prop · G50315 · 1981-12-31 00:00:00 — Prop,1981/82:15 104 antalet grundbelopp i länet. Vid beräkningen bör ävenhänsyn tas till geografiska förhållanden liksom att dessa län ofta har storungdomsarbetslöshet. i anser att den utökning avarbetsuppgifterna inom syon som tillkommit genom exempelvis införandet av detkommunala uppföljningsansvaret eller verksamheten inom SSA-råden inte harbeaktats i tillräckligt stor utsträckning. Nämnden betonar att nyaarbetsuppgifter eller omformuleringar av målen måste få genomslag även vidresursbedömningar och tilldelning. 1981/82:15 105 SÖ:s beräkning av kostnader för praktisk arbetslivsorienteringi Genombeslut gav regeringen vissa uppdrag till SÖ med anledning avpropositionen (1978/79:180) om läroplan för . Beträffande samverkanmellan skola och arbetsliv skulle SÖ i samråd med arbetsmarknadsstyrelsenutreda det samlade behovet av praktikplatser för olika utbildningar ochmöjligheterna att tillgodose detta behov samt klarlägga det ökadepersonalbehovet inom skolan och hos arbetsmarknadsmyndigheterna jämtekonsekvenserna för planeringsrädens verksamhet vid en utbyggnad avarbetslivsorienteringen. Vidare skulle SÖ beräkna kostnaderna för stat, kommun,företag eller andra institutioner vid praktisk arbetslivsorientering igrundskolan av olika längd samt belysa hur kostnaderna skulle kunna fördela sigpå skilda kommuner. SÖ har redovisat nyssnämnda del av uppdraget tillregeringen . SÖhar bedrivit utredningsarbetet i samråd med AMS. I övrigt har en arbetsgruppmedverkat i utredningsarbetet i vilken har ingått representanter förarbetsmarknadsstyrelsen (AMS), gymnasieutredningen, (),, , (), . Centralorganisationen /SR, () och universitets-och högskoleämbetet (UHÄ). Utredningenomfattar en analys av behovet av arbetslivskontakter dels vid slutet av1970-talet, dels under /83. Enuppskattning av behovet av arbetslivskontakter för /83 har gjortsför samtliga utbildningsområden. I det följande redovisas SÖ:s beräkningar medavseende på behov. Förnärvarande deltar ca 170 kommuner i försöksverksamheten med förändradarbetslivsorientering. Endast 8 kommuner har i början av är 1981arbetslivskontakter som omfattar 6 veckor eller mera. Motdenna bakgrund har SÖ:s beräkningar av behovet av arbetslivskontakter förgrundskolan för /80 omfattat endast de 3 obligatoriskastudiebesöken i årskurs 8 och 2 veckors pryo i årskurs 9. Detta innebär att detbehov av arbetslivskontakter som redovisas för /80 är någotunderskattat. Vidbedömningen av den framtida utvecklingen av behovet av arbetslivskontakter igrundskolan har utgångspunkten varit att analysera hur stort behovet blir underförutsättning att arbetslivskontakterna omfattar läsåret1982/83. Prop.1981/82:15 106 SÖ har vid sina beräkningar av skolans behov av arbetskontakteruttryckt detta i elevveckor. Därvid har elevvecka definierats som arbetslivskontaktför en elev eller en grupp elever . Behovet av elevveckor utgår frän SÖ:s antagande atteleverna på låg-och mellanstadierna har studiebesök på varderastadiet. Vidare att eleverna har praktisk arbetslivsorientering påarbetsplats i var och en av årskurserna 7 och i årskurs 9 (3perioder pä högstadiet). Dessa antaganden har gjorts för ett behov avarbetslivskontakter uttryckt i elevveckor vid 6 veckors prao. Vid 10 veckors prao har antagits att eleverna harstudiebesök på lågstadiet och på mellanstadiet samtpraktisk arbetslivsorientering på arbetsplats i årskurs 7, 3veckor i årskurs i årskurs 9 (6 perioder pä högstadiet). Enligt de beräkningar som SÖ redovisar skulle behovet avarbetslivskontakter öka från /80 till /83,nämligen från 300000 elev veckor , vid utbyggnad till 6veckors prao. Som har nämnts tidigare bör denna ökning bli något mindre medtanke på att ett antal kommuner /80 hade arbetslivskontakterutöver de obligatoriska. En utökning av prao till 10 veckors prao medför en ökningav antalet elevveckor till 950000. SÖ har också beräknat behovet av platser förarbetslivskontakter för prao i . Behovet av platser förarbetslivskontakter beräknas öka frän 210000 platser vid slutet av 1970-talettill 340000 platser under /83, dvs. en ökning vid enutbyggnad av praon . Vid en utbyggnad blir ökningen460000 platser, dvs. Det antal platser som studiebesöken beräknas ta i anspråkökar från 46000 platser /80 till 210000 platser /83. För att skaffa fram del antal platser som behövs är det,enligt SÖ:s och AMS bedömning, nödvändigt att som ett första steg rationaliserapraktikanskaffningar t. ex. med hjälp av ADB. Tillgängen kan ytterligare ökasmed en större intensitet i metoderna, t. ex. genom personliga kontakter. Dettainnebär att, allt eftersom antalet praktikplatser som skall anskaffas ökar,allt dyrbarare metoder för ackvisition måste användas. Det har visat sig, uppger SÖ i rapporten, att skolan i daginte utnyttjar alla platserna för arbetslivskontakter som arbetsmarknadsverket ackvir-erar.Detta gäller framför allt platser inom industrin. Det förekommer att skolan istället själv skaffar en del av platserna för arbetslivskontakter. En nödvändigförutsättning för att arbetet skall kunna bedrivas rationellt är, menar SÖ, attskolan använder sig av de platser som arbetsmarknadsverket tar fram. SÖ framhåller att om målen för prao skall kunna nås är detviktigt att samtliga sektorer inom arbetslivet ställer upp med praktikplatser irimligt Prop.1981/82:15 107 förhällande till deras andel av arbetsmarknaden. Denstatliga sektorn uppskattades /79 bidra med av antalet pryo-/prao-platser,den primärkommunala sektorn och den landstingskommunala sektorn med7%. Den privata sektorn bidrog med uppskattningsvis av platserna. Dennafördelning av platserna för prao står inte i proportion till antalet anställdainom respektive sektor. SÖ har gjort en beräkning av hur fördelningen blir omarbetsgivarna tar emot prao-elever proportionellt i förhällande till antaletheltidsanställda. Den statliga sektorn skulle dä behöva öka antalet prao-platserfrån nuvarande till . De kommunala arbetsgivarna har /80tagit emot av pryo-/prao-eleverna. /83 skulle kommunerna meddenna teoretiska beräkning ta emot en mindre andel av eleverna. Landstingen som arbetsgivare har /80 tagitemot av pryo-/prao-eleverna och skulle /83 ta emot av prao-elevernaom de fördelas proportionellt pä antalet heltidsanställda. De privataarbetsgivarna tog /80 emot av pryo-/prao-eleverna och enminskning till bör kunna ske om övriga arbetsgivare påtar sig en ökad andelav prao-platserna. Skolans personalbehov vid praktisk arbetslivsorientering 6och Den personalkategori som ägnar mest tid åt prao-verksamheten är syo-konsulenteroch yrkesvalslärare. SÖ har beräknat att syo-funktionärernas arbetsinsats för pryo-//80 motsvarade 70 tjänster. Vid en utbyggnad till 6 veckors prao1982/83 skulle behovet av syo-funktionärer öka med 40 heltidstjänster. Enutbyggnad av prao samma läsår skulle öka behovet med 150tjänster. Lärarnas deltagande i prao-verksamheten förutsätts skeinom ramen för den ordinarie arbetstiden. 1 det fall eleverna hararbetslivskontakter utanför skolan klassvis förutsätts lärarna ägna den undervisningsfriatid som därvid uppstår åt att besöka eleverna pä deras prao-platser. Statliga och kommunala kostnader inom skolområdet för pryo//80 och för prao av olika längd /83 Skolans kostnader för prao på högstadiet fördelar sig pästatliga kostnader och kommunala kostnader. De statliga kostnaderna innefattarlönekostnader med lönekostnadspålägg för syo-funktionärer. Lärarnas lönerräknas inte som en kostnad i detta sammanhang eftersom en utökad prao inteantas påverka behovet av lärartjänster. De kommunala kostnaderna omfattarkostnader för kanslipersonal samt s.k. rörliga kostnader, bl.a. matersättningoch reseersättning till elever och skrivmaterial. De statliga kostnaderna för skolans arbetslivskontakterrörande pryo/ prao på högstadiet /80 har uppskattats till ca 8milj. Vid en utökning till 6 veckors prao fram till läsåret1982/83 kan kostnadsökningen uppskattas till ca 5 milj. kr. Vid enutökningtill 10 veckors prao 1981/82:15 108 fram till /83 kan de totala kostnadernauppskattas till ca 19 milj. kr. De båda talen avser arbetslivskontakter påhögstadiet. De kommunala kostnaderna för skolans arbetslivskontakterrörande pryo/prao /80 har uppskattats vara ca 30 milj. kr. Vid en utökning till 6 veckors prao fram till läsåret1982/83 kan kostnadsökningen uppskattas fill ca 6 milj. kr. Vid en utökningtill 10 veckors prao fram till /83 kan totalkostnaderna uppskattastill ca 43 milj. kr. Hur skolans kostnader fördelar sig på skilda kommuner SÖ har ansett att det ej varit möjligt att belysa hurkostnaderna för prao kan variera mellan skilda kommuner. Kostnader för arbetsgivare att ta emot praoelever Kostnaderna för arbetsgivare att ta emot prao-elevervarierar mycket kraftigt. harframkommit vid stickprovsundersökningar utförda av SAF. Det har antagits att kostnaderna för merpartenarbetsgivare troligtvis varierar . När del gäller praon i årskurs 7 är praktikinspektörernasuppfattning att det kommer att bli svårt att skaffa platser hos arbetsgivarna.Eleverna bedöms vara för unga. Kommunerna får därför överväga om elevernas prao,i brist pä platser i arbetslivet, kan fullgöras inom skolan. Ett ytterligarevillkor för att praon skall kunna byggas ut åtminstone är attarbetsgivaren ställer platser till förfogande i en utsträckning som i stortmotsvarar deras andel av den lokala arbetsmarknaden. Slutsumman av kostnaderna för arbetsmarknadsverkets ackvisitionav prao-/pryo-platser: Omfattning Antal platser Kostnad omfattning ca210000 ca 5,5 milj. kr. 6 veckors prao ca 335 000 ca 11 milj. kr. 10 veckors prao ca670000 ca 22 milj. kr. Sammanställning av samtliga kostnader för pryo/prao (imilj. 1981/82:15 109 EnligtSÖ är följande faktorer av avgörande betydelse för om de föreskrifter omutbyggnad av praon som finns i läroplanen för (Lgr 80) skall kunnauppfyllas: - att varje samhällssektor tarsin del av ansvaret när det gäller att ställa upp med platser förarbetslivskontakter, - att varje samhällssektor påsamma villkor som påtar sig de kostnader som är förknippade härmed, - att skolan informerararbetsgivare och arbetsförmedling när de ackvir-erade platserna inte utnyttjas, - att arbetslivets, skolans,elevernas och föräldrarnas kunskaper om målen för praon ökas, - att skolan tar på sig störreansvar när det gäller att informera arbetslivet om mål och innehåll i fråga ompraon samt att skolan tar tillvara erfarenheterna från praon i undervisningen, - att arbetsmarknadsverkets ackvisitionerav platser för arbetslivskontakter genom ökade ekonomiska resurer kan ske medhjälp av ADB, - att en samordning sker avskolans arbete med ackvisition av platser för studiebesök, - att skolan godtar de platserarbetsmarknadsverket ackvirerar såvida arbetslivskontakt vid dessa platser intestrider mot läroplanens mål, -attstaten anvisar medel för att täcka kostnader för personal, för ackvisitionsarbeteoch för syo-funktionärer. 1981/82:15 110 Studie- och yrkesorienteringens och den praktiska yrkes-ocharbetslivsorienteringens framväxt i grund- och gymnasieskola 1 Utvecklingen till 1950 inrättades i och var . Isamband med att regeringen 1906 beviljade anslag till den offentligaarbetsförmedlingen markerades myndigheternas intresse för yrkesvägledning bl.a.genom att frågan om åtgärder för främjande av de ungas yrkesval och arbetsanvisninguppmärksammades. Mellan åren 1904 och 1912tillkom på kommunala initiativ s.k. skolbarnsförmedlingar i bl. a. ,, och . Dessa förmedlingar organiserades i samverkanmellan skolan och arbetsförmedlingen och hade som syfte att underlätta deungas övergång till arbetslivet. Verksamheten innebar bl. a. att skolläkarenskulle bedöma och uttala sig om de yrken och arbetsuppgifter som eleverna hadevalt. Skolbarnsförmedlingarna infriade inte de förväntningar man hade haft pädem. Flera orsaker samverkade, t. ex. det utbrott - arbetsförmedlingarnafick utökade uppgifter - och bristen på arbetskraft som fick myndigheterna attgöra bedömningen att ungdomsförmedlingen var onödig. I1918 års fortsättningsskolestadga (kapitel 2, § 10) föreskrevs att i sambandmed arbetet i forsättningsskolan borde åt lärjungarna givas behövlig ledningför val av yrke, varjämte lämpliga åtgärder borde vidtagas för att skolan isamförstånd med den offentliga arbetsförmedlingens organ måtte kunna medverka tilllärjungarnas anställande inom de arbetsområden, för vilka de kunde antagas ägade bästa förutsättningarna. Paragrafen fick ingen större praktisk betydelse,men den var länge det enda legitimerande underlaget för yrkesvägledningen. handledning för blivande folkskollärare frän 1915 markerades på olika sättatt läraren hade vägledande uppgifter inför elevernas vuxenliv. Lärarnasvägledningsuppgifter betonades ytterligare då åladefolkskoleseminariernas rektorer att tillse, att de blivande lärarna blevundervisade kring de yrkesorienterande uppgifterna i skolan (Kungl.Skolöverstyrelsens cirkulär, dec. Några av orsakerna till dennaframtoning av de yrkesvägledande och yrkesorienterande uppgifterna varskolväsendets utbyggnad med olika skolformer och yrkesvärldens allt mera ökadedifferentiering. Under 1920- och 1930-talenpräglades samhället av svära arbetslöshetsperioder som bidrog till attyrkesvägledningen kom i fokus i olika samman- 1981/82:15 111 häng.Under 1920-talet tillkom de första ungdomsförmedlingarna, som skulle svara föryrkesvägledningen i alla åldrar. Är 1929 beviljades arbetsförmedlingarna ettårligt anslag på 10000kr. till bestridande av kostnaderna för underlättande avyrkesval och för arbetsanvisning åt ungdom. För att kunna realisera dettaförutsattes samverkan mellan skolan och arbetsförmedlingen. SkolöverstyrelsensPM (Kungl. för lokala skolmyndigheter 1929) tillskolmyndigheterna klargjordes en del av lärarens yrkesvägledande uppgifter. Vidsidan av den gemensamma allmänna orienteringen borde varje lärjunge hatillfälle att enskilt rådgöra med läraren. Även arbetsförmedlingarna erhöll PMfrån tillsynsmyndigheten . , med anvisningar om hurförmedlingen skulle förfara när den unge inställde sig för att efterhöra denförefintliga arbetstill-gången och rådgöra om framtidsutsikter på olika banor (Kungl.Socialstyrelsen. PM för offentliga arbetsförmedlingsanstalter, 1929). Det föreslagna programmetfick ingen större genomslagskraft, framförallt pä grund av arbetslöshetenomkring 1930, som också drabbade ungdomen - arbetsanskaffningsproblemetöverskuggade yrkesvägledningsproblemet -, bristande ekonomiska resurser,avsaknad av metoder och samar-betssvärigheter mellan skolan ocharbetsförmedlingen. Under senare delen av30-talet ökade samhällets intresse för yrkesvägledningen. Man höll konferenserkring yrkesvägledningsfrägor och man motionerade i . en motion om tillsättande av en utredning angående regleringav arbetstiden för ungdom i åldern 14-18 är. Motionären framhöll att även andramöjligheter till yrkesrådgivning än de, som grundas på psykotekniskaexperiment skulle beaktas, framför allt i folkskolans högsta klass men även isamband med yrkesundervisningen. Motionen blev inte bifallen. , som 1940 övertog ledningen av arbetsförmedlingen,fick ansvaret för att vidta de första mera genomgripande åtgärdena föryrkesvägledningens uppbyggnad. Den påbörjade diskussionen omansvarsfördelningen mellan skolan och arbetsförmedlingen löstes. Organisatorisktoch administrativt skulle yrkesvägledningen föras till arbetsförmedlingen ochskolans uppgifter skulle vara av rent pedagogisk natur. Denna ansvarsfördelningansågs öka yrkesvägledningens möjligheter att verka i arbetsmarknadsregleranderiktning. Det skall tilläggas att utgick ifrånatt alla åldrar skulle omfattas av yrkesvägledningen. Ioch med att den centrala arbetsmarknadsmyndigheten i början pä togpå sig huvudansvaret för yrkesvägledningen blev en av dess huvuduppgifter attplanera för yrkesvägledningen i skolan. inrättades ensektion för yrkesvägledningsfrågor inom byrån för arbetsförmedlingsfrågor isamband med en tämligen snabb och kraftig utbyggnad av ungdomsförmedlingen.Sektionen inledde ett samarbete med SÖ. Prop.1981/82:15 112 Redan tidigare hade en punktvis insatt vägledningförekommit i en del skolor. I folkskolan delades ut broschyrer om yrkesvaletoch yrkesvägledare höll som regel någon timmes orientering i sista klassen. Yrkesvägledande verksamhet förekom irealskolor, flickskolor, gymnasier och folkhögskolor. Den omfattadelektionsföredrag och enskild yrkesvägledning huvudsakligen i resp. skolformersavslutningsklass och i någon utsträckning i valklasser. Däremot var insatsen iyrkesskolan av ringa omfattning. När det gällde folkskolan kunde arbetsförmedlingensyrkesvägledare ej nä ut fill alla orter. Därför tillsattes kontaktmän föryrkesvägledning pä orter där yrkesvägledare ej var stationerade. Dessakontaktmän hade annonserad mottagning någon timme . Som en del skolutredningsarbete skrev E. Neymarki sin grundläggande "Skolungdomens vägledning till utbildning ochyrke" (SOU 1945:42) att skolan borde ha en betydligt aktivare och bredareroll i yrkesvägledningsarbetet. Skolans många möjligheter att genom undervisning,anlagsorientering och praktisk yrkesorientering stödja eleverna i deras val avutbildning och yrke underströks kraftigt. Utredaren framhöll att den personliga begävningsbildeninte börjar få sin individuella särprägel förrän vid pubertetens inträde. Iutredningen framhölls också att inget hindrade en förberedande anlags- ochyrkesorientering frän att starta i detta skede av elevens utveckling. I eningående analys av de undervisningsplaner som då gällde folkskolan och de högreallmänna läroverken klargjordes i vilka ämnen och årskurser som studie- ochyrkesorientering skulle kunna tas upp. Principen om att syon borde vara enintegrerad del av skolans verksamhet, en princip som senare kommit att betonasallt starkare, kan därmed sägas vara grundad. Emellertid fastslog utredningen också attanlagsorienteringens uppgifter och betydelse icke fick underskattas enär man igörligaste mån och på ett så tidigt stadium som möjligt skulle försöka sorteraindividerna efter vars och ens möjlighter att uppfylla ett yrkes krav. skolkommissions principbetänkande (SOU 1948:27)angavs olika riktlinjer för yrkesvägledningens utformning i den nya skolan. Detkan vara av intresse att notera att diskussionen om tidpunkten för yrkesvalsmognadensinträde sedermera användes som ett av argumenten för en nioårig skola. I stortföljde kommissionen skolutredningens förslag inom det vägledningsmetodiskaområdet. Den betonade vikten av en gedigen yrkesvägledningsutbildning och attanvändningen av praktisk-psykolo-giska anlagsundersökningar var angelägen. 1sammanhanget nämndes särskilt hur lärarnas utlåtande om eleverna skulleförbättras om det i högre grad vore baserat på olika test. Ett delvis nyttinnehåll i yrkesvägledningen angav kommissionen genom sitt förslag om att genompraktik öka elevernas kunskaper om och erfarenheter av arbetslivet.Människosynen markerades bl. a. genom kritiken mot skolans vägledning somansågs alltför 1981/82:15 113 begränsad,därför att orienteringen om olika yrken endast omfattade de mest vanliga. Desärskilt begåvade eleverna skulle enligt kommissionen knappast ha någon nyttaav orienteringen om dessa. Skolkommissionensförslag angående yrkesvägledningens utformning inom skolan följdes upp av ensärskild samarbetskommitté som tillsattes med företrädare förarbetsmarknadsstyrelsen, , skolkommissionen och överstyrelsenför yrkesutbildning. I (SOU 1952:42) Yrkesvägledningen och skolan presenteradekommittén de riktlinjer som styrde utvecklingen under många är framåt.Utredningen betonade, liksom skolutredning och skolkommissiontidigare hade gjort, yrkesvalets frihet och yrkesvägledningens frivillighet.Man kunde emellertid tänka sig att den gjordes obligatorisk för vissa grupperelever och i vissa årskurser. Här avsågs bl. a. hjälpklasselever. Vidare slogman fast att testresultaten måste kompletteras med andra typer avobservationer. Fråganom befattningshavare för yrkesvägledningen togs också upp i utredningen. Detansågs vara riktigast, att lärarna handhade den yrkesorienterandeundervisningen. De ansågs på ett helt annat sätt än yrkesvägle-darna vidarbetsförmedlingen vara pedagogiskt utbildade. Skolan skulle vid enstakatillfällen fortfarande kunna anlita yrkesvägledare. Kommittén ansågskolkuratorsinstitutionen särskilt värdefull för yrkesvägledningen vid högreskolformer med tanke på att skolkuratorn hade möjlighet att personligen lärakänna eleverna . 2 Yrkesvalslärare i skolan År1949 utgav kommittén en promemoria (återgiven i SOU 1952:42) där den föreslogett yrkesvalslärarsystem. Bakgrunden till förslaget var, att yrkesvägledningenansågs fungera otillfredsställande eller inte alls ute i skolorna och dåsärskilt på landsbygden. Naturligast vore, enligt kommittén, att studie- ochyrkesorienteringen ingick som ett kontinuerligt led i skolans arbete och attlärare utbildades särskilt i yrkesvägledning. Det räckte sålunda inte medallmän pedagogisk färdighet längre utan särskild utbildning i yrkesvägledningkrävdes. Yrkesvalslärarsystemettillkom i samband med att försöksverksamheten med enhetsskola startade och manövergick frän ett bortvals- till ett tillvalssystem på det stadium sommotsvarar årskurserna 7-9. I prop.1951: 136 angående anslag för /52 till m. m.fördes förslaget om ett provisoriskt ordnande av yrkesvägledningen ienhetsskolan fram. På grundval av statsmakternas beslut bemyndigades SÖ att isamråd med AMS och KÖY utfärda anvisningar rörande yrkesvägledningens ordnandei skoldisklrikt med försökvis anordnad nioårig enhetsskola. AMSoch SÖ utfärdade sedermera anvisningar, varvid yrkesvalslärarnas 8 1981/82. 1981/82:15 114 arbetsuppgifteri skolans och arbetsförmedlingens tjänst närmare preciserades (AMS:s cirkulär Y9,). grundades den principsom tillförsäkrade skolan en automatik i tilldelningen av specialutbildadpersonal för verksamheten. Kontaktarbetet i samband med yrkesvägledning skulleenligt skolstadgan inräknas i undervisningsskyldigheten för lärare i läro- ochövningsämnen och för yrkeslärare. Den teoretiskayrkesorienteringen inordnades i ämnet samhällskunskap och tilldelades där ettantal cirkatimmar. Anvisningarna föreskrev att i de fall yrkesvalsläraren intesjälv ombesörjde teoretisk yrkesorientering inom ämnet samhällskunskap skullehan som ett led i sitt kontaktarbete medverka i vissa lektioner.Yrkesvalsläraren var anställd vid AMS. Denursprungliga arbetsfördelningen mellan AMS och SÖ förklaras av attyrkesvägledningen växte fram inom AMS - den enskilda vägledningens teori ochpraktik var länge företrädd där och ej inom SÖ. Yrkesvalslärarnasarbetsuppgifter uppdelades i princip på de båda myndigheternas områden päföljande sätt: Skolmyndigheternaansvarade för teoretisk yrkesorientering, studieorientering,anlagsorientering, studieorienterande föräldramöten och för-och efterarbete ifråga om den praktiska orienteringen. Arbetsmarknadsmyndigheternasvarade för enskild yrkesvägledning, yrkesorienterande föräldramöten, platsackvisitationi samband med pryo och vid elevernas skolavgång, efterkontakt med avgångnaelever, fillhan-dahållande och skötsel av det yrkesorienterande materialet,medverkan i det fortlöpande instruktions- och informationsarbetet inom skolansamt viss rapportering av statistisk art. I prop.1962: 54 angående reformering av den obligatoriska skolan m. m. förordadesenbart smärre justeringar i gällande yrkesvalslärarsystem. 1962års läroplan innehöll ett kapitel Studie- och yrkesorienteringen, liksom ocksåett kapitel om Praktisk yrkesorientering. Därutöver fanns särskilda inslag isamhällskunskapen, vissa övningsmoment inom ämnet svenska samt förberedandeinslag i lågstadiets hembygdskunskap och i mellanstadiets samhällsorienterandeämnen. Skolansyrkesvägledare var anställda som lärare och hade dessutom arvode från AMS förvissa uppgifter. SÖ utfärdade efter samråd med AMS anvisningarrörande tillsättning, behörighet och undervisningsskyldighet föryrkesvalslärare. Även AMS utfärdade nya bestämmelser i . a. bestämmelser om skolledningens befattning med syo.