prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — övervakarmarknaden och söker vid behov få företagen att frivilligt anpassa sinmarknadsföring och sina avtalsvillkor tiU konsumenternas intressen. Lyckas ivisst fall inte detta, kan KO föra ärendet inför , som kanbesluta om tvingande åtgärder. KOhar delvis en självständig ställning i förhållande till konsumentver- Prop.1981/82:180 96 ket.Enligt beslut bör frågan om en självständig KO-funktion utredas(mol. 1980/81: 1870, NU 50, rskr 408). Jag har erfarit att chefen förhandelsdepartementet, mot bakgmnd av uttalande, avser att föreslåregeringen att låta en särskild utredare klarlägga frågan. Handläggningen av ärenden hos domstolen regleras ilagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Förfarandet inför domstolen är oftastmuntligt och följer i stort sett samma regler som vid aUmän domstol. Idomstolens avgörande deltar förutom jurister även företrädare för konsumenter,löntagare och företagare. beslut kan inte överklagas. AvtalsviUkorslagens huvudsyfte är alt ta till varakonsumenternas intressen när det gäUer utformningen av kontraktsformulär inomolika branscher. I detta syfte innehåller lagen en generalklausul (I §),enligt vilken kan förbjuda näringsidkare att i fortsättningenanvända avtalsvillkor som med hänsyn fill vederlaget och övriga omständigheterär att anse som oskäligt mot konsumenten. KO skall i första hand försöka påfriviUig väg uppnå ändringar av oskäliga avtalsvillkor, men om förhand-Ungarnablir resultatlösa kan KO föra talan inför om förbud enligtgeneralklausulen. Beslutar KO för visst fall att inte ansöka om förbud, fårenligt 3§ ansökan i stäUet göras av sammanslutning av näringsidkare,konsumenter eller löntagare. Fall som inle är av större vikt får prövas av KOoch kan avgöras genom förbudsföreläggande. Sådant föreläggande innebär att densom anses ha använt ett oskäligt avtalsvillkor av KO föreläggs förbud vid viteatt fortsätta därmed. Godkänns föreläggandet, gäller det som förbud sommeddelats av . Näringsidkare är skyldig att på KO:s anmaningkomma in med yttrande eUer upplysning i förbudsärende. KO kan förelägga vite,om en anmaning inte åtlyds. Om ett av meddelat förbud ellerett godkänt förbudsföreläggande överträds, prövar allmän domstol på talan avåklagare frågan om utdömande av det förelagda vitet. Sådan talan får väckasendast efter anmälan av KO eller av annan som hos har ansöktom förbudet (7 §). Från avtalsviUkorslagens tillämpningsområde harundantagits verksamhet som står under tUlsyn av bank- ellerförsäkringsinspekfionen. Lagen gäller dock i ffåga om verksamhet som drivs avfinansbolag, trots att dessa står under tiUsyn av bankinspektionen (2 §). Marknadsföringslagen har till ändamål att främjakonsumenternas intressen i samband nied näringsidkares marknadsföring av varor,Qänsler och andra nyttigheter och att motverka marknadsföring som ärofillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare (1 §). Uttrycket"nyttighet" har i lagen en vidsträckt innebörd och omfattar bl. a.krediter (prop. 1975/76:34 s. 125 f). Lagens centrala bestämmelser utgörs avtre generalklausuler som gör det möjligt att förbjuda vissamarknadsföringsåtgärder och att ålägga marknadsföraren att lämna vissinformation samt att förbjuda försäljning av vissa varor. Generalklausulernabehandlar således otillbörlig marknadsföring (2§), informationsskyldighet (3§) och produktsäkerhet m. m. (4§). Prop.1981/82:180 97 För handläggningen av förbuds- ochinformationsfrågor enligt marknadsföringslagen gäller i huvudsak samma ordningsom enligt avlalsviUkorslagen. Fömtom förbudsföreläggande finnsinformationsföreläggande som ger KO möjlighet att själv pröva frågor rörandeUnderlätelse att lämna information i fall som inte är av större vikt. Om någonhar meddelats förbud eller åläggande utövar KO tillsyn över att förbudet elleråläggandet åtlyds. För detta ändamål kan KO från den som avses med förbudeteller åläggandet, i sista hand med användande av vite, infordra upplysning,handling och liknande som behövs för tiUsynen. Vidare innehåller marknadsföringslagenstraffbestämmelser som riktar sig mot speciella marknadsföringsåtgärder. Marknadsföringslagen är tillämplig på allnäringsverksamhet och omfattar alltså även verksamhet som står underbankinspekfionens och försäkringsinspekfionens fillsyn. Konsumentkreditlagen har till syfte att stärkakonsumenternas ställning i kreditsammanhang. Lagen gäller för alla former avkredit. Med kredit avses lån och betalningsanstånd. Näringsidkare åläggs enligt5 och 6 §§ att vid marknadsföring av kredit lämna information om den effekfivaräntan för krediten. Gäller det kredit för förvärv av en särskild vara, Qänsteller annan nyttighet skall näringsidkaren även ange kreditkostnaden ochkon-tantpriset. Informationen skall lämnas dels vid annonsering, skyUning ochUknande marknadsföring, dels skriffiigt till den enskUde konsumenten innan ettkreditavtal ingås. Skyldigheten att informera åvilar i princip aUanäringsidkare som ger eller förmedlar kredit, således även t.ex. banker ochförsäkringsbolag. KonsumentkredUlagen innehåller vidare särskilda bestämmelserom kreditköp. Dessa innebär bl.a. krav på viss kontantinsats och begränsningarav möjligheten att använda förbehåll om återtaganderätt. Konsumentkreditlagensbestämmelser om marknadsföring av kredU och kontantinsats anknyter tUlbestämmelserna i marknadsföringslagens regelsystem. Underlätelse att vidmarknadsföring av kredit lämna erforderlig informafion skall sålunda bedömasmed fillämpning av generalklausulen om information i 3 § MFL, och åsidosättandeav bestämmelserna om kontantinsats skall betraktas som otillbörligmarknadsföring enligt generalklausulen i 2 § MFL. På motsvarande sätt anknyterbestämmelserna om begränsningar av möjligheten att använda förbehåll omåtertaganderätt vid kredkköp till avlalsviUkorslagen. Detta innebär attmarknadsföringslagens resp. avtalsviUkorslagens kontroll- och sanktionssystembhr tUlämpligt i ifråga om de berörda bestämmelserna. TUlsynen över efterlevnaden av konsumentkredifiagenutövas av (25 §), dock med vissa undantag. TUlsynen över attkredifinsfituten och försäkringsbolagen efterlever konsumentkreditlagenankommer på bankinspektionen resp. försäkringsinspektionen. Konsumentförsäkringslagen har till syfte att stärkakonsumenternas ställning på försäkringsområdet. Av intresse i detta sammanhangär att 7 1981/82. Prop.1981/82:180 98 försäkringsbolagenenligt lagen åläggs att informera konsumenterna om och andraförsäkringsvillkor före köp, om viktigare begränsningar i villkoren sedan köpskett och, bl. a. vid skadefall, om möjligheterna att få ersättningsfråganprövad. Konsumentförsäkringslagen gäller enbartförsäkringar som tecknas av enskilda konsumenter. Lagen omfattar sådana vanligaförsäkringsformer som hemförsäkring, villaförsäkringar, fritidshusförsäkringar,reseförsäkringar, motorfordons- och båtförsäkringar. Däremot är lagen intetillämpUg på Uvförsäkringar och andra personförsäkringar. Konsumentförsäkringslagens informationsbestämmelseranknyter till bestämmelserna i marknadsföringslagens regelsystem. Underlätelsealt lämna information skall sålunda bedömas med tillämpning av generalklausulenom information i 3 § MFL. Detta innebär att marknadsföringslagens kontroll- ochsanktionssystem blir tillämpligt om informationsskyldigheten enligtkonsumentförsäkringslagen åsidosätts. Den konsumenlrättsliga lagsfiftning som tillkommitunder senare år har som framgått av den lämnade redogörelsen ett vidsträckttillämpningsområde och omfattar - utom vad gäller avtalsvillkorslagen - bank-och försäkringsområdena. På dessa områden har dock sedan läng lid tillbakafunnits ett grundläggande konsumentskydd. Bank- och försäkringsväsendet äringående reglerat. Det viktigaste syftet bakom denna reglering är ettkonsumentskyddsintresse, dvs. att skydda insättare, försäkringstagare och andrakunder. Såväl bankerna som försäkringsbolagen är underkastade enoffenfiigrättslig kontroll. På bankområdet utövas den offenfiigrättsligakontrollen av bankinspektionen. Närmare bestämmelser om inspektionensorganisafion och verksamhet ges i instmkfion för bankinspekfionen (SFS1979:740, ändrad senast 1981:180). Förutom bankerna omfattar inspekfionensfillsyn även bl.a. kreditaktiebolagen, hypoteksinstituten, finansbolagen,fondkommissionsbolagen och fondbolagen. Det åligger bankinspektionen att övervaka attbankerna följer de lagar och författningar som reglerar deras verksamhet samlde för bankerna gällande bolagsordningarna. Tillsynen är främst inriktad på attövervaka de förhållanden som kan inverka på bankernas säkerhet. All så årfallet hänger samman med att banklagstiftningen, särskilt rörelsereglerna, harkommit tiU främst för att trygga bankinstitutens solvens och likviditet ochdärmed skydda insättarna mot förlust av insatta medel. Emellertid åligger detinspektionen enligt de s. k. sundhetsparagraferna i banklagstiftningen att äveni övrigt med uppmärksamhet följa bankernas verksamhet i den mån det behövs förkännedom om förhållanden som är av betydelse för en sund utveckling avbankverksamheten. Denna allmänna tillsynsbesläm-melse har gjort det möjligt förinspektionen att i sin fillsynsverksamhet beakta även låntagares och andrabankkunders intressen. Prop.1981/82:180 99 Även den reglering som gäller förkreditaktiebolagen, hypoteksinsfituten, finansbolagen, fondkommissionsbolagenoch fondbolagen innehåller allmänna tillsynsbestämmelser enligt vilkabankinspektionen kan ingripa för att ta fill vara konsumenternas intressen. Till tillsynsreglerna är knutna speciellabestämmelser om bankinspektionens befogenheter och sanklionsmöjligheler.Enligt allmänna verksstadgan (1965:600) kan bankinspektionens beslutöverklagas tiU regeringen. Med stöd av sin allmänna tillsynsbefogenhet kanbankinspektionen -även efter tillkomsten av marknadsföringslagen - ingripa molde olika kreditinstitutens och fondbolagens marknadsföring. Inspektionen kanmed stöd av denna befogenhet också ingripa mot de avtalsvillkor som finansbolagentiUämpar oaktat det ankommer pä att granska dessa vUlkor enligtavtalsvillkorslagen. Beträffande konsumentkreditlagen är, som fidigare nämnts,bankinspekfionen fiUsynsmyndighel i fråga om verksamhet som står under desstiUsyn. Emellertid innebär kopplingen i konsumentkreditlagen fillmarknadsföringslagens regelsystem att - med stöd av den lagenskontroll- och sanktionsbestämmelser - kan övervaka att de olikakredifinstituten följer konsumentkreditlagens bestämmelserom information. Dennuvarande ordningen innebär alltså alt en och samma företeelse kan komma attprövas av säväl bankinspektionen med stöd av den aUmänna tiUsynsbefogenhetenenligt lagarna för kredUinstituten som av de konsumenlpoUtiska organen med stödav konsumentlagstiftningen. har behandlat frågan hurfillsynen enligt den konsumenlrättsliga lagstiftningen bör anordnas päbankomrädet. Utredningen har arbetat med i huvudsak två modeller. Den enainnebär i princip att den slutUga prövningen av samtliga konsumentärenden päbankområdet skall åvila och att den granskning, som lederfill en prövning inför , sker hos /KO. Denandra modellen innebär att all fillsyn såvitt gäller konsumentskyddet på bankområdetkoncentreras till bankinspektionen. Utredningen har vid valet mellan dessa modeller funnitatt övervägande skäl talar för att tiUsynsuppgifterna samlas hosbankinspektionen. Utredningens uppfattning grundas främst på alt inspekfionensspeciella kompetens och erfarenheter bör utnyttjas för att konsumentskyddet påbankområdet skaU kunna utformas på bästa sätt. Utredningen har vid valet avmodell också tagit hänsyn lill att inspektionen har betydande erfarenhet avbankernas verksamhet och ett väl fungerande kontakt- och informationsnät iförhållande fill bankerna. Utredningens förslag innebär att bankinspektionenensam skall ha ansvaret för granskningen av bankernas avtalsvillkor och ifortsättningen även för tillsynen över bankernas marknadsföring och informafionom krediter. Vidare innebär förslaget att beslut i konsumenträttsliga frågor 1981/82:180 100 skallbehandlas som bankinspektionens övriga tiUsynsbeslut, dvs. beslut rörandebankemas avtalsviUkor, marknadsföring, information m. m. skall av berördabanker kunna överklagas hos regeringen. Besluten skall - i Ukhet med inspekfionensövriga beslut - gå i omedelbar verkställighet, om inte annat förordnas. Motsvarande organisatoriska lösning bör enligtutredningen genomföras beträffande fondkommissionsbolagen, kreditakfiebolagen,finansbolagen och hypoteksinstituten. Utredningen föreslår att bestämmelser motsvarandeavtalsvillkorslagens och marknadsföringslagens generalklausuler förs in i bl.a,banklagarna och att det i marknadsföringslagen förs in en bestämmelse avinnebörd att marknadsföringslagen inte gäller den verksamhet som bankinsliluiendriver. Vidare föresläs att kopplingen i konsumentkreditlagen till avlalsviUkorslagenoch marknadsföringslagen upphävs och alt i stället hänvisningen ikonsumentkreditlagen sker tiU de regler som skall införas i banklagarna. Utredningenframhåller också att det är angeläget att erfarenheter ochsärskilda kunskaper tillvaratas. Utredningen föreslär därför att det inrättasett kontaktfomm för konsumentfrågor inom bankområdet. Enligt utredningen börsamrådsorganet vara organisatoriskt fristående från myndigheterna. Inspekfionenbör vara sammankallande och också tillhandahålla sekreterare. Vidare föreslårutredningen alt det i bankinspektionens instmktion skrivs in att inspektionenhar skyldighet att samråda med i konsumentfrågor. Utredningen har även berört frågan om hurkonsumenttvister på bankområdet bör prövas. Utredningen har övervägt omAllmänna reklamationsnämndens verksamhetsområde skall utvidgas till attomfatta även banktjänster men har stannat för att inte föreslå en sådanändring. Ledamoten , sakkunnige ochexperten har i ett särskilt yttrande förordat att gränsdragningenmellan och bankinspektionen görs sä att frågor enligtmarknadsföringslagen skall handläggas av medanavtalsvillkorsgranskningen och fillsynen enligt konsumentkredifiagen skaUhandläggas av bankinspektionen. I yttrandet framhåUs bl. a. att om ansvaretför övervakningen av bankemas marknadsföring ligger hos är detmöjUgt att UtnytQa de erfarenheter och den sakkunskap som erhålls vidgranskningen av marknadsföringen på andra områden. Bedömningsgmnder av genereUräckvidd vilka utvecklas vid tillämpningen av marknadsföringslagen kantillämpas också vid granskningen av bankernas verksamhet. Vidare framhåUs atttillämpningen av marknadsföringslagen hos KO kan samordnas medinformationsinsatser av olika slag. Detta ökar möjligheterna att uppnå etteffektivt konsumentskydd på bankområdet och också att förenkla hanteringen avenskilda ärenden och därmed nedbringa kostnaderna för arbetet med dem.Experten Utterström har dessutom framhållit att en närmare analys av denbankverksamhet som riktar sig fill konsumenterna och av Prop.1981/82:180 101 finansbolagensverksamhetsområde borde ha gjorts innan slutlig ställning togs till frågan omkonsumentskyddets utformning på bankområdet. De remissinstanser som yttrat sig överbanklagsutredningens förslag kan delas upp i två huvudgmpper. Utredningensförslag stöds av den ena gmppen, där bl. a. riksbanksfullmäktige ochföreträdare för bankorganisationerna ingår. Samma hållning intas av bl. a.statskontoret, och kommerskollegium. Negativa tUlutredningens förslag, huvudsakligen i marknadsföringsdelen, är bl.a.konsumentverkel/KO, , NO och företrädarna för de centralalöntagarorganisationerna. Bankinspektionen har i sitt remissyttrande ställtsig bakom förslaget i det särskilda yttrandet. Sedan remissyttrandet avlämnatshar dock bankinspektionen ändrat instäUning och biträder numera utredningensförslag (se bankinspekfionens yttrande över försäkringsverksamhetskommitténs betänkande). De remissinstanser som är positiva tillutredningens förslag framhåller att det är angeläget att en enda myndighethandhar de konsumentpolitiska frågorna på bankområdet. Risken är annars storatt både konsumenterna och bankinstituten möter svårigheter vid kontakter medmyndigheter vilket kan leda tiU en försvagning av konsumentpolitiken. Eningående kunskap om den svenska kreditmarknadens funktionssätt är engmndläggande fömtsättning för en framgångsrik konsumentpolitik på bankområdet.Bankinspektionen, som besitter en sådan specieU kompetens, bör därför bliansvarig för konsumentpolitiken inom sitt tillsynsområde. understryker i sitt yttrande attbankinspekfionens tiUsyn enligt banklagstiftningen har det allmänna syftet attvaka över sund bankverksamhet och att därför enligt sakens natur ett visst,såsom konsumentskydd betecknat område, inte kan undantas frånbankinspektionens tUlsyn. De remissinstanser som är negativa tiUutredningsförslaget ansluter sig i princip till den uppfattning som kommit tilluttryck i det särskilda yttrandet. Dämtöver har bl. a. framhållits atträttssäkerheten i marknadsföringsärendena skulle eftersättas, om prövningen imarknadsdomstolen ersattes av ett administrativt förfarande. Det har ocksågjorts gällande att det finns en uppenbar risk för att rättstillämpningen inteblir enhetlig om marknadsföringsärenden på bankområdet handläggs i annanordning än på övriga områden. Kritik har även riktats mot alt utredningensförslag inte medger en sammanslutning av konsumenter, löntagare ellernäringsidkare att föra ett ärende vidare tiU högre instans närtUlsynsmyndigheten inte gör detta. anser det vara otiUfredsstäUandeatt utredningen har lagt fram förslag till lagändringar och organisatoriskaförändringar utan att gmnda dessa förslag på en kartläggning och analys avkonsumenternas problem. EnUgt verket lämpar sig därför inle betänkandet attligga till Prop.1981/82:180 102 föreslår att en ny utredning filisätts somtillgodoser kravet på allsidighel och som gmndar sitt arbete pä en analys avkonsumentproblemen. Flera remissinstanser har - oavsett vilkeninställning de har lill hur fillsynen organisatoriskt skall anordnas -framhållit att säväl bankinspektionens som erfarenheter ochsakkunskap bör tUlvaratas vid handläggningen av konsumentfrågor påbankområdet. Meningarna är dock delade i frågan om ett kontaktforum böretableras. anser att frågan omett reklamafions-förfarande på bankområdet bör bli föremål för ytterligareutredning. På försäkringsområdet utövas den offentligrättsligakontrollen av försäkringsinspektionen. Närmare bestämmelser om inspektionensorganisafion och verksamhet ges i instmkfionen för försäkringsinspektionen(SFS 1979:743). Inriktningen av försäkringsinspekfionens verksamhet bestämshuvudsakligen av innehållet i lagen om försäkringsrörelse, främst dessprinciper om soliditet och skälighet. I linje med denna lagstiftning ligger attinspekfionen har att i första hand tillvarata försäkringstagarnas intressen (seprop. 1961:171 s. 281). Soliditetsprincipen innebär att försäkringsbolagenskapitalstyrka skall vara sådan att de alltid kan fullgöra sina förpliktelsermot försäkringstagarna. I försäkringsrörelselagen kommer principen filluttryck bl. a. genom regler om fondbUdning och om placering och värdering avtillgångarna. Soliditetsprincipen är även inskriven i lagen (1950:272) om rättför utländsk försäkringsanslalt att driva försäkringsrörelse här i riket. Detär en viktig uppgift för försäkringsinspeklionen att tillse attförsäkringsbolagen bedriver sin verksamhet under fullt betryggande former. Skälighetsprincipen uttrycks i fråga omlivförsäkring på så sätt att de försäkringstekniska grunderna skall avse attbereda försäkring till en med hänsyn fill försäkringens art skälig kostnad (263§ FRL). I fräga om skadeförsäkring anges att premiesättningen skall varaskäligt avvägd med hänsyn till den risk, som försäkringen är avsedd att täcka,nödiga omkostnader för försäkringen samt omständigheterna i övrigt (282 § 2mom. Skälighetsprincipen är inte inskriven i lagen om rätt för utländskförsäkringsanstalt att driva försäkringsrörelse här i riket. Med slöd avskälighetsprincipen kan försäkringsinspektionen ingripa mot försäkringsbolageni fråga om utformningen av försäkringsvillkor och behandlingen av försäkringsfall.Skälighetsprincipen anses vidare kunna läggas tUl grund för den uppsiktinspektionen håller över att bolagens organisation är lämpUg från,försäkringstagarnas synpunkt. Fömtom att kontrollera efterievnaden av de nämndaprinciperna skall inspektionen även i övrigt verka för en sund utveckling avförsäkringsväsendet. I denna ingår kontroll av bolagens hela verksamhet, bl.a. således marknadsföring och information. Prop.1981/82:180 103 hållandenhos något försäkringsbolag, kan detta enligt 288 § FRL leda till erinran elleri allvarligare fall till föreläggande för bolaget eller dess styrelse att inomviss tid företa erforderUga åtgärder. Om bolaget eller dess styrelse inteföljer föreläggandet skaU inspektionen anmäla detta hos regeringen som kanförklara koncessionen förverkad. beslut kan enligtförsäkringslagstiftningen överklagas hos regeringen. Liksom kreditinstituten är försäkringsbolagen iviss utsträckning underkastade en dubbel tiUsyn på det konsumenträltsligaområdet. Således kan både försäkringsinspekfionen med stöd av sin allmännatillsynsbefogenhet enligt försäkringslagstiftningen och medstöd av marknadsföringslagen ingripa mot försäkringsbolagens marknadsföring.Detsamma gäUer i fråga om tillsynen över att försäkringsbolagen följer bestämmelsernai konsumentkreditlagen och konsumentförsäkringslagen. FörsäkringsverksamhetskommUtén anser atttUlsynsbefogenheterna bör koncentreras hos en myndighet. Vid en jämförelsemellan försäkringsinspektionen och har kommittén funnit attövervägande skäl talar för att inspekfionen bör ha huvudansvaret förkonsumentskyddet inom försäkringsområdet. Kommittén grundar sin uppfattningfrämst på att konsumentskyddet inom försäkringsområdet måste utformas med hänsynfiU såväl den enskilda konsumenten som hela försäkringskollekfivets intressen.Enligt kommittén har inspektionen de bästa förutsättningarna att göra en samladbedömning av hur konsumentskyddet bör utformas för att kunna förenas med nunämnda intressen. Kommitténs förslag innebär i huvudsak följande.Försäkringsinspektionen skall liksom f. n. ha huvudansvaret för granskningenav de enskilda försäkringsföretagens (svenska försäkringsbolag, utländskaförsäkringsanstalter och understödsföreningar) försäkringsvillkor.Försäkringsföretagens marknadsföring skall övervakas av inspektionen ensam. Inspektionenskall ha ansvaret för tillsynen över aU information på försäkringsområdet ochöverta ansvar för utgivande av basinformation. Vidare skallinspektionen även ha det odelade ansvaret för granskning avskaderegleringen pä försäkringsområdet. Beslut i konsumentfrågor skall enligt kommitténsförslag behandlas som inspekfionens övriga fiUsynsbeslut. Detta innebär attinspektionens beslut rörande ett svenskt försäkringsbolags eller en utländskförsäkringsanslalts avtalsvillkor, marknadsföring, information m. m. av berördaförsäkringsföretag kan överklagas hos regeringen. Kommittén föreslår attregeringen skaU inhämta yttrande från när ett ärende inrymmermarknadsföringsfrågor. För att underlätta snabba ingripanden från inspektionenssida föresläs att inspektionens beslut skall gå i omedelbar verkställighet, ominte annat förordnas. Kommitténsförslag till lagteknisk lösning innebär alt försäkringsverk- Prop.1981/82:180 104 samhetundantas från marknadsföringslagens tUlämpningsområde och att bestämmelsermotsvarande marknadsföringslagens generalklausuler om otillbörligmarknadsföring och information inarbetas i försäkringsrörelselagen och lagenom rätt för utländsk försäkringsanstalt att driva försäkringsrörelse här iriket. Vidare innebär förslaget att hänvisningen i konsumentkredUlagen ochkonsumentförsäkringslagen till marknadsföringslagen upphävs. I stället skaUinformationsbestämmelserna i konsumentkreditlagen och ikonsumentförsäkringslagen anknytas till de föreslagna marknadsföringsbestämmelsernai försäkringsrörelselagen och lagen om rätt för utländsk försäkringsanstaltatt driva försäkringsrörelse här i riket.