prop · G503122 · 1981-12-31 00:00:00 — Det var också dessatankegångar som ledde fill velerinärhögskolans flyttning till ochsamförläggning med . VU 77 har senare instämt i dessavärderingar och ytterligare understrukit behovet av att konsekvenserna förforskning och utbUdning verkligen tas av detta synsätt. Besältningsulredningaroch därpå grundade åtgärdsprogram, tillgång till kvalUicerad laboratoriediagnoslik,ökade profylaktiska insatser, samverkan över fakultets- och yrkesgränser ärnödvändiga för att möta framtidens krav. Lika väsentliga framstår kraven vadavser vidgade och fördjupade insatser inom livmedelshygienen. Denna för allaindustriländer likartade utveckling, bekräftad bl.a. av FAO, måste ytterligareuppmärksammas även i vårt land. Länsstyrelseni : Utredningens övergripande överväganden och förslag tillframtida inriktning tillstyrkes, vilket innebär att resurserna för profylaklisktarbete på besättningsnivå ökas, att samverkan inom och mellan olikayrkeskategorier som arbetar med djurens hälso- och sjukvård främjas ochutvecklas och att distriktsveterinärernas arbetsförhållanden förbättras. ; Enligt styrelsen bör ansvaret och kostnaderna för djurens hälso-och sjukvård bäras av djurägarna. Denna princip bör slås fast. Vissa kostnaderför djurens hälso- och sjukvård såsom epizootibe-kämpning, viss kvalificeradvård, myndighetsfunktioner m. m. bör dock falla på det allmänna. : Enligl LRF är inriktningen av djurens hälso-och sjukvård påförbyggande åtgärder ett av de väsentligaste resultaten av utredningens arbete.En sådan inriktning är nödvändig för att effektivisera djursjukvården och föratt utnyttja befintliga resurser på ett optimalt sätl. ; vill betona samban det djurhälsa-livsmedel-folkhälsa, vilket motiverar att samhällets ansvar och insatser förstärks eller åtminstone bibehålles. Prop.1981/82:122 51 saoch kontrollera smittsamma husdjurssjukdomar inklusive sådana som är överförbaramellan djur och människa. Staten har även ett övergripande ansvar för att djurskyddettillgodoses. I glesbygd är detnödvändigt alt vården av animalieproduktionens djur kan kombineras med vårdenav sporthästar och sällskapsdjur. I vissa delar av landet är detta tom enförutsättning för att kunna upprätthålla den veterinära servicen för animalieproduklionen. Veterinärförbundetdelar utredningens uppfattning att nuvarande resurser för sluten sjukvård av animalieproduktionensdjur är tillräckliga. Det är förbundels bestämda uppfattning att kravet ochefterfrågan på sluten vård skall få styra ambitionsnivån. ABSvensk laboratorietjänst: Det stora samhällsintresse som ligger i att konsumententillförsäkras sunda och friska livsmedel glöms dock bort. En god och välfungerande hälso- och sjukvård hos våra husdjur är ett mycket väsentligt led inäringskedjan "från markens gröda lill människans föda". Detta börmotivera ett betydligt mer omfattande samhällsengagemang i dessa frägor än vadutredningen föreslår. ; SKK anser, all det är fel all man gör en distinktion mellan statens ansvar för animalieproduklionen och dess ansvar för vad som benämnes sällskapsdjur. Även om den viktigaste funktionen för flerta let hundar är som sällskap, uppfyller många också mera direkt allmännyt tiga funktioner, t. ex. som ledarhundar åt synskadade, narkotikahundar åt , polisens och militärens tjänstehundar, renvallarhundar, jakt hundar. ; Förebyggande insatser på be- sältningsnivå kombinerad med rådgivning, och en organiserad hälsokon troll framstår som för framtiden myckel viktiga. : En förutsättning för att kvalificerade undersökningar,utredningar eller behandlingar ska kunna utföras är fillgång till personal-,lokal- och utrustningsmässigt väl fungerande djursjukhus. Ofta krävs därvidstationär vård på grund av fallets svårighetsgrad, då patienten kräverkontinuerlig övervakning eller då de åtgärder som skall vidtas tar ianspråk. Det är alltså medicinska bedömningar som ligger bakom beslutet omvilken vårdform som skall användas. Utredningensförslag i fråga om huvudmannaskap tillstyrks eller lämnas utan erinran avflertalet remissinstanser. Statskontoret och RRV anser dock att del varitnaturligt alt jordbruksnäringen helt tagit över ansvaret för velerinärorganisationen.RRV framhåller också all en samlad lösning i näringens egen eller med statendelad regi bör prövas ytterligare, l.ex. i form av ett statligt bolag. Statskontoret;Enligt statskontorets bedömning skulle det dock varit naturligt attjordbruksnäringen övertagit huvudmannaskapet för veterinärorganisationen. redovisar skulle SHS-organisalionen (Svensk Husdjursskötsel), somredan idag har veterinärer i tjänst för Prop.1981/82:122 52 uppdragrörande djurens hälsovård, vara en lämplig organisation alt bygga på. Ettsådant överförande av verksamhet lill näringen har genomförts inom mångaområden, l.ex. produktionskontroll för nötkreatur och svin, husdjurs- ochväxtförädling samt i viss mån även djurhälsovård. ;Såvitt RRV kan finna talar de av utredningen redovisade sakskälen för att enlångsiktig rationell djurhälso- och sjukvård måste sökas i en hopsmältning idet vardagliga arbetet av de två momenten hälsovård/produklionskonlroll ochsjukvård. Utredningen tycks ha dragit samma slutsats, när man inlettöverläggningar med jordbruksnäringen kring huvudmannaskapsalternativ som innefattaren hopslagning av di-slriktsveterinärorganisationen med den av näringenbedrivna, omfattande djurhälsovården/produktionskonlrollen. Sedandessa överläggningar blivit resultatlösa, har utredningen övergått tUl attsåsom sill förslag redovisa åtgärder som kan genomföras för all förbättraeffektiviteten inom ramen för nuvarande kluvna huvudmannaskap. RRV anser inte attutredningens svårigheter alt uppnå samförstånd med näringsrepresenlanlerna börfå innebära all tanken på en organisatorisk integrafion nu ges upp. Deltaskulle innebära att den förestående - och enligl RRVs mening angelägna -omgestaltningen av distriktsvelerinäror-ganisationen i riktning mol flerveterinärstationeroch djurhälsocentraler skulle behöva ske med enbart en lös samordning mednäringens egna regionala aktiviteter. Riskerna för suboptimeringar och halvmesyrermåste vid en sådan lösning vara påtagliga. RRVkänner inte till på vilka förutsättningar utredningens överläggningar mednäringen baserats. Förslagen i finansieringsfrågan antyder dock att en oklarhetvid överläggningarna kan ha varit i vilken grad statsmakterna är beredda alläven i fortsättningen ta elt finansiellt huvudansvar för distriktsvelerinärväsendet.Vid ett läge där statsmakterna - säsom förutskickats i utredningsdirektiven -entydigt tar ställning mot en fortsatt budgetfinansiering av veterinärväsendet,skulle måhända näringens intresse att medverka till en för animalieproduklionenoptimal organisationslösning förstärkas. RRVföreslår att förutsättningarna att nå en samlad lösning i näringens egen ellermed staten delad regi prövas ytterligare. I sammanhanget anser RRV attalternativet med ett helstafiigt bolag som omfattar både djurhälsovård ochdistriktsveterinärerna (samt eventuella andra funktioner) inle kan avföras fråndiskussionen på det sätl utredningen gör enbart på den grunden att näringensföreträdare inte är intresserade att vidta ändringar i sin verksamhet. Lantbruksstyrelsen;Huvudmannaskapet för djurens hälso- och sjukvård förutsätts även ifortsättningen vara delat mellan staten och näringen. Lantbruksstyrelsenansluter sig till djurhälsoulredningens uppfattning i detta avseende. Deltainnebär också att lantbruksslyrelsen fortsatt får det centrala ansvaret fördjurens hälso- och sjukvård. Länsstyrelseni ; En samhällsförankring av veterinär- väsendet i får ses som ett klart villkor. Hela nyttodjurhållningen är fill för all producera en väsentlig del av våra livsmedel. Smittsamma djursjukdomar, till människan överförbara sjukdomar, direkt eller via livs medel samt djurskydd, miljöpåverkan av djurhållning, aspekter 1981/82:122 53 m.m.måste bevakas av en samhällsförankrad veterinärkår. Samhällsansvaret måsteomfatta alla de olika länkarna i produktionen som kan ha betydelse ända fram fiUslutprodukten i kedjan från gröda lUl föda. Skulle djursjukvården i sin helhetkomma alt utövas av veterinärer utan samhällelig förankring och utantjänstemannaansvar skulle flera legala funktioner såsom tillsyn och medverkan idjurskyddsfrågor, viss medicinförskrivning, rätlen att utfärda offentliga intygeller att inneha offentliga uppdrag kanske behöva läggas på en särskildorganisation av statliga veterinärer. Likaså skulle behovet avtillsynsverksamhet från statens sida ökas. För län och andra glesbygder skulleen privatpraktikerverksamhet och även en verksamhet med näringen och staten inågon form av bolag med säkerhet innebära kraftigt försämrad veterinärservice.Det är ett rätlvisekrav alt enskilda djurägare får så likartad tillgång sommöjligt på veterinärmedicinsk sakkunskap i ett land med så stora skillnader iklimat, landskapstyper, populationsförhållanden m. m. som . Den nuvarandeorganisationsformen torde vara den som, med viss modifiering, smidigast kanuppfylla detta och andra krav som ställs på en väl fungerande organisation och sjukvård. : ansluter sig till utredningensuppfattning alt staten även i fortsättningen skaU vara huvudman för distriktsveterinärernaoch all ansvaret för djurens hälso- och sjukvård bör delas mellan staten ochnäringen. Det centrala ansvaret skall vara föriagl till lantbruksstyrelsen. Utredningensförslag om planering och samverkan fillstyrks eller lämnas ulan erinran avsamtliga remissinstanser. Lantbruksstyrelsen:Lantbruksslyrelsen har på olika sätt sökt att inom ramen för nuvarandeorganisation stimulera till ökat samarbete mellan olika veterinärkalegorier utei fältet. Härför ordnas återkommande samordningskonferenser. Under nuvarandebudgetår kommer också en kurs i samverkansfrågor att anordnas med deltagare avolika veterinärkalegorier och husdjursrådgivare. Enligtdjurhälsoulredningen bör den centralt samordnade verksamheten lämpligen skegenom de centrala djurhälsonämnder som inrättats som en följd av bestämmelsernaom organiserad djurhälsokontroll. Lantbruksslyrelsen delar denna uppfattning. Lantbruksstyrelsenanser i likhet med djurhälsoutredningen att en regional samverkan är viktigsärskilt för att åstadkomma förebyggande åtgärder mot djursjukdomar. Sådansamverkan bör ske i en djurhälsonämnd som lantbruksnämnden tillsätter och somleds av länsveterinären. I nämnden bör diskussioner föras om bl.a. strategierför besältningsulredningar och andra systemafiska åtgärder isjukdomsförebyggande syfte. Vidare bör behandlas frågor om rådgivning och omunderlag för denna. Samverkankring aktuella besättningsproblem bör ske mellan djurägare, distriktsveterinärer,andra veterinärer och produktionsrådgivare. Det bör i första hand vara förstedistriktsveterinären som lar initiativ till sådan samverkan. Detbör ankomma på lantbruksslyrelsen all utarbeta närmare riktlinjer för denregionala samverkan. 1981/82:122 54 : vill framhåUa vikten av en effektivköttbesiktning i första hand för att tillförsäkra konsumenterna livsmedel avgod beskaffenhet. Det är emellertid också värdefullt alt iakttagelser vidköttbesiktningen återförs till djuruppfödarna. Verket tillstyrker därför attbesiktningsveterinärerna åläggs att i ökad utsträckning samverka med såväldjurhälsovården som djursjukvården. Därigenom kan viktig information frånsjukdomsdiagnosfik vid köttbesiklningen ge upphov fill förebyggande åtgärder ianimalieproducerande besättningar. Sverigeslantbruksuniversitet; Ett framgångsrikt profylakliskt arbete rörande djurenshälsa kräver för alt klara problem inom utfodring, reproduktion, miljö,infektionssjukdomar etc. ell nära samarbete med ett flertal institutioner inomSveriges och med statens veterinärmedicinska anstalt. Avsamma skäl behövs en nära kontakt mellan den regionall utförda laboratoriediagnoslikenoch statens veterinärmedicinska anstalt samt motsvarande centrala institulionerpå . Länsstyrelseni län; Utredningen lar upp behovel av ett närmare samarbetemellan distriktsveterinärerna, lantbruksnämndens personal och jordbruketshälsokontrollverksamhet. Även anser att ett sådant samarbete ärbetydelsefullt. På vissa håll fungerar redan ett gott samarbete medan del påandra håll finns anledning att söka förbättra kontakterna. Del bör framhållasatt ett samarbete på detta område kan utvecklas utan att några organisatoriskaförändringar behöver genomföras. ; I utredningen framförs att stor vikt bör läggas vid att denframlida organisationen skall kunna underlätta insatser som förebygger hälsostörningarpå besällningsnivå. Delta ligger helt i linje med näringens uppfattning.Näringen har arbetat med förebyggande hälsovård inom denorganiserade hälsokontrollen för nötkreatur och svin. Mol bakgrund averfarenheter från detta arbele vill LRF betona viklen av samordning mellandistriktsveterinärorganisationen och den organiserade djurhälsovården. Endasipå detta sätt kan tillgängliga resurser utnyttjas på ett effektivt sätl ochskapa bättre möjligheter för besätlningsdiagnoslik och därav följanderådgivning. Den information som man har från besättningar anslutna lillolika kontrollformer utgör ett värdefullt underlag för besältningsutredningaroch rådgivning om orsaker till produktions- och hälsostörningar ibesättningarna. Produktionsdata är också nödvändigt för att utreda problem med s.k.dold sjuklighel. För att uppnå eftersträvad samordning vill LRF betona viklenav att del skrivs in i distriktsveterinärernas instruktion alt delta isamordnad djurhälsovård. Även privatpraktiserande veterinärer bör åläggas attingå i denna samordning. ; Förbundet anser också att åtgärder bör vidtasför att åstadkomma en utökad samverkan mellan distriktsveterinärerna, denorganiserade hälsokontrollen och andra veterinärkategorier i syfte altförebygga hälsostörningar på besättningsnivå. Veterinär sakkunskap ärnödvändig vid planering och genomförande av rådgivningsverksamhet inomhusdjursområdet. Distriktsveterinärernas profylakfiska arbete är en naturligdel i deras dagliga arbete. Detta har undervärderats av djurhälsoutredningen. Prop.1981/82:122 55 Veterinärförbundettillstyrker utredningens förslag att lantbruksstyrelsens verksamhetsplaneringäven skall omfatta djurens hälso- och sjukvård. Samverkan på fäUel börenligt förbundets mening enklast kunna utvecklas genom direkta kontakter iform av överläggningar mellan i första hand distriktsveterinärer och husdjurs-resp. slakteriföreningarnas djurhälsovård. Förste distriktsveterinären böransvara för att dessa kontakter mellan olika veterinärkategorier kommer fillstånd. Överläggningarnasfrämsta syfte bör vara att utreda hälsostörningar på besättningsnivå.Föreskrifter om samverkan mellan berörda befattningshavare bör utfärdascentralt av lantbruksstyrelsen. : En ökad samverkan meUandistriktsveterinärerna och den organiserade hälsokontrollen hälsas medtillfredsställelse. Utredningensförslag till dimensionering av distriktsveterinärorganisationen, inrättande avflervelerinärstafioner och införande av ett riksomfattande datasystemtillstyrks eller lämnas utan erinran av praktiskt taget alla remissinstanser.Utredningens åsikt alt särskild uppmärksamhet bör ägnas ål möjligheterna attöverföra vissa arbetsuppgifter som utförs av veterinärer tiU djurägarna självaeller annan personal kommenteras av bl. a. statskontoret, lantbruksstyrelsen,LRF och . Socialstyrelsen:Att införa datasystem i hela landet för registrering och uppföljning avhälsotillståndet inom animalieproduklionen anser styrelsen kunna bli av stortvärde från smiltskyddssynpunkt. Del är angelägel all delta beaktas vidsystemets uppbyggnad. Statskontoret:Bland utredningens rafionaliseringsförslag finns tanken på ett riksomfattandedatasystem för olika slags informationsbehandling av veterinärmedicinsk ochadministrativ art. Statskontoret utreder f.n. på uppdrag av regeringen, om ochi vilken utsträckning databehandling kan vara motiverad inom lantbruksverkel. Stalskontoretfinner del inle styrkt att ADB-systemet ger den lönsamhet som anges. Ej hellerär del klarlagt vilken organisation som skall ansvara för driften av systemet,om det införs i hela landet. F.n. sker elt samarbete mellan lantbruksverkel ochSHS under den pågående försöksverksamheten. En utredning bör göras angåendeomfattning och ansvarsfördelning, då det gäller detla datasystem. Riksrevisionsverket:- Viden jämförelse med humansjukvården ter signuvarande ordning inom sjukvården anmärkningsvärd, såtillvida som så gott som samfiigaåtgärder inom i varje faU den ambulerande öppenvården företas av legitimeradeveterinärer. En mer rationell ordning, där mindre kvalificerade ingrepp ochåtgärder överlåts till andra personalkategorier eller till djurägama själva,bör rimligtvis leda till en relativ minskning i behovel av distriktsveterinärer. Lantbruksstyrelsen:I kapitel Glesbygdsfrågor behandlas bl. a. distriktsveterinärernas skyldighetalt ta sig an sällskapsdjur och sporthästar. Prop.1981/82:122 56 blemställningenhar även behandlats i och djurhälsoutredningen tolkaransvarsnämndens ställningstagande så all distriktsveterinär bör hänvisa ägareav sällskapsdjur och sporthästar till annan veterinär eller djursjukhus i de faUdenne inte själv har möjlighet all behandla djuret. Utredningen framhållervidare angelägenheten av att i glesbygden vården av sällskapsdjur ochsporthästar ges samma dignitet som för animalieproduktionens djur bl.a. föratt en viss veterinärlälhel skall kunna upprätthållas och påtalar denekonomiska fördelen av öppenvård för samtliga djurslag. Lantbruksslyrelsenansluter sig tUl utredningens ställningstagande i dessa frågor. Styrelsen villemellertid framhålla att vissa oklarheter alltjämt föreligger i fråga omomfattningen av distriktsveterinärorganisationens skyldighet alt ge vård åtsällskapsdjur och sporthästar. Enligl styrelsens mening bör dock problemendelvis kunna lösas genom anvisningar från styrelsen. Det bör vidare nämnas attvården av nyssnämnda djur i vissa fall är resurskrävande och måste beaktas viddimensioneringen av organisationen om utredningens intentioner skall kunnauppfyllas. Viddimensioneringen av distriktsvelerinärväsendet har utredningen haft sombakgrundsmaterial den inventering som lantbruksslyrelsen gjorde 1980. Del ärväsentligt att framhålla alt inventeringen inle hade som målsättning altpresentera arbetskraflbehovel för en kommande organisation, utan hade liUsyfte alt försöka belysa den nuvarande aktuella situationen och de problem somfinns. förutsätter att de ökade arbetsuppgifterna inområdgivningsverksamheten och förste distriktsveterinärens större engagemang iadministrativa frågor m. m. tolalt inle innebär någon ökad arbetsbelastning fördistriktsveterinärerna. Lantbruksslyrelsen är tveksam om någon effektivarbetstid av betydelse kommer att frigöras för rådgivningsarbete genom atticke velerinärutbildad personal tas i anspråk för vissa uppgifter inomdjursjukvården. Styrelsen anser för övrigt att ytterligare överväganden behövsifråga om vUka uppgifter som skulle kunna tas om hand av annan personal. Denförstärkning med 30 nya tjänster som föreslås innebär att organisationen istort kommer i nivå med dagens reella behov. Den innebär inga ökade resurserför de nya arbetsuppgtfter som utredningen föreslår skall tillföras dislriklsveterinärorganisalionen. Denföreslagna utökningen av anlalel regionvikarier ger bättre arbetsförhållandenför distriktsveterinärerna även om en viss ökad styrning av deras ledigheterkrävs. Den utökning med 50 tjänster som föreslås torde tillgodose övervägandedelen av vikariebehovet om detla beräknas efter del förslag lill allmäntjänstgöringsom utredningen lägger fram. Om så stor del av distriktsveterinärernasledigheter täcks av fasla regionvikarier och AT-veterinärer torde en besvärandekonkurrenssituation om övriga vikariat kunna uppstå mellan veterinärer utanfast anställning och AT-veterinärer. Djurhälsoulredningensförslag att staten bör stå som ägare lill distriktsveterinärernas ijänsletelefonertillstyrks av lantbruksstyrelsen. Lantbruksslyrelsendelar i stort utredningens positiva principiella inställning fiU flerveterinärstationer.Styrelsen vUl dock liksom utredningen framhålla att det vid planering avveterinärstationer krävs alt området är geografiskt lämpligt.Lantbruksstyrelsen bör bemyndigas att besluta om inrättande av veterinärstalioneri den omfattning som befinns lämplig. Enligt styrelsens erfarenhet uppkommer isamband med inrättande av 1981/82:122 57 veterinärstalionervissa praktiska problem med lokalanskaffning, biträdeshjälp o. dyl. Del ärviktigt att styrelsen får befogenhet att lösa dessa frågor även om de skulleinnebära vissa ekonomiska åtaganden. Lantbruksstyrelsenanser all utredningens förslag om att införa databehandling av distriktsveterinärernaspraktikjournaler i hela landet väl överensstämmer med utredningens ralionaliseringssträvanden.Lantbruksslyrelsen fillstyrker förslaget. ; När det gäller de speciella problem som köttbesiktningen iglesbygd ställs inför, vill verket betona vikten av att skyldigheten fördistriktsveterinärerna all medverka vid köttbesiktning kommer all finnas kvaräven i fortsättningen. Från resurssynpunkt är en sådan ordning den enda rimligalösningen för alt tillgodose behovel av veterinärer för detla ändamål. Sverigeslantbruksuniversitet; vill betona alt fördelarna vidaöverstiger de ev. nackdelar som kan finnas och förordar därför ännu aktivareinsatser för alt införa flervelerinärstafioner än vad utredningen föreslagU. Länsstyrelseni : Utredningen föreslår att dataregislrering införes sedantillräcklig erfarenhet vunnits i försöksområdena. Förslaget tiUstyrkes och börprioriteras. Därmed avlastas också distriktsveterinärerna från en deladministrativa uppgifter. Lantbrukarnas riksförbund:- Distriktsveterinärens arbete är i mångafall alltför ensidigt inriktat på ren akutsjukvård av rutinkaraktär utan samrådmed l.ex. den organiserade djurhälsovården för att söka utreda bakomliggandeorsaker. I detta sammanhang vill LRF betona viklen av alt i större omfattningän överlåta till djurägare eller assistentpersonal att ulföra rulinbehandlingar.Givetvis måste en överföring av hanteringen av veterinärföreskrivna läkemedelfrån veterinär till djurägare ske under veterinärens övervakning ochkringgärdas av vissa bestämmelser för all förebygga missbruk. Erfarenheternaav de inrättade flerveterinärslationerna är övervägande positiva.Fördelarna uppväger mer än väl de eventuella farhågor som tidigare uttaladesfrån djurägarnas sida. LRF stöder därmed tanken att fältverksamheten i ökadutsträckning kan bedrivas i form av flerveterinärstationer. Som LRF ser det ärdetta också enda möjligheten att skapa rimliga arbetsförhåUanden för enkommande generation av veterinärer. Uppbyggnaden bör, som utredningen påpekar,ske successivt och anpassas till djurtäthet och regionala förhållanden. Inrältandetav djur-hälsocentraler är en rationell väg att få till stånd den eftersträvadesamordningen av olika aktiviteter inom husdjursområdet. Man bör därför ta fillvarapå denna möjlighet vid lokalisering av distriktsveterinärer och veterinärstalionerför alt eventuellt samordna lokaler med t. ex. filial stationer i husdjursföreningardär praktiska förutsättningar finns. Ettväsenfiigt underlag för förebyggande hälsovård är en systematisering avveterinärernas praklikjournaler. LRF instämmer med utredningen att starka skältalar för att den i framtagna modellen för systemati- Prop.1981/82:122 58 seringav veterinärernas praklikjournaler bör införas i hela landet och att ettriksomfattande datasystem byggs upp. De privatpraktiserande veterinärernamåste åläggas att ingå i ett sådant djursjukdatasystem. ; Liksom utredningen vill förbundet starkt understryka vikten av attförebyggande åtgärder främjas och att de olika åtgärderna samordnas. I dettasammanhang vill förbundet också peka på alt djurägaren bör ges möjlighet attingripa tidigt, för att hindra sjukdomar att få spridning i en besättning.Djurägaren bör l.ex. under veterinärs kontroll ges möjlighet att själv sätta inantibiotika för alt hindra sjukdoms-spridning.