prop · G5038 · 1981-12-31 00:00:00 — Vislas den vårdbehövande i familjehem eller i annan vårdform bör delvara nämndens uppgift att pröva frågan om fortsatt vård och la iniliativhärtill. Prop.1981/82:8 217 Som tidigare nämnls avslyrker föreningen förslaget om möjligheltill förlängning av vårdtiden. Om möjlighet lill förlängning skall finnas såbör dock inte beslut härom fallas av hemmets styrelse. Eftersom del är fråga omett fortsall frihetsberövande så kräver rättssäkerheten samma noggrannaprövning som vid det ursprungliga omhändertagandel. Beslutet bör följaktligenfallas av länsrätt. Länsrätten i har tagit upp frågan om slyrelsenssammansättning: Äv rättssäkerhetsskäl bör man överväga antingen alt låtaen person med domarerfarenhel ingå som ordförande i styrelsen eller hellre, attföreskriva att beslut om förlängning skall meddelas t. ex. en eller två veckorföre vårdtidens utgång för alt den vårdade skall få lillfälle all underställafrågan länsrättens prövning innan vårdtiden gått till ända. Även kammarrätten efterlyser juridisk sakkunskap istyrelsen. Frågan om styrelsernas sammansättning tas upp också avandra instanser. är uttalat posilivl lill förslaget attinstitutionen skall slå under ledning av en politisk styrelse. anför å sin sida: Landstingsförbundels slyrelse vill slutligen peka på attdet förutsätts atl särskilda politiskt utsedda styrelser för institutionernatilldelas belydelsefulla uppgifter, bl. a. när det gäller möjlighelerna attförlänga vårdtiden. Förbundel vill uppmärksamma all detta är en ny uppgift förinstitutionerna och att det är angeläget att närmare klarläggainstitutionsstyrelsernas förutsättningar för detta arbele. Del är viktigt attsocial och medicinsk sakkunskap medverkar till all ge styrelserna ett gottbeslutsunderlag. Även /SR och efterlyser ledamöter medspecialkunskaper i styrelsen. kan i princip ansluta sig till vad beredningenanfört beträffande styrdsens uppgifter och sammansättning. Förslaget inrymmerdock stora praktiska svårigheter och tillgodoser inle i lillräckligutsträckning kravet på rättssäkerhet. bör kompletteras med enjuridiskt kunnig person, en läkare helst med specialistkompetens i psykiatrisamt en ledamot med erfarenhet från behandlingsarbete inom socialvård.Utan en sådan förstärkning torde styrelsen ha dåliga förutsättningar att göraen rättvis och självsländig bedömning av behovel av förlängd vårdtid.Uteslutande politiskt sammansatta styrelser för mera avgränsade områdentenderar också att få en relativt snabb omsättning bland ledamöterna vilket lordevara lill nackdel för institutionen och dess personal. RFHL framför följande: Det är bra atl gå tillbaka till det gamla systemet medstyrelser för varje institution. Men styrelsen för respektive institution skallinte enbarl beslå av politiker utan till hälften av representanter förfolkrörelser lyp LO, LRF, ABF, RFHL, ÄLRO, Länkarna m. fl. Prop.1981/82:8 218 och erinrar om rådande förhållanden vid de erkända anstalterna. Styrelserna för de erkända och enskilda anstalterna ärvalda och sammansatta med utgångspunkt frän huvudmannens ändamål och syften. Istyrelserna ingår ledamöter som är välkvalificerade var och en inom sitt områdeoch därtill äger en rik livserfarenhet. De är emellertid inle politiskt valda. Siörreanstalter måsle ha en egen styrelse. Det är inte lämpligt att ha ett tudelat ansvar med en driflsstyrelseoch en vårdstyrdse av del slag beredningen länkl sig. Om vissa anstalter fårdet mesta av klientelet som "utomlänspatienter", i vissa fall frånstorstadsregion, finns ej heller skäl atl styrelsen väljs av del landsting däranstalten är belägen. SlutUgen har de juridiska fakultelsnämnderna vid Lunds ochUppsala universitet anmärkt följande: Enligt 11 § i förslaget får vård med slöd av lagen lämnasi vårdhem för missbrukare, som drivs av landstingskommun eller kommun. Elt sådanlhem skall stå under ledning av en styrelse, vilken förutsätts vara politisktsammansatt (s. 51). Lagförslaget har emellertid ingel alt säga om slyrelsenssammansättning. Med hänsyn till stadgandet i RF 8.5 synes del ofrånkomligt attdenna fråga regleras i lag. Varken kommunallagen eller lagen om vissa lokalaorgan i kommunerna erbjuder den behövliga regleringen. LVM måste därförkompletteras med föreskrifter om hur styrelsen skall vara sammansatt. Medhänsyn till de vikliga beslutsfunktioner som enligt 12 S skall tillkommahemmets föreståndare bör det även anges hur föreståndaren skall utses. 6 Särskilda befogenheter (17-20 §§, 25-26 §§) 6.1 Kvarhållningsrättm. Vård enligt LVM skall enligl förslagel normall meddelasutan kvarhållningsrätt men med rätt alt begära biträde av polisen för attåterhämta någon som har avvikit från en institution (26 §). För vårdtagare sombehöver stå under särskill noggrann tillsyn skall emellertid finnas hem som äranpassade för sådan lillsyn (18 S). Sådana hem skall ha befogenhet att hindra vårdtagarenfrån att lämna hemmel och i övrigt underkasta honom den begränsning avrörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras (19 §). Förslaget har kommenterats endasi av etl mindre antal inslanser. Viss tvekan om förslagels lämplighel uttrycks asocialstyrelsen, länsrätten i och Föreningen . menar atl man mot den föreslagnakategoriindelningen kan hysa invändningar av principiell art. Det föreliggerrisk, menar styrelsen, atl de som vårdas vid hem för särskild lillsyn stämplassom speciellt svåra och Prop.1981/82:8 219 Självfallet finns del övergångsformer mellanbehov av noggrann tillsyn och behov av slor frihet för varje enskild individvid olika faser av vårdperioderna. inser att olika kontroll- och tvångsålgärderkan bli nödvändiga i vissa fall men vill uttala sin tveksamhet inför inrättandeav speciella hem för detta ändamål. Styrelsen anser att denna fråga börövervägas ytterligare, bl. a. mol bakgrund av den pågående instilulionsplaneringen. Länsrätten i menar att befogenheterna i19 och 20 SS förslagel till LVM bör göras generellt lillämpliga på all vårdenligt lagen. Ätt detta skall gälla som huvudregel hindrar givelvis inteatt tvånget modifieras eller lämnas outnyttjat när förhållandena i det enskildafallet medger det. Som socialberedningen hell rikligt framhåller bör man naturUgtvisinte tillgripa mera tvång än vad som i varje särskill fall är nödvändigt. Häravföljer inte att föreskrifterna i 18 S om vårdhem för särskilt noggrann tillsynkan ulgå. De har en viktig uppgift all fylla ändå. Man måsle nämligen räkna medall bland missbrukarna finns ålskilliga som är särskill rymningsbenägna och svärbehandladealldeles som man inom den slutna psykiatriska vården har sådana vårdbehövandesom inte kan tas om hand annat än på specialsjukhus med särskill rymningssäkraavdelningar. Föreningen avstyrker förslaget omsärskilda hem anpassade för noggrann tillsyn. Enligt föreningens mening bör de hem som ulnylljas förtvångsvård förses med sådana resurser att alla uppkommande vårdproblem kanlösas. 1 delta sammanhang är del också viktigt alt beaklagränsdragningsfrågorna mot den psykiatriska vården och kriminalvården. RFHL är kritiskt mot förslaget om särskilda institutionermed kvarhållningsrätt och anför: RFHL varnar starkt för "bunkrar" inommissbruksvården. Inom tvånget, kvarhållning, skall inga tvångsåtgärder fåförekomma, typ isolering i enrum, bälten, remmar, nerdrogning, etc. Detta måste regleras i lagen och således inte bara ikommentarerna till denna. har å andra sidan framhållilalt del är angeläget att hem eller avdelningar finns med särskilda resurser somkan ta emot vårdtagare som kräver speciella vård- och behandlingsinsatser. TCO harhävdat att det är oklart vilken typ av institution som avses med 18 §. Det bör,menar TCO, vara som beslutar om vilka hem som skall anses vara 18§-hem. 5y4CO/5/?har understrukit all i 18 § bör skrivas in atl beslut om placering i sådanl hemskall fattas av länsrätt och föreslagil att även sådana beslut skall kunnaöverklagas. 1981/82:8 220 Avsaknaden av kvarhållningsrätt på sjukhus har uppmärksammatsav några instanser. Så har t. ex. JK anfört att om beredningen menat att någon kvarhållningsrättinle skall finnas på sjukhuset så måste länsrätten redan på förhand ofta medgeundantag från kravet på inledande sjukhusvård. har anfört bl. Vad gäller själva kvarhållandet på sjukhus är deträttsligt och praktiskt oklart hur beredningen länkl sig all kvarhållandetskall fungera inom sjukvården. Förbundsstyrelsen vill särskilt fästauppmärksamheten på dessa frågor då klienterna enligt förbundets åsikt skallvara avgiftade då de kommer till den primärkommunala socialvården som inle harnågot sjukvårdsansvar. /SR konstaterar alt del enda tvångsmedel som lagtextenuttryckligen nämner som aktuellt för sjukvårdens del är omhändertagande av alkoholhaltigadrycker m. m. (17 §). Lagen lalar här om "den som är intagen för vård med slödav denna lag", medan kroppsvisilering enligt samma lagrum och övrigatvångsåtgärder enligt 18-20 S§ däremot begränsas till all gälla vård på"hem". 6.2 Kroppsvisitation (17 §) och brevgranskning (20 §) Bestämmelserna har kommenterats endast av ett fåtalinstanser. Kammarrätten i sätter i fråga om inte regler omkroppsbesiktning och skyldighet att lämna urinprov behövs i LVM och tillägger: Personer, som är omhändertagna för kriminalvård i anstaltkan, förutom kroppsvisitation även underkastas kroppsbesiktning, se 52 a-c §Slagen (1974:203) om kriminalvård i anslall. Enligt 52 d § samma lag får vidareden som är intagen i anstalt under vissa förutsättningar föreläggas att lämnaurinprov. Liknande tankegångar finns hos : 1 17 § föreskrivs de åigärder institutionen äger vidlagaför att förhindra innehav av beroendeframkallande medel inom institutionen.Eftersom LVM omfallar även narkotikamissbrukare, är det särskilt angeläget atlpå elt tidigt stadium utvärdera huruvida dessa regler varit tillfyllest, så alten upprepning av situationen vid kriminalvårdsanstalterna undviks. i har anmärkl: Kroppsvisitation enligt 17 S kan behöva vara mycketingående. Den bör om möjligt utföras av läkare eller sjuksköterska. Regeln om villnei 17 § bör skärpas. föreslår atl det skall krävas synnerliga skälför undantag från bestämmelsen. Prop.1981/82:8 221 eller liknande kan lämpligen få ulse representanler blandde intagna att tillkallas som vittne. Protokoll bör obligatoriskt föras över ålgärdenligt 17 § och 20 §. /SR har föreslagit att i 20 § (eller specialmotiveringarna)bör anges alt försändelsers innehåll får kontrolleras men inle läsas. 7 Anmälningsskyldighet (30 §) Som framgår under avsnitten 5.1 och 5.2 har åtskilliga remissinslansermenat att socialnämnden och inte länsslyrelsen borde vara mottagare av anmälningarenligt 30 §. antal remissinstanser har efterlyst en närmaredefinition och precisering av ordalydelsen i den föreslagna bestämmelsen. Såhar 1. ex. menat atl uttrycket "myndigheler som i sinverksamhet kommer i kontakt med missbrukare" kan uppfattas så att detavser inle bara myndigheler som har etl särskill ansvar när del gällermissbrukare utan också sådana som av andra skäl ofta kommer i kontakt medmissbrukare, t. ex. de allmänna domstolarna. Liknande synpunkter framförs av ochlänsstyrelserna i , samt . har också begärt ett klarläggande avinnebörden och framfört: Det framgår inte riktigt vad socialberedningen avser med"kommunala myndigheter". Gäller det skolanspersonal, fritidsgårdens personal? Förbundel undrar också om anmälningsskyldighelen inlegäller för akutsjukvården. TCO vill ha ytterligare överväganden i fråga omanmälningsskyldigheten. TCO menar att skyldigheten är principiellt myckeltveksam när det gäller vuxna. a. juridiska fakultetsnämnden i pekat på att föreskrifterna i 30 §kan ge anledning till tvekan, om en läkare i allmän tjänst omfattas avbestämmelserna i första eller andra stycket. 8 Särskild åtalsprövning (31 §) m. m. Förslaget innebär att den gräns som finns för lillämpningenav såväl 57 § nykierhelsvårdslagen som 31 kap. 2 § (överlämnandetill vård enligl NvL) höjs från ett straffmaximum till ell år. Ibåda fallen anges som skäl till ändringen att också de som gjort sig skyldiga lillrattfylleribroll bör kunna komma i åtnjutande av åtalsunderlåtelse respektivekunna dömas till särskild vård. Prop.1981/82:8 222 JK säger sig i och för sig kunna acceptera de skäl somberedningen åberopar till stöd för förslagel. En förutsättning bör dock vara,menar JK, atl vårdtiderna blir tillräckligt långa så att vårdtagaren fårmöjlighet att genomföra en meningsfylld behandling. Även RA säger sig beredd atl tillstyrka den föreslagnaregeln om åtalsunderlåtelse under förutsättning atl lagstiftaren, vad gällerrattfylleri-brott, uttalar atl lillämpningen i princip bör begränsas lill fallav den typ som enligt rådande praxis kan ådömas en icke frihetsberövandepåföljd. är praxis väsentligt mer nyanserad än tidigare vadgäller valet av påföljd för ratlfylleribrott. I vissa socialt specifika silualionerbestäms sålunda ej sällan påföljden lill skyddstillsyn eller lill villkorligdom i förening med böter. Den föreslagna ordningen kan därför sägas stå i visssamklang med rådande praxis på nu nämnda område. Däremot bör tillämpningen aven regel såsom den föreslagna inle utsträckas lill all gälla i vidare mån änvad som motsvaras av denna praxis. Ällmänprevenliva skäl talar häremot. Vad gäller de föreslagna ändringarna i 31 kap. 2 S och 38kap. 2 § framhåller RÅ: Det synes mig vara önskvärt att allmän domstol bereds möjlighelatt överlämna missbrukare av alkohol eller narkotika till vård enligt LVM som altemativtill andra brottspåföljder. Den närmare regleringen därvidlag torde börautformas efter samma princip som den som kommer till uttryck i 31 § förslaget.I enlighet med vad jag lidigare anförl bör tillämpningen av en regel av nu angivelslag dock begränsas till fall där de allmänpreventiva hänsynen kan tillåtasträda tillbaka och där ett fängelsestraff skulle ha bestämts till endast enkortare tid. Siörre tveksamhet inför förslagel redovisas av bl. a. hovrättenförNedre , kammarrätten i och . Hovrätten avstyrker förslagel och framhåller attöverlämnande lill särskild vård enligt 31 kap. 2§ kan förekommaexempelvis vid rattfylleri, om särskilda skäl föreligger till det (NJA 1966 s.592). Hovrätten kan för sin del, av bl. a. rättssäkerhetsskäl,inte acceptera all regeln i 31 kap. 2 § brollsbalken ulformas på sådant sällalt domstolen kan bedöma frågan om vård i stället för annan brottspåföljd medutgångspunkt från det straff man annars skulle komma atl ådöma för brottet idel akluella fallet. Elt ställningstagande till della förslag bör föregås av eningående analys av konsekvenserna. Denna saknas i beredningens förslag. Kammarrällenfinner sig därför inte kunna på förevarande material tillstyrka attbestämmelsen går utöver motsvarande reglering i nykterhetsvårdslagen. Prop.1981/82:8 223 Trotsatt åtgärderna enligt LVM är betydligt mindre ingripande än dem enligl nykterhetsvårdslagen(1954:579) höjs straffmaximum för broll där åtalsunderlåtelse får ske från sexmånaders till elt års fängelse. Även om tvångsvård enligt LVM bara lär komma ifråga i fall där enbart kortvariga fängelsestraff skulle ha utdömts kan dock lämplighelenav den föreslagna utvidgningen sättas i fråga, främst av rättviseskäl. Moisvarandetveksamhet gäller förslaget till ändringar i . Enreserverad hållning med avseende på förslagen iakltas också av RFHL, RSMH . Slutligen återges härutförligt de överväganden som har redovisats av frivårdskommittén: Dennuvarande påföljden överlämnade för vård enligt lagen om nykterhelsvård haraldrig kommit till någon siörre användning. Användningen har dessutom efterhand minskat alltmer. användes den för 192 personer. Som mesl har denunder elt år använls i 393 fall, del var . Som alternativ till fängelsetorde den i del närmaste sakna betydelse. Det torde därför vara enförutsättning för att den av socialberedningen föreslagna påföljden skall kommatill någon nämnvärd användning, att den utformas efter mönster av påföljdenöverlämnande till sluten psykiatrisk vård. Del innebär alt domstolens beslut omöverlämnande till sådan vård bör fungera som ett intagningsbeslul. Detuppkommer då en rad frågor rörande underlaget för domstolens beslut, t. ex. omsocialnämndens, och länsrättens roller i samband med domstolensprövning. Tveksamt är bl. a. om domstolen skall kunna besluta om vård enligllagen med slöd enbart av ett läkarintyg eller en personundersökning. Det måsleockså framgå av lagen att vård kan beslutas både efter ansökan och på grund avdomstols förordnande. Kommitténpåpekar att om det bedöms som angeläget atl öppna en möjlighel för överlämnandeav rattfyllerister, så kan det åstadkommas också genom en sänkning avstraffmaximum. Den bäslalösningen är den som beredningen förordar, nämligen att frågan avgörs medutgångspunkt från vilket straff man annars skulle komma att ådöma för brottet idet individuella fallet. Om detta skall ske i form av en dubbelpåföljdsbestämning eller på annat säll framgår emellertid inte av beredningensförslag och därför är det inte heller möjligt atl närmare uttala sig omfördelarna eller nackdelarna med en sådan lösning. Förslagelatl den nya påföljden skulle kunna kombineras med dagsböter är inle hellernågot som kommittén är främmande för. 1ett senare skede av utredningsarbetet skall frivårdskommittén ta upp frågan omnya alternativ till frihetsstraff. Etl av de alternativ som särskilt nämns ikommitténs direktiv är s. k. kontrakisvård. Även om socialberedningen inte tarupp frågan om en möjlighet att frivilligt underkasta sig vård 1981/82:8 224 enligt lagen, är det möjligt atl den nu föreslagnapåföljden kan inarbetas i en ny påföljd av typ kontrakisvård,avsedd för alkohol- eller narkotikamissbrukande lagöverträdare. Några frågor om rätten att överklaga beslut enligl lagenberörs av vissa inslanser. 9.1 Beslut om överflyttning Kammarrätten i , länsrätten i ochlänsstyrelsen i ifrågasätter om ell beslut om överflyttning tillannan vårdform eller institution bör överprövas av länsrätten. Beslutet gäller,menar dessa, en fråga om vårdens innehåll. Besvär över sådanl beslut bör anförashos tillsynsmyndigheten/. 9.2 Beslut om utskrivning Hovrätten för Nedre och länsrätten i Stockholmslän ifrågasätter om beslut om utskrivning bör få överklagas med tanke på denkorta vårdtiden. 9.3 Besvär över beslut Länsrätten i anmärker att frågan omsocialnämnden eller enskild skall ha rätt att anföra besvär över länsstyrelsensbeslut inle berörs av utredningen. har ansvaret för vården. En underlålenhetfrån sida alt göra framställning om vård kan försätta nämnden ien svårlöst situation. Om utredningens förslag anses böra genomföras, bördärför denna fråga lösas. 9.4 Beslut om frihetsinskränkningar Enligt lagförslaget får den som vårdas i sådant hem därhan skall stå under särskilt noggrann tillsyn hindras att lämna hemmet och i övriglunderkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för atl vårdenskall kunna genomföras. Hans rörelsefrihet får också inskränkas när det ärpåkallat med hänsyn till andra intagnas eller till personalens säkerhet.Eftersom det här är fråga om den enskildes integriletsskydd, anserkriminalvårdsstyrelsen atl beslut om sådana inskränkningar i vårdlagarensrörelsefrihet bör ur allmän rättssäkerhetssynpunkt kunna - såsom förhållandetär inom kriminalvården - överklagas genom anförande av besvär. Prop.1981/82:8 225 9.5 Beslut om förlängd vårdtid understryker atl överprövningen av ettbeslut angående förlängd vårdlid måste ske ytterst skyndsamt. Liknandesynpunkter har framförts av länsrätten i (se avsnitt 5.4). 10 Övriga förslag till lagändringar 10.1 Lagen om allmän försäkring (AFL) Förslagen lill ändringar i 16 kap. 12 §, 3 kap. 18 S och 4kap. 20 § AFL kommenteras av JK, kammarrätten i , /SR, och . Samtiiga anmäler avvikande uppfattning i fråga omförslaget. Samtliga vill behålla den nuvarande möjligheten alt hålla inne ocksåsjukpenning och föräldrapenning. Beredningen utgår från all utbetalning lill socialnämndeni de allra flesta fall kan ske efler frivillig fullmakt från den försäkrade.Jag delar inte beredningens uppfattning i denna fråga. Hilhörande problem slårej heller i sådanl samband med den nu föreslagna lagen om vård av missbrukare ivissa fall att frågorna måste lösas i detta sammanhang. Enligt min meningföreligger behov av regler moisvarande dem i 3 kap. 18 § och 4 kap. 20 § AFL.Det framslår som klarl otillfredsställande att etl missbruk skulle kunnaunderhållas och förslärkas med stöd av medel från den allmänna försäkringen.Den verkställda ulredningen visar endast atl de sociala organen avstått från atlbegagna beslämmelserna, inte att dessa är överflödiga. Förslaget att upphävamöjligheten all utbetala sjukpenning och föräldrapenning lill annan än den somär berättigad till förmånen avslyrkes därför. vill gå ännu längre. Vad gäller lagen om allmän försäkring anser vi atlsocialnämnden borde ha möjlighet att utan samtycke förvalta missbrukarentillkommande medel, inte bara av pension utan även i form av sjukpenning,föräldraförsäkring, arbelsskadeförsäkring och studiestöd. En första förutsättning för all underhålla och förvärra eltmissbruk är att missbrukaren disponerar tillräckliga medel för inköp avberusningsmedel. Genom att socialnämnden, såsom är fallet med pension ochsjukpenning, ges tillfälle att förvalta missbrukarens medel ges socialnämndenen möjlighet att närmare följa missbrukaren och begränsa missbruket. Särskiltviktigt är del att socialnämnden har sådana möjligheter då det gäller ungamänniskor som saknar insikt. En åtgärd som ofta erbjuds unga missbrukare är ulbildning.Genom atl studiestöd utbetalas endast två gånger per termin och dessa ungamissbrukare således får ell avsevärt belopp all disponera, lockas de genastefter första utbetalningen all fortsätta sill missbruk. De sludier som skulleutgöra 15 1981/82. Prop.1981/82:8 226 elt led i rehabiliteringen kommer aldrig till slånd.Samhällets insatser motverkar varandra. Den synnerligen begränsade utredningen som utförts avsocialberedningen ger inte underlag för de slutsatser till vilka beredningenkommit. Beredningen har uttalat atl den enskilde bör ha enovillkorlig rätt lill offentligt biträde i mål om beredande av vård enligt LVMoch det från den tidpunkt då inleder utredning. Några instanser ifrågasätter behovel av en regel omovillkorlig rätt. Till dessa hör kammarrätten i , hovrätten för NedreNorrland, länsrätten i och . Beredningen anser att den enskilde bör ha en ovillkorligrätt lill offentligt biträde i mål om tvångsvård (s. 63). Någon så långl gåenderäll för den enskilde alt få juridiskt biträde finns inte i gällande rätt, inteens i brottmålsprocesser. Enligt mening bör rätten att fåoffentligt biträde motsvara vad som gäller för att få offenllig försvarare ibrottmål. vill även erinra om att rättshjälpsanslagel är föremålför statsmakternas besparingsåtgärder. En utvidgning av rätten lill offentligtbiträde vid prövningen av frågor om vård enligt LVM innebär således atl andraangelägna rätlshjälpsbehov får slå tillbaka. anser av dessa skälatt rätten till biträde inte bör vara ovillkorlig utan att domstolen skallförordna biträde när det behövs för atl la tillvara den enskildes rätt. Kammarrällen menar att endast om den enskilde önskar offentUgtbiträde bör han ha ovillkorlig räll till det. Hovrätten och länsrätten menaratt offentligt biträde bör förordnas vid behov. RSMH har för sin del framhållit följande: Både i mål rörande LVM och LSPV bör gälla samma beslämmelsersom när det gäller mål enligt utlänningslagen, nämligen atl offentligt biträdeskall förordnas "om det ej måste antagas atl behov av biträdesaknas". överprövning av beviljad rättshjälp bör här inleavse fall när den beviljals utan om offentligt biträde felaktigt vägrats. Länsrätten i har beiräffande lidpunkten förförordnande anfört atl biträde bör förordnas så snart någon blir omhändertagen enligl8 §. Länsrätten vill också all reglerna om offentligt biträde las in direki i LVM. 1981/82:8 227 Lag om vård av missbrukare i vissa fall Härigenom föreskrivs följande. Allmänna riktlinjer för vården