattningar 1981/82:219 107 .som vid sin prövning av byggnadslov skallbeakta att företaget inte strider emot. Utredningens förslag atthälsoskyddslagen skall ingå bland de uppräknade författningarna tillstyrks avremissinstanserna. Några menar dock alt utredningen har överdrivit betydelsenav den föreslagna kompletteringen. Bland dessa remissinstanser märks länsstyrelsernai och län, , . och Kramforskommuner samt hälsovård. Lånsstyrelsen i anser alt utredningen någothar överdrivit betydelsen av den föreslagna kompletteringen. Länsstyrelsenerinrar här om att byggnadslov i många fall inte krävs för jordbrukets,skogsbrukets och därmed jämförlig närings ekonomibyggnader. Enligtlänsstyrelsen i län får kompletteringen endast en marginell effekteftersom en nybyggnad inte behöver tillstånd enligt hälsovårdsförfattningarna.Kungsbacka kommun anser alt bör ha skyldighet att höra miljö-och hälsoskyddsnämnden innan byggnadslov meddelas för sådan verksamhet som kantänkas bli störande. Utredningens förslag att begreppetallmän hälsovård skall ersättas med hälsoskydd tillstyrks av en klar majoritetav remissinstanserna. Här märks , flera länsstyrelser, en stormajoritet av kommunerna och Svenska hälso vårdstjänslemannaförbundet. framhåller, attbegreppet allmän hälsovård bör bytas ut eftersom det har använts i ca 100 årutan att ha kommit in i allmänhetens medvetande. De remissinstanser som avstyrkerutredningens förslag anser att begreppet allmän hälsovård bör behållas. Fleraav dessa remissinstanser menar att utredningen har överdrivit risken förförväxling av allmän hälsovård och individuellt förebyggande hälsovård. Deframhåller att begreppet allmän hälsovård har använts och attdet är väl inarbetat. Till de remissinstanser som förordar alt man har kvar begreppetallmän hälsovård hör bl. a. flera länsstyrelser, några kommuner hälsovård. i ochSvenska kommunförbundet anser att man inte bör la ställning lill frågan om enändring av begreppet allmän hälsovård förrän miljöskyddsutredningens förslagföreligger. Utredningens förslag beträffandebegreppet sanitär olägenhet har kommenterats av de flesta remissinstanserna.Mer än tre fjärdedelar av dessa 1981/82:219 108 tillstyrker att begreppet bibehålls i den nyalagstiftningen. Hit hör kammarrätten i , flertalet länsstyrelser,huvuddelen av kommunerna och hälsovård. Vissa remissinstanser, bl. och , menar att begreppet sanitär olägenhet börersättas med ett annat begrepp, i all synnerhet som sanitär olägenhet föreslåsfå en delvis ändrad innebörd i den nya författningen. Ett fåtal instanser har lämnatförslag till ett nytt begrepp. Bland de förslag som har lämnats märks"godtagbart hälsoskydd", "olägenhet ur hälsoskyddssynpunkt"och "olägenhet". De flesta remissinstanserna ärpositiva till att begreppet sanitär olägenhet definieras i lagtexten. Någraremissinstanser, länsstyrelserna i och saml Riksförbundetför allmän hälsovård, anser dock atl begreppet inte bör definieras i hälsovård menar att man i stället bör låta rättspraxisavgöra var gränsen för sanitär olägenhet går. Härigenom görs begreppet mereller mindre lidlöst. Även utredningens förslag tilldefinirion på begreppet sanitär olägenhet tillstyrks av flertalet remissinstanser.Vissa remissinstanser är dock tveksamma lill utredningens förslag i denna del.Flera av dessa tveksamma remissinstanser menar att begreppet behöver preciserasytterligare. Utredningens förslag att ekonomiskaoch tekniska avvägningar inte skall göras när man bedömer vad som är en sanitärolägenhet har kommenterats av bl. Föreningenmenar att man, som utredningen har föreslagit, bör befria begreppet sanitärolägenhet från ekonomiska och tekniska avvägningar och kombinera detta med enregel som säger att sanitär olägenhet skall förebyggas eller undanröjas i såstor utsträckning som möjligt. Är samhällets behov av den verksamhet somorsakar olägenheten stort och skulle det innebära orimliga kostnader att hållaolägenheten nere får lägre krav ställas på verksamheten. Vid bedömningen av vadsom är rimligt att kräva skulle bl. a. beaktas vad som är tekniskt ochekonomiskt möjligt. Regeltekniken skulle med andra ord bli analog med den somredan används i miljöskyddslagen. Liknande synpunkter förs fram avsocialstyrelsen. Vidare föreslår utredningen, skall ta hänsyn även till de människor som i ett eller annat avseende ärsärskilt känsliga mot störningar när man avgör var gränsen för sanitärolägenhet går. Utredningens förslag i denna del har vunnit anslutning hosremissinstanserna. Förutom de remissinstanser, som har tillstyrkt utredningensförslag i fråga om begreppet sanitär olägenhet har även bl. a. socialstyrelsen.Svenska hälsovårdstjänstemannaförbimdet samt några länsläkarorganisationeranslurit sig till förslaget i denna del. Några remissinstanser ställer sig docktveksamma till den föreslagna vidgningen av begreppet. Enligt gällande praxistas nämligen inte hänsyn till personer som är överkänsliga. Bland dessa remissinstansermärks ett par kommuner, några länsläkarorganisationer samt . 1981/82:219 109 De centrala tillsynsmyndigheternahar i stor utsträckning utfärdat normer och gränsvärden till ledning förhälsovårdsnämnderna när dessa skall avgöra vad som är sanitär olägenhet.Utredningens positiva bedömning av sådana normer och gränsvärden delas ellerlämnas utan erinran av remissinstanserna. varnar emellertidför en alltför stor tilltro till centralt utfärdade normer. Enligt styrelsenfinns en uppenbar risk för atl förslaget kan få effekter som är helt motsattade avsedda. Likformighetstänkandet kan nämligen leda till atl man i allasituationer godtar en relativt hög störningsnivå. Även om utredningen inte harbehandlat frågan om spridning av kemiska bekämpningsmedel tas ämnet upp tilldiskussion av en del remissinstanser. Några ansluter sig till reservanten ErikJohanssons särskilda yttrande och framhåller alt det i hälsoskyddslagen börinföras en bestämmelse som gör det möjligt för miljö- och hälsoskyddsnämndenatt i förebyggande syfte ingripa mot spridning av kemiska bekämpningsmedel.Några remissinstanser anser att frågan bör utredas. ochproduklkontrollnämnden anser att det bör framgå av den föreslagnahälsoskyddslagen att det inte ankommer på miljö- och hälsoskyddsnämnden altpröva om rättskraftiga beslut, som har fattats enligt annan lagstiftning, slåri överensstämmelse med hälsoskyddslagen. 7 Tillsyn m. m. Atl miljö- och hälsoskyddsnämndenskall utöva den lokala tillsynen över den allmänna hälsovården (hälsoskyddet)och den regionala tillstyrks allmänt av remissinstanserna. Ävenförslaget atl och skall svara för dencentrala tillsynen godtas av remissinstanserna. Några remissinstanser har dock enuppfattning som avviker från utredningens. Samarbetskommittén förhälsovårdsnämnderna i rikets större kommuner framhåller att tillsynen såvitt möjligtbör koncentreras till ett begränsat antal myndigheter under ett departement.Kommittén förordar att blir central tillsynsmyndighet -vid sidan av livsmedelsverket i fråga om livsmedelshygien - underjordbruksdepartementet. Även och kommuner anser attstatens naturvårdsverk bör ha huvudansvaret för den centrala tillsynen. Enligt Svenska kommunförbundetfinns del behov av en mera djupgående analys av vad den offentliga tillsynenbör omfatta och hur den bör bedrivas. föreslår därför attfrågan tas upp till förnyad prövning när översynen av miljöskyddslagen harslutförts. Även länsstyrelserna i och anser atttillsynsfrågorna måste klarläggas. Utredningens förslag atl avskaffalänsstyrelsens nuvarande befogenhet att vid sin tillsyn meddelavitesförelägganden mot hälsovårdsnämnden eller mot särskilda befattningshavarehos nämnden tillstyrks av flertalet remissinstan- 1981/82:219 110 Positiva till förslaget är bl. a. samtliga kommunersom uttalar sig i frågan, men även de flesta länsstyrelserna liksomlänsstyrelsernas organisations-nämnd och statskontrollkoininittén ställer sigbakom den föreslagna ändringen. Det framhålls allmänt atl befogenheten attförelägga vite inte använts och att den heller inte behövs. Vissa remissinstanser är dockkritiska mot förslaget. Här märks universitets- och högskoleämbetet,kammarrätten i lönköping, några länsstyrelser, och Svenska hälsovårdstjänstemannaför-bundet. iMalmöhus län anser att utredningen inte tillräckligt har beaktat den preventivaeffekt bestämmelsens blotta existens har och ifrågasätter därför utredningensförslag. menar också atl hälsovårdsnämnden inte alltidhar haft styrkan att hävda sina viktiga men ibland kostnadskrävande intressengentemot kommunen. Kammarrätten i finner det självklart attlänsstyrelsen även i fortsättningen bör kunna ge det lokala tillsynsorganetförelägganden. Något behov av att förena ett sådant föreläggande med vite tordedäremot inte finnas. Enligt remissinstanserna leder förslaget att avskaffalänsstyrelsens befogenhet att vid sin tillsyn meddela vitesföreläggande bl. a.till att förlorar sin nuvarande möjlighet att liksomhälsovårdsnämnden kunna ingripa direkt med förelägganden eller förbud.Åtskilliga remissinstanser har framhållit att denna möjlighet bör finnas kvar.Bland dessa märks universitets- och högskoleämbetet, kammarrätten i ,ett flertal länsstyrelser och länsstyrelsernas organisationsnämnd. Enligtkammarrätten i har bestämmelsen haft en stor praktisk betydelse intebara vid allmänna tillsyn utan även genom alt den har gettlänsstyrelsen möjlighet alt vid prövning av besvär, anförda av en enskild,ändra ett beslut av hälsovårdsnämnden även i skärpande riktning. 8 Olika sakområden 8.1 Om bostäder Utredningen föreslår att denuvarande föreskrifterna om sanitära förhållanden i bostäder i huvudsak skallbehållas i hälsoskyddslagsliflningen. Förslaget tillstyrks avremissinstanserna. Vissa av dessa anser dock att kraven på sanitär standard ibostäder ställs lägre i den föreslagna hälsoskyddslagen och den därtillanslutande förordningen än i den nu gällande hälsovårdsstadgan. Detta gällersärskilt kravet på lätt tillgång till vatten. Några remissinstanser förordaratt kraven på sanitär standard enligt hälsoskyddslagstiftningen höjs så, attlägsta godtagbara standard enligt bostadssaneringslagen blir normgivande närman bedömer om sanitär olägenhet föreligger i en bostad. Flera remissinstanser anser atthälsoskyddslagstiftningen i likhet med hälsovårdsstadgan bör innehålla enuttrycklig bestämmelse om att en 1981/82:219 111 bostadslägenhet skall ha lätt tillgång till vatten irillräckJig mängd och av tillfredsställande beskaffenhet till dryck, matlagningoch andra hushållsändamål samt vara försedd med avlopp för spillvatten. Blanddessa remissinstanser märks , universitets- ochhögskoleämbetet, , länsstyrelserna i ochVästernorrlands län. , , , . ,och kommuner, för hälsovårdsnämndernai rikets större kommuner. Några av dessa remissinstanser vill även altkraven på tillfredsställande uppvärmning, egen toalett och utrymme förmatlagning skall komma till klart uttryck i den föreslagna lagstiftningen. , och ifrågasätter om man kan undvara en bestämmelsesom motsvarar 19 § andra stycket hälsovårdsstadgan. Bestämmelsen innebär, altom en fastighet är ansluten till en allmän vatten- och avloppsanläggning såskall bostadslägenheterna inom fastigheten vara försedda med de anordningarsom behövs för att utnyttja anläggningen om det är skäligt med hänsyn tillkostnaderna och övriga omständigheter. Med stöd av denna bestämmelse har mannämligen i vissa fall kunnat framtvinga att en bosladsfastighet ansluts till enallmän vatten- och avloppsanläggning. Enligt .socialstyrelsen och bör hälsoskyddslagsliflningen utformas så, attmiljö- och hälsoskyddsnämnden får möjlighet att ingripa mot olämpligt anordnadebyggnader som innehåller boningsrum. De avser härvid ingripanden mot debyggnader i vilka uppkommer t. ex. formaldehyd och radon. Ingripanden bör kunnagöras också i de fall olägenheterna består av fukt. mögel, lukt, ohyra m. m. Desenare olägenheterna har ånyo uppträtt till följd av den förändrade byggtekniksom de höjda kraven på energibesparing har lett till. Kravet på att den sanitära standard somhälsoskyddslagstiftningen fordrar skall höjas till samma nivå som lägstagodtagbara standard enligt bostadssaneringslagen förs fram av iHallands län samt , och kommuner. Ett par remissinstanser anser, imotsats till vad utredningen har föreslagit, att de hygieniska kraven på enbostad som används för t, ex. fritidsändamål bör vara lika höga som kraven påen permanentbostad. Utredningen föreslår två regler ihälsoskyddslagen för kontroll av bostäder. Enligt den ena skall en byggnad sominrymmer bostad med tillhörande utrymmen vara inredd på ett sådant sätt ochskötas och brukas så att sanitär olägenhet inte uppstår. Den andra regelnställer högre krav på standarden. Enligt denna skall en bostadslägenhet, somhar fått en högre standard än som fordras enligt den första regeln genom atlden med stöd av någon annan författning har försetts med vissa anordningar,hållas i sådant skick att anordningarna är brukbara för avsett ändamål.Utredningens förslag i denna del har fått ett blandat mottagande avremissinstanserna. 1981/82:219 112 Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnarförslaget utan erinran. Många är dock kritiska mot förslaget. och iVärmlands län anser det myckel tveksamt om miljö- och hälsoskyddsnämnden skallverka för att olika kravnivåer uppfylls. , länsstyrelserna iGotlands, samt samt menaratl hälsoskyddslagen bör ges det begränsade syftet atl motverka ellereliminera sanitära olägenheter. Universitets- och högskoleämbetet ochlänsstyrelsen i framhåller alt bestämmelsen om den högre kravnivånhör hemma i en annan lagstiftning, då närmast bosladssaneringslagen. Enligt iKristianstads län bör, om det anses som en brist atl upprustningsåläggandenenligt bostadssaneringslagen inte garanterar att de anordningar som åläggandetavser också hålls i brukbart skick, bostadssaneringslagen lämpligen ändras såatt hyresnämnden kan ställa krav även i detta hänseende. Liknande synpunkterförs fram av . Flera remissinstanser anser att denhögre kravnivån skall gälla alla bostadslägenheter som har utrustats med dennahögre standard, oavsett om standardhöjningen har skett med stöd av lagstiftningeller på annat sätt. Till dessa remissinstanser hör länsstyrelserna i Hallandsoch , , och kommuner. Samarbetskommitténför hälsovårdsnämnderna i rikets större kommuner, för allmän hälsovård och . Förslaget att inte införa någrabestämmelser om skyldighet för miljö- och hälsoskyddsnämnden att utföraåterkommande bostadsinspektioner tillstyrks av nästan samtligaremissinstanser. Endast kommun och motsättersig förslaget. 8.2 Om samlingslokaler m. m. Utredningens förslag att miljö- ochhälsoskyddsnämndens hygieniska tillsyn över samlingslokaler m. m. enligthälsoskyddslagen skall utökas lill atl omfatta även bl. a. lokaler förundervisning och vård har fått ett gott mottagande av remissinstanserna. Endastlänsstyrelsen i och avvisar utredningens förslag idenna del. Även den föreslagna möjligheten till anmälningsskyldighet förhotell, pensionat o. dyl. lokaler tillstyrks av remissinstanserna. och iÅlvshorgs län. som båda är positiva lill förslagen, menar dock atl denutvidgade tillsynsskyldigheten bör omfatta även tillfälliga festplatser. EnligtHärjedalens kommun bör också stugbyar räknas hit. Flera remissinstanser - främstkommuner - bland vilka märks , , , ochVilhelmina kommuner, framhåller att tillsynen över ytterligare lokaler kommeralt kräva resursförstärkningar. Prop.1981/82:219 113 Några remissinstanser påpekar attden utvidgade tillsynsskyldigheten leder till att miljö- och hälsoskyddsnämndenfår tillsyn över lokaler och anläggningar, där andra myndigheter redan utövartillsyn i andra avseenden. De framhåller därför att ansvarsfördelningen mellanmiljö- och hälsoskyddsnämnden och dessa myndigheter måste klarläggas. Tilldessa remissinstanser hör i . kommun,Samarbetskommit-téii för hälsovårdsnämnderna i rikets större kommuner, TCO ochSvenska hälso vårdstjänstemannaförbimdet. i , TCO och anser att miljö- och hälsoskyddsnämnden bör fåett primärt tillsynsansvar i förhållande till övriga tillsynsmyndigheter. Utredningen föreslår att det i hälsoskyddslagen införs enbestämmelse som gör det möjligt atl föreskriva, att den som avser att drivahotell, pensionat eller liknande rörelse skall anmäla detta till miljö- ochhälsoskyddsnämnden. Remissinstanserna tillstyrker förslaget. Fleraremissinstanser framhåller dock atl en sådan skyldighet bör föreskrivas redan ihälsoskyddsförordningen. Bland dessa remissinstanser märks ,länsstyrelserna i och . och ,, , samt kommuner. Några instanser anserdock att den föreslagna möjligheten att föreskriva anmälningsskyldighet böromfatta också lokaler för undervisning eller vård samt samlingslokaler. EnligtStrömsunds kommun och för hälsovårdsnämnderna i riketsstörre kommuner bör dock anmälningsförfarandet om möjligt ersättas med entillståndsprövning. 8.3 Om lokaler och andra anläggningar för bad ochhygienisk behandling m. m. Förslagen i denna del tillstyrkseller lämnas i huvudsak utan erinran. i avstyrker,som enda remissinstans, förslagen i den mån de innebär en ökad arbetsbelastningpå miljö- och hälsoskyddsnämnden. och anser atl lydelsen av 5 § i den föreslagnahälsoskyddsförordningen bör ändras så att kommunstyrelsen inte kan påverkakostnaderna för miljö- och hälsoskyddsnämndens provtagning vid t. ex. dekommunala baden. anser vidare att de hygieniska kraven pålokalernas och badvattnets kvalitet har ställts för lågt i förhällande till dekrav som gäller. Enligt kommun börkostnaderna för provtagning på badvatten läckas av skattemedel eftersomkommunen ofta är huvudman för denna typ av anläggningar. Enligt kommunen lederförslaget endast till en ökad byråkrati. Utredningens förslag att vissaanläggningar, bl. a. badanläggningar, och lokaler för hygienisk behandling intefår las i bruk innan anmälan därom har 1981/82:219 114 gjorts till miljö- och hälsoskyddsnämnden godtas avremissinstanserna. Lånsstyrelsen i , . ochHärjedalens kommuner anser dock att det inte räcker med anmälan, utan atl detbör gälla ett krav på att sådana anläggningar och lokaler har godkänts avmiljö- och hälsoskyddsnämnden innan de tas i bruk. och i framhålleratt campinganläggningar, i likhet med vad som gäller, inte bör få upplåtasutan miljö- och hälsoskyddsnämndens tillstånd. menar att detsamma bör gälla för stugbyar.Länsstyrelsen i anser att man inte bör få påbörja byggandet avsådana anläggningar och lokaler innan anmälan har gjorts. 8.4 Om vattenförsörjning och vattenundersökning Remissinstanserna tillstyrker ihuvudsak de förslag som utredningen har lämnat under denna rubrik. Fleraremissinstanser påpekar emellertid alt utredningen synes ha lämnat förslagendast beträffande vattenkontrollen. De saknar förslag om hur man skall ordnavattenskyddet, dvs. regler om vattentäkternas läge, utformning och skydd motförorening. Många remissinstanser uttrycker besvikelse över att utredningeninte har kunnat bestämma sig för i vilken lagstiftning reglerna omvattenförsörjning och vattenundersökningar hör hemma samt vilken myndighet sompå central nivå skall ha tillsynen över dessa frågor. När det gäller utredningenskonkreta förslag är remissinstanserna med ett par undantag klart positiva lillatt kontrollen av konsumtionsvattnet - utöver en egenkontroll av den som driveranläggningen - sker genom att miljö- och hälsoskyddsnämnden periodiskt ochstickprovsvis undersöker vattnet i vattenverk och distributionsnät.Socialstyrelsen menar dock att nämnden bör lägga upp individuella program förriilsynen och undersökningarna, eftersom nu gällande bestämmelser har lett tillatl prover i vissa fall las för ofta och i andra fall alltför sällan. Sådanaprogram bör godkännas av . Liknande synpunkter förs fram avlänsstyrelsen i . kommun anser att förslaget innebär enonödig centralstyrning av kommunerna och förordar att det bör ankomma påmiljö- och hälsoskyddsnämnden att se till att provlagning sker enligt dessbestämmande. Förslaget att kontrollen skallomfatta samfliga allmänna anläggningar tillstyrks, men många remissinstanserförordar att kontrollen skall oirifatta även andra anläggningar och takter.Flertalet av dessa remissinstanser anser att den offentliga kontrollen börgälla samtliga anläggningar och takter som betjänar inte alltför få personer.Socialstyrelsen menar att gränsen bör gä vid 25 hushåll eller 50 personer.Andra går ännu längre och föreslår att kontrollen skall omfatta allaanläggningar och takter, såväl allmänna som enskilda. Flera remissinstanserförordar ett tillstånds- eller anmälningsförfarande beträffande vattentäkter.Det framhålls att ett sådant förfarande 1981/82:219 115 skulle vara befogat särskilt för de mindre enskildatakterna. Förslaget att samtligavaltenundersökningar skall utföras vid särskilt godkända laboratorier lämnasutan erinran. Remissopinionen är delad till den föreslagna rätten förhälso- och miljöskyddsnämnden att ta ut särskilda avgifter för provtagningen ide allmänna anläggningarna samt för de prover söm tas i enskilda brunnar ochtakter efter hemställan av ägarna till dessa. Flertalet remissinstanser äremellertid positiva till förslaget eller lämnar del utan erinran. Många remissinstanser är docknegativa eller starkt kritiska till förslaget. Bland dessa märkssocialstyrelsen, länsstyrelserna i . och , ochNorrbottens län samt och kommuner. De ifrågasätter denföreslagna kostnadstäckningen främst med hänsyn till alt kommunerna själva oftaär huvudmän för anläggningarna och förordar att kostnaderna, liksom nu ärfallet, bör stanna på kommunerna. Även kostnaderna för de undersökningar somhar gjorts på begäran av en enskild anser man att kommunen bör stå för. Manframhåller, att del finns risk för att enskilda drar sig för att låta undersökabefarade missförhållanden om de själva får stå för kostnaderna förundersökningen. anser det oförenligt med de grundläggande principernai hälsovårdsstadgan alt avgiftsbelägga tillsynen och undersökningarna avvattnet vid enskilda takter. i /ä« menar däremot attprincipen bör vara att enbart de tjänster som kommunen tillhandahåller påbegäran av den enskilde bör avgiftsbeläggas.