prop · G50337 · 1981-12-31 00:00:00 — I händelse motsättningpå någon punkt skulle finnas mellan den föreslagna lagen och den författningvartill sålunda hänvisas, är man på grund av passiviteten i uttrycket"finns i" icke berättigad till annat än att antaga som huvudregel attsenare lag vinner företräde över tidigare lag (lex posterior principen) eller,om författningarna är av olika statsrättslig dignitet, att lag av högredignitet vinner företräde över lag av lägre dignitet (lex superior principen -vars konsekvenser berörs i en längre passus i fakultetsnämndens yttrande). Närerforderligheten av övergångsbestämmelser bedöms - i delbetänkandet föreslåsinga sådana - kan innebörden av lex posterior principen förtjäna att övervägas,eftersom fall av lagkonkurrens på ett så dynamiskt område som det ifrågavarandemåste vara svåra att förutse. Det kan anmärkas att äldre lagskrivningsstil istället för "finns i" brukade uttrycket "stadgas i" (se t.ex. 6 § i Lag ang. vissa utfästelser om gåva, SFS 1936 nr 83)vilket icke är passivt utan tvärtom aktivt, i följd varav lex posteriorprincipens tillämpning här icke kommer i fråga. Hänvisningarna i lagförslag till TF tas upp av bl.a. kammarrätten i som yttrar: Av 1 § framgår att de följande bestämmelserna är enutfyllnad av regleringen i 2 kap. TF. Svårigheter kommer det oaktat säkeriigenatt ge sig till känna, när det gäller att vid tillämpningen hålla i minnet attäven föreskrifterna i TF skall appliceras. Se särskilt 13, 14 och 17 §§ iförslaget jämförda med 2 kap. 12 § TF. 1981/82:37 90 JO anmärker att det i 1 § hänvisas till 2 kap. TF.Därefter sägs att lagen kompletterar bestämmelserna i . JO anser att dettydligare än så bör erinras om reglerna i TF (se t. ex. 11,13 och 17 §§ iförslaget i förhållande till 2 kap. 12§TF). Vissa bestämmelser i förslaget såsom §§ 12, 13 och 17ansluter nära till bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen. Det kan därförmed fog ifrågasättas om de bör återfinnas i den föreslagna lagen. Detta tordedock inte innebära någon nackdel, eftersom deras innehåll inte strider mottryckfrihetsförordningens motsvarande regler, varför några tolkningsproblem ejtorde uppkomma. Några remissinstanser behandlar vissa begrepp och uttrycksom används i LUA. 'påpeV.ar att begreppet "användare avADB" används utan att detta definieras. Av 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen och förarbetenatill det stadgandet framgår att den myndighet som förfogar över de tekniskahjälpmedlen för att föra över upptagningar till uppfattbar form anses förvaraupptagningen. I avsaknad av definition av begreppet användare kan det vararimligt att som användare av ADB-upptagning anse den myndighet som förfogaröver utrustning med vars hjälp en upptagning kan göras läsbar. För att en sådanlag som DALK föreslår skall tjäna syftet som praktiskt hjälpmedel bör det redanav lagtexten klart framgå vad som avses med begreppet användare av ADB. Den föreslagna lagen avses närmast utgöra en anpassning avlagstiftningen till rådande praxis hos myndigheterna. Detta torde gälla framförallt de stora och allmänt kända ADB-systemen. Framöver torde emellertidutvecklingen gå dithän att många väsentligt mindre tillämpningar liksombearbetningar av helt annat slag än de som traditionellt förknippas medhanteringen av stora administrativa register datoriseras. Det gäller bl. a.inom samhällsplaneringens område. Inom de nya områdena finns ännu inte någonpraxis att falla tillbaka på. Hur den föreslagna lagen skall tillämpas i dessasammanhang får bli föremål för prövning från fall till fall. Vad omfattar t.ex. begreppet "använda ADB i sin verksamhet"? Skall lagen tillämpaspå mer avancerade ordbehandlingsmaskiner? För tillämpningen av datalagen harvissa preciseringar på denna punkt blivit nödvändiga. Enligtberedningsgruppens mening riskerar den föreslagna lagen vad gäller nyaADB-områden och nya bearbetningssätt leda till väsentligt ökade kostnader förmyndigheterna. I lagtexten används på flera ställen uttrycken"myndighetens användning av ADB", "användning av ADB hosmyndighet", "myndighet som i sin verksamhet använder ADB" (se 1,3,5, 6,7,9,14§§). Begreppet användare av ADB har inte analyserats ellerdefinierats av DALK. Enligt 2 kap. 3 § TF och dess förarbeten anses denmyndighet som har tillgång till de tekniska hjälpmedlen för att föra överupptagningar till uppfattbar form förvara 1981/82:37 91 Lagtexten bör kompletteras så att det klartframgår att användare av ADB-upptagning är den myndighet som har den utrustningsom behövs för att en upptagning skall kunna läsas, avlyssnas eller uppfattaspå annat sätt. anser att begreppsanvändningen äroklar och nämnden reserverar sig för att den kan ha tolkat vissa bestämmelserpå ett felaktigt sätt. Först vill samarbetsnämnden påpeka att användningen i lagtextoch lagmotiv av begreppen "sådan form att upptagning för ADB kanläsas" och "läsbar form" är oklar. I vanligt språkbruk finnsingen skillnad mellan begreppen. Men för att 11 §, första stycket, inte skallframstå som en meningslös truism måste "sådan form att den kan läsas"avse tillhandahållande genom terminal och "läsbar form" avseutskrift av upptagningen. 15 § måste emellertid "sådan form att handlingenkan läsas" tolkas som utskrift av upptagningen eftersom undantaget iparagrafen enligt de föreslagna lagmotiven avser tillhandahållande genomterminal. återger lagmotiven "sådan form att handlingen kanläsas" som "läsbar form". Men detta rimmar alltså inte medbegreppsanvändningen i 11 §, första stycket. 3.2 Lagens rubrik m. m. Utformningen av lagens rubrik har föranlett några kritiskasynpunkter. Hovrätten för anför: Lagförslagets rubrik inger föreställningen att lagenkonstituerar enskilds rätt att ta del av ADB-upptagning. Att detta inte ärlagens syfte framgår visserligen av 1 § men det synes angeläget att redanrubriken ger uttryck för det förhållandet att lagen innehåller endast vissanärmare bestämmelser om den i tryckfrihetsförordningen regleradehandlingsoffentligheten för ADB-upptagningar. Arbetsgruppen vid datainspektionen anser det varaolyckligt att använda en rubrik som kan antyda att lagen konstituerar en nyrättighet för den enskilde, när det i stället endast är fråga om myndigheternasåliggande enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen. Det förhållandet att författningen,för att omfatta även kommunala myndigheter, måste ges i form av lag ändrar intesynsättet. pekar på att det inte framgår avbetänkandet hur uttrycket "enskild" i rubriken skall tolkas. Eftersomde grundläggande reglerna i TF och bestämmelserna i sekretesslagen gäller ävenmellan myndigheter, borde även den lag som är avsedd att komplettera dessabägge lagar omfatta samma tillämpningsområde. Om det är kommitténs mening attandra regler skall gälla mellan myndigheter är det av vikt att även dessaregler lagfästes. Försvarets civilförvaltning ifrågasätter om inte rubrikenkunde ges en annan utformning och anför: 1981/82:37 92 Lagförslaget riktar sig till stor del med krav tillmyndigheterna för att underlätta för den enskilde att få tillgång tillADB-material. På grund härav och då den enskildes rätt att få tillgång tillallmänna handlingar i och för sig inte kan ifrågasättas, borde rubriken tilllagen också avspegla detta. Med hänsyn till innehållet i lagen skulle en lämpligrubrik kunna vara "lag om främjande av enskilds rätt att ta del avupptagningar för automatisk databehandling". 3.3 De inledande bestämmelserna (1-2 §§) I fråga oml § första stycket hänvisas till avsnitt 2.3.2och 3.1. Utformningen av 1 § andra stycket diskuteras av ett flertal remissinstanser såvitt gäller begreppet upptagning för ADB.Kammarrätten i anför: I detta avsnitt bör enligt kammarrättens mening finnasdels en definition av det centrala begreppet upptagning för ADB, delsbestämmelsen om när en sådan upptagning anses tillgänglig för myndigheten.Bestämmelserna bör därvid kunna ges den innebörd som förordats i detföregående.' Vad som menas med en ADB-upptagning skulle därvid kunna utgöra etttredje stycke till den föreslagna 1 §. I den av DALK förordade 3 § föreskrivsbl. a. att ADB-upptagning skall vara tillgänglig för allmänheten i sammautsträckning som för myndigheten. Den närmare bestämmelsen när en sådanupptagning anses tillgänglig för myndigheten skulle därvid kunna utgöra andrastycket i sistnämnda paragraf. FOA påpekar att motivuttalanden angående begreppetupptagning för ADB finns i prop. 1973:33 (s. 75) oc!' 1975/76:160 (s.90). Vidare vill FOA fästa uppmärksamheten pä vissa i lagtexten förekommandeformuleringar, vilka jämförda med varandra kan vålla tveksamhet angående denavsedda innebörden. I 1 § andra stycket förklaras att lagen innehållerytterligare bestämmelser (utöver 2 kap. TF) om bl. a. enskilds rätt att ta delav "upptagning för automatisk databehandling (ADB) som är allmänhandling". Enligt vedertagen lagstiftningsteknik bör detta enligt FOA:smening inte uppfattas som en definition, dvs. att "upptagning förADB" i fortsättningen av lagtexten avser endast sådan upptagning som ärallmän handling. I så fall hade man väntat sig en formulering som t. ex.:"Med upptagning för ADB förstås i denna lag ...". Likväl uppstårenligt FOA en viss tveksamhet, eftersom i 4, 9 och 10 §§ används uttrycket"upptagning för ADB och (eller) annan allmän handling", vilket fåranses felaktigt eftersom inte alla upptagningar är allmänna handlingar. FOAutgår från att uttrycket "upptagning för ADB" är avsett att uppfattasi sin egentliga betydelse. DAFA anser att äldre väldefinierade begrepp inte utansvårighet kan användas i samband med den modernainformationsåtervinningstekniken. ' Se avsnitt 3.1. 1981/82:37 93 Ett exempel härpå är begreppet upptagning. DAFA vill idetta samman hang återknyta till DAFAs remissvar över offentlighets- och sekretesslag stiftningskommitténs () betänkande Lagom allmänna handlingar (SOU 1975:22). DAFA anför där beträffande den föreslagna yttrandefrihetsgrund lagens (YFG) 5 kap. 3 §: "definierar begreppet upptagning för ADB som 'uppgift som är lagrad å tekniskt medium eller som måste sammanställas från flera sådana media, om det fordras för att den skall kunna uppfattas av människan'. har i och med denna definition föredragit det abstrakta begreppet 'uppgift' framför det konkreta 'handling'. Medan 'handling' i de flesta fall torde vara klart och tydligt avgränsat är dock fråga om inte avgränsningen av vad som skall anses som en 'uppgift' ( ='handling') kan vålla bekymmer. Att en uppgift om vem som bor på viss angiven adress är en 'uppgift' i YFG:s mening är väl klart, men är uppgift om vilka som bor i ett kvarter eller kanske rent av i en stad att anse som 'uppgift' i YFG;s mening? Vidare torde gränsen mellan flera 'uppgifter', som ingår i en och samma databas, i vissa fall vara mycket svår att dra. Eller annorlunda uttryckt, hur stark skall samhörigheten mellan olika uppgifter, lagrade på ett eller flera media, vara för att anses som 'uppgift' i YFG:s mening? Denna oklarhet kan, enligt DAFAs mening, medföra svårigheter för en myndighet att avgöra omfattningen av vad som begärts utlämnat och som också skall utläm nas." DALK är i sitt betänkande inne på samma tankegångar. DALKanser (s. 58 f) att man får frigöra sig från tankarna kring den fysiskadatabäraren (lagringsmediat) och i stället koncentrera sig på den logiskasamhörigheten av uppgifterna ("Varje konstellation av sakligtsammanhängande uppgifter får i stället ses som upptagning oavsett hur dentekniskt är ordnad"). DAFA stöder denna definition av upptagning.Parentetiskt vill DAFA dock sätta ett frågetecken bakom definitionen avbegreppet på sidan 104 i betänkandet, där som typiska exempel på upptagningarför ADB anges magnetband och skivminnen, alltså en direkt koppling till denfysiska databäraren. Statskontoret finner att DALK inte har gjort klart närADB-lagrad information utgör en handling resp. när en sådan är inkommen ellerupprättad. Också anser det önskvärt att deupptagningar för ADB som omfattas av begreppet allmän handling närmaredefinieras och att vissa andra frågor övervägs ytterligare. Enligt styrelsen innehåller varken betänkandet eller detframlagda lagförslaget någon definition av vad som närmare avses med upptagningför ADB. Detta är en allvarlig brist i synnerhet som formerna för ADB meddagens teknik kan vara högst olika. Enligt utredningen förutsattes det ankommapå myndigheterna att dra gränsen mellan sådana upptagningar för ADB ochallmänna handlingar av konventionellt slag. Ej heller har närmare klariagts nären upptagning för ADB enligt 2 kap. 3 § TF skall anses som inkommen till ellerupprättad hos myndighet och därigenom allmän handling. Vidare saknas en närmareredogörelse för nuvarande rättspraxis och gällande rätt då det gällertillhandahållande av datalagrat material i förhållande till 2 kap. TF, 15 kap.4 § sekretesslagen om uppgiftsskyldighet gentemot allmänheten och datalagen.För det fortsatta arbetet är det därför enligt styrelsen önskvärt att deupptagningar för ADB, som omfattas av begreppet allmän handling, närmaredefinieras som de övriga 1981/82:37 94 frågor som ovan berörts göres till föremål för ytterligareöverväganden och förslag. Uttrycket automatisk databehandling (ADB) definieras intei lagtexten. Vägledning till uttryckets innebörd kan dock hämtas från TF. Detär dock helt klart att uttrycket ADB enligt vedertagen terminologi ickeomfattar s. k. ordbehandlingsutrustningar. En sådan utrustning kan förses medräknefunk-tioner, en eller flera yttre minnesenheter, kommunikationsmöjlighet,vissa standardprogram för enklare körningar etc. Gränsen mellan ordbehandlingsutrustningoch utrustning för ADB är således mycket flytande och den föreslagna lagenstillämpningsområde synes redan vid ikraftträdandet komma att vara snävare äntillämpningsområdet för TFs grundläggande bestämmelser. I detta sammanhang kan redovisas attMedborgarrättsrörelsen anser att man bör anstränga sig att i TF tydligare än nui 2 kap. 3 § TF definiera vad en upptagning är, då fråga är om datoriserat material.Stor oklarhet råder därvidlag. Ev. bör i 2 kap. 3 § TF användas olika termerför dataupptagningar och för andra upptagningar. Tydligare definitioner behövsenligt organisationens uppfattning. FOA anseratt DALK i sina överväganden förbiser att ADB-upptagningar liksom andrahandlingar i vissa fall inte skall anses som allmänna, även om de dels förvarashos, dels inkommit till eller upprättats hos myndighet, nämligen i de fall somregleras i 2 kap. 9-11 §§ TF. Socialstyrelsentar upp en annan fråga. Fastän det i 2 kap. 1 § TF föreskrivs att tillfrämjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning varje svenskmedborgare skall ha rätt att ta del av allmänna handlingar(offentlighetsprincipen) ifrågasätter om den nu föreslagnalagen inte även borde omfatta myndighets rätt att ta del av upptagning förautomatisk databehandling. En jämförelse kan även göras med sekretesslagen somnumera innehåller bestämmelser om myndighets rätt att ta del av allmännahandlingar. Bestämmelsernai 2 § om LUA;s tillämpning utanför myndighetsområdet har föranlett kommentarerfrån några remissinstanser. Hovrättenför påpekar att det i 2 § gjorda tillägget av publicusoch Aktiebolaget blir svårförståeligt om inte förevarandeparagraf eller åtminstone dess motiv upptar en erinran om att regler omhandlingsoffentlighet hos dessa organ finns i 1 kap. 8 § andra stycketsekretesslagen. Bankinspektionenanmärker med hänvisning till vad som anförs i specialmotiveringen omoffentlighetsprincipens tillämpning på offentligrättsliga organ attstadshypoteksinstitutionen och allmänna hypoteksbanken med stads- ochlandshypoteksföreningar samt är organ av offentligrättsligkaraktär vilka inte omfattas av offentlighetsprincipen. 1981/82:37 95 ID ALK;s förslag synes ej alltid ha beaktats att lagenskall vara tillämplig även på organ för offentlig verksamhet som ej är myndighet.Under alla förhållanden kvarstår oklarhet med avseende på notariuspublicus" och Aktiebolaget förhållande både till de i8 § gjorda hänvisningarna till allmänna arkivstadgan och de i 15 och 18 §§förutsatta avgiftssystemen. Dessa frågor får givetvis större betydelse omoffentlighets-pricipens tillämpning utvidgas till att avse flerfristående organ, något varom kommittén förbereder förslag. Ett annat spörsmål som ej heller behandlas i betänkandetär behovet av tillsyn och sanktionsregler i fråga om organ för offentligförvaltning, som ej är myndighet, med avseende på exempelvis skyldigheterna i 6och 7 §§ att tillhandahålla information. Frågan är av sådan betydelse attlagstiftaren ej kan lämna den utan kommentar. kommun diskuterar myndighetsbegreppet inom denkommunala sektorn. I och för sig stadgar redan tryckfrihetsförordningen attbeslutande församling är myndighet i lagens bemärkelse. Vad som kommunenemellertid vill understryka är den växande roll som de kommunalaförvaltningarna har fått. En mycket stor del av den direkta servicen gentemotmedborgarna förmedlas eller ombesörjes av olika kommunala organ. Dettainnebär att de kommunala organen (nämnder, styrelser, förvaltningar) i detallmännna medvetandet fått en ökad karaktär av myndighet. För en bredareallmänhet torde det t. ex. vara egalt om ett kommunalt stadsingen-jörskontoreller ett statligt lantmäterikontor är fastighetsbildningsmyndighet eller om enkommunalt anställd hälsovårdsinspektör är tillsyningsman enligtarbetarskyddslagen eller hälsovårdsstadgan. I båda exemplen torde organen resp.tjänstemannen betraktas som myndighet och företrädare för myndigheterna. Myndighetsbegreppet på den kommunala sidan är således bådeomfattande och i vissa fall inte helt klarlagt. Enligt kommunens meningbehandlar betänkandet ämnesområdet mycket sparsamt från denna kommunalautgångspunkt. Till övervägande del är betänkandet skrivet utifrån den statligamyndighetens premisser vartill ev. kommunala aspekter noteras i en bisats. Medborgarrättsrörelsen (MRR) anser att uppräkningen i 2 §LUA är ofullständig och anför: namnes publicus särskilt. Tanken synes vara,att man velat få med alla organ, som är offentliga. Det har emellertid ickeförverkligats. är ensamt nämnd. Tekniken med uppräkning avtvå organ gör en vidgande tolkning omöjlig. MRR vill föreslå att man i ställetanknyter till om någon fullgör myndighetsutövning. T. ex. bör en medlem iA-kassa kunna få del av vissa datalagrade uppgifter hos kassan. Anförtroendeav myndighetsuppgift åt någon person, grupp eller organisation bör i principföranleda möjlighet för medborgarna att utöva samma kontroll som hos myndighet. 1981/82:37 96 3.4 Registrering av upptagning för ADB (4 §) Hänvisningen i 4 § LUA till bestämmelser om registrering isekretesslagen tillstyrks endast av ett mindre antal remissinstanser. Mångainstanser framhåller att en sådan hänvisning är av litet värde med hänsyn tillatt sekretesslagens regler i sig är svåra att tillämpa på upptagningar för ADB.Det finns också de som uttrycker sitt missnöje med att DALK inte i dettasammanhang föreslagit regler som tar sikte just på detta medium. Man påpekarockså att begreppen "upprättad" och "inkommen" i TF kanvålla bekymmer när man har att göra med ADB-upptagningar. Till de positiva instanserna hör centralastudiestödsnämnden, som finner utredningens förslag vad gäller diarieföring avupptagningar för ADB väl avvägda. Detaljerade regler för denna typ avdiarieföring torde vara svåra att tillskapa. Att som utredningen föreslår utgåfrån de generella reglerna i sekretesslagen bör därför enligt nämnden varatillfyllest. Till de positiva hör vidare kronofogdemyndigheten i , SAFoch samt KF. Några remissinstanser betonar vikten av att upptagningarför ADB registreras. Till dessa hör , , , och . De två sistnämnda instanserna anser att registrering är enförutsättning för den praktiska tillämpningen av handlingsoffentligheten. SCB delar DALK:s uppfattning att en detaljreglering kundebli både stelbent och kostsam. Enligt förarbetena till sekretesslagen ges myndigheternaockså en betydande frihet att själva ordna diarieföringen med anpassning tillde särskilda förhållanden som gäller. I detta sammanhang kan påpekas att enligt5 § sekretessförordningen (1980:657) är statistiskt primärmaterial undantagetfrån registreringsskyldigheten enligt sekretesslagen. Man kan dock inte bortsefrån att vissa tillämpningsvårigheter kommer att uppstå när det gällerdiarieföringen av ADB-upptagningar i övrigt. De praktiska konsekvenserna vidSCB av dessa tillämpningssvårigheter bör emellertid inte bli av någon allvarligareart med hänsyn till det i detta sammanhang jämförelsevis svagaoffentlighetsintresset. Flera remissinstanser anser att sekretesslagenstillämpning på upptagningen för ADB innebär komplikationer eller på annat sättär otillfredsställande. anser att enbart en erinran omsekretesslagens bestämmelser inte förstärker offentlighetsprincipen. Även utanen sådan erinran torde det för myndigheterna stå klart att sekretesslagenomfattar även ADB-lagrad information. Däremot torde det vara svårt förmyndigheterna att avgöra vad som skall registreras och hur registreringen skallgå till. På dessa punkter behövs ett klargörande. Även för allmänheten är detav intresse att särskilda regler finns avseende sekretesslagens praktiskatillämpning beträffande ADB-media. DALK:s förslag löser inte dessa 1981/82:37 97 Frågorna bör därför enligt verkets meningövervägas ytterligare. Vi är tveksamma till att sekretesslagens reglering ärtillräcklig för att myndigheternas diarieföring av ADB-lagradehandlingar ska tillgodose offentlighetsprincipens krav. Vid datakommunikationsänds information från en dator till en annan utan att vara tillgänglig iläsbart skick. Med tanke på den snabba utvecklingen inom detta område bör manenligt vår mening ytterligare klarlägga förutsättningrna för diarieföring dåman sänder handlingar mellan myndigheter via datakommunikation. Enligt vår uppfattning är väl fungerande diarierutiner denbästa garantin för att enskilda ska kunna utnyttja sin grundlagsenliga rätttill insyn i myndigheternas verksamhet. Dessa rutiner måste därför fungeraoavsett vilka tekniska hjälpmedel man använder för att hantera sin information. i anför att diarieföringen avADB-upptagningar med all sannolikhet kommer att rent praktiskt bli mycket svåratt utföra och att det finns all anledning att räkna med att det blirnödvändigt att utarbeta handledningar och att ge utbildning. Arbetarskyddsstyrelsen beklagar att DALK inte föreslagitmer preciserade regler om registrering och fortsätter: Det hade varit av värde om lagförslaget hade innehållitbestämmelser för hur registreringen skall tillgå i t. ex. sådana situationerdär den lagrade informationen rörande ett visst ärende är uppdelad på ett flertalolika upptagningar, som var och en dessutom innehåller en mångfald andrauppgifter utan formellt samband med varandra. Utredningens uttalande att varjekonstellation av sakligt sammanhängande uppgifter får ses som en upptagninglämnar ingen nämnvärd ledning i sådana situationer där ett register innehålleren mångfald enstaka uppgifter som alla har ett visst samband utan att för denskull någon av dem kan sägas höra till samma ärende som någon annan. EnUgtstyrelsens uppfattning finns det ingen praktisk möjlighet attgenomföra en systematisk och konsekvent registrering av enskildaADB-upptagningar. Reglerna kan därför endast uppfattas så att deålägger myndigheterna att för sina ADB-register ordna ett register som på lämpligtsätt medger en någorlunda tillfredsställande överblick över vilka typer avuppgifter som finns i systemet. anser att DALK inte har lyckatsklargöra vad registreringsskyldigheten konkret kommer att innebära. Enbart enhänvisning till sekretesslagens registreringsbestämmelser räcker inte enligtförbundet. DALK gör inte någon klar åtskillnad mellan de bådabegreppen registrering och diarieföring av allmänna handlingar.