prop · G503146 · 1981-12-31 00:00:00 — I syfte att åstadkommaöverensstämmelse mellan 99 § UtlL och kpnventionskravet föreslär kommitténsådan ändring i paragrafen atl det klart framgår, att utlänningen skall betalasin egen resa hem men inte eventuellt medföljande bevakningspersonals rese- ochIraktamentskost-nader. Eftersom staten i praktiken svarar för del av sistnämnda kostnader antas någon nämnvärd kostnadsökning inle kommaatt uppstå. Enligt kommitténs uppfattning innebär art 9 därefter inget hindermot svensk ratifikation av konventionen. Över förslaget harILO-kommittén yttrat sig. Kommittén erinrar om att den tolkning av den aktuellakonventionsbeslämmelsen, som för frågor rörandetiUämpning av konventioner och rekommendationer har gett uttryck åt, sedermerahar lämnats utan erinran av arbetskonferens. Enligl ILO-kommitténsuppfattning finns del, sedan ändringen har genomförts, inte längre något hindermot ratifikation av del I av . Man föreslår därför allregeringen förelägger ILO-konventipnen (143) om migrerandearbetstagare för godkännande, med förbehåll för del II avkonventionen. Ävenjag ansluter mig lill utlänningslagkommitténs förslag lilländring av 99 § UtlL. Förslaget är väl avvägt och bringar lagen iöverensstämmelse med internationelh gällande värderingar. Ändringen lorde intenämnvärt påverka samhällets koslnader på denna punkt. Jagavser att i samråd med chefen för inom kortåterkomma till frågan om lilhräde tiU den ifrågavarande . Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom arbetsmarknadsdepartementetupprättats förslag till 1. lag om ändring iutlänningslagen (1980:376), 2. lag om ändring ikommunalskaltelagen (1928:370), 3. lag om ändring i lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar Förslagen bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 5. 1981/82:146 66 4.1Förslaget till ändring i utlänningslagen (1980:376) Dennaparagraf i sin nuvarande lydelse är i sak oförändrad jämförd med 4 § i 1954 årsUtlL. Före tillkomsten av UtlL hade regeringen med stöd av denbestämmelsen överlåtit åt att besluta om godkännande som pass av andra slagav legitimationshandlingar än sådana som uttryckligen angavs i dåvarandeutlänningskungörelse. En sådan ordning möjliggjordes genom den äldreregeringsformen och punkt 6 i övergångsbestämmelserna fill den nu gällanderegeringsformen. Den blev därempt inte längre möjlig sedan den äldre UflL hadeupphävts pch fullmaktsbestämmelsen förts in i den nya UtlL. Regeringensbemyndigande för har således utgått. 11 § regeringsfprmen framgår att , när den bemyndigar regeringenatt meddela föreskrifter i ell visst ämne, kan medge att regeringen i sin turöverlåter åt exempelvis en förvaltningsmyndighet att meddela bestämmelser ifrågan. Det fömtsätts alltså en uttrycklig fullmakt för regeringen för attbefogenheten skall kunna överlåtas tiU en förvaltningsmyndighet. Praktiskaskäl talar för en återgång till den tidigare gäUan-de ordningen enligt vilkenSIV fick besluta om godkännande av legitimationshandlingar som pass. Genom denföreslagna ändringen i 7 § har regeringen därför fått rätt att bemyndiga SIVatt utfärda sådana föreskrifter. Bemyndigandet ges genom en bestämmelse iUtlF. Med anledning av påpekanden under remissbehandlingen vill jag framhålla,att det är angeläget att verket i dessa frågor samråder med RPS. Iparagrafens andra stycke har efter förslag av RPS uttryckligen angivits, attpolismyndigheten i vissa fall även utan föregående kallelse får hämta enutlänning till myndigheten för upplysningar om vistelsen här. Erfarenheten harvisat att en sådan bestämmelse behövs. För att hämtning skall få ske utanföregående kaUelse fömtsätts, att det skäligen kan befaras att utlänningeninte skulle efterkomma en kallelse. Bestämmelsen har självfallet tillämpning påsituationer då en kallelse tvärtom kan antas medföra att utlänningen håller sigundan. I övrigt får en bedömning ske utifrån utlänningens personligaförhållanden - l.ex. det sätt på vilket han har etablerat sig här - och andraomständigheter. Bestämmelsen bör emellertid tillämpas restriktivt. Hämtningutan föregående kallelse får under inga förhåUanden ske slentrianmässigt utanendast där del bedöms behövligt av det skäl som anges i bestämmelsen. Itredje stycket har skett en mindre konsekvensändring. Fjärdestycket är nytt. Jag får fill en böljan hänvisa till 2.5 i den allmännamotiveringen. 1981/82:146 67 Skyldighet att efterkomma polisens begäran om öppnande avbagageutrymme, husvagn m.m. avses gäUa såväl för svenskar som för uflänningar.Uflänningslagen innehåller redan vissa bestämmelser som rör svenskar. Det ärfallet med skyldigheten att anmäla utlänningars vistelse och arbete i (9 §). Skyldighet att inställa sig vid förhandling enligt uflänningslagen kanåläggas även svenska medborgare (59 §). Även flera av ansvarsbestämmelserna iuflänningslagen gäller bl.a. svenskar. Den åtgärd som anges i Qärde stycket får vidtas endast isamband med inresekontrollen. Dit torde få hänföras även den kpntröll som skergenom s.k. flygande patmller i närheten av landgränsen tiU annal nordiskt land.Åtgärden får endast ske i syfte att förhindra illegalt inresande. Som framgår av den allmänna motiveringen är det inteavsett att polisen vid inresekontrollen mtinmässigt skaU undersöka fordon. Delbör normalt krävas att det finns en anledning. Så kan exempelvis vara fallel ompolisen har fått skäl att misstänka, att ufiänningar ochett visst gränsavsnitt försöker atl illegalt ta sig in, exempelvis genom attgömma sig i stängda utrymmen i bilar. Åtgärden får vidtas av en enskild polisman (jfr 28 kap. 5§ sista ledet ). Skulle bestämmanderätten läggas på högre nivå,uppstår fördröjning och behov uppkommer av tvångsåtgärder för att kvarhållabUisien tiUs beslut har fattats om åtgärden. Motsvarande befogenhet tillkommeren särskilt förprdnad passkpntrollant eller en tulltjänsteman, som medverkarvid utlänningskontrollen. Som en följd av alt polismyndigheternas befogenhet altavvisa presumfiva terrorister upphävs, bortfaller behovet av den särskUdaspärrförteckningen. Tredje stycket skall därför utgå. Spm framgår av 32 § sista stycket förutsätts regeringenändå meddela vissa föreskrifter till ledning för polismyndigheterna. I övrigthänvisas till 2.7.1 i den allmänna motiveringen. Första stycket reglerar i första hand polismyndighetensrätt all avvisa presumtiva terrorister. Stycket bör utgå. Andra stycket, som blir ett nytt första stycke, haranpassats till den föreslagna ordningen att avvisningsbeslut i fråga ompresumtiva terrorister endast får meddelas av regeringen. Polismyndighetenskall alltså överlämna ärendet dit. Det ligger i sakens natur att detta börske skyndsamt. bör, liksom , RPS undertättas. Anledningsaknas att reglera den frågan i UtlL. Som framgår av tredje stycket fårregeringen meddela föreskrifter med riktlinjer för tillämpning av beslämmelsenom överlämnande av ärenden till regeringen. Prop.1981/82:146 68 I fråga om det nya första slycket får jag i övrigt hänvisatill den allmänna motiveringen (2.7.1). Med en sådan ordning som har föreslagits har detbedömts lämpligt att avvisningsbeslulet - liksom utvisningsbeslut enligt 47 § -förenas med återreseförbud. En bestämmelse om detta har införts i elt nytt andrastycke. Överträdelse av återreseförbudet är inte straffbelagd. Det bör ses motbakgrund av att del primära syftet är avlägsnandet av den presumtiveterroristen. Återvänder denne trots förbudet, bör beslutet kunna verkställaspå nytt. En komplettering av 93 § föreslås i delta syfte. Sistastycket innehåller ett bemyndigande för regeringen att närmare föreskriva omriktUnjerna för polismyndigheternas prövning av om överlämnande skall skeenhgt första stycket. En motsvarande möjlighet har funnits genom 30 §tredje stycket, som föreslås upphävt. Det är inte minst frågan omgränsdragningen mellan organisationer och gmpper som avses i 30 § andra stycketoch befrielserörelser utan internationell terrorism på sitt program som detbör ankomma på regeringen att klargöra. Paragrafen utgår som en konsekvens av att nuvarande 32 §första stycket upphävs. 47 § Åndringarna är en konsekvens av ändringarna i 32 och36 §§. I fråga om denna paragraf hänvisas i första hand tillavsnitt 2.4.3 i den allmänna motiveringen. Som där nämns skall förvarsbeslutenregelmässigt fallas av statsrådet. Delegationen avser alla beslut som rörsärskilda tvångsmedel. Skyldigheten enligt 54 § för en myndighel atl i sambandmed avgörande av elt ärende pröva om tvångsmedlet skall bestå och skyldighetenatt upphäva en tvångsåtgärd som inle längre behövs utövas sålunda avstatsrådet, när ärendet handläggs i regeringen. Ändringarna är en konsekvens av ändringarna i 32 och 36§§. \ första stycket anges atl del ansvariga statsrådet iförekommande fall får utse även en domstol att hålla förhandUng. Därmedåterinförs i nuvarande UtlL ett uttryckligt slöd för ell sådant förordnande.Den tidigare möjligheten att anlita allmän domstol upphörde genom tillkomstenav den nya lagen. Vidare anges att den handläggande myndigheten respektive delansvariga statsrådet får bestämma om även annan än utlänningen skall höras.Detta gäller redan nu (se 59 §), men det får anses lämpligl att Prop.1981/82:146 69 klargöraatt ett sådant beslul fattas av den som beslutar om förhandlingen.Motsättningsvis får anses följa att förhandlingsmyndighelen inte efter egetskön får höra annan. Bestämmelsen hindrar inte att förhandlingsmyndighetenaktualiserar frågan om förhör även med annan. Beslutanderätten får som hittiUsdelegeras tiU en tjänsteman i departementet. Avändringarna i andra stycket följer att förhandling i ärende om avvisning ellerutvisning av en presumtiv terrorist skall håUas vid fingsrätl om detinte föreligger särskilda skäl mot det. Bestämmelsen är alltså inte absolut.Ett särskilt skäl kan vara att förhandling vid tingsrätten på gmnd avomständigheterna inte hinns med. Som framgår av den allmänna motiveringen(2.7.2) bör förhandlingen även i sådana fall om möjligt håUas hos en domstol.Vad som sagts gäller den förhandUng som skall hållas i avvisnings- ellerutvisningsärendet som ett led i utredningen. I andra fall då förhandUng skallhållas i utlänningsärende hos regeringen, l.ex. vid förlängning av förvarstagande,får förhandlingen anförtros åt den domstol eller myndighet som bedöms lämplig. Paragrafenhar kompletterats med en bestämmelse som innebär, att allmänt ombud alltidskall förordnas vid förhandling i ärenden om avvisning eller utvisning av enpresumtiv terrorist. Regelmässigt torde därvid böra utses en företrädare förrikspolisstyrelsen. Del allmänna ombudet företräder vid förhandlingen detallmänna och skall medverka lill alt frågorna blir belysta på ett allsidigtoch uttömmande sätt. Ändringarnaär av redaktioneU art. Avandra stycket följer att förfarandet vid hörande av utlänningen väsenfiigenregleras i UtlL. Detsamma gäller vid hörande av annan person än utlänningen.Vid sidan av UtlL kommer emellertid i vissa hänseenden bestämmelserna ombevisupptagning utom huvudförhandhng i brottmål att bli tillämpliga. Så varfallet även enligt den tidigare bestämmelsen i UtlL om förhör vid allmänunderrätt. Det gäUer bl.a. frågor om rättens sammansättning, protokollföringsamt ordning och säkerhet. Fömtsättningarnaför att förhandlingen skall hållas inom stängda dörrar regleras i tredjestycket. Med hänsyn tili förhandhngens natur torde del vara lämpligt att ifråga om förhandling vid aUmän domstol ansluta till den bestämmelse som nugäller vid munfiig förhandling vid förvaltningsdomstol. Det medför att kraveipå "synnerliga skäl" i 5 kap. 1 § andra stycket inteblir fiUämpUgt i dessa fall. I fråga om förhandling vid annan myndighet behållsnuvarande ordning. I fråga om sekretessen vidförhandling hos domstol i terroristärenden får jag hänvisa till den allmännamofiveringen (2.7.2). Prop.1981/82:146 70 62§ Ändringen är av redaktionell art. Idenna paragraf återfinns de centrala bestämmelserna om rätt alt överklaga beslutom förvarstagande. Hithörande frågor har behandlats i avsnitten 2.4.2 och2.4.3 av den allmänna motiveringen. Iförsta stycket har bestämmelsen att regeringens förvarsbeslut inle kanöverklagas utgått. Den nu införda möjligheten att få till stånd en domstolsprövningav förvarsbeslulet i ärenden som handläggs av regeringen återfinns i tredjestycket. Till första stycket har vidare förts del nuvarande tredje stycket. Bestämmelsernai andra stycket om besvärsinstans i fråga om förvarsbeslul har i hög gradförenklats. Första besvärsinstans är i fortsättningen kammartätt. Som redan harangetts i den allmänna motiveringen skaU besvären till kammartätt överförvarsbeslut enligl uflänningslagen prövas av kammarrätten i . Dettaförutsätter ändring i förordningen (1977:937) om kammarrätternas domkretsar.Kammarrätt blir som framgått besvärsinstans i alla de fall då annan myndighetän regeringen har meddelat förvarsbeslutet. Andra styckets andra mening avserbåde fall då kammarrätten har beslutat i förvarsfrågan i första instans i ettärende om utvisning enligt 43 § UtlL och det fallet att domstolen har prövatbesvär över ett förvarsbeslut. Detär angeläget att kammarrätten prövar besvär i dessa ärenden med förtur, iförsta hand därför att utlänningen har berövats friheten men även därför atlutlänningen annars inle tillförsäkras en reell rätt till domstolsprövning.Beträffande frågan om eventuella ölägenheter vid munfiig förhandling på gmndav de långa avstånd som kan förekomma kan erinras om, att kammarrätten iJönköping har möjlighet att sammanträda utanför , om det föreliggersärskilda skäl (23 § lagen (1971:281) om allmänna förvaltningsdomstolar). Genombestämmelsen i tredje stycket får anses uppfylla sinakonventionsälaganden i nu aktuellt hänseende. Prövningstillstånd krävs inte.Prövningen bör ske skyndsamt. Handläggningen i regeringsrätten medför inteuppskov i handläggningen av avlägsnandeärendel i . I övrigthänvisas till den allmänna motiveringen. Jagvill slutligen erinra om skyldigheten för den myndighet som handlägger ettavlägsnandeärende eller verkställighelsärende - antingen ärendet handläggs iförsta instans eller som besvärsärende - att enligt 54 § andra stycket tillseatt förvarsbeslutet upphävs så snart det inte längre finns skäl för åtgärden.Beslämmelsen innefattar emellertid inte någon skyldighet - för l.ex.besvärsinstansen i avlägsnandeärendel - att när tiden för det tidigareförvarsbeslutet ännu inte gått ut utan särskilt yrkande i förvars- 1981/82:146 71 frågan meddela etl beslut som innebär att åtgärden skallbestå. Däremot kan det finnas anledning att, i samband med att ettbesvärsärende kommer in till besvärsinstansen, med en tjänsteanteckningdokumentera att behörig tjänsteman har granskat förvarsfrågan. Ändringen i paragrafen har föranlelts av att enligt denföreslagna 90 a § vissa verkställighetsärenden skall anmälas till . beslutar att överta ett ärende som har anmäUs enligt 90 a §, skallärendet handläggas i den prdning som gäller för verkställighetsärenden somöverlämnats till verket enligt 85, 86 eUer 89 §. 74 § Ändringarna är av redaktionell art. I första stycket föreslås att polismyndigheterna i ställetför länsstyrelserna får rätt att förelägga vite i de fall då ett fartygs ellerluftfartygs befälhavare vägrar att ta emot en utlänning som skall avvisas.Ändringarna skall ses mpt bakgmnd av att länsstyrelserna i övrigt förlprar sinbefattning med verkställighet av avlägsnandebeslut. Eftersom det iavvisningssituationen pfta kan vara pnt om tid, är det rimUgt attpolismyndigheten, som i övrigl är insatt i ärendet, får möjlighet att föreläggavite. Som jämförelse kan nämnas att polismyndigheten redan nu får föreläggavite, bl.a. enligt 31 § allmänna ordningsstadgan (1956:617). Som framgår av den allmänna motiveringen (2.3) föreslåspolismyndigheterna få ansvaret för verkställighet även av dpmstolarnasutvisningsbeslut, dvs. utvisning enligl 40 och 43 §§. Vad som sägs omlänsstyrelse utgår därför ur paragrafen. Liksom bör polismyndigheten,innan den fattar beslut i verkställighetsfråga, höra ufiänningen om vägen ochsättet för resan. Den skaU vidare utreda om det föreligger några hinder molverkställigheten. Om ett verkställighetsärende har överlämnats till SIVenligt 85 eller 86 § UtlL därför att politiska skäl har åberopats i ärendet,finns nu besvärsrätt till regeringen. Som närmare utvecklas i den allmännamotiveringen (2.3) förslås besvärsrätten utvidgad till alt omfatta även andrafall då utlänningen i ärendet - hos polismyndigheten eller - har åberopatpolitiska ömvändningar. Det fömtsätts emellertid att invändningarna är av sådanart att de skulle ha föranlett överlämnande dit av verkställighetsärendet om dehade framställts hos polisen. 1981/82:146 72 De överväganden som ligger bakom förslagel har redovisats i avsnitt 2.3av den allmänna motiveringen. Skulle utlänningen i samband med ettavvisningsärende framföra sina invändningar om exempelvis politisk förföljelseförst när beslutet skall verkställas, skall verkställighetsärendet visserligennormall enligt 85 eller 86 § överlämnas till . Om polismyndigheten anser atlpåståendet är uppenbart oriktigt eller, i fall som avses i 86 §, alt det kanlämnas ulan avseende, har dock polisen alt verkställa avvisningsbeslulet. Fördel fallel föreskrivs emellertid i den nya paragrafens/öri/a stycke enanmälningsskyldighet. Andrastycket har utformats efter förebild av 37 § andra stycket. Övertar SIVverkställighelsärendet efter anmälan, skall ärendet behandlas på samma sätt somelt verkställighelsärende som har överiämnals enligt 85, 86 eller 89 §. Av 72 §följer att om skäl föreligger kan upphäva avvisningsbeslulet eller beslutaanstånd med verkställigheten. Innan har tagit ställning lill frågan omöverlagande får vidare verkslällighelsål-gärder inte vidtas. Atl sådanaåtgärder inte får vidtas sedan har beslutat att överta ärendet ligger isakens natur. Övertagandet har ju skett för att verket skall prövaverkställighetsfrågan. Beslutom avvisning av en presumfiv terrorist (30 §) skall förenas med återreseförbud.Bestämmelserna i 93 § om ny verkställighet har kompletterats för att omfattaäven della fall. Enligt95 § UtlL i gällande lydelse skall en utlänning dömas till böter om hanuppehåller sig i utan föreskrivet tillstånd och underlåter att söka eltsådant tillstånd. Bestämmelsen har ansetts vara oklart formulerad och kunnatolkas på olika sätt. Det har l.ex. gjorts gällande, att den som efter det attåtal har väckts har gett in en ansökan om UT kan åtalas ellerstraffas. I bestämmelsensurspmngliga utformning UtlL gav den klart vid handen, attstraffbarhet inträdde om tillstånd inte hade sökts inom föreskrivna frister. Deändringar som vid senare tillfällen har skett har endast syftat till språkligförnyelse men inte till någon ändring i sak (se betänkandet s. 179). Övervägande skäl haransetts tala för alt straffansvar även i fortsättningen bör inträda så snartutlänningen har underiåtit atl ansöka om UT. Detta gäller bådebeträffande förstagångstillstånd och förlängt tillstånd. Även enviseringspliktig som kommer lill utan visering skall utan dröjsmålansöka om tillstånd. Beslämmelsen har därför förtydligats. 1 sista stycket harintagits en erinran om de i 99 a-b §§ föreskrivna avgifterna. Prop.1981/82:146 73 första stycket 5 intagna straffbestämmelsen, som avser försök atl hindraverkställighet av det egna avlägsnandebeslutet, föreslås upphävd. Iandra stycket 2 har gjorts en ändring för att även svenska medborgare skallkunna straffas för försök att hindra verkställighet av avlägsnandebeslutrörande presumtiva terrorister. Iandra stycket har vidare i en ny tredje punkt införts en bestämmelse om straffför den som försöker hindra verkställigheten av andra avvisnings-ellerutvisningsbeslul. Den nya beslämmelsen har behandlats i avsnitt 2.6.2 i denallmänna motiveringen. Här skall endasl följande lilläggas. För straffbarhet krävs eltaktivt handlande. Endasl åtgärder som innebär ett undangömmande och därmedjämförbara åtgärder är straffbara. Ledning har hämtats från moliven lill 17kap. 12 § BrB. Enligt den bestämmelsen straffas för främjande av flykt bl.a.den som främjar en fritagen persons flykt genom all "dölja honom ellergenom annan sådan åtgärd". Belysande för innebörden av beslämmelsen ärföljande citat (m.fl. II Qärdeupplagan s. 290). Enligt det andraalternafivet beskrives handlingen såsom främjande av flykt, efter det att denintagne avvikit. I BrB har detta handlingsalternativ begränsats genomtillägget, att främjandet skall ske genom att dölja eller genom annan sådanåtgärd. Tillägget infördes i lagrådsremissen 1958. Departementschefenmotiverade del med att broltsbeskrivningen i SL, vilken icke upptog dettafillägg, i praxis syntes ha lett lill en vidsträckt tillämpning av stadgandet.Det ansågs sålunda såsom främjande av flykt atl man upplåter bostad åt denflyktade. Elt vanligt fall vore, atl en förrymd fånge får vistas hos sin hustmeller annan närstående. Emellertid förelåge icke någon aUmän skyldighet förmedborgarna atl bistå myndigheterna vid efterspaning av förrymda personer,exempelvis genom att lämna upplysning om den förrymdes vistelseort om man avnågon anledning fåll kännedom om denna, och det syntes då leda för långt attett bispringande blott och bart genom atl låta den flyktade få husrum ochuppehälle skulle vara kriminaliserat såsom främjande av flykt. Det borde krävasall man verkligen är aktivt verksam för att hjälpa rymlingen att hålla sigundan, l.ex. i bil transporterar honom till en ort där han lättare undgåruppläckt eller, om man mottagit honom i sin bostad, vid husrannsakan vidtagersärskilda anstalter för att hålla honom dold. Lagtexten syntes böra avfattasså, alt ansvar skall inträda - fömtom om man hjälper en fånge eller likställdatt komma lös - om man efter avvikandet främjar hans flykt genom att döljahonom eller genom annan sådan åtgärd. Dettauttryck, som upptogs i brottsbeskrivningen, bör jämföras med uttryckssättet iII §, där del talas om alt någon döljer den som förövat brott, hjälper honomatt undkomma, undanröjer bevis om brottet eller på annat "dylikt"sätt motverkar upptäckt eller beivrande. Det bör observeras, att ordet sådanhar en mera restriktiv betydelse än ordet dylik. Denföreslagna gärningsbeskrivningen omfattar försök att hindra verkställigheten.Det vanliga i detta sammanhang är också att verkställighet skermen att den genom undangömmandet fördröjs. Någon särskild bestämmelse förförsöksfallen behövs därför inte. Prop.1981/82:146 74 Ifråga om denna paragraf hänvisas till den allmänna motiveringen (2.8).Skyldigheten att betala den egna resan gäller antingen ufiänningen avpolismyndigheten åläggs resa ut eller han förs ut ur landet. Genomparagrafen införs en särskild avgift som skall utgå vid anställning av Ulegalarbetskraft. Den aUmänna motiveringen finns i avsnitt 2.6.1. Införandetav avgiftspåföljden har inte ansetts böra inverka på arbetsgivarensstraffansvar. Anställande av illegal arbetskraft har, med hänsyn fill dessförhållandevis allvarliga skadeverkningar, ansetts böra vara kriminaliseratäven fortsättningsvis. Avgiftsskyldighetåligger den i vars verksamhet gärningen har begåtts, antingen det är en fysiskeller juridisk person. Om en rörelse, som ägs av en fysisk person, överlåtsefter det alt en överträdelse har begåtts, avses överlålaren svara för avgiflenäven i fortsättningen. I fråga om verksamheter som drivs av en juridisk personriktar sig anspråket mot den förmögenhetsmassa som hålls samman av denna,l.ex. av etl aktiebolag. Att bolaget överlåts inverkar alltså inte påföretagets skyldighet all betala avgift. Förvarje arbetstagare som är anställd utan föreskrivet tillstånd utgör avgiftenett halvt basbelopp, dvs. Avgiften fördubblas omöverträdelsen har pågått mer än . Möjligheten till eftergift ellernedsättning bör tillämpas restriktivt. Det hänger samman med att avgifternariktar sig mot en avgränsad grupp, arbetsgivarna, vilka förutsätts känna tillde regler som gäller vid anställning och som också i samband därmed har ålagtsett betydande ansvar i olika hänseenden.