prop · G5038 · 1981-12-31 00:00:00 — i första stycket blir det en uppgift för landstingskommunen ochkommunerna i områdefatt, i samband med att de upprätfar den plan över behovetav hem för vård eller boende som 23 § socialtjänstlagen föreskriver, ocksågemensamt avgöra vilkel behov av institutionsplatser som finns för LVM- vård,hur behovet skall mötas samt vilka hem som kan anses tillräckligt kvalificeradeatt ta ansvar för vård enligt den nya lagen. Genom att det anges i planen attett visst hem är avsett för vård enligt LVM medför detta bl.a, att 17 § och 26§ LVM får tillämpas gentemot alla som tas in för vård med stöd av lagen isådana hem. Det innebär alltså att berusningsmedel kan omhändertas och förstörassamt att kroppsvisitation får företas för att hitta sådana medel och vissaandra föremål, som kan störa ordningen vid hemmen. Det innebär vidare attföreståndaren kan begära poUshjälp för att föra tillbaka en intagen somavviker. Däremot krävs det för att få använda de ytterligare befogenheter somlagen nämner i 19-20 §§ utöver ett upptagande i Prop.1981/82:8 84 planen också ell godkännande av regeringen ellersocialstyrelsen enligt 18 §. Bestämmelsen innebär inte ett oeftergivligt krav på att detmåsle finnas vårdplatser för alla vårdbehov enligl LVM inom det egnalandstingsområdet. Del måsle, även om närhetsprincipen skall vara vägledandeför all vård inom , finnas möjlighel för ett landsting och desskommuner alt genom vårdavtal med andra landsting eller kommuner försäkra sig omatt vård enligt LVM kan genomföras i ett annat geografiskt område men på eninstitution som uppfyller kraven enligl US. Föreskriften i 11 § skall inte heller tolkas så att detvid de i 11 § föreskrivna hemmen bara får vårdas missbrukare som har tagils inmed slöd av LVM. Det har ibland ansetts vara en fördel om vård som bedrivsoberoende av samtycke kan integreras med den vård som bygger på den enskildesfrivilUga medverkan. Lagen bör inte lägga hinder i vägen för detta. Här erinrasom vad som anförs om innehav av berusningsmedel i 17 § fjärde stycket LVM,nämligen att regeringen kan förordna atl reglerna om förbud mol innehav, ombeslag och kroppsvisitation får gälla alla intagna vid ett 11 S-hem även om deinte vårdas med stöd av LVM. När vård enligt lagen är aktuell bör man välja denvårdinstitution som i varje individuellt fall verkar mest lämplig.Socialnämnden och den enskilde måsle här samråda med institutionsledningen,vilken senare har den formella beslutanderätten enligt 13 §. En vägledandeprincip bör alllid vara alt en missbrukare inte skall utsättas för siörrefrihetsinskränkning än vad som är påkallat med hänsyn till hans vårdbehov.Della innebär bl.a. att den som har placerats på en institution medbefogenheter för särskild tillsyn (18 §) så snart det är lämpligt frånvårdsynpunkt bör flyttas över till en öppnare vårdform. Ett hem som skall lämna vård enligt LVM måste slå underledning av en styrelse. Denna bör liksom andra kommunala och landstingskommunalanämnder innehålla politiskt valda lekmän. Styrelsen skall emellertid utövaviktiga myndighetsfunktioner, t.ex. besluta om förlängning av vårdtiden enligt16 §. Om möjligt bör därför också, i den mån del är möjUgt inom ramen förkommunallagens regler om val av nämnder, ingå sakkunniga ledamöter, t.ex. enjurist med domarkompelens, medicinsk och social expertis. Det är intenödvändigt att ha en särskild styrelse för varje hem. Flera mindreinstitutioner bör kunna ha en gemensam styrelse. Det bör också vara möjligl altlägga styrelsens uppgifter på en redan befintlig nämnd. Ansvarsområdet bör intefå bli större än att det är möjligt för styrelsen att sälta sig in i varjeindividuellt ärende. Föreskrifter om styrelserna ges i andra stycket, som ocksåinnehåller en hänvisning lill de allmänna reglerna om styrelser och andranämnder i 3 kap. kommunallagen. I tredje stycket har i klargörande syfte angivils att delär styrelsen som förestår vården vid hemmet men att uppgiften kan överlåtas påen särskilt utsedd föreståndare. När begreppet "den som förestårvården" används i det 1981/82:8 85 följande innebär detta alltså att det kan vara antingenstyrelsen eller av praktiska skäl en särskild föreståndare. Beslämmelsen harutformats så att den ger möjUghet för den institutionsansvariga kommunen ellerlandstingskommunen alt själv besluta ifråga om uppgiftsfördelningen mellanstyrelsen och en eventuell föreståndare eller att överlåta den uppgiften påinstitutionsstyrelsen. Se även kommentaren till 13 §. Vården skall inledas på sjukhus om det anses lämpligt medhänsyn lill den planerade vården i övrigl och förutsättningar för sjukhusvårdär uppfyllda. Om någon behöver sjukvård som inte kan ges genomhemmets försorg skall vården fortsätta på sjukhus. Den som är omhändertagen enligt 8 S skall utan dröjsmålberedas vård i ett sådanl hem som avses i 11 § eller, i fall som avses i förstastycket, på sjukhus. Det åligger socialnämnden att föranstalta om sådan vårdsedan polismyndigheten har anmält omhändertagandet. Den som kan beredas vård med stöd av LVMlär ofta vara i dålig fysisk eller psykisk kondition till följd av ettomfattande missbruk som har pågått . Inte sällan är missbrukaren i behovav avgiftning. Under avgiftningsfasen brukar missbrukaren drivas av ell starktbegär efter de medel som missbruket omfattar, abstinenssymptom. Oftastföreligger del betydande både kroppsliga och psykiska symptom som upplevs somplågsamma. För att avgiftningen skall kunna genomföras framgångsrikt krävs detdärför att missbrukaren förmås att stanna kvar på en vårdinstitution underavgiftningsperioden och att han får medicinsk hjälp att lindra obehagligasymptom. Risken för komplikationer minskar om man sätter in medicinsk behandling.Avgiftningen kan beroende på typ av missbruk, missbrukets längd och omfattningsamt individens biologiska disposition ta olika , ibland ,vanligen . Det är mot den här bakgrunden som den inledandebestämmelsen i första stycket får ses. Där föreskrivs att vården skall inledaspå sjukhus, om det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigtoch förutsättningar för sjukhusvård är uppfyllda. Att förutsättningar för sjukhusvård skall vara uppfylldainnebär bl.a. följande. Sjukvårdslagens regler måste vara tillämpUga. Av 3 §sjukvårdslagen (SjvL) framgår att det åligger landstingskommunerna attombesörja öppen och sluten sjukvård för dem som är bosalta inomsjukvårdsområdet liksom för akut sjuka från andra sjukvårdsområden, om inlenågon annan drar försorg om de sjuka. 125 § SjvL sägs bl.a, atl på sjukhus fårintas endasi den som är i behov av vård eller observation på sjukhus. 124 SSjvL anges alt del är överläkaren vid sjukhuset som inom ramen för vad sjukvårdsstyrelsenhar bestämt beslutar om intagning på sjukhus. Det är inom de nu angivnabestämmelserna, som man får söka sig fram till om sjukvård kan och bör ges denenskilde i inledningsskedet av en vårdperiod enligt LVM. Prop.1981/82:8 86 regelvara ställt utom tvivel att behov av avgiftning oftast motiverar vård underbetryggande medicinsk övervakning och att de bästa resurserna för detta finnspå sjukhus. Om emellertid en vårdinstitution, som svarar för LVM-vården, ärutrustad med sjukvårdsresurser, som är tillräckliga för att möta vårdbehovet,måste man kunna avstå från att anlita sjukhusets. Det får ankomma på den somförestår vården vid hemmet att i samråd med institutionens läkare och sjukhuseti varje enskilt fall bedöma om vård på sjukhus skall inleda vårdperioden enligtLVM, Om den intagne själv bestämt motsätter sig sjukhusvård bör den som regelinte genomföras. Deninledande bedömningen kan leda lill atl det i och för sig föreliggerförutsättningar för sjukhusvård men att sjukhusvård inte är oundgängligenpåkaUad. Det ankommer då enligt bestämmelsen dessuiom på föreståndaren attbedöma om det är lämpligt att den intagne förs över till sjukhus med hänsyntill den planerade vården i övrigt. Om det kan antas föreligga en uppenbar riskatt missbrukaren avviker från sjukhuset eller på annat sätt användersjukhustiden för atl äventyra den vård, som man har beslutat atl han måsleunderkasta sig enligt LVM, så får man överväga att avstå från den inledandesjukhusvården. Om däremol en utebliven sjukhusvård skuUe allvarligt äventyramissbrukarens hälsa eller t.o.m. hans liv så säger det sig självt att varkeninstitutionen eller sjukhuset har rätt att avstå från att ge honom sådan vård. Somframgår av 18-20 §§ samt 26 § så har sjukhusel inte någon rätt att hålla kvarmissbrukaren eUer hämta honom tillbaka med stöd av den här lagen. Om man villåstadkomma sådana befogenheter för sjukhusel får det göras inom ramen för LSPV,under förutsättning naturUgtvis att någon grund för intagning enUgt 1 § LSPVföreUgger. Det lär inte föreligga något formelk hinder att meddela ett beslutom LSPV-vård under en pågående LVM-vård. Iförsta stycket erinras också om att om en intagen behöver vård på sjukhussenare så bör han få del behovet tillgodosett om inteinstitutionens egna resurser räcker tiU. Som framgårav 8 och 9 §§ får polismyndigheten omhän--derta en missbmkare undervissa angivna förutsättninfar. skaU genast underställalänsrätten beslulel samt underrätta socialnämnden om det. Länsrätten skallpröva omhändertagandet senast från det beslutet underställdes. Bestämmelseni 12 § andra stycket avser att säkerställa att den omhändertagne inte längreän absolut nödvändigt behöver uppehålla sig i polisens förvaringslokaler. Detankommer enligt bestämmelsens ordalydelse på socialnämnden att föranstalta omvården, som då kan ges antingen i en LVM-inslitution eller på sjukhus om detföreligger förutsättningar för det. Att socialnämnden har alt föranstalta omvård innebär inte att nämnden själv måste ha egna vårdplatser. Vad nämndenskall göra är att undersöka vilket vårdbehov den omhändertagne har och göraframställning om plats för 1981/82:8 87 honom på en lämplig vårdinrättning. Det måsle anses åliggalandstingskommunen och kommunerna i området att i sininstitutionsbehovsplanering också se till att behovet av akutplatser blirtillgodosett (23 § sociakjänsllagen). Om intagning i och om utskrivning från sådana hem somavses i 11 § beslutar den som förestår vården vid hemmet. Den som förestår vården vid hemmet får också besluta allen intagen skall flyttas tiU ett annat motsvarande hem, om detta anses lämpligtfrån vårdsynpunkt och den som förestår vården vid det andra hemmet samtyckertill överflyttningen. Den som förestår vården vid hemmel skall fortiöpande hållasocialnämnden underrättad om utfallet av vården och samråda med socialnämndeni alla frågor av vikt. Före överflyttning till ett annat hem och föreutskrivning skall samråd alltid ske. Ett beslut om beredande av vård följs avetl särskilt beslut om intagning vid en sådan vårdinstitution som avses i 11 §.Institutionen åtar sig därigenom huvudansvaret för vårdens genomförande,inklusive beräkningen av vårdtiden. Institutionen ansvarar därför också föratt utskrivning sker så snart det inte längre finns skäl att fortsätta vårdenmed slöd av lagen, t.ex. så snart det finns förutsättningar för att övergå vård i frivilliga former. Detta skall prövas fortlöpande ,jämför kommenlaren tiU 7 §. Beslut om intagning och utskrivning fattas av densom förestår vården vid hemmet. Härmed avses atl uttrycka atl det ankommer påledningen för institutionen att fatta sådana beslut, dvs. främsi styrelsen, menatt det av praktiska skäl måste kunna finnas en föreståndare som fattarbesluten på styrelsens vägnar. Däremot bör beslut av den här typen inte kunnadelegeras vidare till andra befattningshavare vid institutionen. Regeringen böri föreskrifter som ansluter till lagen kunna överlämna åt attfastställa vilka kompetenskrav som skall ställas på en institutionschef. kan det visa sig att vårdenhellre bör fortsätta vid ett annat hem än det där missbrukaren först skrevs in.Detta kan t.ex. bero på att den som är intagen i ett sådant hem för särskiltnoggrann tillsyn som avses i 18 § på försök har fått pröva vård vid ett hemutan retentionsrätt och de övriga befogenheter som följer av 19 och 20 S§ ochförsöket har utfallit väl. Flyttning kan t.ex. också vara motiverad av detmotsatta förhållandet, nämligen att den intagne visar sig vara i behov av vårdoch behandling under särskilt noggrann liksyn, och detta inte kunde förutsesfrån början. MöjUgheten att besluta att den intagne skaU flyttas tillett motsvarande annat hem för att fortsätta vården där har här angivitssärskill. Om överflyttning beslutar den som förestår vården vid det hem därmissbrukaren Prop.1981/82:8 88 är inskriven för vård, självfallel efter det att man harförvissat sig om atl det andra hemmet går med på att ta emot honom. För att enordning av det angivna slaget skall fungera tillfredsställande i framtidenkrävs att de nya institutionshuvudmännen, landstingen och kommunerna, utarbetarlämpliga samarbetsformer för den instkutiondla vården. Att beslut omöverflyttning måste kunna fattas oberoende av den enskildes samtycke innebäremellertid inte atl man kan bortse från vilken inställning han eller hon självhar till en sådan åtgärd. Beslut om överflyttning bör alltså om möjUgt fattas isamråd med den intagne. Motsätter sig denne flyttning bör det finnas starkaskäl för att trots detta genomföra åtgärden. Den enskilde kan överklaga ettbeslut om överflyttning till länsrätten (se 27 §). Sådana beslut bör därför ommöjligt inte verkställas om det finns anledning att tro atl denenskilde motsätter sig förflyttningen (se 28 §). Undantag måste givetvis kunnagöras om överflyttningen brådskar, l.ex. av behandlings- eller säkerhetsskäl. Här riktas uppmaningen att iaktta denviktiga regeln om oavbrutet samarbete mellan den öppna och deninstitutionsbundna social-tiänsten till institutionsledningen. Motsvarandeuppmaning till socialnämnden finns i 14 § andra stycket. Mot skyldighetenför socialnämnden att följa en intagens förhållanden svarar enskyldighet för den som förestår vården vid hemmet att löpande informerasocialnämnden om hur det går med vården. Man bör dessutom samråda medsocialnämnden i alla viktiga frågor innan beslut fattas. En absolutsamrådsskyldighet finns dock bara inför överflyttning och utskrivning. Ettbeslut om flyttning till en annan vårdinstitution kan visserUgen ibland varabrådskande. Det bör dock alltid vara möjligt att avvakta med åtgärden till dessman har hunnit samråda åtminstone med kontaktmannen eller med någon annanansvarig tjänsteman hos socialnämnden. I fall då hemmet drivs för flerakommuners räkning enligt vårdavtal är det självfallet med den socialnämnd somhar ansvaret för den intagne som samrådet skall äga rum. Beträffande vårdens innehåll och utformning gällerbestämmelserna i socialtjänstlagen (1980:620), om inte annat anges i denna lag. Socialnämndenskall tillsammans med den som förestår vården vid hemmet och den intagneförbereda stöd och hjälpinsatser för tiden efter utskrivningen från hemmet.Sådana insalser skall främst inriktas på att tillgodose den intagnes behov avbostad, arbete eller ulbildning. skall utse en befattningshavarehos nämnden atl svara för kontakterna med den intagne. Deuppgifter som åvilar socialnämnden enligt 13 och 14 §§ får överflyttas tillsocialnämnden i en annan kommun, om det är lämpligt från vårdsynpunkt och dennanämnd samtycker till det. 1981/82:8 89 Förstastycket innehåller en anvisning om alt vårdens innehåll och utformning skallfölja socialtjänstlagen i den mån det inte finns avvikande bestämmelser i . Dettainnebär bl.a. att bedömningen av den enskildes vårdbehov och av hur detta behovbäst kan avhjälpas skall ske med utgångspunkt i en helhetssyn.Missbruksproblemen får inte ses som en isolerad fråga ulan skall sättas in isitt sammanhang. Man måsle således beakta individens totala situation och varaöppen för att det kan behövas åtgärder på många olika områden för attmissbruksproblemen skall kunna angripas på etl konstruktivt sätt. Planeringenav vården bör vidare bestämmas av en sirävan mot normalisering, dvs. att vårdenskall ordnas i så normala och litet särskiljande former som möjUgt. De människorsom bUr i behov av vård enligl lagen skall inte onödigtvis behöva känna sigstämplade eller utpekade till följd därav. Enannan konsekvens av hänvisningen till socialtjänsflagen är alt insatserna skallpräglas av kontinuitet, flexibilitet och närhet. Vård enligt lagen får alltsåinte ses som en isolerad åtgärd utan skall ingå som ett led i en sammanhållenvårdkedja. Den skall vidare kunna utformas med hänsyn till behoven i varjeindividuellt fall och den skall ge utrymme för en fortsatt UtveckUng av olikabehandlingsmöjligheter. Vidare skall vården om möjligt förläggas till denintagnes hemtrakt så alt det blir möjligt atl skapa en mjuk övergång till denfortsatta öppna vården. Undantag härifrån kan göras om behandlingssyftet skullemotverkas genom en placering i alllför omedelbar kontakt med den lidigaremiljön. Andrastycket ger uttryck åt den viktiga principen alt socialnämnden måste följa enintagen missbrukare och tillsammans med honom planera ochförbereda de insatser som skall följa på utskrivningen. Socialnämndenmåste samarbeta med institutionens ledning och svara för att en samordning avolika åtgärder kommer till stånd. Det bör som regel vara socialnämnden imissbrukarens hemkommun som skall fullgöra detta. Det är alltså inte meningenatt olika socialnämnder skall kopplas in från tid till annan. Det bör vara enoch samma nämnd och om möjligt en och samma befattningshavare hos nämnden somstår för den personliga kontakten med missbrukaren. Inte minst om missbrukarenmöter problem eller kommer i motsättning till hemmets styrelse e.d. är detviktigt för honom atl vela vart han skall kunna vända sig för råd och stöd. Idetta syfte föreskrivs uttryckligen att socialnämnden skall utse en särskildbefattningshavare hos nämnden att hålla kontakt med klienten. En sådankontaktman - som kan vara både en tjänsteman hos och en ledamot av nämnden -bör utses så snart socialnämnden får kännedom om alt det har uppkommit fråga omatt bereda någon vård med stöd av lagen (jfr 9 § första slycket). Med hänsyntill all beslutet bör fattas skyndsamt får föruisätias att Prop.1981/82:8 90 nämnden delegerar beslutanderätten så att detta blirmöjligt. Nämnden bör således inte vänta till dess värden inleds. Det är viktigtatt den enskilde får nämndens hjälp med att undersöka om del trots allt finnsalternativ i form av frivillig vård som skulle kunna tillgodose vårdbehovethelt eller delvis. Utseendet av en befattningshavare hos nämnden enligtförevarande lagrum är inte detsamma som att utse kontaktman enliglsocialtjänstlagen. Beslut kan således fattas oberoende av klientens inställningtill åtgärden. En annan sak är att man givetvis där så är möjUgt skall försökautse den befattningshavare som klienten föreslår. Andra stycket erinrar vidare om den avgörande betydelseutbildning, arbete och boslad har för en normal tillvaro. Den som inle harnågon meningsfull sysselsättning eller den som saknar fast bostad har småmöjligheter att komma ifrån en tidigare missbruksmiljö. En långsiktigrehabilitering förutsätter därför att sådana grundläggande behov blirtillgodosedda. Att planera stöd- och hjälpätgärder för tiden efter denslutna vårdens upphörande åvilar visserUgen främst den ansvariga socialnämnden.Genom den här regeln ges dock även del hem där missbrukaren får vård med stödav lagen del i ansvaret för de eftervårdande insatserna. Det här ansettssärskilt vikligt i de här fallen att inte dra en gräns mellan oUka typer avsamverkande vårdinsatser. Förberedelserna inför utskrivningen skaU således varaen viktig del av hemmets insalser för de intagna. Genom att både socialnämndens och institutionens resursersätts in för alt förbättra den intagnes sociala situation inför utskrivningenbör det i många fall vara möjligt att åstadkomma en lösning som ger honom realistiskautsikter att komma ifrån missbruket även efter utskrivningen. För detta krävshär Uksom i många andra sammanhang, som flera remissinstanser har påpekat, ettväl fungerande samarbete också med t.ex. arbetsförmedlingen,bostadsförmedlingen och skolan i orten. I enstaka fall kan det vara lämpligt attlägga stöd- och samrådsuppgiften på en annan socialnämnd än den i hemkommunen.Det skulle t.ex. kunna göras om vården för kommer atl föriäggastill en annan kommun eller om missbrukaren har för avsikt att flytta till enannan kommun efter utskrivningen. MöjUghet härtill finns enligt tredje stycket.Detta bör dock höra lill undantagen. Det får t.ex. inte förekomma att manflyttar över ärendet enbart av ekonomiska skäl. En uppbyggd fungerande kontaktbör endast i undantagsfall överges. Den som värdas med stöd av denna lag bör, så snart det kanske med hänsyn till den planerade vården, beredas tillfälle att på försök lämnadet hem som avses ill § för att vistas i något hem för vård eller boende avannat slag, i ett familjehem, i det egna hemmet eller för atl vårdas i någonannan lämplig form. Prop.1981/82:8 91 Äv7 § följer att utskrivning skall ske så snart ändamålel med vården är uppnått.Detta avser främst den situationen att det bedöms föreligga reaUstiskaförutsättningar för att gå över till en fortsatt vård i frivilliga former. Föratt underlätta en smidig övergång till den fortsatta vård som LVM-vården syftartill har det i 15 § föreskrivits att den intagne i princip så snart som möjligtbör beredas tillfälle att pröva vårdformer vid sidan av de institutioner kringvilka LVM-vården har byggts upp. Här nämns t.ex. andra hem för vård ellerboende. Med detta avses främst de institutioner som har en enskild huvudman. Somhar nämnts även i tidigare sammanhang måste de enskilda hemmen anses spela enbetydelsefull roll som komplement till den av lagen reglerade vården och bör imånga fall kunna utnyttjas för försök med vård i frivilUga former, I begreppetkan emellertid ingå också sådana kommunala vårdhem som inte har inkluderatsbland dem som avses i 11 § LVM. Vidare nämns familjehem och den enskildes egethem. Det senare motsvaras av en Uknande möjlighet i 11 § LVU. Omett försök till vård utanför institutionen utfaller väl kan den intagne tiUåtasatt tillbringa återstoden av vårdtiden utanför institutionen. Han kan därvidformeUt ännu vara inskriven vid institutionen med de möjUgheter detta ger attvid eventueUa försämringar i vårdresultatet, t.ex. ett allvarligt återfall imissbruket, snabbt besluta om återintagning av honom i institutionen igen,eventuellt med hjälp av poUsen. Man kan emellertid också välja att skriva uthonom helt om det bedöms som osannolikt att en sådan återhämtning skall behövatillgripas. Ävenden här bestämmelsen förutsätter ett väl fungerande samarbete mellansocialnämnden och institutionsledningen. Del är inte meningen atlinstitutionerna skaU bygga upp ett eget nät med familjehem t.ex. Det måste iförsta hand ankomma på socialnämnden att se till att institutionernas klienterkan erbjudas för dem särskilt lämpade vårdformer utanför institutionen. Detmåste också främst ankomma på den intagne missbrukarens kontaktman i den öppnasocialtjänsten att stödja och hjälpa honom när han vistas utanför institutionenpå försök med stöd av 15 §. Om det bUr aktuellt att besluta om återintagning iinstitutionen bör detta dock ankomma på föreståndaren vid hemmetTitt avgöra.Visserligen har socialnämnden formellt rätt att enligt 26 § begärapolishandräckning för att efterforska och hämta tillbaka en missbrukare somvårdas enligt LVM. För själva beslutet om återintagning svarar dock den somförestår institutionen. Vårdtidenfår förlängas med högst , om den intagne till följd av sitthälsotillstånd behöver ytterligare vård eller om det finns andra synnerligaskäl för förlängning. Beslutom förlängning meddelas av hemmets styrelse. Rätten atl besluta får intedelegeras. Prop.1981/82:8 92 Vård enligt lagen skall avslutas när syftet med vården är uppnått ochi allmänhet (7 §). Mot slulel av perioden kan det emellertidframstå som uppenbarl alt syftet med vården inte är uppnått -dvs.