prop · G50395 · 1981-12-31 00:00:00 — För de fall det trots allt kommer att bli nödvändigt attha ett dispensförfarande - för län till t. ex. VD och styrelseledamöter - villlänsstyrelsen föreslå att det i koncernfallen skall vara tillräckligt att prövaen ansökan från moderbolaget. Man kommer då ifrån en del av den olikformiga behandling,som industriförbunden påtalat. Lån för förvärv av aktier Av förarbetena till lagstiftningen (betänkande1975/76:4 sid. 101-102) framgår, att dispens från låneförbudet bör kunna ges iden män långivningen är betingad av personalpolitiska skäl. Utskottet uttalade,att likartade bedömningsprinciper skall användas beträffande alla anställda vidundersökning huruvida lånet är av sådan beskaffenhet, att dispens kan meddelas.Ett viktigt kriterium blir härvid om lånet kan anses ske inom ramen för enrättvis och ansvarsfull personalpolitik inom företaget. Detta kan anses varafallet om lånet och de härför erbjudna villkoren ingår i ett personalpolitisktprogram som omfattar ett större antal av de anställda. Skulle däremot endast t.ex. verkställande direktören och hans närmaste medarbetare komma ifråga förerhållande av lån av detta slag bör det som regel inte finnas anledning att gedispens även om lånet i och för sig skulle överensstämma med etableradpersonalpolitik inom företaget ifråga. Departementschefen anförde iproposition 1973:93 (sid. 135), att vissa företag tillämpar ett system sominnebär att anställda får låna av företaget för att köpa aktier i företaget, s.k.sparplaner, och att om ett sådant system berör ett större antal av de anställdabör dispens från låneförbudet kunna ges. I det tillägg till 12 kap. 7 § 3 st. ABL, somIndustriförbundet föreslagit, anges inte att erbjudandet om lån förfinansiering av aktieköp måste omfatta ett större antal av de anställda iföretagen. Med föreslagen lagtext skulle verkställande direktörens närmastemedarbetare kunna beviljas län från företaget utan att övriga anställda erbjödsliknande län. Ett bolags aktiekapital kan vara fördelat på A- och B-aktier,av vilka endast B-aktierna noteras pä fondbörs medan A-aktierna ägs av ettfåtal personer. Det har förekommit att sådant bolag erbjudit samtliga anställdalån för förvärv av B-aktier medan endast högre befattningshavare i bolagetskulle fä låna för att förvärva A-aktier. Lånebeloppet för A-aktierna var fyra åfem gånger större än lånebeloppet för B-aktierna. Dispens från låneförbudetskulle inte ha lämnats i ett sådant fall enligt uppfattning, menenligt förslag skulle dispens inte ha erfordrats. Enligt Industriförbundets förslag skulle dispens frånlåneförbudet vid lån för aktieförvärv i det egna bolaget erfordras endast omden anställdes innehav av aktier kommer att överstiga en procent avaktiekapitalet. 1 några börsnoterade företag överstiger aktiekapitalet enmiljard kronor. Anställd i sådant företag skulle sålunda enligt förslaget kunnalåna mer än för att förvärva aktier i bolaget utan attdispens från låneförbudsbestämmelserna skulle erfordras. Län av dennastorleksordning för aktieköp kan inte betraktas såsom sådana sparplaner somdepartementschefen avser i proposition 1973:93. Om Industriförbundets förslagskall kunna läggas till grund för lagstiftning krävs därför att lånebeloppet 1981/82:95 21 maximerastill visst belopp, förslagsvis ett basbelopp (= . Enligtlänsstyrelsens uppfattning kan förslag inte läggas tillgrund för lagstiftning. Härför erfordras att lagtexten innehåller bestämmelserom att långivningen skall ingå i ett personalpolitiskt program, som omfattarstörre antal av de anställda, samt att länebeloppet begränsas. Lättnaderna i låneförbudsbestämmelsernabör endast gälla bolag med spritt ägande. Flerabörsnoterade bolag har beslutat ge de anställda möjlighet att ansluta sig tillskattefondsparandet inom ramen för s. k. företagsanknutna aktie-sparfpnder. Ensådan fond bildas genom kapitaltillskott endast från anställda i ett visstaktiebolag eller inom en viss koncern. Föratt underlätta för de anställda att förvärva andelar i de företagsanknutna aktiesparfondernaerbjuder bolagen ofta lån på fördelaktiga villkor. Det är fullt klart, attsådana lån inte får lämnas till personer som tillhör den s. k. förbjudnakretsen (styrelseledamot, verkställande direktör, större aktieägare m.fl.) utanatt dispens från låneförbudet lämnats. Däremot rader tveksamhet om dispenserfordras på grund av bstämmelserna i 12 kap. 7 § 3 st. ABL (län för förvärv avaktier i bolaget eller annat bolag i samma koncern) och länsstyrelserna harhaft skilda uppfattningar härom. delar Industriförbundetsuppfattning att den olikformighet som har kommit till uttryck ilänsstyrelsernas tillämpning av låneförbudsbestämmelserna i här avsedda fallär allmänt sett otillfredsställande och att åtgärder bör vidtagas för attklargöra rättsläget i denna fråga. Detoklara rättsläget medför enligt förbundet risk för rättsförluster för anställdasom tagit lån från sina företag för att finansiera inköp av andelar i företagsanknutnaaktiesparfonder. Om skattedomstolarna nämligen finner att lånet är ett s. k.förbjudet lån blir låntagaren beskattad för lånebeloppet enligt bestämmelsernai 35 § I a mom. 6 st. kommunalskattelagen. menar, att risken förrättsförluster knappast föreligger i dessa fall, eftersom det torde varamöjligt för dispensmyndighet att i efterhand medgiva dispens i sådanasituationer. Länsstyrelsentillstyrker att bestämmelserna i 12 kap. 7 § 3 st. ABL ändras pä sä sätt attdet blir möjligt för företag med företagsanknutna aktiesparfonder att lämna låntill anställda för att finansiera köp av andelar i fonderna utan att dispensfrån låneförbudsbestämmelserna erfordras. Lagtexten bör emellertid innehållabestämmelser om att erbjudandet om lån skall omfatta alla anställda i företagetoch att länebeloppet begränsas till ett basbelopp. vill påpekaatt även om läneförbudet i 12 kap. 7 § 3 st. ABL uppmjukas kommer dispenslikväl i flertalet fall att erfordras på grund av bestämmelserna i 12 kap. 7 §I och 2 st. ABL. Enligt dessa får aktiebolag icke lämna penninglån tillstyrelseledamot, verkställande direktör eller aktieägare, som innehar mer än500 aktier i bolaget, och vissa släktingar till dessa. Detta förbud gälleroberoende av vad lånet skall användas till och drabbar sålunda även lån förförvärv av aktier i bolaget eller andelar i företagsanknutna aktiesparfonder.Sålunda kommer dispens bl. a. att erfordras för arbetstagarnas representanter ibolagens styrelser om dessa vill låna för att ansluta sig till aktiesparandet iföretagen. Det "omotiverade merarbetet i företagen" kommer därförtroligen inte att försvinna även om låneförbudsreglerna ändras på sättIndustriförbundet föreslagit. Prop.1981/82:95 22 FAR ser positivt på aktiesparandet och ser det somönskvärt att stimulera denna form av sparande med hänsyn till näringslivetsbehov av riskbärande kapital. FAR vill dock fästa uppmärksamheten vid de farorsom är förknippade med vissa aktualiserade former för aktiesparande.Ett genom arbetsgivaren länefinansierat aktiesparande helt koncentrerat påarbetsgivarföretagets aktier och således utan riskspridning kan leda till sväraekonomiska problem för den enskilde. Om företaget råkar i svårigheter kan isådant fall arbetstagarens anställning äventyras som värdet av hansplacerade tillgångar kraftigt sjunker medan länet kvarstår. Det är möjligt attdylika risker bör beaktas vid utformning av regelsystemet kring aktiesparande.FAR behandlar för sin del frågan nedan med utgångspunkt från aktiebolagets (=samtliga intressegruppers) synpunkt och de regler som avser att skydda dessegna kapital. Låneförbudets rättspolitiska motiv är huvudsakligen attskydda bolagets bundna egna kapital. Län i aktieförvärvssyfte har i rättspraxisvarit förenade med starka restriktioner , ochlagstiftaren har även vid införandet av läneförbudet funnit skäl att behandlasådana lån särskilt restriktivt. Betänkligheterna mot aktieförvärvslån settfrån kapitalskyddssynpunkt blir knappast mindre av att låntagarna består avbolagets anställda, helst som dessa kan förmodas utgöra en mindre kapitalstarkkategori än aktieägare i allmänhet. Det kan å andra sidan hävdas att låntagarkretsensstorlek skulle innebära en riskspridning frän bolagets synpunkt sett, och FARvill mot denna bakgrund inte motsätta sig en viss liberalisering av reglerna.En sådan liberalisering skulle kunna få formen av en generell dispens förlångivning, men det är angeläget att dispensmöjligheten i så fall begränsastill att avse lån, sammanlagt motsvarande endast en så stor andel av det bundnaegna kapitalet att bolagets fortbestånd ej äventyras. Under allaomständigheter bör en storleksgräns relateras till bolagets kapital snarare äntill de individuella lånen vart för sig. Låneförbudets tillämpning på fondandelar FAR instämmer i Industriförbunds önskemål att få klariagt,huruvida bestämmelsen i 12 kap. 7 § 3 st. ABL även gäller län för förvärv avfondandelar i företagsanknuten aktiesparfond som äger aktier i företaget elleri annat företag inom samma koncern. Enligt FARs uppfattning bör liknandesynpunkter anläggas på sådana lån som ovan anförts beträffande lån förindividuella förvärv. LO har i tidigare remissyttranden pekat på de negativaeffekterna av fördelningspolitisk och statsfinansiell natur, av det s.k.skatte- och aktiefondsparandet. LO finner dock att även flera andra skälmycket starkt talar mot att införa den begärda dispensen. Följande exempel kanillustrera några av dessa skäl. Ett företag erbjuder sina anställda ett lån som till fulloska återbetalas efter 5,5 är (= tiden som pengarna är bundna i aktiesparfonden).Företaget Prop.1981/82:95 23 debiterar en ränta på men denna räntekostnadläggs till skulden (den anställde får alltså låna också till attbetala räntekostnaden). Efter spärrtidens utgång inlöses företagets fordrangenom en avveckling av fondandelen och eventuella överskjutande medelutbetalas till fondandelsägaren. Hela dennaprocess kan göras utan att den anställde tillskjuter en enda krona. Tvärtomtillförs han/hon en skatterabatt på samt en avdragsgillränteutgift som fr. o. m. år 6 kommer att uppgå till ca . Företaget åsin sida kan stödja den egna aktiekursen med hjälp av egna medel. Någonting somaktiebolagslagen på många olika sätt försöker förhindra. Systemet har då utvecklats till ett system för statligakonsumtionsbidrag till löntagare anställda i aktiebolag och lämnat fältet frittför bolagen att stödköpa sina egna aktier. Aktiesparfonderna lämnar ett stort utrymme föratt utnyttjas pä likartat sätt. Om man inför en generell dispens tar man bortdet sista hindret för att systemet fullt ut ska kunna utnyttjas på detta sätt. Förutom detta bör också påpekas att de företagsanknutna aktiesparfondernainnebär ett allvarligt hot mot aktiemarknadens funktionssätt. Själva tanken medaktiemarknaden är ju att där ska det riskvilliga kapitalet prövas och slussastill de företag som av externa bedömare bedöms ha de ekonomiskt bästaframtidsutsikterna. I de företagsanknutna systemen har hela dennamarknadsfunktion satts ur spel genom att kapitalet slussas till aktier i ett påförhand givet företag. I takt med att denna typ av system växer till sig istyrka förstenas och snedvrids aktiemarknaden. LOs uppfattning är att den typ av låneverksamhet somberörs i skrivelse bör på ett entydigare sätt än förnärvarande förbjudas i aktiebolagslagen. Dispenser från detta förbud bördessutom behandlas med betydligt större restriktivitet jämfört med vad som hittillsvarit fallet. Därvid måste särskild hänsyn tas till i hur hög gradlåneverksamheten i praktiken upphäver det sparandekrav som de skattestimulerandesparformerna uppställer. Statsmakterna har infört ett system med skatterabatter föratt öka det individuella sparandet. Genom denna särskilda skattelindring förutdelningsinkomster som inte tillkommer inkomster av tjänst har man frångåttprincipen om "lika skatt för lika inkomst". Detta är bara ett exempelav många på hur man för olika typer av inkomster, utom för löneinkomster, genomsärskilda skattelättnader, relativt sett ökar skattebelastningen på inkomsterav tjänst. Denna form av diskriminering har TCO tidigare avvisat. Att låtainkomst av aktievinst bli förmånligare behandlad än inkomst av arbete, ter sigmycket mer stötande som mottagare av utdelningsinkomster genomgående harstörre inkomster än de som enbart har inkomst av tjänst. I den mån man har föravsikt frän statsmakterna att genom dessa skattelättnader stimulera till sparandekan det knappast vara konsekvent att skjuta det faktiska sparandet påframtiden genom att medge län från företagen. TCO vill också påtala att genomdet sätt på vilket lånevillkoren utformats har de i realiteten blivit attbetrakta som en löneförmån. TCO anser att såväl lön som löneförmån bör utgåefter arbetsinsats och regleras i avtal. Genom utformningen av lånevillkorenhar Prop.1981/82:95 24 sparandet blivit betydligt förmånligare än vadlagstiftaren avsett när reglerna om skattelättnader formulerades. TCO menar också att det är viktigt att beakta motiven tillaktiebolagens låneförbud nämligen att skydda fordringsägarna. Man kan visseriigenbegränsa långivningen till ett visst belopp för enskilda individer. Dethindrar emellertid inte att det sammantaget, som en betydande fordran blandaktiebolagets tillgångar, kan uppkomma länefordringar till ägaren. TCO menar vidare att det är angeläget att stimulerainvesteringsbenägenheten inom industrin. TCO har också i andra sammanhangutvecklat sin syn på hur detta problem kan lösas. En möjlighet, genom lån fränaktiebolaget, att för enskilda anställda förvärva aktier innebär ingalunda attförutsättningarna för en ökad investeringsbenägenhet ökar. Att aktier byterägare genom att företaget ställer del av sitt tillgängliga kapital tillförfogande innebär att man begränsar sina möjligheter att nyttja sinalikvida medel till produktiva investeringar och ökar således inte förutsättningarnaför en högre investeringsvolym. TCO avstyrker förslaget till vidgad rätt för aktiebolagatt ge lån till aktieägarna. Sådan långivning löser inte problemen med denalltför låga investeringsbenägenheten. /SR har ingen erinran mot förslag. De åtgärder som föresläs i Industriförbundsskrivelse finner bör läggas till grundför lagstiftningsåtgärder och tillstyrker därför förslaget i dess helhet. tar först upp industriförbundets förslag omen begränsning av låneförbudet i aktiebolagslagen för de fall då lån tillanställda, t ex i enlighet med sparplan, lämnas för aktieförvärv. delar industriförbundets uppfattning attåtgärder bör vidtas för att förenkla för företag att lämna lån till anställdasaktieförvärv. Trots att skäl kunde tala för en dispensprövning iaktieförvärvsfallen, anser bankföreningen att de förenklingar som torde bli enföljd av industriförbundets förslag är så väsentliga, att man bör söka finnaen lösning där dispensprövningen i viss utsträckning kan undvaras. Den endamöjligheten synes därvid vara - såsom industriförbundet också förordar - attsätta en gräns för hur många aktier gäldenären kan komma att inneha genomförvärvet. Enligt föreningens mening tprde det emellertid vara alltför långtgåendeatt som föreslagits sätta gränsen vid en procent av aktiekapitalet.Lånebeloppen kan sålunda, särskilt i börsföretag, komma att bli avsevärda.Enligt föreningens mening torde syftet med framställningen bli tillräckligttillgodosett om gränsen i stället anknyts till undantaget från låneförbudetenligt 12 kap 7§ andra stycket 4, nämligen en procent av aktiekapitalet, dockhögst 500 aktier. Detta undantag från låneförbudet har också motiverats avhänsyn till de anställdas behov av lånemöjlighet. Det kunde synas naturligt atti detta sammanhang direkt hänvisa till den nämnda undantagsbestämmelsen ochgöra den tillämplig oavsett ändamå- Prop.1981/82:95 25 let med lånet. Bestämmelsen är emellertid komplicerad bl amed hänsyn till krav på sammanräkning av närståendes aktieinnehav. Dessutom ärinte alla anställda undantagna genom bestämmelsen ifråga. Verkställande direktörenfår således inte med stöd av det undantaget låna pengar i bolaget, eftersomundantaget gäller bara den som enbart på grund av aktieinnehav annars skulleträffats av förbudet. har därför stannat för att tillstyrka denlagtekniska lösning som industriförbundet förordat, dock med tillägg av attaktieinnehavet genom förvärvet inte får överstiga 500 aktier. Med hänsyn till missbruksrisken bör enligt bankföreningensmening den sålunda förordade möjligheten till undantag frän dispensförfarandetbegränsas att gälla bara s k aktiemarknadsbolag. övergår härefter till den avindustriförbundet väckta frågan om lån till anställdas förvärv av fondandel i aktiesparfond. I fräga om aktiesparfond gäller i huvudsakaktiefondslagen. Härav följer att fondandelsägarna äger fondegendomen (I §första stycket I aktiefondslagen). De äger således de aktier som fondenförvärvar. Med en strikt tolkning skulle följa att långivning till förvärv avandel i aktiesparfond -och över huvud taget till aktiefond, om det egnabolagets aktier ingår däri - också faller under låneförbudet iaktiebolagslagen. Genom fondkonstruktionen är emellertid fondandelsägarnasfaktiska äganderätt till aktierna mycket hårt beskuren och illusorisk.Det är här också fräga om ett indirekt aktieägande av speciellt slag och det ärdärför tveksamt om man i aktiebolagsrättsligt hänseende - inte minst med hänsyntill straffansvaret - kan göra den strikta tolkning som angetts . Med hänsyn till att det såsom industriförbundetframhållit - råder oklarhet vid den praktiska tillämpningen av låneförbudettillstyrker bankföreningen om att ett klarläggandebör göras. Enligt bankföreningen bör emellertid därvid framgå att förbudet integäller för förvärv av andel i aktiefond över huvud taget. mening behövs därjämte för fullständighetens skull en översynav hela aktiebolagslagen så att gränsdragningen mellan direkt aktieägande ochägande genom innehav av andel i aktiefond blir konsekvent. Förtydligan-den börsålunda göras också t ex i fräga om förbudet att förvärva egna aktier samtbestämmelserna om bundna och fria aktier (7 och 17 kap aktiebolagslagen). Föreningen är positiv till det skattepremieradeaktiefondsparandet som syftar till att öka hushällens sparande i riskvilligtkapital. Denna metod att stimulera allmänheten till att tillföra aktiebolagriskvilligt kapital måste emellertid betraktas som ett provisorium. Pä sikt bördenna metod bli obehövlig genom förändringar i aktiebolagsbeskattningen sä attdubbelbeskattningen lindras och att skattemässig neutralitet skapas mellanaktiesparande och t ex banksparande. Föreningen är också positiv till att anställda förvärvaraktier i det egna företaget men vill ifrågasätta företagens kreditgivning isammanhanget. Föreningen intar för det första den principiellaståndpunkten att såväl samhällspolitiska som kreditpolitiska skäl starkt talarför att bankerna skall svara för kreditgivningen. Lagstiftaren bör inteunderlätta en växande kreditgivning utanför den reglerade kreditmarknaden.Föreningen ställer sig således avvisande till att arbetsgivarna - aktiebolagetlämnar direkta Prop.1981/82:95 26 län till den anställde för finansiering av dennes förvärvav aktier i bolaget. Föreningen ser vidare uppenbara risker förknippade meddenna långivning. Den anställdes möjlighet att låna pengar av företaget -kanske till ovanligt förmånlig ränta i förening med'skattepremieringen - kanföranleda honom att fatta ett oöveriagt placeringsbeslut, dä dessa krediterlämnas utan den rådgivning som av hävd görs i bank. Mot bakgrund av vad som sålunda anförts avstyrkerföreningen förslaget beträffande dispens. tillstyrker självfallet att den avSveriges aktualiserade frågan om det oklara rättsläget lösesgenom att låneförbudet preciseras. har olika lagstiftningsåtgärder vidtagitsför att stimulera till aktiesparande. Detta har bl a inneburit en betydandeökning av denna form av sparande hos anställda genom förvärv av aktier i det egnaföretaget. Det vanliga vid ett sådant aktiesparande är att företagen erbjuditde anställda lån i samband med förvärv av aktier. Med anledning av detta föreslårindustriförbundet att det nuvarande låneförbudet till anställda i aktiebolagsom stadgas i aktiebolagslagen, skall upphävas för de fall lånet lämnas förbegränsade aktieförvärv. Eftersom lagstiftaren redan uttalat sig för ett sådantundantag, genom att förorda dispens och dispensmyndigheten varit mycket generösvid sin dispensgivning, torde industriförbundets förslag att en gång för allalagstadga om ett sådant undantag vara motiverat. En sådan åtgärd förutsätteratt den hittillsvarande dispensprövningen i det enskilda fallet ersätts medgenerella regler som förhindrar ett otillbörligt utnyttjande av aktiebolagenskapital. Att i detta sammanhang, i enlighet med industriförbundets förslag,stadga om en begränsning att de anställdas innehav av aktier genom förvärvetinte skulle få överstiga en procent av aktiekapitalet, torde inte uppfylla dennaförutsättning. En procent av aktiekapitalet skulle i många företag ge möjlighettill utan överdrift ansenliga länebelopp. Rimligen bör ett lagstadgat undantaginnebära en begränsning av lånebeloppet. En sådan begräsning kan konstruerasgenom att i lagen föreskriva ett tak utifrån ett eller flera basbelopp,alternativt ett begränsat antal aktier. Det är naturiigt att denna form av långivning skallmöjliggöras i företag med tillräckligt spritt ägande. Att i detta syftebegränsa lånerätten till anställda inom aktiebolag vars aktier är noterade påfondbörs eller på lista utgiven av sammanslutning av svenska fondkommissionärerär enligt vår mening onödigt begränsande och i vissa fall diskriminerande. Detbör övervägas om inte undantaget skulle kunna gälla företag med en vissomfattning, exempelvis företag med i aktiekapital. föreslår dessutom att lagstiftarenklargör ett oklart rättsläge och uttryckligen undantar lån tillförvärv av fondmedel i aktiesparfond frän aktiebolagslagens låneförbud.Bakgrunden till detta yrkande är att fondandelsägarna, enligt lagstiftarensuttalande, är ägare av fondegendomen. Med en strikt tolkning avaktiebolagslagens bestämmelser innebär detta att förvärv av andel i aktiesparfondskulle falla under läneförbudet. I realiteten innebär fondsparandet inte denfaktiska äganderätt till aktierna som lagen förutsätter och en tillämpning avlåneförbudet är därför tveksam i detta fall. För att undanröja osäkerheten ochen varieran- Prop.1981/82:95 27 debedömning frän skattemyndigheterna anser SFF, i likhet med industriförbundet,att lagstiftaren bör klargöra rättsläget och för det fall detta skulle varanödvändigt lagstadga om ett undantag. SFFvill i detta sammanhang kraftigt understryka de besvärande skillnader somföreligger i kapitalförsörjningshänseende mellan å ena sidan vissa aktiebolagoch å andra sidan företag som är organiserade efter andra principer, i förstahand kooperativa företag. Den senaste tidens omfattande lagstiftning påaktiesparandets område, som är till stor fördel för både företag och anställda,har inte motsvarats av liknande förmåner för kooperativa föreningar. Det är avstörsta betydelse att denna omotiverade olikhet inför lagen skyndsamtelimineras. Eftersom kooperationsutredningen ännu inte lämnat sitt betänkandeoch då förslag till åtgärder på detta område förväntas bli presenterade avutredningen, vill förbundet i detta sammanhang endast erinra om denna i längdenpacceptabla situatipn. Handelskammarförbundetdelar Industriförbundets uppfattning att det föreligger ett starkt allmäntintresse av att skyndsamma åtgärder vidtages för att klargöra huruvida iskrivelsen angivna lån omfattas av läneförbudet i aktiebolagslagen samt, om såskulle anses vara fallet, att aktiebolagslagen kompletteras med bestämmelse avinnebörden att lån i syfte att anställd skall förvärva andel i aktiesparfondenligt lagen (1978:428 och 1980:1001) om aktiesparfonder skall vara undantagetfrån låneförbudet. Ackordscentralentillstyrker bifall till de två av förbundet föreslagna tilläggen till 12 kap. 7§tredje stycket aktiebolagslagen.