prop · G50397 · 1981-12-31 00:00:00 — Behovet av behörighetskrav för anställning på olika nivåersamt tiUsätt-ningsbestämmelser inom den allmänna hälso- och sjukvården övervägsf.n. inom 1981 års behörighetskommitté (S 1980:11). I avvaktan på resultatet avkommitténs arbete är avsikten att i huvudsak oförändrade bestämmelser ombehörighet och tillsättning skall gälla. Här ges en hänvisning till att särskildabestämmelser gäller för behörighet till och fillsättning av läkartjänster vidde enheter inom hälso-och sjukvården som har upplåtits för grundläggandehögskoleutbildning av läkare. Bestämmelserna härom finns i förslaget till lagom vissa läkartjänster vid enheter inom den landstingskommunala hälso- ochsjukvården som upplåts för grundläggande utbildning av läkare, m.m. 17 § A v patienterna får tas ut vårdavgifter enligtgrunder som landstingskommunen bestämmer, i den mån inte annat är särskiltföreskrivet. Patienter som är bosatta inom landstingskommunen skall därvidbehandlas lika. När sjukhusvärd meddelas en pensionär i fall där rättentill ersättning för vården upphört enligt 2 kap. 12 § lagen (1962:381) omallmän försäkring, skall vården vara avgiftsfri vid varjevårdtillfälle. Vårdavgiften för tid därefter får bestämmas med hänsyn tillpensionärens betalningsförmåga. I så fall skall endast pensionärens egnainkomster efter skatt läggas till grund för avgiften. Vårdavgiften skall alltidbestämmas så att pensionären förbehålls tillräckliga medel för sina personligabehov. Regeringen meddelar ytterligare föreskrifter om sådana avgifter. Enfordranpå vårdavgift preskriberas eftertillkomsten. I övrigt gäller preskriptionslagen (1981:130) i fråga om sådanafordringar. Bestämmelser om vårdavgifter finns i 27 - 29 8§sjukvårdslagen. Här anges landstingskommunernas befogenhetatt bestämma avgifter för hälso- och sjukvården. Enligt paragrafen fårlandstingskommunen besluta om patienternas avgifter för vården, i den månannat inte är särskilt föreskrivet. Friheten att fastställa vårdavgifter ärbeskuren i många hänseenden genom att det finns en rad särskilda bestämmelserav begränsande innehåll. Ett generellt "tak" finns också genom denallmänt gällande kommunala självkostnadsprincipen, dvs. den huvudsakligen pårättspraxis grundade princip enligt vilken kommuner och landstingskommuner intefår ta så mycket betalt för sina tjänster att intäkterna överstiger dekostnader som samma tjänster inneburit för kommunen eller landstingskommunen. Landstingskommunen är i princip oförhindrad att ta utlägre vårdavgift för medlemmarna av den egna kommunen än för andra patienter.Ett undantag från landstingskommunens rätt i detta hänseende har dock tagits ini andra meningen av detta stycke, där det sägs att pafienter som är bosattainom landstingsområdet skall behandlas lika vid avgiftssättningen. Prop.1981/82:97 134 attåtskillnad i avgiftshänseende inte får göras mellan kommunmedlemmarna och demsom är bosatta inom landstingskommunen men ännu inte blivit medlemmar av den. Denövervägande delen av landstingskommunens inkomster via patientavgifter har ennära anknytning fill sjukförsäkringssystemet. I den delen öppnas genom 2 kap. 18 lagen (1962:381) om allmän försäkring en möjlighet för regeringen attbegränsa patientavgiften för läkarvård, tandvård och sjukvårdande behandling. Ipraktiken får dessa frågor och frågan om avgift för sjukhusvård sin lösninggenom de överenskommelser som regelbundet träffas mellan regeringen ochlandstingsförbundet om storleken av såväl patientavgift som ersättning frånsjukförsäkringen. Regeringens begränsningsmöjlighet har emellerfid likvältagits till vara genom en föreskrift i 19 8 läkarvårdstaxan (1974:699). I frågaom pensionärer som inte omfattas av sjukförsäkringen finns regler i andrastycket av förevarande paragraf. Detfinns också bestämmelser av innebörd att viss vård skall vara kostnadsfri förden enskilde. Exempel på sådana återfinns i 25 a 8 skollagen (1962:319), 6, 18och 22 8§ smiftskyddslagen (1968:231) och 35 8 värnplikts-förmånsförordningen(1976:1008). I29 8 sjukvårdslagen finns en bestämmelse om att den som är anställd isjukvårdande verksamhet som bedrivs av landstingskommunen, inte för egenräkning får ta emot ersättning av en patient som undersöks eller behandlas inomverksamheten. Bestämmelsen fick sin lydelse när systemet med enhetlig taxa iden öppna sjukvården infördes . I samband därmed upphörde i principläkarnas dittillsvarande rätt att ta särskild ersättning av vårdsökande i denav huvudmannen anordnade öppna vården och att bedriva privatmottagning påsjukhusen. Bestämmelsen har också ansetts tiUämplig på fall närsjukvårdspersonalen mottagit gåvor och dylikt av patienterna. HSU har ansettatt bestämmelsen i 29 8 sjukvårdslagen inte behöver föras över till en nyhälso- och sjukvårdslag men att det kan finnas behov för arbetsgivaren att tain bestämmelser som reglerar personalens rätt att ta ut särskilda ersättningarav pafienterna och rätten att bedriva egen verksamhet på vårdinrättningarna iadministrativa föreskrifter. Mot denna bakgrund har enbestämmelse spm svarar mpt 29 8 sjukvårdslagen inte tagits in i den nya hälso-och sjukvårdslagen. Om det finns ett behov av att reglera de förhållandenmellan arbetsgivaren och vissa anställda som avses i nämnda paragraf isjukvårdslagen kan detta, som utredningen påpekar, ske genom föreskrifter ianställningsviUkoren. Inte heUer finns det behov av att i denna lag särskiltreglera de fall när en patient ger gåvor och dylikt tiU sjukvårdspersonalen. mån den anställde tar emot ersättning som kan anses otillbörlig, kan ansvarinträda enligt . Andra stycket.Bestämmelserna här ger den som driver ett sjukhus möjlighet att ta utdifferentierade avgifter för sjukhusvård av de pensionärer för vilka ersättningför vård inte utgår från den allmänna försäkringen, dvs. sådana vårdtagare somblivit "utförsäkrade" enligt 2 kap. 12 8 lagen om Prop.1981/82:97 135 Vad gäller en närmare redogörelse för motiven fill bestämmelsenhänvisar jag fill vad jag anförde i prop. 1981/82:22 om differenfieradeavgifter för pensionärer vid sjukhusvård. Av lydelsen följer att de vid varje vårdtillfälle alltid är avgiftsfria. När avgift tas ut avpensionärerna för tid därefter får den differentieras med hänsyn till derasbetalningsförmåga. Det är även möjUgt att i stället ta ut fasta avgifter försådan tid som är avgiftspliktig. Frågan om differentiering eller ej skallnaturligtvis fastställas generellt när det bestäms vilka regler som skalltillämpas och inte avgöras i det enskilda fallet. Om en differentiering skerskall den uteslutande grundas på pensionärens - vårdtagarens - egna inkomsterefter skatt. En hemmavarande makes inkomster eller annan betalningsförmåga hosanhöriga får alltså inte räknas in i avgiftsunderlaget. Medinkomst avses här detsamma som redan tillämpas när avgifter bestäms vidålderdomshem, dvs. i princip vårdtagarens sammanräknade nettoinkomster vidtaxering till statUg inkomstskatt. Någon hänsyn tiU kapital skall aUtså intetas. Avkastning av kapital ingår i avgiftsunderlaget i den utsträckning somkapitalet ger nettoinkomster. Det torde här normalt vara tillräckUgt att tareda på ränteinkomster en gång . Oavsettom huvudmannen tar ut differentierade avgifter eller fasta avgifter utansärskild hänsyn tiU betalningsförmågan skall pensionären allfid förbehållasfillräckliga medel för sina personliga behov. Regeringen meddelar föreskrifterom vilka belopp som skall förbehållas vårdlagarna. Det är förutsatt attreglerna om sådana förbehållsbelopp skall stå i överensstämmelse med dem somgäller för avgifter vid ålderdomshem och avses bli gällande vid heUnackorderingi för äldre människor. Vidareär förutsatt att regeringen meddelar ytterligare föreskrifter om avgifterna.Det gäller hänsynstagande tiU att annan person är beroende av vårdtagaren försitt uppehälle, hänsyn till bostadskostnad och nedsättning av avgifterna omandra särskilda skäl föreligger. Vid förhållandevis låga fasta avgifter bör detvara möjligt att göra schablonberäkningar med utgångspunkten att vårdtagarenuppbär folkpension för att kontrollera att denne förbehålls inkomster ienlighet med utfärdade föreskrifter. 1979/80:119 om preskriptionslag, m.m. anges, med anledning avlagrådets uttalande att osäkerhet i vissa fall kunde råda om bl.a. avgifter iallmän sjukvård preskriberas eller först , att detkunde övervägas om man inte borde införa uttryckliga bestämmelser om en treårigpreskriptionstid på sjukvårdsområdet men att sådana bestämmelser borde tas ini en ny hälso- och sjukvårdslag. Mot denna bakgrund har i detta stycke avförevarande paragraf tagits in en bestämmelse om att en fordran på vårdavgiftpreskriberas efter tillkomsten. Prop.1981/82:97 136 188 har tillsynen över hälso- och sjukvården. Styrelsen skalldärvid följa och stödja landstingskommunernas verksamhet. Vid utövandet av sintillsyn har styrelsen rätt att företa inspektioner. Paragrafenmotsvarar i princip 5 8 sjukvårdslagen. Genomparagrafen filldelas rollen som fillsynsmyndighet över hälso-och sjukvården. Socialstyrelsenstillsyn preciseras genom föreskrifterna i förordningen (1981:683) medinstrukfion för . Innehålleti det fillsynsansvar som i paragrafen åläggs styrelsen utvecklas närmare i denallmänna mofiveringen avsnitt 2.4 samt i prop. 1979/80:6 Om socialstyrelsensuppgifter och organisation m.m. Den delvis ändrade inriktningen av tillsynensom föreslagits i nämnda proposition har i förevarande paragraf kommit tilluttryck främst genom att styrelsens följande och stödjande uppgifter särskiltframhålls. Rätten att inspektera verksamheten är föranledd främst av hänsynfill pafienternas säkerhet. Ivissa fall är andra myndigheter än tillsynsmyndigheter förvissa grenar av hälso- och sjukvården. Bestämmelser av denna innebörd finnst.ex. i 7 kap. 1 § arbetsmiljölagen (1977:1160), enligt vilket stadgandetillsynen över denna lags efterlevnad på visst sätt delas mellanarbetarskydds-styrelsen och yrkesinspektionen. En motsvarande bestämmelseavseende tiUsynen över skolhälsovården finns i 1 kap. 5 8 skollagen (1962:319),där denna uppgift läggs på . Hälso-och sjukvårdsperspnalen står i sin yrkesutövning under spcialstyrelsenstillsyn enligt bestämmelser i tillsynslagen. Enligt denna lag gessocialstyrelsen rätt att inspektera hälso- och sjukvårdspersonalens verksamhet. 198 Regeringen bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter till skydd förenskilda eller för verksamhetens bedrivande i övrigt. Regeringen får överlåtaåt att meddela föreskrifter till skydd för enskilda. Paragrafenmotsvaras närmast av 36 8 sjukvårdslagen. Iparagrafen bemyndigas regeringen att meddela de ytterUgare föreskrifter som kanbehövas för att trygga patienternas säkerhet i vården eller för verksamhetensbedrivande i övrigt. Enligtbestämmelsen i andra stycket får regeringen överlåta åt attmeddela föreskrifter till skydd för enskilda. Även utan sådan överlåtelse fårsocialstyrelsen utfärda allmänna råd till ledning för vården m.m. Meddelarsocialstyrelsen föreskrifter eUer utfärdar den allmänna råd skall styrelsen somandra ämbetsverk beakta bestämmelserna om begräns- 1981/82:97 137 ningi myndighets rätt att meddela föreskrifter, anvisningar eller råd. Medstöd av bemyndigandet i denna paragraf avser jag att föreslå regeringen attmeddela föreskrifter om skyldighet för huvudmannen att anmäla fillsocialstyrelsen när patient skadats i samband med vård eller risk för skadaeller sjukdom har uppkommit. Jag har i den allmänna motiveringen avsnitt 2.3 utvisatmin syn på hur anmälningsskyldigheten bör fullgöras. LexMaria avser endast skador som drabbar eller kan drabba patienten. Skador ochskaderisker som avser hälso- och sjukvårdspersonalen omfattas i stället avmotsvarande stadgande i 2 8 arbetsmiljöförordningen (1977:1166). I sammanhangetbör nämnas att hälsovårdsstadgans (1958:663) och livsmedelslagens (1971:511)bestämmelser i fiUämpliga delar gäller sjukhus. Enallmän skyldighet att tillhandahåUa de uppgifter som styrelsenkan begära t.ex. i samband med en utredning som föranletts av en anmälan omskada bör anses föreligga utan särskild föreskrift i lagen. Hälso-och sjukvårdspersonalens skyldighet att lämna upplysningar till socialstyrelsenföljer av 7 8 fillsynslagen. Inuvarande sjukvårdskungörelse finns bestämmelser om läkares åligganden (29-318§). Vissa av dessa åligganden ingår i det medicinska ledningsansvaret enligtden nya lagen eUer omfattas av skyldigheten att anmäla skador eller sjukdomar(). I andra fall avses situationer då skyldighet föreligger att göraanmälan till anhöriga, polis, överförmyndare m.fl. Med stöd av bemyndigandet idenna paragraf, kommer jag att senare föreslå regeringen att meddela sådanabestämmelser i en förordning. Hälso-och sjukvården i krig m.m. 208 Regeringen bemyndigas att meddela särskilda föreskrifter om hälso- ochsjukvården i krig, vid krigsfara eller under sådana utomordentliga förhållandensom är föranledda av att riket har befunnit sig i krig eller krigsfara. Iöverensstämmelse med vad som uttalas i propositionen om hälso- och sjukvård ikrig m.m. (prop. 1980/81:57, SoU:23, rskr 216) föreskrivs i denna paragraf attregeringen får meddela särskilda bestämmelser om hälso- och sjukvården i bl.a.krig. Regeringen får alltså med stöd av denna paragraf meddela bestämmelser förkrigssituationer som i erforderlig utsträckning tar över den lagsfiftningrörande sjukvården som gäller under fredstid. Liksom i fråga om annanberedskapslagstiftning kan sådana författningar utfärdas redan i fredstid. 4.2Förslaget till lag om vissa läkartjänster vid enheter inom den landstingskommunalahälso- och sjukvården som har upplåtits för grundläggande utbildning av läkare,m.m. EnUgt33 8 sjukvårdslagen får regeringen meddela från sjukvårdslagen avvikandebestämmelser för sjukhus där undervisning för blivande läkare 1981/82:97 138 bedrivs eller avses komma att bedrivas. Sådanabestämmelser har meddelats i kungörelsen (1970:704) om kommunalaundervisningssjukhus (). Enligt 36 8 andra stycket sjukvårdslagen får tjänst somdistriktsläkare vara förenad med tjänst vid högskola. Regeringen meddelarbestämmelser om fiUsättning av distriktsläkartjänst förenad med sådan tjänst. Förslagen till hälso- och sjukvårdslag har medfört behovav följdändringar i de särskilda bestämmelserna om undervisningssjukhusen. Dennya regeringsformen medför att vissa av bestämmelserna bör tas in i lag. Vissaav bestämmelserna är föremål för översyn av behörighetskommitté (S1980:11). 18/ denna lag ges bestämmelser om vissa läkartjänster vidsådana enheter inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården som harupplåtits för den grundläggande högskoleutbildningen på läkarlinjen. Vad som sägs om landstingskommunal hälso- och sjukvårdgäller också den hälso- och sjukvård som anordnas av kommuner som inte ingår ien landstingskommun. Enligt gällande avtal om läkarutbildning och forskningbestämmer staten och sjukvårdshuvudmannen i samråd vilka enheter inomsjukvårdsorganisationen, som skall tas i anspråk för läkarutbildning och förforskning (upplåtna enheter). Lagtexten anknyter här fill ifrågavarande avtal.Vad en enhet skall omfatta blir beroende på vad parterna avtalar om. Grundutbildningen av läkare bör, som framhållits i denallmänna mofiveringen, inte enbart kunna ske vid högt specialiserade sjukhusutan även vid andra sjukhus samt inom den öppna vården utanför sjukhus. Den härföreslagna lagen gäller därför även för de öppenvårdsenheter som upplåts försådan utbildning. Lagens bestämmelser blir fillämpHga förutom påspeciaUstutbildade läkare vid sjukhus även på speciaUstutbildade läkare vid deöppenvårdsenheter som upplåtits för grundutbildning av läkare. 2 8 Regeringen får förordna att en tjänst förspecialistutbildad läkare skall vara förenad med en tjänst för lärare vid en högskoleenhet. Paragrafen ersätter 4 8 andra stycket och 5 8 andrastycket samt 36 8 andra stycket sjukvårdslagen. Någon saklig ändring har inte åsyftats även om paragrafenomfattar alla specialistkompetenta läkare. 3 § Sådan läkartjänst som är förenad med en lärartjänstvid en högskoleenhet tillsätts i den ordning som gäller för lärartjänsten. Vid tillsättningen skall utöver de befordringsgrunder som gäller för lärartjänsten beaktas den kliniska skickligheten i undervisningsämnet. Påförslagtill sådan läkartjänst som avses i första stycket får uppföras endast den somuppfyller behörighetskraven för läkartjänsten eller som socialstyrelsenförklarat behörig till sådan tjänst. Tjänsteförslagsnämndenskall bereda hälso- och sjukvårdsnämnden tillfälle att, såvitt avser den hälso-och sjukvårdande verksamheten, yttra sig över de sökande somtjänsteförslagsnämnden anser främst bör komma i fråga till tjänsten. 1981/82:97 139 Paragrafen ersätter 8 8 . Den enda sakUga ändring somgjorts i förhållande fill är att bestämmelsen även omfattarspecialistkompetenta läkare inom den öppna vården utanför sjukhus. 4 8 Andra speciaUstutbildade läkare än överläkare ellerdistriktsläkare eller andra läkare som avses i 3 § anställs med förordnande om inte särskilda skäl föranleder förordnande . får dock medge att förordnande meddelas att gälla tills vidare utan tidsbegränsning. Paragrafen ersätter 11 8 . De läkare som avses ärsålunda speciaUstutbildade läkare som varken är överläkare ellerdistriktsläkare eller har tjänster som är förenade med tjänst vidhögskoleenhet. Bestämmelser om tillsättning m.m. för samtliga läkare videnheter som avses i denna lag kommer att meddelas med stöd av bemyndigandet i16 8 första stycket hälso-och sjukvårdslagen. 5 8 Varje läkare som är anställd vid sådan hälso- ochsjukvårdsenhet som avses i denna lag är skyldig att biträda vid handledningen av medicine studerande. Även annan vid enheten anställd specialistutbildad läkareän den som innehar en tjänst som är förenad med en lärartjänst är, i den månhälso- och sjukvårdsnämnden medger det, skyldig att inom sitt verksamhetsområdeombesörja den undervisning och den examination som behövs för att dengrundläggande högskoleutbildningen av läkare skall kunna bedrivas på ettändamålsenligt sätt. Paragrafen ersätter 18 8 . Bestämmelsen omfattarsamtliga speciaUstutbildade läkare som är anställda vid enheter som avses ilagen. 6 § Kliniska amanuenser och medicine studerande fårbiträda i hälso- och sjukvården. Paragrafen ersätter 7 § . Bestämmelsen gäller allaenheter. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:12) om förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården Som framgår av den allmänna motiveringen har ansvarsområdetför förtroendenämnderna vidgats till att också avse förebyggande insatser. Ettpar rena följdändringar har också gjorts i paragrafen. Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas överförslagen fill 1. hälsp- ochsjukvårdslag, 2. lag pm vissaläkartjänster vid enheter inom den landstingskommunala hälso- och sjukvårdensom har upplåfits för grundläggande utbildning av läkare, m.m.. Prop.1981/82:97 140 3.lagom ändring i lagen (1980:12) om förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1981/82:97 141 Närvarande:f. d. justifierådet , regeringsrådet DeUn, justitierådet . Enligt lagrådet den 1december 1981 fillhandakommet utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den26 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutatinhämta lagrådets yttrande över förslag fill 1. hälso- och sjukvårdslag, 2. lag om vissa läkartjänster vid enheter inom den landsfingskommunalahälso- och sjukvården som har upplåfits för grundläggande utbildning av läkare,m. 3. lagom ändring i lagen (1980:12) om förtroendenämnder inom hälso- ochsjukvården. Förslagenhar inför lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Detremitterade lagförslaget rör förhållanden där det för den enskilde framstår somsärskilt angeläget, att han får åtnjuta trygghet i förhållande fill detallmänna. Även om förslaget lika litet som nuvarande sjukvårdslagstiftninginnebär något hinder för privat sjukvård, står det klart att landstingskommunernaspeciellt när det gäller sjukhusvård intar en viss fakfisk monopolställning;möjligheterna att få motsvarande vård till överkomlig kostnad på privat väg ärofta högst begränsade. Från denna synpunkt kunde det förefalla önskvärt, attlagen slog fast den närmare innebörden av det ansvar för sjukvård som åvilarlandstingskommunen. a. kan detta få betydelse för möjligheten att åberopareglerna om skadestånd vid myndighetsutövning vid fel pch försummelse isjukvården (jfr 3 kap. 2 8 skadeståndslagen), liksom också för utsikterna attmed framgång angripa beslut från sida genom kommunalbesvär - enutväg som dock i praktiken torde bli till nytta bara i speciella fall. Lagenhar emellertid fått karaktären av en ramlag, där endast ett fåtal bestämmelserinnefattar några mera bestämda förpliktelser för landsfinget; i övrigtinnehåller den, förutom en målsättningsparagraf (2 6), i huvudsak endast vissaallmänt hållna rikfiinjer för hur vården skall ordnas. VisserUgen har ianledning av kritik från remissinstanser flera betydelsefulla precise- Prop.1981/82:97 142 ringargjorts i departementsförslaget, och de stadganden som införts om patientensrättigheter framstår från aUmänhetens synpunkt i och för sig som ett framsteg iförhållande till nuvarande sjukvårdslag - låt vara att de fill större delen harsin motsvarighet i regler om personalens skyldigheter enligt lagen (1980:11) omfillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m. fl. Men ändå kan konstateras attlagförslaget i vissa hänseenden ger ännu mindre stöd än sjukvårdslagen åt enenskild, som vill göra gällande anspråk mot landsfingskommunen exempelvis pågrund av försummad vård. a. är att märka, att lagförslaget i motsats fillsjukvårdslagen (se 24-26 8§) saknar bestämmelser om sådana frågor som intagningpå sjukhus och utskrivning därifrån. Här skall tydligen de allmänna reglerna omlandstingskommunens ansvar i 3 och 4 8§ vara vägledande. En annan punkt därlandstinget enligt förslaget får i stort sett fria händer gällerpersonalorganisationen i sjukvården; reglerna i 13-15 8§ kan inte grunda någramera konkreta krav från patienthåll i detta hänseende. Också här ärsjukvårdslagen mera preciserad (se 15-23 8§). Ioch för sig kan beaktansvärda skäl anföras för den utformning som lagförslageterhållit. a. kan erinras om att kommunallag bygger på principen,att kommuner och landstingskommuner skall lämnas största möjliga frihet attanpassa sina arbetsformer till de lokala förhållandena, och överlämnar åt dessaorgan att själva reglera åtskilliga detaljfrågor som tidigare reglerades i lag.Av förut antydda orsaker går emellertid den använda lagstiftningstekniken intealldeles fri från invändningar. Det skulle stå i strid med vad i motivenuttalas om lagsfiftningens allmänna syfte, om lagförslaget skulle leda till eninskränkning i det rättsskydd som den enskilde kan anses åtnjuta . Riskenför detta minskar dock, om regeringen utfärdar bestämmelser om fillsättning avtjänster inom hälso- och sjukvården m.m. i enlighet med vad som , förutskickasi motiveringen och med utnyttjande av bemyndigandet i 19 8 meddelar ytterligareföreskrifter fill skydd för enskilda och beträffande verksamhetens bedrivande iövrigt. Vidare bör i tillämpningen fästas vikt vid att ett av syftena medlagstiftningen är att förbättra den enskilde pafientens ställning. De allmänthåUna reglerna bör tolkas med beaktande av detta förhållande. Under dessaförutsättningar får den föreslagna utfprmningen av lagen anses godtagbar. Förslagettill hälso- och sjukvårdslag Ilagförslaget har, liksom i en del andra lagar från senare år, intagits enparagraf som anger vissa allmänna mål som lagstiftningen skall främja. Hurfilltalande en sådan målbestämmelse än kan synas från oUka synpunkter, kan deninnebära lagtekniska problem. Det gäller att noga se till att formuleringarnainte kan åberopas till stöd för sådana lösningar av enskilda Prop.1981/82:97 143 konfliktfallsom inte varit avsedda.