prop · G503151 · 1981-12-31 00:00:00 — Programmetför att sänka svavelhalten i eldningsolja har genomförtsplanenligt. Fr o m kommer utsläppen vidförbränning av tjock eldningsolja att begränsas tillhögst i hela Prop.1981/82:151 57 landet.Svavelhalten i tunn eldningsolja har begränsats till fr o m 0. Utsläppen avsvavel från industrins processer hade vid början av åttiotaletreducerats till av 19 utsläppsnivå. Minskningen beror dels på åtgärder för attbegränsa utsläppen inom företagen dels på produktionsförändringarbl a nedläggning av några sinterverk. fattade beslut om ytterligareåtgärder väntasminska utsläppen till ca hälften av nivå till mitten av åttiotalet. Deredovisade åtgärderna väntas sammantagna ge följande utveckling av detotala svavelutsläppen (ton svaveldioxid). ca500 OOO''' 690 000 610 000 390 000 Detsvavelnedtrappningsprogram som antogs kommer således att vara fullföljt vidmitten av åttiotalet. Åtgärderna pä det internationella planet har bl a lett fram europeisk konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar (se prop 1980/81:31). Länderna förbinder sig där att begränsa och sålångt möjligt gradvis minska och förhindraspridning av luftföroreningar. Konventionens åtaganden är allmäntformulerade. En effektiv uppföljning koinmer att krävas för att manskall få till stånd konkreta utsläppsbegränsande ätgärder. Försöksverksamhetenmed kalkning redovisas kortfattat i det närmast följande avsnittet och detaljerat i bilaga 2. ERFARENHETERAV FÖRSÖKSVERKSAMHETEN MED KALKNING Fiskeristyrelsenfick regeringens uppdrag att kalka sjöar ochvattendrag under en femårig försöksperiod. - återställa försuradevattenområden och hindra fortsatt försurningav hotade vatten vilka är av betydelse för allmänhetensfritidsfiske eller för 1)När svavelnedtrappningsprogrammet antogs beräknadesutsläppen till ca /år. Senareberäkningar tyder på att detta var en underskattning och att utsläppen i stället varca . 1981/82:151 58 bevarandetav ett växt- eller djurbestånd som framstår som särskilt värdefulltfrån vetenskaplig eller annan allmän synpunkt - samla erfarenheter och resultatbeträffande metoder, kalkningsmedel och kostnader förkalkning - bedömaeffekter av kalkningen på såväl växt- som djurliv. För försöksverksamhetenanvisade för statsbidrag till kalkning av sjöar ochvattendrag för vart och ett av budgetåren1976/77, 1977/78, 1973/79 och 1979/80. För / 81 anvisades efter förslag frånfiskeristyrelsen och . Totalt har således 55milj kr anvisats. Verksamhetenskaraktär av försök och kraven på samråd mellan olika myndigheter ledde till att en särskildreferensgrupp inrättades. I denna har ingått representanterförutom från , från statensnaturvårdsverk, och . Gruppensarbetsuppgifter har främst varit att utarbeta underlag för råd ochriktlinjer, att bereda samtliga ansökningar om statsbidrag och att föreslå beslutom bidrag. Till arbetsuppgifterna har ocksåhört att initiera projekt av särskiltintresse för försöksverksamheten och fortlöpande hållakontakt med flertalet pågående projekt. Gruppen har haft till direktiv attgenom olika projekt få fram en såallsidig bedömning sommöjligt av de problemställningar som fallit inom ramen för försöksverksamheten. Det är verkensuppfattning, att denna form av organisation haft mycket stor betydelse förverksamhetens utfall och för kon1:akterna mellan myndigheter, organisationeroch enskilda. Organisationsformen har också på ett avgörande sätt bidragit till att hålla denfaktiska kostnaden för central administration så låg somknappt eller i absoluta tal för den femåriga försöksperioden. Försöksverksamhetenhar i vissa situationer styrts kanske mera av att det furmits intressentervilliga att ansöka om statsbidrag än av behovet att få desuraste sjöarna kalkade. Karaktären av försök har ibland minskat intresset att ansöka om statsbidrag. De förberedandeoch uppföljande undersökningarna har Prop.1981/82:151 59 särskilt ivissa fall inneburit kostmader som de ansvariga för projekten inte velat bära.Fiskeintresset har haft stor betydelse för intresset att ansöka om medel. Samtligakalkningsprojekt - också de statsbidrags-stödda - är anmälningspliktigaenligt lagen om hälso- 'och miljöfarliga varor. Anmälanhanteras av medan statsbidraget administreras avfiskeristyrelsen. Arunälningsplikten för statsbi-dragsstöddaprojekt har vållat irritation och i mångastycke en onödig byråkrati. Enpraktisk åtgärdsverksamhet med ett sä starktinslag av forsknings- och undersökningsverksamhet som denna uppfattas lätt som onödigttungrodd av företrädare för olika intressegrupper som i första handvill se praktiska ätgärder utförda. Försöks-verkscimhet kräver dock alltideffektkontroll. Genom en regionalisering av verksamheten, genom ett enklareansökningsförfarande och genom utökad information ochutbildning torde dessa svårigheter kunna övervinnas. Anmälningspliktenoch kraven på uppföljning inom varje enskilt projekt bör dessutomtas bort. Underförsöksperioden har 304 projekt fåttbidrag. ansökningar har uppgått till 590. I tabellen på nästa sidavisas hur projekten fördelar sig pä olika län. Fördelningen av statsbidragsbeloppet och av mängdenkalkningsmedel framgår också av tabellen. avden totala kalkmängden har spritts på marken oftast medcentrifugalspridare kopplad till jordbrukstraktor. Spridning på främstskogs-och mossmark har skett med hjälp av tryckluft från stationära ellerterränggående fordon. Kalkningdirekt i sjöar eller vattendrag eller i omedelbar anslutningtill dem, d v s i strandzonen eller upp pä land,svarar för av kalkmängden. Kalken har sprittsmed tryckluft, centrifugalspridare, skopa eller genom handskottning. Båtar,flottar och pontoner har använts för att transportera den apparatur som utnyttjats. Iblandhar kalken tillförts kontinuerligt via brunnar, doserare och silos.Andra metoder för kontinuerlig tillförsel är att lägga utkalkkross eller dumpa kalkningsmedel pä strategiska ställen i rinnande vatten. Beviljat statsbidrag, : Procent av totalt stat:sbi-drag TillfördBeräknings- Tillgodosedd mängd underlag för gmiel av läns- ' olfotefha behovet, %. 205 500 1 463,3 Det dominerande kalkningsmedlet har varit mald och krossadkalksten av olika geologiska ursprung och i olika fraktioner. I mindreomfattning har även bränd och släcktkalk, andra (olivin) och kemikalier (lut, soda) använts. Kalkning av en sjöär inte en engängsinsats utan någotsom måste upprepas med vissa intervall.Hittills har man i regel kalkat förca varaktighet. Ett undersökningsprogramhar varit knutet till varje projekt inom försöksverksamheten. Prop.1981/82:151 61 förekommit,minimiprogram, normalprogram och specialprogram. Dessa program har varit oumbärliga från utvärderingssynpunkt. Iflertalet av projekten har riktigt utförda kalkningsinsatser gett - enåsyftadpH-höjning ofta med en enhet eller - enalkalinitetshöjning till ca 0.1 mekv/1 med Kalkningensynes vidare kunna reducera de förhöjda halter av vissa metaller, bl a aluminium, manganoch kadmium, som noterats i försurade vatten. Också kvicksilverhalten i fisk sänks. Deeffekter på bad- och dricksvatten som rapporterats har varitenbart positiva. Kalkning av sjöar som utnyttjas som dricksvattentäkter harmedfört att mangan fällts ut i sjön i stället för att fällas ut i ledningarna efter pH-justeringen ivattenverket. Effekternapå olika nivåer i det biologiska systemet är klartpositiva - med reservation för den korta tiden för uppföljning.Man har funnit att - nedbrytningen av organisktmaterial ökar till normal omfattning och hastighet - vattenväxternasart- och individantal påverkas. En lyckad kalkning ökar iregel artantalet och håller tillbaka eller slår ut t exvissa försur-ningsgynnade mossor och alger - aluminiumhalten sänks ochfosforns tillgänglighet för växtplankton ökar - djurplanktonsamhällenasartantal liksom ofta individantal ökar - antalet bottenlevande djur ökar i dedjupare delarna under den första våren. Därefter minskar vanligen individantalet. Detsamma gäller för sjönsgrundare delar. Där får man dock genomsnittligt en viss ökning avantalet djur 1)mekv/1 = milliekvivalenter per 1, se ordlistan i bil 2 1981/82:151 62 - fiskantalet ökar för allaarter. Bl a har bestånden av lax, öring och ökat i de vatten av riksintresse som kalkats. Någranegativa effekter har inte konstaterats i vatten med naturliga fiskbestånd.Aluminitomförgiftning (se bil 2, käp 7 )befaras dock ha medfört fiskdöd bland utplanterad regnbåge efterkalkning. Aluminiumförgiftning har också inträffat ifiskodlingar efter kalkning - fiskarnas tillväxt normaliseras - övriga djurarter som är beroende av vatten för attreproducera sig och söka näring, t ex groddjur, kräldjur ochfiskätande fåglar, påverkas positivt. - kalkning på landmedför att vitmossor och lavar skadas. Kostnadernaför kalkning kan hänföras till projektering, genomförande ochuppföljning. Projekterings-och uppföljningskostnaderna varierar, bl a med hänsyn tillprojektstorleken. De har uppgått till genomsnittligt av totalkostnaden för projekt som inte varit förbundnamed specialundersökningar. Dengenomsnittliga genomförandekostnaden har uppskattats till ca perton kalksten uttryckt priser. Uppskattningen är baseradpå de ca 120 bidragsstödda projekt för vii.ka de faktiska kostnaderna för kalkningenhar redovisats. Spridningmed traktor och bil kostar i genomsnitt per ton. Spridning inomjordbruket kostar ca per ton. Spridning med båt är dyrare,ca per ton. Kostuaaderna för att sprida kalken manuellt, med snöskotereller via brunn, ligger i det genomgångna materialet i intervallet per ton.Helikopterspridning är väsentligt dyrare än andra metoder och kostargenomsnittligt per ton. Resultatenoch erfarenheterna från den genomförda försöksverksamheten med statsbidrag till kalkning av sjöar ochvattendrag är sammanfattningsvis klart positiva. En fortsattverksamhet i större skala där man beaktar de erfarenheter som vunnits kan således sättas igång. Prop.1981/82:151 63 Desvenska utsläppen av svaveldioxid uppgår f n somvisas i tabellen till ca . Utsläpp av försurande ämnen iSverige samt beräknade utsläpp ar1990 utsläpp,ton utsläpp är 1990, ton Förbränning 420 000 250 000 Processer 190 000 100 000 610 000 350 000 Förbränning 110000 > 310000 Utsläppen väntas somtidigare nämnts minska i och med attsvavelnedtrappningsprogrammet fullföljs. Ar 1990 kan man förvänta attde sjunkit till ca 350 000 ton.D Kväveoxidutsläppen uppgår f ntill ca . Utgående från befintliga bestämmelser och rimligaantaganden om trafik och energiförbrukning kan man förvänta sig istort sett oförändrade utsläpp . Enligtliknande bedömningar av svavel- och kväveutsläpp iutlandet fär man där räkna med praktiskt taget oförändradeutsläpp av svaveldioxid fram och med en ärlig ökning på avkväveoxidutsläppen, dvs med större utsläpp av kväveoxider jämfört meddagsläget. Såvälsvaveldioxiden som kväveoxiderna bidrar till nederbördenssurhet i . F n är svavlets bidrag till surheten ungefär dubbeltså stort som kvävets. Medde angivna förutsättningarna för utsläppen kan syranedfallet från atmosfären väntas förblistort 1)Förbränningen av olja och kol förutsätts då överensstämma medkonsekvensutredningens referensalternativ. Ingen rökgasavsvavlingantas bli införd på koleldade anläggningar. För utsläppen av svavel från industrins processer tasendast hänsyn till minskningar på grund avi dag kända nedläggningar samt redan fattade beslut om begränsningarav utsläppen. 1981/82:151 64 De svenska utsläppsbegränsningarna förutses visserligen ge lättnaderexempelvis i Bergslagen, där en tioprocentig minskning av svavelnedfallet väntas.Sedd i sin helhet pekar emellertid prognosen över utsläppen av försurande ämnen moten fortskridande försurning i under .hela åttiotialet. STRATEGIFÖR FRAMTIDA INSATSER MOT FÖRSURNINGEN Fiskeristyrelsenoch anser att försurningen måste sessom ett av åttiotalets allvarligaste miljöproblem. Försurningensnegativa effekter för fisket och för växt- och djurlivet i sin helhet i våra sjöar ochvattendrag bekräftas klart av de undersökningarsom gjorts. Försurningen hotar dessutom grundvatten och mark.Minskad skogsproduktion samt mobilisering av metaller kan fä svåra ekologiskaoch ekonomiska konsekvenser. Här är vår kunskap ännu långt ifrån fullständig. Det material som verken kunnat ta fram pekardock som redan framgått på att bl a vattnet i vissa brunnar försuratsoch att många är hotade. Dricksvattnet för inemot400 000 människor kan beröras av detta. Risken för attmarken skall skadas av försurningenmåste bedömas som mycket hög. Verkenanser att försurningen i första hand måste motverkas vid källan. Försurningeninnebär ett så stort ingrepp i biologiska och geologiska processeratt man inte kan förlita sig pä åtgärder i miljön för att komma till rätta med problemet. Eftersomen sä stor del av nedfallet av försurande ämnen härrör från andra länder måste man på kort sikt -som uppehållande försvar -också använda kalkning och andra åtgärder för att dämpa försurningenseffekter. Detta har varit linjen i den svenska sva--velpolitiken hittills.Verken anser att en sådan strategi bör ligga till grund också förframtida åtgärder mot försurningen. Våra möjligheteratt minska svavelnedfallet över genom att skära nedutsläppen enbart inom landet är tämligen begränsade. Endast gemensamma internationella åtgärder motutsläppen kan leda till en radikal minskning av nedfallet. Ensidiga svenskautsläppsnedskärningar kan dock få påtagligtgynnsamma effekter kring enskilda större föroreningskällor samt i de delar av landet där densvenska andelen av nedfallet är förhållandevis stor. En reduktion av de svenska nedsläppen - utöver vadsom blir följden av svavelnedtrappningsprogrammet - Prop.1981/82:151 65 skullet ex ge klara förbättringar i Bergslagen och i Norrlands kustland. Långtgående åtgärder för attbegränsa de inhemska utsläppen måste dessutom ses som en förutsättning för att Sverigemed framgång skall kunna påverka andra länder attminska utsläppen - det helt: avgörande för attkomma till rätta med försurningen. Härtill kommer de positiva effekter i form av förbättrad hälsa,minskad korrosion av material m m som en minskning av svavel- och kväveutsläppen ger. Kartläggningenav försurningsläget pekar på att kväveutsläppen tänder sjuttiotalet fått ökande betydelseför försurningen och att denna tendens sannolikt kommeratt bestå . Sedan nu pågående forskningavslutats bör enligt verkens åsikt en planmässignedtrappning av dessa utsläpp . Detta kan komma att innebära delskrav på förbränningstekniska åtgärder för attbegränsa kväveoxidutsläppen frän större kol- och oljeeldade förbränningsanläggningarsamt industriella anläggningar, dels skärpta krav på begränsning avkväveoxidutsläppen från bilar. Det senare kravet är mycketstarkt motiverat också från hälsosynpunkt. När det gäller svavelutsläppen är det väsentligtatt energipolitiken utformas så att förbrukningen av svavelhaltiga bränslen(olja, kol) ytterligare minskas. Det är vidare viktigt att man redan från början förser dekoleldade anläggningar som kommer till stånd ilandet med effektiv rökgasrening. Eftersom kolanvändningenkonuner att öka i hela är det av stor vikt attSverige i internationella sammanhang kan verka för avancerad rökgasreningi de nya större anläggningar som byggs. Det är junormalt lättare att tillgodose miljökrav när en anläggningbyggs än att ändra i efterhand. Rökgasreningoch andra åtgärder vid förbränning av olja och kol inom landet börstimuleras genom stöd till utprovning av ny teknik för rökgasavsvavling.En ytterligare stimulansåtgärd vore att differentiera energiskatten. Bränslen somger låga svavelutsläpp skulle i sådana fall få en skatterabatt. Motsvarande skatterabatt skulle även gälla för anläggningardär man genom effektiv rökgasrening får låga svavelutsläpp. Utsläppen avsvavel från industrins processer bör också kunnareduceras längre än till den nivå som angivits för år 1990.Utredningar inom visar att det finns teknik som i vissafall är ekonomiskt rimlig för sådana ytterligare begränsningar främst inomskogsindustrin och den metallurgiska industrin samt vid tillverkning avrayonfi-ber. 5 1981/82. 1981/82:151 66 Enfortsatt minskning av svavelutsläppen ställer stora krav pä att lyckasupphandla lågsvavlig olja på den allt mer hårdnandeoljemarknaden. Handlingsfriheten skulle bli väsentligt större omavsvavlingskapaciteten i utökades. Det är mot denna bakgrund angeläget attinitiera investeringar i avsvavlingskapacitet vid svenska oljeraffinaderier.I annat fall kan svårigheter uppkomma redan när det gäller attfullfölja fattade beslut. Enökadinblandning av lövträd, exempelvis björk, där detnormalt växer barrträd har föreslagits som en möjlig åtgärd mot försurningen.En sådan åtgärd höjer markens pH och har en allmänt markförbättrandeverkan. Den kan således åtminstone pä vissa marker påverka markens surhet. Det äremellertid mindre troligt att ett ökat lövinslag uppväger syranedfallets påverkan på detvatten som rinner av frän skogsr.iarken till grundvattenmagasin, sjöar ochvattendrag. Kunskaperna om hur ett ändrat lövinslag och andra åtgärder inomskogsbruket påverkar försurningen av skogsmarken är dock ännu alltför ofullständiga ochosäkra för att man skall kunna rekommendera generella åtgärder. Åtgärder för att dämpa försurningens effekter Försöksverksamhetenmed kalkning av sjöar och vattendrag visar att man genom kalkning kanåterställa ellerupprätthålla en tillfredsställande miljö förvattnets organismer. Verksaitiheten visar inte på någraallvarliga negativa biverkningar av kalkningen. Verkenvill mot denna bakgrund förorda en väsent:-ligt utvidgad kalkning av sjöar ochvattendrag som ett led i kampen mot försurningen. Som utvecklas närmare idet följande bör målet vara att återställa de vatten som skadats och hälla försurningenstången i dem som är hotade. Verkenvill emellertid starkt understryka att kalkning och liknande åtgärder måste sessom en nödlösning. Den föreslagna kalkningen omfattar endast sjöar ochvattendrag och måste upprepas med vissa intervall. måste man istället minska bidragen till försurningen från försumingskällorna. Först därigenom kan man fä en tillfredsställandeoch varaktig lösning av hela försurningsproblemet såväl försurningenav sjöar och vattendrag som försurningen av marken. Erfarenhetenav åtgärder för att dämpa försurningens effekter i mark och grundvatten är ännumycket begränsad. Verken vill mot denna bakgrund förorda Prop.1981/82:151 67 enförsöksverksamhet för att pröva olika typer av åtgärder.Inom en sådan verksamhet bör man dels ta frajiiriktlinjer för hur man bäst skallmotverka försurning av vattentäkter dels mer långsiktigtpröva olika ätgärder mot försurning av mark och grundvatten. Omfattningav förslagen i skrivelsen Detuppdrag som skall redovisas i denna skrivelse gäller kalkning eller andra åtgärder för att motverkaförsurningens effekter. I det följande lämnas därför preciserade åtgärdsförslag endast för denna typ av åtgärder. Förstredovisas förslagen till kalkning av sjöar ochvattendrag. Därefter lämnas förslag till försöksverksamheten avseende mark och grundvatten. Enförsta etapp av forskning om försurningenavslutas /82. Sedan resultaten sammanställtsavser att återkomma med ett förslag till samlat åtgärdsprogrammot försurningen. Verket kommer där att behandla behovet av fortsatta utsläppsgränsande åtgärder samtlämna förslag till åtgärder beträffande markanvändningen. Verket kommer också att lämna förslagtill fortsatt internationellt agerande. KALKNINGOCH ANDPA ÅTGÄRDER FÖR ATT MOTVERKA FÖRSURNING AV SJÖAR OCHVATTENDRAG Fiskdöd ochminskning av fiskbestånden var ett av de först uppmärksammadetecknen på försurningen av sjöar och vattendrag. Deresultat som kommit fram bekräftar försurningens allvarliga effekter på fisket.Ca 60 % av allt fritidsfiske i vårt land utövas i sjöar och vattendrag och är nu hotatinom stora områden. Även det yrkesmässiga kust-och havsfisket efter lax liksomfritidsfisket efter öring längs kusterna är i allvarlig fara till följd avdet sura nedfallet som hårt drabbat de lax- och havsöringsförandevattendragen. Det övriga djur-och växtlivet i sjöarna ochvattendragen utarmas också som redovisats av försurningen.Dessa förändringar av ekosystemen är ettstort problem från allmän naturvårdssynpunkt. Även för friluftslivet är det en förlust attdet ursprungliga växt-och djurlivet vid en sjö utarmas. Underde har man alltmer uppmärksammatatt försurningen kan vara ett problem också för vattenförsörjningen.Diskussionen har till stor del 1981/82:151 68 gällt försurningenseffekter pä grundvattnet. Även ytvattnets försurningorsakar emellertid problem. Vattneti de svenska sjöarna byts med viss omsättningstid.Om syran i det vatten som förs till sjöarna kompenserades med kalkning skulle hotade sjöarskyddas frän försurning. Redan drabbade sjöar skulleåterfå normaltpH när vattnet omsatts och sedan bevara det normala värdet. Mankan därför teoretiskt beräkna kalkningsbehovet som denkalkmängd som krävs för att neutralisera det årligasyratillskottet. Inledningsvis är kalkningsbehovet något större omman snabbt vill förbättra läget i de drabbade sjöarna. Ipraktiken koinmer en sjö inte att kalkas utan man kommer att göra merkoncentrerade insatser i form av kalkningar med en varaktighet av . Sjöar ochvattendrag inom ungefär en fjärdedel av yta är försurningsdrabbadeeller hotade av försurningen! . För att stoppa försurningenav dessa vatten krävs ett årligt kalktillskott om totalt ca . Meden kalkningskostnad på ca /ton skulle den totala kostnaden för ett sådanttillskott bli ca . Samtliga sjöar och ävenhuvuddelen av de rinnande vattnen skulle dä omfattas av kalkningen (se bil 2, kap 10) . Denackumulerade depositionen av försurande ämnen i de försurningskänsliga områdena i landet är mångfalt större än det årliga syratillskottet. För attneutralisera den skulle inte mindre än 50 milj ton kalksten behöva tillföras somen engängsinsats. Kostnaden skulle bli ca . Verkenanser att målet för kalkningen av sjöar och vattendrag bör varaatt återställa de sjöar som redan försurats och rädda demsom är försurningshota-de. Detta kräver attdet årliga syratillskottet kompenseras i de försurningskänsligaområdena. Kalkningenbör enligt verken avvägas så att vattnen får tillräcklig buffertförmåga att motstå även kraftiga surstötar under snösmältningen.Att genom kalkning bygga upp hela den ursprungliga buffertkapaciteten i markoch vatten anser verken däremot inte vara ekonomiskt möjligt ochinte heller nödvändigt. 1)Sjövattnet har här en alkalinitet längre än 0,1mekv/1. Prop.1981/82:151 69 Verkenförordar således kalkningsinsatser i sjöar ochvattendrag om ca räknat priser. Den nuvarande kalkningsverksamheten börutvidgas stegvis och nå full omfattning . Ettkalkningsprogram av denna omfattning skulle göra dét möjligt atträdda de ca 18 000 sjöar som redan är försurade och hindra försurning i de ytterligareca 3 000 sjöar som väntas bli försurade . Man skulle härigenomhindra att det ursprungliga växt- och djurlivet slås ut i en mycket stor del avde mindre och medelstora sjöarna i främst Syd- och . I vissa län är somtidigare redovisats inte mindre än tre fjärdedelar av sjöarna redan drabbade av försurningen.Bland de försurade eller försurningshotade vattnenfinns flera som har unika värden t ex Boksjö-Kornsjö-systemet,, , Unden, och Lygnern. Dessahar till en del börjat kalkas och fortsatta insatser kommer att behövas.Stora kalkningsinsatser har också varit nödvändiga i t ex Högvadsän som är en del av Ätrans vattensystem och som innehåller ettnaturligt bestånd av lax. smååar, t exAnråseån, och bäckar med naturliga bestånd avhavsöring är så gott som samtliga hårt utsatta och föremål förinsatser. Kalkningsprogrammetskulle innebära att fisket kan bevaras i områden somofta är av stor betydelse för det rörliga friluftslivet. Inte minst fritidsfisketsstora sociala betydelse gör det angeläget att motverka skador på fiskbestånden tillföljd av det sura nedfallet.