prop · G50340 · 1981-12-31 00:00:00 — En annan fråga sammanhänger med den försäljning somfaktiskt äger rum vid hembesöket. Ofta kan det tänkas att man kommer in påandra försäkringsformer än de som har aviserats i förväg. Kontakten har kanskeprimärt motiverats av behovet av personförsäkringsskydd men vid besöket skerockså en genomgång av de sakförsäkringar som kan vara aktuella. Ävenförsäkringsfrågorna för andra familjemedlemmar kan komma på tal. 1981/82:40 116 döma av vissa uttalanden i betänkandet kan sådanaförfaringssätt accepteras Bilaga 3 också i fortsättningen. Det sägs attbeträffande vissa produkter det kan vara svårt att under ett telefonsamtaleller ett skriftligt meddelande nämna alla de alternativ som kan bli aktuellaunder säljbesöket (sid. 176). Kommittén menar att man inte kan ställa kravet sähögt att aviseringen skall täcka alla de produktvarianter och andra alternativsom kan bli aktuella. Inom försäkringsbolagen kan man dock överväga att göra aviseringsmeddelandetså vidsträckt att det också täcker in olika typer av andra försäkringar som kantänkas bli aktuella under besöket. En väsentlig del av kundkontakter utförs genomombud. En stor del av sådana kontakter bygger på ett tidigare kundförhållandeoch vanligen har konsumenten tidigare tecknat försäkring genom samma ombud. Normalt föregås sammanträffandet av en överenskommelse omatt konsumenten önskar ett samtal i sina försäkringsfrågor och om den tidpunktsom passar bäst. Överenskommelse med konsumenten före kundbesök är nödvändig ombesöket ska bli meningsfullt. Kundbesök utan föregående avisering skulle intevara effektiva eftersom risken är stor att besöket kommer olägligt förkonsumenten. Detta skulle försvåra eller omöjliggöra samtal och försäljningsamtidigt som fortsatta kontakter störs eller riskerar att avbrytas. Föregåendekontakt är vidare ett tillfälle då konsumenten och ombudet kan gå igenom deförberedelser som kan fordras inför kommande samtal. Detta konstaterar också hemförsäljningskommitténmed stöd av en enkät. Av enkäten framgår också att en obesvarad aviseringoftast leder fill att kundbesöket inte blir av. Den ordning som tillämpas innebär således attsamtycke till besöket i de allra flesta fall föreligger. I vissa fall kan detdock, vara naturligt med besök utan föregående avisering. Det ingår i ombudetsuppgift att ha kontinuerlig kontakt med försäkringstagare som ett led i denservice som konsumenten har rätt att kräva under den vanligtvis långaförsäkringstiden. Med tidigare kunder har ombudet ofta personliga ochförtroendefulla kontakter. Behovet av anpassning av försäkringsskyddet tilländrade familjeförhållanden, förändringar av den ekonomiska situationen,ändrade förutsättningar när det gäller lösöre och fastigheter etc. uppkommertid efter annan. Såväl för försäkringstagaren som för ombudet är det därförnaturligt att sådana besök görs då och då utan föregående avisering. Om behovetav ändring eller komplettering av försäkringsskyddet framkommer vid sådantbesök är det angeläget för konsumenten att ändringen kan göras utan onödigtdröjsmål. Mot denna bakgrund finner vi det inte vara förenligt medkonsumentnyttan att anse avtal ogiltiga som kan ha träffats utan föregående aviseringoch uttryckligt samtycke till besöket. Konsumenten behöver när det gällerförsäkring inte känna sig bunden av samtal med ombud som framgår nedan. 3.28 (): Enligt TU:s uppfattning kommer det föreslagna aviseringstvångetatt i praktiken få till följd att dagstidningsföretagen hindras att viahemförsäljning 1981/82:40 117 av abonnemang sprida sina tidningar. Den föreslagnalagstiftningen strider Bilaga 3 därför mot den i tryckfrihetsförordningen (TF)garanterade rätten att fritt sprida tryckta skrifter. Enligt 1944 årstryckfrihetssakkunnigas förslag till TF (SOU 1947:60 sid. 107) kan sominskränkningar i spridningsrätten endast accepteras sådana regler som ärbetingade av tillsynen över tryckta skrifter eller nödvändiga för beivrandet avtryckfrihetsbrott eller utgör allmänna ordningsföreskrifter. Enligt detryckfrihetssakkunniga kan man inte som allmänna ordningsföreskrifter accepteraregler som förbjuder utdelning eller försäljning "inuti husen''. TU anser att om statsmakterna vill inskränka den friaspridningsrätten i syfte att skydda vissa människor från att fåförsäljningserbjudanden rörande tidningar förutsätter detta en ändring av TF.TU vill bestämt avstyrka en sådan begränsning av den fria spridningsrätten. TU vill i övrigt ifrågasätta om inte en sådan begränsningav spridningsrätten skulle strida mot de demokratiska principer som hittillshar legat till grund för den verksamhet som opinionsbildande grupper i vårtland har bedrivit inom ramen för hembesök. Om den föreslagna regeln om aviseringstvånggenomfördes skulle nyssnämnda grupper visserligen som tidigare få bedrivaopinionsbildande verksamhet vid hembesök. Men om de inte på förhand kunde få ettgodkännande av besöken skulle det bli förbjudet för dem att vid dessa besöksälja tidningsabonnemang utöver ett visst värde i den mån de - för att främjasina ideella syften - yrkesmässigt drev verksamhet av ekonomisk art. Som bekantär flertalet partier, fackföreningar och andra folkrörelser i värt landorganiserade som ideella föreningar. I den del av verksamheten, som är avekonomisk art, t. ex. tidningsutgivning, är föreningarna att anse somnäringsidkare och därför underkastade hemförsäljningslagens regler. Detföreslagna aviseringstvånget skulle alltså bli tillämpligt på ovannämndaföreningar. Vid sidan av de tryckfrihetsrättsliga invändningar somovan framförts och som enligt TU:s uppfattning är tillräcklig grund för attavvisa förslaget om aviseringstvång vill TU även peka pä ett antal praktiskaskäl som talar mot förslaget. TU har ovan utgått ifrån att om avsikten är att detföreslagna aviseringstvånget även skall tillämpas beträffande hemförsäljning avtidningsabonnemang skulle det medföra att sådan försäljning i praktikenstoppades. Kravet på avisering kommer nämligen att för tidningsföretagens delmedföra så stora administrativa olägenheter att kostnaderna för förfarandet kanberäknas bli prohibitiva. är det emellertid oklart om den föreslagnabeloppsgränsen kan tillämpas beträffande hemförsäljning av tidningsabonnemangpä sådant sätt att avisering inte erfordras. Avisering behöver nämligen inteske om näringsidkaren har anledning anta att det sammanlagda pris, somkonsumenten kan bli skyldig att betala, är lägre än . Enligt enöverenskommelse som gjorde med KO bör ett abonnemang ingås att gällaför bestämd betalningsperiod eller tills vidare. Tillsvidareabonnemang kan oftauppsägas med omedelbar verkan. Abonnenternas betalningsperioder sträcker sigfrån . En försäljare som anskaffar abonnemang genomhembesök har oftast mycket svårt att avgöra om intäkterna av ett abonnemangkommer att överstiga och om således avisering behövs enligt denföreslagna lagregeln. TU tolkar därför regeln så att försäljaren kan avstå frånavisering när första inbetalningen för ett tillsvidareabonnemang understiger100 kr. Om ett aviseringstvång i den föreslagna formen genomföres fördagstidningarnas del 1981/82:40 118 bör man räkna med att tidningsföretag kommer att bedömadet som Bilaga 3 fördelaktigast att undvika avisering genom att generellt låtaalla nya abonnemang endast avse tidsperioder för vilka debiteringen är lägre än100 kr. Med hänsyn till de praktiska svårigheterna att tillämpa den föreslagnaregeln vore det emellertid bäst att tidningarna antingen helt undantogs från aviseringstvångeteller att beloppsgränsen höjdes till vad som motsvarar betalningen för ett 12-månadersabonnemang varigenom hemförsäljning av årsabonnemang av dagstidningar inteskulle erfordra avisering. Den centrala och mest långtgående bestämmelsen somföreslås i betänkandet är den som innebär att alla besök för försäljning måstegodkännas av konsumenten. Avisering skall ske skriftligen eller per telefon.Den föreslagna aviseringsregeln skulle vid praktisk tillämpning med stor sannolikhetfå sådana allvarliga konsekvenser att hemförsäljningen som distributionsformomöjliggörs. Föreningen vill i detta sammanhang ansluta sig till denprincipiella syn som ledamoten givit uttryck för i sin reservation tillkommittéförslaget (sid. 194) "Hemförsäljningen bör i likhet med andra säljformerfå förekomma på marknaden, förutsatt att den bedrivs i tillböriiga former.Denna syn stämmer utan tvivel bäst med den principiella uppläggningen ochutformningen av den svenska marknadslagstiftningen, som ju bygger på etableringsfrihet,konkurrensfrihet och neutralitet från samhällets sida till olikadistributionsformer." Förslaget om aviseringsplikt med dess långtgåendekonsekvenser strider mot dessa centrala näringspolitiska principer. Försäljningen av stora bokverk, främst uppslagsverk, skersedan lång tid huvudsakligen genom direktförsäljning i hemmen. För denna typ avverk är butikshandeln att betrakta som ett komplement tillhemförsäljningen. Det är, även internationellt sett, ett välkänt faktum attstora bokverk kräver en aktiv uppsökande försäljning för att förlagen skalluppnå en sådan avsättning att det är möjligt att bära de - medförlagsbranschens mått mätt -mycket höga investeringskostnader som ett stortbokverk i många band förutsätter. Ein aviseringsregel av föreslagen typ skullemot denna bakgrund få förödande effekter bl. a. för den svenskauppslagsverksamheten. Inte minst från kulturpolitiska utgångspunkter finns detanledning att se allvarligt på situationen. Tillgången på större svenskauppslagsverk har minskat på ett oroväckande sätt och finns inget stortuppslagsverk på svenska att tillgå. (32 band). (24 band) och Lexikon (15 band) slutsåldes samtliga är1973. Kvar på marknaden finns endast några få mindre och medelstorauppslagsverk. Bra Böcker har ett lexikon under utgivning. Av de kvarvarandeverken är det främst Focus som (till ) säljs genom hemförsäljning.Statsmakterna har, med kulturpolitiska utgångspunkter, uppmärksammat det allvarligaläget på uppslagsverksmarknaden. Regeringen tillsatte 1977 en utredning meduppgift att undersöka möjligheterna att få fram ett nytt omfattande svensktuppslagsverk, eventuellt med statligt stöd. Utredningsdirektiven (Dir 1977:109)tar emellertid inte fasta endast på produktionen utan i uppdraget ligger ävenatt förslag bör lämnas på hur ett nytt verk skall distribueras. En utgångspunktför utredningen skall vara att ett nytt verk skall nå så stor spridning sommöjligt, dvs. även till allmänheten, varvid flera 1981/82:40 119 olika försäljningsformer troligen måste tillämpas. För attuppnå den breda Bilaga 3 spridningen som förutsätts i direktiven torde hemförsäljning vara en nödvändighet. Det är enligt föreningens mening uppenbart att införandetav en aviseringsregel av det slag kommittén föreslår drastiskt skulle minskaförlagens benägenhet att göra investeringar i nya uppslagsverk. Möjligheternaatt i tillräcklig utsträckning sprida ett stort nytt uppslagsverk, med ellerutan statligt ekonomiskt stöd, skulle allvarligt försämras. Från samhällets sida har vidtagits en radkulturpolitiska åtgärder i syfte att stödja och underlätta produktion ochspridning av böcker. har dessa strävanden motverkats genom i och försig väl motiverade konsumentpolitiska reformer vilka medfört försvårade spridningsmöjligheter.Den föreslagna aviseringsregeln är ytterligare ett exempel på en konsumentpolitiskåtgärd som, om den införs, motverkar samhällets kulturpolitiska målsättning.Bokförläggareföreningen efterlyser en samordning av samhälletskonsumentpolitiska och kulturpolitiska strävanden så att kollisioner avovannämnt slag kan undvikas. Även från tryckfrihetssynpunkt är det självfalletangeläget att spridnings-möjligheterna beträffande tryckta skrifter inte hämmassom en följd av konsumentpolitiskt motiverade åtgärder. Den grundlagsskyddadespridningsrätten beträffande tryckta skrifter är fastlagd i 6 kap.tryckfrihetsförordningen (TF). 1 § säger att rätt att, själv eller med biträdeav andra, fillsaluhålla, försända eller annorledes sprida tryckta skriftertillkommer envar svensk medborgare och svensk juridisk person. Önskarstatsmakterna begränsa denna rätt så kräver detta en förändring av TF.Inskränkningar i den fria spridningsrätten, vilka har till syfte att skyddakonsumenterna från att bli föremål för försäljningserbjudanden avseende bokverkeller andra tryckta skrifter, måste ha stöd i TF. TF:s ordalydelse, anda ochförarbeten ger enligt föreningens mening ett starkt stöd för ett sådantsynsätt. Den av hemförsäljningskommittén föreslagna aviseringsregelnkommer att få så allvarliga konsekvenser beträffande möjligheterna att spridavissa typer av tryckta skrifter att man enligt föreningens mening måste göraden bedömningen att förslaget inte är förenligt med den grundlagsfästaspridningsrätten. Redan en reglering som innebär en minskning av möjligheternaatt erbjuda böcker m. m. till allmänheten torde vara en grundlags-stridigbegränsning av spridningsrätten. I sammanhanget bör påpekas att statsmakterna ochmyndigheterna i andra konsument- och näringspolitiska sammanhang beaktat TF:sregler om den fria spridningsrätten. Som exempel härpå kan nämnas att ett generelltundantag från skyldigheten att söka tillstånd för bedrivande av tillfällighandel gäller för tillfällig handel med tryckta skrifter (SFS 1975:985). Ianslutning till en överenskommelse 1977 med uttalade att verksamhet som faller under TF skulle undantasfrån en rekommendation angående respekt för skylt vid bostad utvisande attkonsumenten undanber sig säljbesök. I den tryckfrihetsrättsliga frågan önskar föreningen iövrigt hänvisa till det av avlämnade sakkunnighetsutlåtandet(betänkandet sid. 244 ff). 1981/82:40 120 Av de skäl som utvecklats ovan kan inte Bilaga 3 tillstyrka kommitténs förslag om reglermed krav på avisering före ett säljbesök. Det bör observeras att endast två avkommitténs fem ledamöter anslutit sig till förslaget. Föreningen anser att också den av ledamoten modifierade aviseringsregeln skulle medföra sådana besvärandekonsekvenser att också den skulle verka alltför prohibitiv. Ledamoten framlagt förslag om en generalklausul. En sådan ordning kan inte hellertillstyrkas med hänsyn till det oklara och osäkra läge som skulle uppstå försåväl konsumenter som näringsidkare. 3.30 Näringslivets Delegation för Marknadsrätt (NDM): Frågan om en aviseringsregel har stått i centrum vidkommitténs överväganden. Den förslagsställande minoriteten i kommitténföreställer sig att man skall kunna lösa föreliggande problem kring företeelsenhemförsäljning genom en aviseringsregel. Från hemförsäljningsbranschens sidahar under utredningsarbetets gång med stor emfas hävdats att en aviseringsregelenligt den förslagsställande minoritetens modell i praktiken skulle innebäraatt hemförsäljning/direktförsäljning omöjliggjordes. NDM har i samband medremissbehandlingen varit i tillfälle att ta del av åtskilligt utredningsmaterialfrån olika hemförsäljningsföretag till belysning av en aviseringsregels effekter.En genomgång av materialet har övertygat NDM om att man inte kan, som denförslagsställande minoriteten gjort, lättvindigt avfärda branschens farhågor. NDMbedömer dem som mycket realistiska. NDM menar emellertid att kommittén är inne på villospår omden tror att en aviseringsregel är ett adekvat medel från konsumentsynpunkt attstävja eventuellt förekommande oarter och missförhållanden på hemförsäljningsområdet. Kommittén behandlar i ett särskilt avsnitt (5.1.5) despecifika problem som en aviseringregel skulle medföra om den tillämpades pätryckta skrifter. I denna fråga vill NDM särskilt hänvisa till Svenska Tidningsutgivareföreningensremissyttrande. NDM vill dessutom framhålla att man synes undgå de svårighetersom en aviseringsregel ofrånkomligen medför när det gäller marknadsföring avtryckta skrifter, om man såsom nu är fallet inriktar de rättsliga styrmedlenmot oarter i själva marknadsföringen. 3.31 och Samhälle: Förslaget om avisering finner förbundet positivt, men ärväl medvetet om att de ökade kostnader som aviseringstvånget kan medföra ävenkommer att drabba konsumenterna. Själva förfarandet med avisering blir tungrottoch innebär svårigheter för båda parter, men fördelarna för konsumentenöverväger dock. Konsumenten blir ej överrumplad av en försäljare och kanförbereda sig för besöket. Förbundet anser, att det ej finns anledning att undantagavaror, vars värde understiger utom i de fall det gäller livsmedel.Om ett generellt medgivande införs för varor värde, trorförbundet att hemförsäljningsmarknaden kommer att översvämmas av icke seriösaförsäljare, som erbjuder varor till ett relativt lågt pris. Intrånget hos denenskilde är 1981/82:40 121 givetvis lika stort även om det avser utbjudande av varortill ett relativt lågt Bilaga 3 pris. 3.32 hemkonsulenters förening: Utredningen föreslär att näringsidkare skall ha skyldighetatt avisera säljbesök till konsument i hans bostad. Detta skall ske skriftligeneller per telefon. Konsumenten skall lämna samtycke till besöket. Besök utanföregående avisering räknas som otillbörlig marknadsföring. Undantag från aviseringspliktär försäljning av varor till sammanlagt pris . Föreningen anser att alla säljbesök i bostaden böraviseras, eftersom detta ger information om säljarens namn och adress liksom omden produkt som skall saluföras. Aviseringen bör vara skriftlig med tanke påbevisfrågan och i enlighet med utredningen får besök endast ske hos konsumentersom har lämnat sitt samtycke. De reservationer och invändningar mot avisering avhemförsäljning som rests har i icke ringa grad skjutit in sig på att så litetantal klagoärenden hos myndigheter gällt dylika ärenden - t. ex. endast någratiotal av flera miljoner. Föreningen anser att en sådan bedömning ärmissvisande. De resurssvaga, som blir offer för psykologiskt utbildadehemförsäljare med god övertalningsförmåga, är ofta så resurssvaga att de inteens klagar och uteslutes därmed ur den statistik reservanterna åberopar. Mångaav dessa offer betalar de dryga kostnaderna och får istället dra in på andrakanske nödvändigare saker. Om konsumentlagstiftningen är till för att skyddaresurssvaga grupper mot en felaktig inriktning av deras konsumtion och att slåvakt om deras möjligheter att stå emot en ohejdad kommersialism, bör enlagstiftning som i huvudsak överensstämmer med utredningsförslaget genomföras. Föreningen vill också ifrågasätta om inte säljaren i sin aviseringskall vara skyldig att också ange ramen för de beloppsgränser hemförsäljningenkan komma att avse. T. ex. "vår billigaste X-maskin kostar 1 200 kronoroch vår dyraste ". Därigenom ges köparen en verklighetsanpassadmöjlighet att i förväg bedöma om han/hon har råd ätt ingå avtal om varan ellertjänsten ifråga samt att kontrollera priser på orten. Om detta inte föreskriveskanske köparen tvingas att godta hembesöket enbart för att få reda på detaktuella prisläget för nyttigheten. För att sedan underkasta sig obehaget attsäga nej till en säljinriktad motpart som han/hon släppt in i sin bostad. Enåtgärd som säljaren knappast heller är belåten med, eftersom den innebärförlorad tid för försäljaren. Förslaget att lagen skall gälla även vidtelefonförsäljning tillstyrks av praktiskt taget alla remissinstanser. Svenska tidningsutgivareföreningenär dock kritisk och anser att förslaget inte bör avse dagstidningar. Konsumentverketoch är i och för sig positiva till Prop.1981/82:40 122 förslaget men framhåller att problemet med information vidkreditköp per Bilaga 3 telefon måste få en godtagbar lösning. Den föreslagna utvidgningen till hemförsäljning motkontant betalning tillstyrks av majoriteten av remissinstanserna. Några avnäringslivets organisationer menar dock att frågan bör anstå i avvaktan på enlösning av öppet köp vid konsumentköp i allmänhet och på resultatet avkonsument-köpsutredningens arbete. Undantaget för köp av varor som kostar mindre än 100 kr.kritiseras frän skilda utgångspunkter. Några menar att undantagsregeln äroklar. och anser att beloppsgränsenskall höjas och göras indexreglerad. förordar i och för sigen bestämd beloppsgräns men anser att den kan vara något högre (. nämns).KF och Förbundet och Samhälle ifrågasätter om undantagsregeln alls ärmotiverad. 4.1 Hovrätten för : Enligt kommitténs förslag skall hemförsäljningslagen gälladå näringsidkare eller deras ombud personligen eller per telefon uppsökerkonsumenter i syfte att sälja. Om nu konsumentskyddet bör förstärkas lagstiftningsvägen,finner hovrätten det vara tillfredsställande att en ny hemförsäljningslagomfattar även telefonförsäljning. Detta torde komma att innebära en avsevärdförbättring av konsumenternas ställning. Hovrätten har inte heller någonerinran mot att lagens tillämpningsområde blir något mindre i förhållande tillvad som gäller . Kommitténs ställningstagande torde ha fog försig i den delen. Enligt kommittén skall hemförsäljningslagen omfatta ävenförsäljning från varuhussar. Särskilt i glesbygderna förekommer det attnäringsidkare uppsöker konsumenter med varuhussar (butiksbussar) med livsmedeloch andra dagligvaror. Vid den nuvarande hemförsäljningslagens tillkomstuttalade departementschefen, att det var nödvändigt med någon avgränsning såatt lagstiftningen inte kom att omfatta exempelvis kontantförsäljning avlivsmedel från varuhussar och liknande (prop. 1971:86 s. 75). Enligt hovrättensmening vore det mycket olyckligt om den nya hemförsäljningslagens reglerskulle komma att omfatta även detta slags försäljning, som har föga gemensamtmed hemförsäljning i egentlig mening av till exempel böcker och dammsugare. Detbör därför enligt hovrättens mening uttryckligen framgå att den föreslagnalagen inte gäller försäljning av dagligvaror av livsmedel från varuhussar. Hovrätten finner det i och för sig vara värdefullt attkonsumenterna erhåller ångerrätt även när avtal träffas vid telefonsamtal.Kommitténs avgränsning av fillämpningsområdet för ångerrätten förefaller även iövrigt vara ändamålsenlig. Hovrättens anmärkning gäller främst denna paragraf, somdrar upp ramen för lagens fillämpningsområde och som borde kunna ges en klarare Prop.1981/82:40 123 Till en början kan ifrågasättas om inte -såsom i konsument- Bdaga 3 kreditlagen (1977:981) - i början av lagen borde gesdefinitioner på de särskilda begrepp, som används i denna lag, såsom t. ex.konsument, näringsidkare, avisering, bostad. Då i 1 § talas om konsument utannärmare definition medan i 5 § ångerrätten begränsats till fall där det köptaär avsett för enskilt bruk kan den läsare, som inte har tagit del av motiven,fråga sig vilken innebörd termen konsument har i de olika paragraferna (t. ex.i 14 §). - Av övriga lagrum och kommitténs motivering framgår att lagen ävenskall vara tillämplig vid telefonförsäljning och vidare är avsikten att lagenskall gälla även om initiativet till uppsökandet tagits av konsumenten. Enligtgängse språkbruk torde ordet "uppsöka" inte användas beträffandekontakt per telefon och de flesta torde nog i ordet lägga in ett initiativ frånuppsökarens sida. Det torde vara möjligt att finna bättre formuleringar. 11 §bör vidare klart utsägas att lagen gäller inte bara försäljning utan också nyttjanderättsupplåtelser(jfr 3 §, 4 §, 5 § och 14 §). Även på andra sätt är lagens tillämpningsområdeoklart. Det vill därför synas som om 1 § borde kompletteras i detta hänseende.- Det kan också vara tveksamt om någon, som inte har tagit del av kommitténsmotivering, skulle inse att ordet "nyttighet" kan avse fast egendom,det torde vara främmande för svensk lagstiftning att i fall, då fast egendomåsyftas, inte uttryckligen ange detta. Om de inledande bestämmelserna gjordesutförligare skulle vissa av de övriga paragraferna kunna skrivas kortare ochman skulle få en mer lättförståelig lagtext. Vad gäller övriga förslag i betänkandet har kollegietinget att erinra mot att ångerrätten utvidgas att gälla vid såvältelefonförsäljning som s. k. rena kontantköp vid hemförsäljning.