prop · G50397 · 1981-12-31 00:00:00 — De krav som utredningen angett beträffandevårdutbildningarnas inriktning och innehåll har därvid fill stor deltillgodosetts. Det ankommer i första hand på högskolemyndigheterna att i detfortsatta utvecklingsarbetet förverkliga de intentioner som ligger tiU grundför reformen. Detta gäller även den översyn av den grundläggandeläkarutbildningen som pågår inom UHÄ. Socialstyrelsenspersonal- och utbildningsplanering kommer att förändras och övergå från enteknisk läroplansöversyn fill en utformning av underlag förutbildningsplanering för vårdyrken. Detta innebär en övergång till ett nyttarbetssätt, som bör ligga helt inom ramen för planerings-pchtillsynsuppgifter och svara mot de krav på insatser från styrelsens sida somhögskolereformen stäUer. Socialstyrelsenskall som fackmyndighet medverka tiU att statsmakternas ambitioner inom hälso-och sjukvården genomförs. Det innebär att och universitets- ochhögskoleämbetet bör utarbeta underlag Prop.1981/82:97 108 förstatsmakternas beslut om målen för olika utbildningar. Dessa bör ha somutgångspunkt verksamhetens omfattning, innehåll och inriktning och baseras påbehov av och önskemål om vård och service, som skall fillgodoses för individeroch grupper. Underlaget måste anpassas till de förändringar och den utveckhngsom forfiöpande pågår. Här kan särskilt nämnas hälso- och sjukvårdensutveckling mot öppna vårdformer, som kommer att medföra krav även på socialtjänstensresurser. Detta kommer också att påverka utbildningen inom det sociala området.Vid utbildningsplaneringen bör givetvis beaktas de erfarenheter somsocialstyrelsen får i egenskap av fillsynsmyndighet med ansvar för kvalitet ochsäkerhet inom vårdverksamheten. inriktning av samhällets vårdpolitik för med sig krav på ändringar av bådeinnehåll och dimensionering av vårdutbildningarna. Mot denna bakgrund måsteutbildningsplaneringen ske i nära samband med vårdplaneringen och ses som endel i en mer övergripande personalförsörjningsplanering.Utbildningsplaneringen förutsätts på ett bättre sätt än hitfills ske medutgångspunkt i landstingskommunernas planer för hälso- och sjukvårdensutbyggnad. Kravenpå en bättre hälso- och sjukvård är i mycket liktydiga med krav på enorganisation som bättre förmår att stimulera, ta fill vara och utveckla deanställdas kunskaper och erfarenheter. Ett förstärkt medinflytande förpersonalen är en förutsättning för en positiv utveckling. Betoningen av förebyggandeåtgärder och primärvård, strävan att bredda personalens arbetsuppgifter ochutveckla omvårdnads- och grupparbete samt behovet av samverkan medprimärkommunerna ger sammantaget underlag för betydande förändringar avutbildningen för hälso- och sjukvårdspersonalen och utgör ett viktigtinstrument för att förverkliga den offensiva hälsopoliti-ken. Frågorsom rör personal och utbildning uppmärksammas särskilt i det arbete med Hälso-och sjukvård inför 90-talet (HS 90) som utförs inom sjukvårdsdelegafion.Utgångspunkten är att personalplaneringen är en av de viktigaste faktorernanär det gäller att påverka den framtida resursutvecklingen ochförutsättningarna att genomföra strukturförändringar. är det kanskeden del av planeringen som är svagast utvecklad, både på riksnivå och inomlandstingskommunerna. Idet fortsatta arbetet med HS 90 är det vikfigt att klarlägga bl.a. hurpersonalsammansättningen påverkas av de vårdpolifiska mål som stäUts upp förhälso- och sjukvården och vilka uppgifter olika personalgrupper bör ha iframfiden. Tidsperspektivet för dessa prognoser bör vara . Det ärsärskilt viktigt att den långsiktiga efterfrågan på läkararbetskraft studerasnoga. Dessaanalyser, som bör göras med alternafiva antaganden om ekonomiskt utrymme,sysselsättningsgrad och arbetstider, bör bl.a. omfatta redovisningar avefterfrågan på personal av olika kategorier och förväntad tillgång på Prop.1981/82:97 109 personalsamt innehålla förslag fill åtgärder som underlättar rekryteringen till olikaområden. Somjag har nämnt i det föregående räknar jag med att frågor om hälso-ochsjukvårdens personalbehov av olika slag samt därav föranledda krav påutbildningsinsatser kommer att fortlöpande diskuteras vid överläggningar mellanstaten och hälso- och sjukvårdshuvudmännen. En vikfig förutsättning för dettaarbete är fillgång till en utbildnings- och vårdpersonalstatistik som ger etttillförlitligt underlag för bl.a. prognoser. Det bör i första hand ankomma påsocialsektorns statistikdelegation att bevaka dessa frågor. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. hälso- och sjukvårdslag, 2. lag om vissa läkartjänster vid enheter inom denlandsfingskommunala hälso- och sjukvården som har upplåfits för grundläggandeutbildning av läkare, m. m., 3. lag om ändring i lagen (1980:12) omförtroendenämnder inom hälso-och sjukvården. Förslagen bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga5. Detbör inledningsvis framhållas, att de förslag som här läggs fram för med sigytterligare författningsändringar än de som tas upp i detta sammanhang. Det ärmin avsikt att föreslå regeringen att förelägga en proposition medförslag till sådana följdändringar . 4.1Förslaget till hälso- och sjukvårdslag Innanjag närmare kommenterar de enskilda paragraferna i förslaget till hälso- ochsjukvårdslag, vill jag helt kort redogöra för hur lagen är disponerad. Lageninleds i 1 8 med en definition på vad som i lagen avses med hälso- ochsjukvård. I paragrafens andra och tredje stycken omnämns särskilt verksamheter,som enligt lagförslaget inte skall hänföras till hälso- och sjukvård.Anledningen till att dessa lagar omnämns i paragrafen är det förhållandet, attverksamheterna inte i sak på något avgörande sätt skiljer sig från verksamhetersom enligt lagförslaget skall betraktas som hälso- och sjukvård, men att vissaöverväganden gjort att jag inte nu valt att hänföra sådan verksamhet tillhälso- och sjukvård enligt den föreslagna lagen. Iandra paragrafen sätts upp ett mål för all den hälso- och sjukvård som omfattasav definitionen i 1 8 -dvs. både den hälso- och sjukvård som bedrivs 1981/82:97 110 av landstingskommunerna och den som bedrivs av annanhuvudman, t.ex. enskilda vårdgivare, företagshälsovården och skolhälsovården. Bestämmelserna i 3-19 S§ avser endast denlandstingskommunala hälso-och sjukvården. 120 8 finns en bestämmelse med bemyndigande för regeringenatt meddela särskilda föreskrifter om hälso- och sjukvården i krig eller vidlikartade förhållanden. 1 8 Med hälso- och sjukvård avses i denna lag åtgärder föratt medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso-och sjukvården hör sjuktransporter. Ifråga om omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstördafinns bestämmelser i lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykisktutvecklingsstörda. I fråga om tandvård finns särskilda bestämmelser. Definitionen i paragrafens första stycke har en vissmotsvarighet i 3 8 första stycket sjukvårdslagen (1962:242). Andra stycketmotsvaras av 1 8 3 mom. samma lag. Tredje stycket saknar motsvarighet isjukvårdslagen. I detta stycke definieras begreppet hälso-och sjukvård. I sjukvårdslagen finns ingen motsvarande definition. I ställetanges landsfingskommunernas uppgifter mera i detalj i 3 8 första stycketsjukvårdslagen på det sättet, att det åUgger landstingskommunen "att fördem, vilka äro bosatta inom sjukvårdsområdet, ombesörja såväl öppen som slutenvård för sjukdom, skada, kropi sfel och barnsbörd, i den mån icke annan dragerförsorg härom". Någon lagstadgad skyldighet för landstingskommunerna attvidta förebyggande åtgärder finns sålunda inte. Trots avsaknaden av dennaskyldighet, har alla landsfingskommuner bedrivit sådan verksamhet. Den nu givnadefinitionen på hälso- och sjukvård innefattar också förebyggande åtgärder.Förebyggande åtgärder bör vara både miljöinriktade och individinriktade. Demiljöinriktade åtgärderna kan huvudsakligen utföras genom hälso- ochsjukvårdens medverkan i samhällsplaneringen. Landstingskommunernas miljöinriktade åtgärder kaninnefatta insatser för att fastställa hur kemiska, biologiska, fysiska, socialaoch psykologiska faktorer inverkar på befolkningens hälsotillstånd, Uksom hurlevnadsvanorna påverkar hälsotiUståndet. Landstingskommunerna bör ta till varaoch utnyttja den information om risker i människornas livsmiljö som observerasi hälso- Pch sjukvårdsarbetet. Hälso- och sjukvården - då särskilt landstingskommunernas- kan med sina kunskaper om miljöfaktorernas betydelse för människors hälsa ochvälbefinnande bidra med underlag för planeringen inom andra samhällssektorer. Syftet med främst hälso- och sjukvårdens medverkan isamhällsplanering- 1981/82:97 111 enär att dels befrämja aktuella skade- och sjukdomsförebyggande åtgärder inomandra delar av samhället än hälso- och sjukvården, dels medverka i att skapasamhällsmiljöer som främjar människornas fysiska, psykiska och sociala behov ivid bemärkelse. Landstingskommunernasmedverkan i samhällsplaneringen förutsätter således samarbete med de kommunalaorgan som har det direkta ansvaret för utvecklingen inom andrasamhällssektorer. Samarbetet med företagshälsovården är av central betydelse.Landstingskommunerna har i dessa frågor att samarbeta med berörda regionala ochcentrala myndigheter och organisafioner. Beträffandeindividinriktade förebyggande åtgärder innefattas även åtgärder för attuppspåra hälsoproblem. Bland de nu förekommande förebyggande individinriktadeverksamheterna som utförs genom landstingskommunernas försorg kan nämnasallmänna och riktade hälsokontroller, vaccinationer, hälsoupplysning samtmödra- och barnhälsovård. Dessa verksamheter förutsätts även utförasav landstingskommunerna och då ingå i skyldigheten att vidta förebyggandeåtgärder. I övrigt ankommer det på huvudmännen och personalen att bedöma vilkaförebyggande åtgärder som bör vidtas med hänsyn till befolkningens behov, denmedicinska utvecklingen, ekonomiska förutsättningar, m.m. Tillskillnad mot förebyggande åtgärder har sjukvård varit enobUgatorisk uppgift för landstingskommunerna. Vad som avses med sjukvård harfått en tämligen enhetlig betydelse i praxis. Anledning saknas därför att härmera utförligt behandla innebörden av begreppet. I 3 8 första stycketsjukvårdslagen definieras den sjukvård som det åligger landstingskommunernaatt ombesörja. Sjukvården anges där omfatta såväl öppen som sluten vård försjukdom, skada, kroppsfel och barnsbörd. Den nya lagen avser inte att göranågon materiell ändring av innebörden i den del av hälso-och sjukvården somalltjämt kommer att kunna avgränsas som mer renodlad sjukvård. Åtgärder medanledning av kroppsfel och barnsbörd innefattas i begreppet hälso- och sjukvårdtrots att de inte uttryckligen nämns i den föreslagna lagen. Detsamma gälleråtgärder i samband med abort och sterilisering. Tillhälso- och sjukvården hör även företagshälsovården, skolhälsovården ochstuderandehälsovården. Även sjuktransporter hör hit. Jag återkommer under 6 8fill omfattningen av landstingskommunernas ansvar för sådana transporter. Ilagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall och ismittskyddslagen (1968:231) finns bestämmelser av betydelse för hälso- ochsjukvårdslagstiftningen. Tillhälso- och sjukvård räknas däremot inte åtgärder enligt lagen (1967:940)angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda. Hit räknas inte hellertandvård enligt folktandvårdslagen (1973:457) eller tandvård som bedrivs avprivatpraktiserande tandläkare. Jag återkommer till detta i anslutning tillparagrafens andra resp. tredje stycke. Prop.1981/82:97 112 gränsdragningen i övrigt fill andra verksamhetsområdenhänvisar jag fill den allmänna motiveringen. regleras omsorgernaom psykiskt utvecklingsstörda av lagen (1967:940) angående omsorger om vissapsykiskt utvecklingsstörda (omsorgslagen). 118 3 mom. sjukvårdslagen finns enbestämmelse om att lagen inte gäller sådan sjukvård som avses i omsorgslagen,i vidare mån än som föreskrivs i sistnämnda lag. Inte heller den nu föreslagnalagen omfattar den verksamhet som avser att tillgodose behoven av särskildaomsorger hos vissa psykiskt utvecklingsstörda. Dessa behov kommer alltså attåtminstone tills vidare regleras av en särskild lagstiftning. Nuvarandeomsorgslag hänvisar i vissa avseenden till sjukvårdslagen. Vissa följdändringarkommer därför att behöva göras i omsorgslagen. Jag återkommer härtill i senaresammanhang. Omsorgslagen har setts över av omsorgskommittén, somredovisat sina förslag i betänkandet (SOU 1981:26) omsorger om vissahandikappade. I betänkandet föreslår kommittén bl.a. att bestämmelser om omsorgerom de psykiskt utvecklingsstörda även framgent bör ges i en lagstiftning skildfrån hälso- och sjukvårdslagsfiftningen. Betänkandet remissbehandlas f.n. Motdenna bakgrund har en bestämmelse om att omsorgerna om de psykisktutveckhngsstörda regleras särskilt tagits in i paragrafens andra stycke. HSU har föreslagit att även tandvården bör omfattas av begreppethälso- och sjukvård och därmed ingå i landsfingskommunernas ansvar enligt dennalag. I den allmänna motiveringen har jag framhållit att mycket talar för attlandstingskommunernas ansvar enhgt hälso- och sjukvårdslagen bör omfatta äventandvården, men att jag inte nu är beredd att ta slutlig ställning fill frågan.Som grund för mitt ställningstagande har jag åberopat, att jag vill avvaktaresultatet av tandvårdsutredning. I detta stycke har därför angivitsatt särskilda bestämmelser finns för tandvården. Mål för all hälso- och sjukvård 2 8 Målet för all hälso- och sjukvård är en god hälsa ochen vård på lika villkor för hela befolkningen. Paragrafen saknar en motsvarighet i sjukvårdslagen. I denna paragraf läggs fast det övergripande målet förhälso- och sjukvården. Inledningsvisuttalas att en första del av det övergripande målet för hälso-och sjukvården äratt åstadkomma ett tillstånd där hela befolkningen har en god hälsa. Vad somavses med god hälsa är svårt att klart definiera. Det beror ju fill stor del påatt begreppet hälsa oftast sätts i samband med den enskilda människan och attdess betydelse därför kan påverkas av individueUa förhållanden. En annansvårighet ligger i den varierande och föränderliga 1981/82:97 113 synen på vad som är friskt och sjukt. Innebörden avbegreppet hälsa påverkas i hög grad av sociala och kulturella förhållanden ochav värderingar vid den aktuella tiden. Därfill kommer att uppfattningarna omhälsa varierar mellan olika sociala grupper och åldersgrupper etc. I denklassiska WHO-definitionen av hälsobegreppet anges bl.a. att "hälsa är etttillstånd av fullständigt fysiskt, psykiskt och socialt välbefinnande och ejendast frånvaro av sjukdom och svaghet". Denna definition illustrerar dockmest innebörden av god hälsa som ett eftersträvansvärt fillstånd, som ett målför den allmänna välfärdspolitiken. God hälsa i fysiskt, psykiskt och socialt avseende är enav de faktorer som ger uttryck för goda levnadsförhållanden och godlivskvalitet. I begreppet livskvalitet värderas människans totala situation.Det har ofta hävdats att därvid större uppmärksamhet bör ägnassådana kvaliteter som frånvaro av stress i arbetslivet, meningsfull frifid ochallmänt fysiskt och psykiskt välbefinnande. Den vidare innebörd hälsobegreppetdärmed får är en viktig utgångspunkt för de bedömningar som här görs i fråga ombefolkningens behov och hälso- och sjukvårdsverksamhetens inriktning. Genom anknytningen till den allmänna välfärdspolitikenuppmärksammas inte endast den enskilda människans förhållanden. Hälsa blir ävennågot som kan förknippas med situafionen inom befolkningen som helhet. Man kandärmed beskriva och analysera hälsoläget inom befolkningen, t.ex. i relafionfill andra länder. Hälsotillståndet hos befolkningen i stort påverkas avmiljöförhållanden och andra allmänna levnadsbefingelser. Hälsa är därför inteenbart ett uttryck för den enskilda människans fillstånd, utan också ettbegrepp som avspeglar hälspsituationen i ett samlat perspektiv. Det är sålundasvårt att i konkreta termer klart redovisa innebörden av uttrycket en god hälsahos hela befolkningen. Det är också självklart att uttrycket är ett relativtbegrepp, som är starkt beroende av sådana faktorer spm ekpnpmiska resurser,vetenskapens nivå och utveckling, olika förhållanden i miljön etc. Som en andra del av det övergripande målet för hälso- ochsjukvården anges att den skall erbjudas på lika villkor. Med lika villkor haribland avsetts den allmänna kommunala likställighetsprincipen, som innebär attdet inte är tillåtet för en kommun att särbehandla vissa kommunmedlemmar ellervissa grupper av kommunmedlemmar på annat än objektiv grund. AttHkställig-hetsprincipen skall gälla följer av kommunalrättsliga principer ochbehöver inte särskilt komma till uttryck i en lag om hälso- och sjukvård.Bestämmelsen i andra punkten har ett vidare syfte än den kommunalalikställighetsprincipen. Härmed avses även bl.a. en rad jämställdhetsvillkorav allmänmänsklig natur. Hälso- och sjukvården måste eftersträva att jämna utskillnader föranledda av olikheter i ålder, kön, inkomst och utbildning mellanolika patienter i den meningen att alla ges likvärdiga möjUgheter att t.ex.förstå en diagnos eller sätta sig in i vad ett planerat behandlingsprogram harför innebörd. Hänsyn skall således allfid tas till skiljaktigheter i 8 1981/82. 1981/82:97 114 Den som svarar för hälso-och sjukvården skall så långt det är möjligt inrätta sin verksamhet så attbetydelsen av t.ex. geografiska eller språkliga och kulturella olikheterbegränsas. Det skall inte göras någon principiell skillnad mellan patienter medskilda vårdbehov. Dessa frågor har jag utförUgt kommenterat i den allmännamotiveringen. Målet i denna punkt sträcker sig sålunda längre än vad som följerav den kommunala principen om likställighet. Utan att det har ansetts stå istrid mot sistnämnda princip har man nämligen i praxis godtagit attkommunmedlemmar i en viss mening behandlas olika. Vissa får sin barnomsorgtillgodosedd genom kommunens försorg, ofta på grundval av någon form avkösystem, medan andra till följd av att utbudet av barnomsorgsplatserunderstiger efterfrågan inte kan komma i fråga för dessa kommunala tjänster.Vidare är en kommun oförhindrad att låta en sökande i en kö för småhustomter gåföre de sökande som står före i kön, om t.ex. endast denne bedöms ha ekonomiskaförutsättningar att utnyttja en tomt för avsett ändamål. Även om dessa exempelinte gäller hälso- och sjukvården har de dock sina motsvarigheter där. Ocksåinom hälso- och sjukvården förekommer ett kösystem. Oaktat hur stora resursersom satsas på hälso- och sjukvården torde man dpck aldrig nå upp till ensituation där köbildning och prioriteringar inte förekommer. Möjligheterna attfå vård får därför inte påverkas av sådana förhållanden som förmågan att tainitiativ, betalningsförmågan samt sjukdomens art och varaktighet. Attåtskillnad mellan människor inte får göras till följd av kön, nationalitet,ålder, språk, religion, kultur och andra liknande förhållanden följer avlikställighetsprincipen, om detta inte redan följer av andra principer som vi ivårt land iakttar. Den grundläggande tanken bakom målet är att insatser somgörs inom hälso- och sjukvården skall ha den inriktning som målet anger, ävenom den enskilda insatsen inte når ända fram. Den landstingskommunala hälso- och sjukvården 3 8 Varje landstingskommun skall erbjuda en god hälso- och.sjukvård åt dem som är bosatta inom landstingskommunen. Även i övrigt skalllandstingskommunen verka för en god hälsa hos hela befolkningen. Vad som idenna lag sägs om landstingskommuner gäller också kommuner som inte ingår i enlandstingskommun. Bestämmelser om förvaltningsutskott skall därvid avsekommunstyrelsen. Vad här sagts utgör inte hinder för annan att bedriva hälso-och sjukvård. En god hälso- och sjukvård skall särskilt 1. vara avgod kvalitet och tillgodose patientens behov av trygghet i vården ochbehandlingen, 2. varalätt tillgänglig, 3. bygga pårespekt för patientens självbestämmande och integritet, 4. främjagoda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen. 1981/82:97 115 Vården och behandlingen skall så långt det är möjligtutformas och genomföras i samråd med patienten. Patientenskall ges upplysningar om sitt hälsotillstånd och om de behandlingsmetoder somstår till buds. Om upplysningarna inte kan lämnas till patienten skall de istället lämnas till en nära anhörig till honom. Upplysningar får dock intelämnas till patienten eller någon anhörig i den mån det finns hinder för dettai sekretesslagen (1980:100). Första stycket första meningen motsvaras i huvudsak av 3 8första stycket sjukvårdslagen. Bestämmelsen i andra meningen saknarmotsvarighet i sjukvårdslagen. En bestämmelse som svarar mot tredje meningenfinns i 1 8 2 mom. sjukvårdslagen. Fjärde meningen saknar motsvarighet isjukvårdslagen. Femte meningen har sin motsvarighet i uttrycket "i denmån icke annan drager försorg härom" i 3 8 första stycket sjukvårdslagen. Andra och tredje styckena saknar motsvarighet isjukvårdslagen. Fjärde stycket har, vad gäller hälso- ochsjukvårdspersonalens skyldigheter, en motsvarighet i 5 8 lagen (1980:11) omfillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Enligt 8 kap. 5 8 RF skall föreskrifter omåligganden för kommuner och landstingskommuner meddelas i lag. I förevarandeparagraf ges bestämmelser om landstingskommunernas åligganden på hälso- ochsjukvårdens område. I första stycket slås inledningsvis fast en skyldighet förlandsfingskommunen att erbjuda befolkningen en god hälso- och sjukvård.Landstingskommunens skyldighet begränsas till att omfatta endast dem som ärbosatta inom landstingskommunen. Av 4 § framgår landstingskommunens skyldighetatt tillhandahålla vård till dem som tillfälligt vistas i landsfingskommunen.Med bosättning avses här detsamma som i folkbokföringsförordningen (1967:198). Enligt 3 § första stycket sjukvårdslagen åligger detlandstingskommunen att ombesörja vård för sjukdom, skada, kroppsfel ochbarnsbörd. Denna vård har benämnts sjukvård. I enlighet meddefinifionen på hälso- och sjukvård i 1 8 vidgas landstingskommunens ansvar iförevarande paragraf till att gälla även sjukdomsförebyggande verksamhet. I paragrafen läggs en skyldighet på landstingskommunernaatt svara för en god hälso- och sjukvård. Då innebörden av begreppet en godhälso- och sjukvård inte ger sig själv, har i paragrafens andra stycke tagitsin bestämmelser som närmare anger innebörden av begreppet. I kommentaren fillandra stycket återkommer jag till detta. Som framgår av sista meningen i första stycket utgörlandstingskommunernas ansvar inte något hinder för andra att bedriva hälso-och sjukvård. Med andra vårdgivare åsyftas staten, kommuner och enskilda -personer eller organisationer. I fråga om skolhälsovården och hälso- ochsjukvården för de värnpliktiga bedriver annan vården med stöd av författning.Exempel på då andra rent fakfiskt bedriver hälso- och sjukvård utgör statenshälso- och Prop.1981/82:97 116 sjukvård,företagshälsovården och den vård som bedrivs av enskilda personer. Bestämmelseninnebär att om det inom landstingsområdet uppkommer ett behov av hälso- ochsjukvård är landstingskommunen skyldig att svara för att behovet tillgodoses.Häri ligger dock inte en skyldighet att t.ex. ta över ansvaret för attföretagshälsovård ges om huvudmannen för denna verksamhet inte fullgör sinaskyldigheter. Om däremot t.ex. en privatpraktiserande läkare lägger ner sinverksamhet eller förändrar den och befolkningen därför efterfrågar vård istörre utsträckning än tidigare är landstingskommunen skyldig att erbjuda denytterligare vård som kan behövas. I övrigt hänvisar jag fill min utförligaredogörelse för omfattningen av landstingskommunernas ansvar som finns i denallmänna motiveringen. Andrastycket.Kravet i första punkten att vården skall vara av god kvalitet och tillgodosepafientens behov av trygghet i vården och behandlingen innebär att hälso- ochsjukvården skall hålla en god personell och materiell standard, dvs. bedrivasav en personal med adekvat utbildning och med behövlig teknisk utrustning iändamålsenliga lokaler.