prop · G503163 · 1981-12-31 00:00:00 — Sedan man inom hade beslutatalt formellt överge guldel såsom bas för kurs-systemet, förstärktes dennatveksamhet ytteriigare. Detta har lett till alt man inom skilda internationellaorganisationer har reviderat de konventioner som innehåller bestämmelser omfiktiva värdeenheter baserade på guld. Delta har varit fallet med ett stortantal konventioner inom transporträtten. I dessa konventioner har man gåttöver till en av använd beräkningsenhet, benämndsärskild dragningsrätt (SDR). Värdeförhållandetmellan SDR och nationella valutor bestäms enligt en metod som är baserad på en"korg" ("standard basket") i vilken numera de viktigastefem världshandelsvalutorna ingår. Var och en av valutorna har tilldelals ettreduktionslal som bestämmer valutans relativa betydelse i korgen.Reduktionstalen har bestämts med hänsyn till de olika valutornas andel ivärldshandeln och deras betydelse för del internationella valutasystemet.Denna metod för värdering använder för sinverksamhet och sina transaktioner. Enligt1981 års protokoll till ersätts de belopp som i konventionenuttrycks i betalningsenheter med belopp uttryckta i särskilda dragningsrätter.Någon ändring av begränsningsbeloppens faktiska storlek har inte åsyftats. Ändringeninnebär sålunda endast alt en ny beräkningsenhet införs. Omräkningen fränbetalningsenheter till särskilda dragningsrätter skedde på följande sätt. 1981/82:163 30 Närde särskilda dragningsrätterna infördes definierades en särskilddragningsrätt som motsvarande fint guld, dvs. samma värde som deneuropeiska betalningsenheten. Detta guldvärde av en särskild dragningsrättanvändes vid omräkningen. En särskild dragningsrätt ansågs därför motsvara enbelalningsenhet enligt det europeiska monetära avtalet. Det innebar att debelopp i konventionen som tidigare uttrycktes i europeiska betalningsenheterersattes med samma belopp uttryckta i särskilda dragningsrätter. Motsvarandemetod har använts vid omräkning av begränsningsbelopp i andra internationellakonventioner. Deproblem som uppkommer vid omräkningen av betalningsenheter till nationellvaluta och som har berörts i del föregående kommer givetvis att kvarstå tilldess att ändringsprotokollen till och tilläggskonventionenhar trätt i kraft. För att undvika dessa svårigheter är avsikten att skall anta en rekommendation angående sättet för omräkning framtill dess att protokollen träder i kraft. Under den tiden skall omräkning tillnationell valuta av betalningsenheter ske på följande sätt: De belopp iPariskonventionen och tiUäggskonventionen som uttrycks i betalningsenheterskall omräknas till särskilda dragningsrätter såsom denna enhet definieras avInternationella valutafonden, varvid en belalningsenhet skall jämställas med ensärskild dragningsrätt. De belopp som då erhålls uttryckta i särskildadragningsrätter skall omräknas till nationell valuta enligt den beräkningsmetodsom tillämpas av för dess verksamhet ochtransaktioner. En särskild dragningsrätt motsvarade öre. Ennärmare redogörelse för den utveckling på valutamarknaden som har lett till i ett flertal konventioner har lämnat systemet med att uttrycka ansvarighetsbeloppi guldenheler och för den teoretiska bakgrunden till omräkningen finns iproposition 1977/78:70 om värdet av vissa beräkningsenheter i guld.' Somtidigare har nämnts skall ansvarighetsbeloppet för anläggningsinnehavaren iprincip utgöra 15 milj. betalningsenheter resp. 15 milj. särskildadragningsrätter för vaije olycka.' En konventionsslat får dock i nationell lagfastställa ett högre eller lägre belopp, dock lägst fem milj. betalningsenheter.Vid avvikelse från beloppet 15 milj. skall hänsyn tas till möjligheten föranläggningsinnehavaren att erhålla försäkring eller annan ekonomisk garanti försin ansvarighet. Anledningentill att korivenlionsstaterna gavs rätt alt av försäkringsmäs-siga skälfastställa lägre ansvarighetsbelopp än 15 milj. betalningsenheter var att deneuropeiska försäkringsmarknaden när Pariskonven- 'Jfr även förordning (1978: 140) om motvärdet av vissa guldfrancs uttryckt iInternationella valutafondens särskilda dragningsrätter. Frånåtskilliga staters sida framfördes under revisionsarbetet önskemål om enhöjning av ansvarighetsbeloppen i . Det visade sig dock intemöjligt att uppnå enighet om en sådan höjning. 1981/82:163 31 tionenavslutades inte hade generell kapacitet att åta sig ansvarighetsbeloppmotsvarande 15 milj, betalningsenheter. Genom protokollet införs viss möjlighetalt av andra skäl än försäkringsmässiga fastställa lägre ansvarighetsbelopp än15 milj, särskilda dragningsrätter. Enligt den nya lydelsen får lägre beloppfastställas, om det är sannolikt att de skador som kan uppkomma vid en olycka ien viss anläggning eller till följd av en viss transport blir av ringaomfattning. En stal får alltså fastställa lägre ansvarighetsbelopp med hänsyntill karaktären hos en viss atomanläggning eller vissa atomsubstanser och tillde sannolika följderna av en olycka som härrör från anläggningen ellersubstanserna (art, 7,b,ii). Inte heller i detta fall får ansvarighetsbeloppetunderstiga fem milj, särskilda dragningsrätter. Det förtjänar nämnas att denordiska atomansvarighetslagarna redan ger en sådan möjlighet. Avsikten är all rådi anslutning till sistnämnda ändring skall anta en rekommendation som gäller defall där en stat har utnyttjat möjligheten att med stöd av art. 7.b.ii förvissa anläggningar eller transporter fastställa lägre ansvarighetsbelopp än detsom har fastställts för anläggningsinnehavare i aUmänhet. En sådan stat skallenligt rekommendationen vidta åtgärder i syfte att göra allmänna medel tillgängligaför betalning av krav på ersättning som överstiger det sålunda fastställdalägre beloppet upp till det ansvarighetsbelopp som gäller föranläggningsinnehavare i allmänhet. Denna rekommendation får i allt väsentligtbetydelse endast för stater som har lillträtt men intetilläggskonventionen. Enligt art. 7.c får enkonventionsstal, med avvikelse från konventionens huvudregel i art. 3.a.ii.2,föreskriva att vid transportolyckor skador på transportmedlet skall omfattas avanläggningsinnehavarens ansvarighet. Delta får dock inte leda till altanläggningsinnehavarens skyldighet att utge ersättning för andra skador kommerall avse belopp lägre än fem milj. betalningsenheter. Med anledning av attenligt ändringsprotokollet skador på transportmedlet obligatoriskt omfattas avanläggningsinnehavarens ansvarighet har den förra delen av art. 7.c upphävts.Den senare delen, nämligen föreskriften alt ett visst minsta belopp alltidskall stå till förfogande för ersättning för andra skador än skada påtransportmedlet, har däremot bibehållits efter viss redaktionell omarbetning.Detta belopp anges oförändrat till fem milj. särskilda dragningsrätter. Vidarehar införts en uttrycklig föreskrift om alt en konventionsstat har rätt attföreskriva att ett högre belopp än fem milj. särskilda dragningsrätter skallreserveras för andra skador än skada på transportmedlet. Art.8 innehåller preskriptionsbeslämmelser. Genom tilläggsprotokolländrades denna artikel i sak på ett flertal punkter. Dessutom ändradesordningsföljden mellan bestämmelserna i artikeln. I art. 8.d föreskrivs atträtt till ersättning under vissa förhållanden inte preskriberas även Prop.1981/82:163 32 om den normala preskriptionstiden har gått ut. I art. 8.danges att bestämmelsen är tillämplig på frist som avses i art. 8.a, dvs. dentioåriga preskriptionsfrist som är konventionens huvudregel. Någon hänvisningtill art. 8.b och c, som innehåller regler om en subsidiär Ijugoårsfrisl ivissa fall resp. korttidspreskription, görs däremot inte. Delta beroruppenbarligen på ett förbiseende i samband med revision. I art. 8.dgörs genom protokoll den ändringen att hänvisningen till art. 8.aändras alt omfatta även art. 8.b och 8.c. Art. 15.b innehåller ett belopp som är angivet ieuropeiska betalningsenheter. Detta belopp ersätts genom protokollet med sammabelopp uttryckt i särskilda dragningsrätter. Protokollet innehåller sedvanliga slutbestämmelser. Avinnehållet i dessa skall endast nämnas att protokollet skall ratificeras ellerbekräftas samt alt protokollet (enligt konventionens art. 20) träder i kraftnär del har ratificerats eller bekräftats av två tredjedelar avkonvenlionsstaterna. 3.2 Ändringsprotokollet till tilläggskonventionen I art. 2.b görs genom protokollet en redaktionell ändring,som innebär att hänvisningen till bestämmelserna under a.ii preciseras till attavse a.ii.3. Enligt ändringsprotokoll uttrycks de belopp somanges i till-läggskonventionen i Internationella valutafondens särskildadragningsrätter i stället för i de tidigare använda europeiskabetalningsenhelerna. Beträffande detta utbyte hänvisas till vad som sägs ommotsvarande utbyte i (avsnitt 3-1)- I art. 3.g ersätts definitionen av den användabetalningsenheten med en definition av begreppet "särskilddragningsrätt". Därmed avses den särskilda dragningsrätten såsom dennadefinieras av . De belopp som anges i tilläggskonventionenskall omräknas till en konventionsstats nationella valuta på grundval av dennavalutas värde den dag dä olyckan inträffade, om inle för viss olycka annan dagför omräkning fastställs genom överenskommelse mellan konventionssia-terna.Värdet av en konventionsstats nationella valuta uttryckt i särskildadragningsrätter skall räknas ut enligt den beräkningsmetod som ifrågavarandedag tillämpas av för dess verksamhet ochtransaktioner, 1981/82; 163 33 Som har nämnts kommer de problem som uppkommervid omräkningen av europeiska betalningsenheter till nationell valuta all kvarståtill dess att ändringsprotokollen till och tiUäggskonventionenhar trätt i kraft. Beträffande den rekommendation som torde komma att antas avOECD:s råd hänvisas till vad som har anförts i anslutning tjU ändringen iPariskonventionens art. 7 (avsnitt 3.1). Artiklarnq 4 och 8 I art. 4,a oeh b samt art. 8 har betalningsenhelernaersatts av särskilda dragningsrätter samt beloppet 120 milj. (maximibeloppetför ersättningar enligt tilläggskonventionen) höjts till 300 milj. särskildadragningsrätter. I art. 10.a har betalningsenheterna ersatts av särskildadragningsrätter samt beloppet 70 milj, (övre gränsen för ersättningar enligt"andra steget") höjts till 175 milj: särskilda dragningsrätter. Enligt huvudregel omfattaranläggningsinnehavarens ansvarighet vid transportolyckor inte skador påtransportmedlet. Konvenlionsstaterna ges dock rätt alt inräkna skador påtransportmedlet under anläggningsinnehavarens ansvarighet (art. 7.c). Enkonventionsstats beslut att utvidga ansvarigheten i detta och vissa andrahänseenden blir emellertid inte bindtnde för övriga konventionsslaler i frågaom deras skyldighet att betala resp. bidra till ersättningar inom andra ochtredje stegen enligt tilläggskonventionen, om de inte har lämnat sitt samtycketill detta (art. 14.b), åfs ändringsprotokoll till Pariskonventionenkommer som tidigare har påpekats skador på transportmedletobligatoriskt att omfattas ay gnläggningsinnehavarens ansvarighet. 1 art. 14.bi tilläggskonventionen hap därför gjorts den ändringen att hänvisningen tillParis-konventionens art: 7.c har utgått. Tilläggskonventionen är tillämplig bara om denifrågavarande atomanläggningen används för fredliga ändamål och vid tiden förolyckan fanns upptagen på en förteckning som förs av enligtvissa regler. I ett bihang till konventionen har konventionsstaterna avgelt enförklaring beträffande ersättning för skador orsakade av sådana alomolyckorsom inte omfattas av tilläggskonvenlionens bestämmelser på grund av att denskadevållande atomanläggningen inte finns upptagen på denna förteckning.Förklaringen innebär bl. a. att konvenlionsstaterna garanterar att ersättningkommer alt utgå med upp till 120 milj. betalningsenheter också i fråga omsådana anläggningar. I bihanget har genom änd-3 1981/82. 1981/82:163 34 ringsprotokollet betalningsenheterna ersatts av särskildadragningsrätter samt beloppet 120 milj. höjts till 300 milj. särskildadragningsrätter. Protokollet innehåller sedvanliga slutbestämmelser. Avinnehållet i dessa skall endast nämnas, att protokollet skall ratificeraseller bekräftas samt att protokollet (enligt konventionens art. 21) träder ikraft när det har ratificerats eller bekräftats av samtliga konventionsstater. 4 Sammanfattning av departementspromemorian Aiomansvarighetslagens ersättningssystem bygger påPariskonventionen och tiUäggskonventionen. Enligt detta system ansvarar denskadevållande anläggningens innehavare upp till ett visst belopp per olycka.Därutöver utgår ersättning av statsmedel med viss begränsning. Ersättningssystemetenligt de två konventionerna innebär i korthet följande. Systemet är indelat itre steg. Ersättning utgår i första hand från anläggningsinnehavarensansvarighetsbelopp, dvs. normalt ur dennes försäkring. Skulleansvarighetsbeloppet inle räcka för att ge alla skadelidande full ersättningbetalas ersättning av den stat där den skadevållande anläggningen ligger upptill ett sammanlagt belopp på 70 milj. betalningsenheter, (ca 450 milj. ).Skulle inte heller detta belopp räcka, utgår ersättning enligt tredje stegetupp till sammanlagt 120 milj. betalningsenheter (ca 775 milj. ).Ersättningar inom detta steg betalas av statsmedel, som skall ställas tillförfogande gemensamt av samtliga stater som har tillträtt till-läggskonventionen.Staterna svarar för utbetalda belopp enligt vissa fördelningsregler somgrundas på varje stats bruttonationalprodukt och den sammanlagda effekten hosvederbörande stats atomanläggningar. och tilläggskonventionen har nyligenreviderats genom två ändringsprotokoll. Den viktigaste ändringen innebär altbeloppen enligt andra och tredje stegen i tiUäggskonventionen höjs avsevärt.Gränsen för andra steget höjs sålunda från 70 milj. betalningsenheter till 175milj. särskilda dragningsrätter (ca ). Tredje stegels maximibelopphöjs från 120 milj. betalningsenheter till 300 milj. särskilda dragningsrätter(ca ). Övriga förändringar är huvudsakligen av formell natureller eljest av mindre betydelse. I promemorian föreslås att tillträderändringsprotokollen. För att så skall kunna ske fordras attatomansvarighetslagens bestämmelser bringas i överensstämmelse medkonventionerna i deras lydelse enligt de nya protokollen. I promemorian läggsfram förslag till sådana ändringar. 1 enlighet med ändringarna itiUäggskonventionen föreslås sålunda en höj- Prop.1981/82:163 35 ning av den ersättning av statsmedel som skall utgå enligtdenna konvention från ca 775 milj. kr. per olycka.' Promemorianinnehåller också en del andra förslag. I fråga om anläggningsinnehavarensansvarighet förordas en höjning av ansvarighetsbeloppet från nuvarande 50milj. till 500 milj. kr. I syfte att förbättra rätten tillersättning för den som lider skada i samband med drift av en atomanläggningföreslås att i atomansvarighetslagen införs statsansvar utöver vad som gällerenligt konventionerna. I promemorian förordas att detta statsansvar fastställsså att det sammanlagda belopp som står till förfogande för dem som lider skadai samband med driften av en atomanläggning uppgår till . I promemorian berörs också frågan om ersättning utöveraiomansvarighetslagens bestämmelser efter särskilt riksdagsbeslut samt behovetav lagändringar för att anpassa atomansvarighetslagen till den nyaregeringsformen. 5 Frågan om tillträde till 1981 årsändringsprotokoll Departementspromemorians förslag att snarasttillträder ändringsprotokoll till ochtiUäggskonventionen har tillstyrkts eller lämnats utan erinran avremissinstanserna. Ingen remissinstans har uttalat sig mot ett svenskttillträde till ändringsprotokollen. Som framgår av vad som har sagts innebärändringsprotokollen en förbättring av de skadelidandes möjligheter att fåersättning vid en eventuell olycka. revision av tilläggskonventionen innebär sålundaatt det maximibelopp som enligt konventionen slår till förfogande vid storaolyckor höjs väsentligt. Frän ett belopp som motsvarar ungefär 775 milj. kr.höjs sålunda ersätlningsmaximum till ett belopp som motsvarar ca 1,9 miljarderkr. (300 milj. särskilda dragningsrätter). Denna höjning motsvarar dengenomsnittliga inflation som har ägt mm i de stater som hartillträtt tilläggskonventionen. Inflationen i har varitnågot lägre än detta genomsnitt. Också ändringarna i innebär enförstärkning av de skadelidandes ställning. Genom protokollet tillPariskonventionen ändras nämligen innebörden av begreppet on-site-property,dvs. ' När promemorian utarbetades, motsvarade en särskilddragningsrätt ca . har den särskilda dragningsrättensvärde i förhållande till den svenska kronan ökat avsevärt beroende på attkursen pä dollar har stigit kraftigt och att kronan devalverades den 14september 1981. De belopp som anges i svenska kronor i promemorian och somgrundas pä belopp uttryckta i särskilda dragningsrätter har i remissenjusterats med hänsyn till denna kursutveckling. Prop.1981/82:163 36 som inte omfattas av anläggningsinnehavarens ansvarighet.Ändringen innebär en utvidgning av detta begrepp till att omfatta andraatomanläggningar i närheten av den skadevållande anläggningen. Detta medför enförstärkning av skyddet för tredje man. eftersom de ersättningsbelopp som stårtUl förfogande enligt och tilläggskonventionen inte fåranvändas för att betala ersättning för skada på on-site-properly. Övriga ändringar i är av mindrebetydelse. På vissa punkter innebär ändringarna att valmöjligheter somkonventionen har gett staterna avskaffas. De lösningar som därvid blirobligatoriska överensstämmer med den reglering som redan finns i den nordiskalagstiftningen. Den förstärkning av de skadelidandes ställning somändringsprotokollen innebär måste för svenskt vidkommande hälsas medtillfredsställelse. Särskilt mot bakgrund av den penningvärdeförsämring som harägt rum i tilläggskonvenlionens slalef framstår denbeslutade höjningen av maximibeloppet enligt tiUäggskonventionen som i höggrad påkallad. För egen del anser jag det angelägel alt genomratifikation av protokollen bidrar till att ändringarna i konventionerna träderi kraft . Jag hade gärna sett att äridringarna gått längre i ettavseende, nämligen då det gäller de belopp som enligt gällerför anläggningsinnehavarens ansvarighet. a. de nordiska ländernassida föreslogs också under revisionsarbetet att dessa ansvarighetsbeloppskulle höjas i samma mån som höjningarna av maximibeloppet enligt tilläggskonventionen.Från vissa länders sida restes emellertid starkt motstånd mot detta förslag.Del visade sig därför inle möjligt att uppnå enighet om en sådan ändring. Föratt undvika att revisionsarbetet skulle dra ut och därigenom försenaen höjning av det maximibelopp som står till förfogande för de skadelidande enligttiUäggskonventionen avstod man från de nordiska ländernas sida från att vidaredriva denna fråga. Det ansågs nämligen att del väsentligaste var att snarastmöjligt få till stånd en höjning av maximibeloppet enligt tredje steget itilläggskonventionen. Att önskemålet om höjning av de belopp som gäller föranläggningsinnehavarens ansvarighet inte kunde tillgodoses underrevisionsarbetet kan emellertid enligt min mening inte utgöra något skäl förSverige att avstå från att tillträda ändringsprotokollen. Det bör i deltasammanhang betonas att de ansvarighetsbelopp som anges i ärminimibelopp och att konvenlionsstaterna står fria alt i nationell lagstiftningfastställa högre belopp än dem som anges i konventionen. I promemorian påpekas att ett svenskt tillträde tilländringsprotokollet till tiUäggskonventionen medför en ökning av svenskastatens ersättningsskyldighet vid mycket stora olyckor. Vid en olycka med såstor omfattning alt de sammanlagda ersättningsbeloppen uppgår tillmaximibeloppet enligt Prop.1981/82:163 37 tredjesteget skulle anläggningsinnehavarens ansvarighet enligt atomansvarighetslageni dess nuvarande lydelse vara begränsad till 50 milj. kr. Anläggningsstatenskulle vara skyldig att betala ersättning enligt andra stegel med ca 400 milj.kr. Ersättningar enligt tredje steget skulle utgå med sammanlagt ca 325 milj.kr. Av delta belopp skulle svara för , ca 21 milj. kr. I detföljande (avsnitt 6.1) föreslås alt anläggningsinnehavarens ansvarighet höjstill 500 milj. kr. Om denna ändring och en höjning av statsansvaret enligttilläggskonventionen genomförs, skulle som anläggningsstat betalaersättning enligt andra steget med ca 600 milj. kr. Ersättning av statsmedelenligt tredje steget skulle utgå med sammanlagt ca 800 milj. kr. Av dettabelopp skulle få betala ca 52 milj. kr. För en så stor olycka som nuhar nämnts skulle alltså den svenska statens ekonomiska åtagande höjas frän ca420 milj. kr. till ca 650 milj. kr., om den skadevållande anläggningen ligger iSverige, och från ca 21 milj. kr. till ca 52 milj. kr., om olyckan orsakas aven atomanläggning i annan konventionsstal. Med hänsyn till det angelägna i altde som kan lida skada vid en atomolycka bereds fullgod ersättning bör emellertidökningen av statens ansvarighet inte medföra alt avstår från atttillträda protokollen. Jagföreslår därför att tillträder de två ändringsprotokollen.Delta kan givetvis inle ske förrän de har antagits av . börverka för att andra stater tillträder ändringsprotokollen så att de kommer attträda i kraft . 6 Allmän motivering till den föreslagna lagstiftningen 6.1Höjningen av anläggningsinnehavarens ansvarighet EnligtPariskonventionen skall anläggningsinnehavarens ansvarighet vara begränsad tillvisst belopp för varje olycka. Ansvarighetsbeloppet skall utgöra 15 milj.betalningsenheter (ca 100 milj. svenska kr.). En konventionsstat far dock medbeaktande av möjligheten till försäkringstäckning genom nationell lagfastställa ett högre eller lägre belopp, dock lägst fem milj. betalningsenheter(ca 30 milj. svenska kr. Enligtatomansvarighetslagen (17 §) är ansvarigheten för innehavare avatomanläggningar i begränsad till 50 milj. kr. för varje atomolycka.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan, med hänsyn tillanläggningens storlek eller art, omfattningen av transport eller annanomständighet, fastställa ett lägre belopp, dock inle under 25 milj. kr. Ansvarighetenskall vara täckt av försäkring eller annan ekonomisk säker- 1981/82:163 38 Staten är befriad från försäkringsplikt.' Förinnehavare av aloman-läggningar i utlandet bestäms ansvarighetsbeloppet enligtanläggningsstatens lag. 1 promemorian påpekas att de belopp som anges iPariskonventionen inle höjs genom ändringsprotokollet och att det därför inteär nödvändigt att ändra ansvarighetsbeloppen i atomansvarighetslagen i sambandmed tiUträdet till protokollet. Atomansvarighetslagens ansvarighetsbelopp haremellertid varit oförändrade . Det finns därförenligt promemorian anledning att nu ta upp frågan om en höjning avbegränsningen för anläggningsinnehavarens civilrättsliga ansvarighet. När det gäller frågan om höjning av innehavarensansvarighet berörs i promemorian först grunden för att rätt tillansvarsbegränsning bör föreligga. Därvid anförs följande. Genom den särskildalagstiftningen om ansvarighet för atomskada har anläggningsinnehavarna ålagtsett skadeståndsansvar som är mycket strängare än vad som gäller enligt allmänskadestånds-rätt. En anläggningsinnehavare har sålunda ett i princip objektivtansvar, dvs. ersättning utgår även om fel eller försummelse inte kan läggas anläggningsinnehavareneller hans anställda till last. Undantag från detta ansvar föreligger endastbeträffande olyckor som är en direkt följd av krigshandlingar eller vissadärmed jämställda handlingar eller som har orsakats av en allvariignaturkatastrof av osedvanlig art. Det har ansetts rimligt att i gengäld geanläggningsinnehavaren rätt till ansvarsbegränsning. Därför bygger ocksåPariskonventionen på principen alt anläggningsinnehavarens ansvarighet skallvara begränsad till visst belopp. Det torde sålunda inte vara förenligt medPariskonventionen att ålägga anläggningsinnehavaren obegränsad ansvarighet. Det finns emellertid även ett annat skäl som talar för attansvarigheten bör vara begränsad.