prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — Sammanfattningsvis bör understrykas att det är ytterstangeläget att få till stånd en samordning av sekretessen i nämnda hänseende föratt dels skydda den enskilde själv från uppgifter som bedöms kunna skada honom,dels inte urholka rätten till förmån som kräver ingående medicinskt underlag.En sådan samordning kan uppnås genom att regeln i 7 kap. 3 § sekretesslagenutvidgas till att omfatta sekretessen enligt såväl 1 som 7 § samma kapitel.Alternativt kan en motsvarighet till nuvarande 3 §, som skulle syfta påsekretessen enligt 7 §, kunna införas i anslutning till sistnämnda paragraf. Viförordar den sistnämnda lösningen. Lagtexten i sekretesslagens 7 kap. 7 § börenligt vår mening ändras så att den får följande utformning. Prop.1981/82:186 223 Sekretessgäller hos allmän försäkringskassa, ochförsäkringsdomstol i ärende enligt lagstiftningen om allmän försäkring ellerarbetsskadeförsäkring eller om annan jämförbar ekonomisk förmån för enskild,för uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, omdet kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider menom uppgiften röjs. Samma sekretess gäller hos annan myndighet på vilken detankommer att handlägga ärenden enligt lagstiftning som har nämnts. I frågaom myndighet som anges i 8 § gäller dock bestämmelserna där. Utanhinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad som föreskrivsi lagstiftningen om allmän försäkring. Sekretessenligt ovan gäller också i förhållande till den enskilde själv i fråga omuppgifter om hans hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden om det kanantas att hans vård eller behandling äventyras eller någon utsätts för våldeller annat allvarligt men om uppgifterna röjs. Ifråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Stockholmsläns aUmänna försäkringskassa hemställer att vidtaråtgärder för snar lagändring i huvudsak enligt vårt förslag. Prop.1981/82:186 224 Sammanställning av remissyttrandena över framställningenfrån allmänna försäkringskassa Efter remiss har yttranden över framställningen avgetts avjustitiekanslern (), , försäkringsöverdomstolen,och försäkringsrätten för . Vidare har yttranden avgetts av justitieombudsmannen (JO), , , allmännaförsäkringskassa. 2 Synpunkter pä framställningen Nästan alla remissinstanser tillstyrker i principförsäkringskassans förslag att sekretesslagen kompletteras så att sekretessgäller hos en försäkringskassa, och enförsäkringsdomstol i förhållande till den enskilde själv och till skydd för-enanmälare. Några remissinstanser förordar att den nämnda sekretessen skall kunnagälla också hos andra myndigheter, -Endast en remissinstans, JK, ställer sigtveksam till förslagen. Åtskilliga synpunkter framförs på den lagtekniskaregleringen, 2.1 Remissinstanser som i princip tillstyrker förslagen Försäkringsöverdomstolen tillstyrker att 7 kap, 7 § SekrLkompletteras så att försäkringskassa, ochförsäkringsdomstol kan vägra att lämna ut handling till enskild rörande honomsjälv under de i 7 kap, 3 och 6 §§ SekrL angivna betingelserna. delar helt och fullt uppfattningenatt sekretess hos de i 7 kap. 7 § SekrL angivna myndigheterna skall gälla äveni förhållande till den vård- eller behandlingsbehövande själv. Det gäller häratt återföra det skydd för den enskilde själv som fanns i den tidigarelagstiftningen och som avsåg att eliminera risken för att ändamålet med vårdeneller behandlingen skulle motverkas. Som ett betydelsefullt argument tillkommerbehovet av att socialförsäkringsorganens tillgång till erforderligasakupplysningar inte hämmas. I stor utsträckning måste dessa inhämtas frånsjukvårdssidan, där sekretess av detta slag gäller även gentemot den enskildesjälv. Om handlingar avseende sjukvård, såsom genom den nya sekretesslagenblivit fallet, är tillgängliga för den enskilde när de befinner sig hossocialförsäkringsorganen medan de kan hemlighållas för honom inom sjukvårdenfinns Prop.1981/82:186 225 all risk för att man från sjukvårdssidan blir obenägen attge socialförsäkringsorganen det material som dessa oundgängligen behöver föratt kunna sköta sina uppgifter. Vadbeträffar frågan om ett skydd för anmälare m. fl. innehåller den remitteradeframställningen inte någon motivering. Då det i många ärenden förekommer attkänsliga och för den försäkrade ofördelaktiga uppgifter lämnas av enskilda ochde från t. ex. införskaffade handlingar kan innehålla sådanautsagor, har ingenting att erinra mot förslaget att skyddför anmälare m. fl. införs även på socialförsäkringens område. Enligtförsäkringsrätten för förekommer läkarintyg, sjukjournaler ochliknande i mycket stor omfattning i socialförsäkringsärenden. Hosförsäkringsrätten finns sådan utredning i mer än hälften av alla mål. Medhänsyn till den omfattning i vilken uppgifter som har lämnats inom hälso- ochsjukvården överförs till socialförsäkringsmyndigheterna kunde det ifrågasättasom inte en allmän regel borde införas om att sådana uppgifter skulle behållasin sekretess när de förs över till dessa myndigheter. Den nya sekretesslagenhar emellertid varit i kraft alltför för att det skulle vara befogatatt nu överväga en så stor ändring i regelsystemet. Erfarenheter från den nyalagens tillämpning bör få visa behovet av ändringar. Det tordevara sällsynt att det i socialförsäkringsärenden finns anledning att vägra denenskilde att ta del av uppgifter, därför att pågående vård eller behandling avhonom annars skulle äventyras. Regeln i 7 kap. 3 § SekrL skall tillämpas mycketrestriktivt. Regeln är endast avsedd att tillämpas inom hälso- och sjukvårdenoch således inte inom exempelvis social- eller kriminalvården.Försäkringsrättens uppfattning är att regeln även i fortsättningen i principendast bör gälla inom hälso- och sjukvården. Rätten anser dock att när enuppgift har sekretessbelagts i förhållande till den vårdbehövande själv medstöd av 7 kap. 3 § SekrL så bör sekretessen gälla också när uppgiften har förtsöver till en sådan myndighet och i ett sådant ärende som sägs i 7 kap. 7 § SekrL.Det finns dock inte anledning att som har föreslagit utvidgadenna sekretess till att hos socialförsäkringsmyndigheterna omfatta andrapersonliga förhållanden än vederbörandes hälsotillstånd. Inomsocialförsäkringsområdet kan exempelvis den som anmäler försäkringsbedrägeriundantagsvis tänkas bli utsatt för sådana repressalier som avses medbestämmelsen i 7 kap. 6 § SekrL. Försäkringsrätten anser dock att det skulleföra för långt att som synes mena införa en generell regel omskydd för anmälare m. fl, också på socialförsäkringsområdet. Det kan däremotfinnas ett visst behov av att inte behöva lämna uppgifter som har belagts medsekretess enligt 7 kap, 6 § SekrL inom hälso-och sjukvården ellersocialtjänsten, JO framhåller att de frågor som kassan tar upp i sinframställning har berörts av JO i ett ärende, I detta ärende varförhållandet det att en 15 1981/82. Prop.1981/82:186 226 försäkringskassa skulle ha skickat ett brev till enklient. Detta brev uppgavs ha innehållit uppgifter om klientens hälsa. Enligtdessa uppgifter skulle klienten på grund av sin sjukdom inte ha långt kvar attleva. Fråga väcktes om inte regler borde införas, innebärande attsocialförsäkringsorganen skulle -som förut - under vissa särskildaförutsättningar kunna hemlighålla handlingar för klienten,ansåg i ett yttrande till JO att det ärytterst angeläget att få en sådan komplettering till stånd, JO förklarade isitt beslut att han är av samma uppfattning. Vidare framhölls i" beslutetatt det är angeläget att komplettera sekretessreglerna även på det sättet attskyddet för sådan person som avses i 7 kap, 6 § utökas att gälla även omuppgiften har lämnats ut till något socialförsäkringsorgan, JO ställer sig alltså positiv till en komplettering avsekretesslagen innebärande att regler motsvarande dem som anges i 7 kap, 3 och6 §§ SekrL införs även inom socialförsäkringsområdet, JO har således ingenerinran mot kassans framställning som sådan. tillstyrker att syftet medförsäkringskassans framställning tillgodoses men avstår från att ha någonmening om hur detta lagtekniskt skall ske. allmänna försäkringskassa förordar en ändring av7 kap. 7 § SekrL i enlighet med förslaget. Kassan poängterar att, även ommotsvarande bestämmelse lag relativt sällan behövde tillämpas, detär ytterst angeläget för försäkringskassornas del att den nya sekretesslagentäcker även denna utlämnandesituation. delar helt uppfattningen attsekretesslagstiftningen bör kompletteras med en möjlighet för allmänförsäkringskassa, och försäkringsdomstol att vägra denenskilde att få se handling rörande honom själv under vissa särskildaförutsättningar. Sådant skydd för den enskilde finns i 7 kap. 3 § SekrLoch gäller då för handling hos hälso- och sjukvården. Sekretesskyddet börutsträckas att gälla samma handling också när den finns hos organ inom denallmänna försäkringen. ansluter sig helt till de synpunktersom framförs av och finner således den föreslagnalagändringen angelägen. påpekar förbundet - utan att förringabetydelsen av en ändring -att behovet av sekretess gentemot den enskildenaturligtvis med samma styrka kan göras gällande inom andra verksamheter sommottar uppgifter från sjukvården. I sammanhanget berör förbundet också frågan om hurförsäkringskassorna - om ändringen genomförs - kan uppmärksammas på att enuppgift är av den art att den bör undanhållas den berörde. Det är ju långtifrån alltid som detta framgår redan av uppgiftens karaktär. Lämpligen bör välden läkare eller sjukvårdsinrättning som överlämnar uppgifterna tillförsäkringskassan, där så kan ske, förse dem med anteckning att de inomsjukvården bedömts icke böra utlämnas till den berörde. Sådan anteckning börnaturligtvis i största utsträckning respekteras. Prop.1981/82:186 227 påpekar att intyg angåendearbetsskada i många fall lämnar en utförlig bild av sociala bakgrundsfaktorer,alkoholbruk och arbetsanpassning. Inom barnsjukvården och barnhälsovården ärdet mycket vanligt att journalhandlingen avser inte bara barnet, utan helafamiljen. Det kan exempelvis hända att 14-åriga ungdomar i förtroende lämnarbarnläkarna informationer om föräldrarna av sådan karaktär att de kan bedömasinverka negativt på relationerna i familjen. Det är viktigt att informationerav ovan angivna karaktär blir skyddade av samma typ av sekretess oavsett omuppgifterna finns i journalarkiv inom hälso- och sjukvården eller inomförsäkringskassan. Sammanfattningsvis stöder sällskapet försäkringskassansförslag om enhetliga regler för sekretesslagens tillämpning och vill framhållanödvändigheten av att man i samma lag även beaktar att föräldrar ibland börskyddas från uppgifter som står i barnens journalhandlingar och intyg. anser att det givetvis är av stort värde att medborgarehar möjlighet till insyn, när en myndighet behandlar ett ärende som förvederbörande kan vara av stor betydelse, t. ex. en ansökan om sjukbidrag ellerpension. Å andra sidan finns det inte så få fall då information som utlämnastill en försäkringstagare kan vålla direkt skada -1, ex. uppgift om psykiatriskdiagnos. Både personer med paranoid grundpersonlighet och med paranoidasjukdomstillstånd har dels bristfällig sjukdomsinsikt, dels en uttaladbenägenhet att tolka omdömen inkluderande psykiatrisk diagnos somnedvärderande, stämplande för att inte säga direkt fientliga. Även lättarepsykiska besvär samt psykosomatiska sjukdomar upplevs fortfarande i vår kulturav många som något genant, medan däremot somatiska symtom är lättare att bära. Inom hälso-och sjukvården och särskilt inom. psykiatrin söker man under den fortlöpande behandUngenatt öppet redovisa patientens diagnos, hjälpa honom att bearbeta de känslordetta väcker samt på ett verklighetsanpassat sätt acceptera sin sjukdom. Sådanamöjligheter föreligger f. n. inte alls i de fall då myndighet, t. ex. enförsäkringskassa, erhåller och till patienten utlämnar läkarutiåtanden frånläkare som ej har varit, resp. ej längre är, behandlande läkare. Utöver deomedelbara negativa effekter detta kan ha på patienten, kommer ävenrisken för försämrad beredvillighet att söka adekvat vård. att det i högsta grad är önskvärt för att halaglig möjlighet att inte lämna ut sådan information till vederbörande som kanantas vara till men för honom. 2.2 Remissinstanser som tillstyrker förslagen men vill gålängre tillstyrker i huvudsak de avförsäkringskassan framlagda förslagen till ändring i sekretesslagen. Emellertidanser styrelsen att det sekretesskydd som följer av 7 kap. 3 och 6 §§ SekrLinte bara bör utökas till att gälla hos allmän försäkringskassa m. fl, enligt 7kap, 7 § SekrL utan även hos andra myndigheter t, ex. arbetsförmedlingen, vilkakan erhålla motsva- Prop.1981/82:186 228 Styrelsen ifrågasätter därför om man intei stället i 13 kap. SekrL skulle införa en ny paragraf som möjliggör attifrågavarande uppgifter generellt bibehåller det sekretesskydd som de har i 7kap. 3 och 6 §§ SekrL. kan det inte anses tillfredsställande att möjligheternaför enskild att ta del av uppgifter, som sekretessbelagts till skydd för honomsjälv, är beroende av hos vilken myndighet uppgifterna förvaras. En vård- och behandlingsbehövande,som förvägras att ta del av ett läkarutlåtande hos en sjukvårdsmyndighet, börsålunda inte kunna vända sig till eller myndighetför att få ut samma uppgifter. En samordning av sekretessbestämmelserna pådetta område bör ske för att bl. a. skydda den enskilde själv från att ta delav uppgifter som bedöms kunna förorsaka honom skada eller men. Förbundettillstyrker därför framställning och förutsätter samtidigtatt bestämmelserna erhåller en sådan utformning att de kommunala myndigheter,som tar del av de sekretessbelagda uppgifter som det här är fråga om, erhållersamma möjligheter som att sekretessbelägga dessa uppgifter. Här kan även hänvisas till läkarförbundssynpunkter som finns redovisade under avsnitt 2.1. Enligt JK torde den problematik som utvecklas iförsäkringskassans framställning ha beaktats vid sekretesslagens tillkomst. Detkan ifrågasättas om tillräckligt bärande skäl att redan nu vidta ändringar ibestämmelserna anförts från sida. Enligt JK:s mening bordeen ändring i sekretesslagen i dessa hänseenden kunna anstå till dessytterligare erfarenheter vunnits av lagens tillämpning samt berördamyndigheter fått tillfälle att ta fram erforderUgt sakunderlag för bedömning avbehovet av sådana ändringar. JK vill emellertid inte bestrida att det kan förekommafall där de skäl som anförts för sekretess inom hälso- och sjukvårdsområdetenligt 7 kap. 3 § SekrL kan kvarstå även när uppgifterna vidarebefordras föratt utgöra underlag i ett socialförsäkringsärende. En överföring tillmyndigheter som anges i 7 kap. 7 § SekrL av sekretess som enligt 7 kap. 3 §gäller i fråga om uppgifter som erhålls från hälso- och sjukvården om denenskildes hälsotillstånd, synes därför kunna övervägas, om behov av lagändringredan nu anses föreligga. Däremot torde det inte vara behövligt att iförsäkringsärende införskaffa uppgifter som kan medföra fara av det slag somanges i 7 kap. 6 §. En överföring av sekretess enligt detta stadgande böralltså inte bli möjlig. Prop.1981/82:186 229 2.4 Regleringens tekniska utformning m.m. Försäkringsdotnstolen påpekar att kompletteringen lagteknisktbör kunna ske genom en hänvisning till 7 kap. 3 och 6 §§ SekrL. Väljer man attsom kassan införa en kompletterande bestämmelse i 7 § bör denna till sittmateriella innehåll överensstämma med 3 och 6 §§. anser att det saknas skäl att inomsocialförsäkringens område uppställa andra och lindrigare rekvisit förhemlighållande av sådana uppgifter som kan äventyra vård osv, för den enskildeän dem som eljest förekommer i sekretesslagen. Verket föreslår därför attlagtexten i 7 kap, 7 § utformas i enlighet med följande förslag. Sekretess gäller ,,, bestämmelserna där. Utan hinder .,, allmän försäkring. Sekretess enligt första stycket för uppgift om någonshälsotillstånd gäller också i förhållande till den enskilde själv om det medhänsyn till ändamålet med hans vård eller behandling är av synnerlig vikt attuppgiften inte lämnas till honom. 6 § har motsvarande tillämpning hos allmänförsäkringskassa, och försäkringsdomstol i ärende somanges i första stycket. Enligt JO torde det ligga närmast till hands att tillskapaden utökade sekretessen endera genom att sekundära sekretessregler införs(överföring av sekretess eller att den primära regeln i 7 kap. 7 § SekrLutvidgas. Om en sekundär sekretessregel införs skulle det kunna medföratillämpningssvårigheter, eftersom frågan om uppgiften kan lämnas ut då blirberoende av hur man ser på saken hos den myndighet varifrån uppgiften kommer.Kassorna torde själva genom de förtroendeläkare som finns anställda där fåanses ha tillräcklig kompetens att bedöma om en uppgift om någonshälsotillstånd bör hemlighållas. Jag förordar därför - liksom kassan - att enutvidgning görs av de primära sekretessreglerna i 7 kap. 7 §. I förarbetenatill sekretesslagen (prop. 1979/80:2, Del A, s. 76) framhålls också att metodenatt tillgodose sekretessbehovet vid utformningen av de primärt gällandesekretessbestämmelserna bör tillämpas i så stor utsträckning som möjligt. Detkan som ett ytterligare skäl för att tillämpa denna metod i stället för attinföra sekundära sekretessregler framhållas att det då skulle bli möjligt atthemlighålla även t, ex, ett yttrande som en förtroendeläkare hos kassan avger iett socialförsäkringsärende. Visserligen torde endast i sällsynta undantagsfallbehov uppkomma av att behöva hemlighålla ett sådant yttrande gentemot denenskilde. Det kan dock vara bra att en sådan möjlighet finns. Vad angår frågan om sekretesskydd för anmälare och uppgiftslämnareär behovet av sådant skydd ej lika påtagligt som när det gäller sekretesskyddetbeträffande klientens hälsotillstånd. Det händer emellertid attbehov av att skydda anmälare och uppgiftslämnare uppkommer både då det gällerinlämnade handlingar och då det är fråga om uppgifter som lämnats direkt tillförsäkringskassan. Även i detta hänseende är det alltså lämpligast med enprimär sekretessregel, 16 1981/82. Prop.1981/82:186 230 När det sedan gäller frågan om hur den nya lagtexten börutformas anser JO att det bör ske på ett sådant sätt att kraven på sekretessenblir desamma som de som gäller enligt 7 kap, 3 och 6 §§ SekrL, Kassans förslagtill ny lagtext korresponderar inte riktigt med dessa regler, JO ansluter sigdärför inte till detta förslag. Enligt kassans förslag skulle det sålunda räckamed att det kan antas att klientens vård eller behandling äventyras för att enuppgift om hans hälsotillstånd skall kunna hållas hemlig för honom själv.Enligt 7 kap. 3 § skall det med hänsyn till ändamålet med vården ellerbehandlingen vara av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas ut för att denskall kunna hållas hemlig. Vidare sägs i kassans förslag inte uttryckligen attsekretess skall gälla för anmälan eller annan utsaga av enskild om någonshälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Det anges endast attsekretessen skall gälla i förhållande till den enskilde själv i fråga omuppgifter om hans hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Det ärförst genom det sista ledet i kassans förslag som man får klart för sig attkassan vill få till stånd en motsvarighet till bestämmelsen i 7 kap. 6 § SekrL.Kassans förslag bör alltså ändras även i detta avseende. Det börnoteras att om en uppgift skulle anses sekretessbelagd enligt utvidgade bestämmelseri 7 kap. 7 § är frågan om ett utlämnande bör ske i de flesta fall inte avgjordgenom detta. De flesta som vill ta del av uppgifter om sig själva tordeuppträda som parter i socialförsäkringsärenden. Frågan om ett utlämnande börske blir då i sista hand beroende av en tillämpning av bestämmelserna i 14 kap.5 § SekrL. påpekar att sammanskrivningen av 7 kap. 3 § och 6 § SekrL i detföreslagna tredje stycket inte får exakt samma innebörd som inom sjukvården ochatt sammanskrivningen inte heller systematiskt förefaller helt lyckad. Vidarebör beaktas den inbördes ställningen mellan förslagets andra och tredje stycke,för det fall lagstiftningen om allmän försäkring innehåller stadgande om uppgiftslämnandetill berörd enskild ("den enskilde själv"). Försäkringsrättenför framhåller att sekretess enligt 7 kap, 3 och 6 §§ medtillämpning av 12 kap. 1 § SekrL enligt rättens tolkning kan gälla hosförsäkringsdomstol, om domstolen har erhålUt uppgiften från hälso-ochsjukvården eller från . 1981/82:186 231 Bilaga 5 Svenska Inkassoföreningens framställning Med anledning av 9 kap. 8 §, tredje stycket,sekretesslagen, (1980:100) har postverket i allmänna cirkulär 1980:461 lämnatvissa anvisningar om hur verket anser att sekretesslagens bestämmelser börtillämpas. 9 kap. 8 §, tredje stycket sekretesslagen lyder: "Sekretess gäller hos postverket, ochannan myndighet som handhar allmän samfärdsel för uppgift som angår enskildsförbindelse med samfärdselverksamheten och som inte avses i första eller andrastycket, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskildelider skada eller men." Betr. denna s.k. samfärdselsekretess har postverket icirkulär uttalat: "Upplysningar om en persons fasta adress ansesnormalt inte medföra skada eller men. En sådan upplysning får därför på begäranlämnas ut om det inte finns någon särskild anledning att anta att det kanmedföra skada eller men för personen i fråga. Har personen begärt att adressenskall hållas hemlig och det finns grundad anledning till detta får den dockinte lämnas ut. Upplysningar om en persons tillfälliga adress får lämnasut endast om det är uppenbart att det inte är till skada eller men för personeni fråga. Uppgiften om en boxinnehavares namn, adress och telefonnummer får ifortsättningen lämnas ut endast om det är uppenbart att det inte är till skadaeller men för boxinnehavaren. Som skada resp. men anses i detta fall också fullt lagligaåtgärder som upplevs som en nackdel för kunden, t. ex. indrivning ellerutmätning. Adressuppgifter får alltså inte lämnas ut till t. ex. en inkassofirmasom vill ha uppgiften för att kunna driva in en fordran." Flertalet postanstalter vägrar att uppge fysiska ellerjuridiska personers adresser vare sig dessa är fasta eller tillfälliga. För att kunna fullfölja sina arbetsuppgifter är inkassobyråernaberoende av följande uppgifter om fysiska och juridiska personer nämligen: nyadress (fast eller tillfällig), gatuadress när endast boxadress finns (kravfrån tingsrätterna). Postanstalternastillämpning leder till avsevärda nackdelar för inkassofö-retag, borgenärer ocholika myndigheter. För inkassobyråerna och tingsrätterna innebär tillämpningenväsentligt merarbete och för borgenärerna ytterligare kostnader. Den numerauteblivna möjligheten att erhålla adressuppgift från postanstalt leder till attantingen stämningsmannadelgiv-ning genom polismyndighet eller kungörelsedelgivningslutligen får användas i stället för den betydligt enklare och billigaremöjligheten att i stället för stämning kunna sända ett inkassokrav om och efterdet rätt adressuppgift erhållits från postanstalt. Även för gäldenären innebär en enkel komplettering avadressuppgift från postanstalt endast fördelar och leder inte till skada ellermen. Prop.1981/82:186 232 medges möjligheten att genom inkassoföretaget betalaskulden inom sådan tid att merkostnader, såsom ytterligare dröjsmålsränta,kostnader för stämning och stämningsmanna- eller slutiigen kungörelsedelgivning,undvikes. Om en amorteringsuppgörelse träffas innan adressändring, vilkenändring inkassoföretaget ej får kännedom om, uppstår betydande ytterligarekostnader, som kan undvikas. Om adressuppgift ej erhålles genom postanstaltutnyttjas vid efterföljande stämning stämningsmannadelgivning genompolismyndighet, som i följd av regeringens beslut den ,1981 nr, II 145/81 erhåller motsvarandeadressuppgift från postanstalt, och slutligen kungörelsedelgivning. Dessa delgivningsslagleder till att gäldenärens skuldförhållande erhåller onödig publicitet som hadekunnat undvikas genom att inkassoföretaget hade fått adressuppgiften frånpostanstalt.