prop · G503143 · 1981-12-31 00:00:00 — CCC harnyligen gett ut en katalog över tekniska hjälpmedel som kan användas i arbetetmot bl. a. narkotikasmuggling. har aktivt deltagit i dettaarbete. Vidare kan nämnas att CCC har utarbetat en internationell konvenfion omömsesidigt administrativt bistånd för att förhindra, utreda och beivratullbrott, den s. k. Nairobikonventionen. Konventionen har trätt i kraft den 21maj 1980. Genomundervisning i smugglingsbekämpning och narkotikakännedom har en effektiviseringav åtgärderna mot smugglingen kunnat uppnås. Särskilda utbildningssatsningarhar också genomförts. På denmateriella sidan har upprustning skett under 1970-lalet, främst i fråga omsambandsmedel (radio, telex, bildöverföringsapparater). Användande av narkotikahundaroch försök med narkotikadetektorer och genom-lysningsapparatur har medfört attkontrollverksamheten effektiviserats. Antalet hundekipage, dvs. hundförare mednarkotikahund, uppgår f. n. lill 23 och ytterligare ett ekipage är underutbildning. Inom var och en av Norra, Östra, Södra och Västra tullregionernasamt inom vart och ett av de tre gränstulldistrikten , ochHaparanda finns hundekipage stationerade. De f. n. 23 hundarna med förare harhela tullområde Prop.1981/82:143 22 som sitt verksamhetsfält. har trots besparingar inomtullens hela verksamhetsområde kunnat omprioritera sin verksarrihet till förmånför bekämpningen av narkofikasmugglingen. har alltmer avancerade smugglingsmetoderav narkotika försvårat tullens arbete. För alt stärka tullens befogenheter isamband med narkotikabekämpningen har emellertid bestämmelser införts ivarusmugglingslagen fr. o. m. som ger den enskildetulltjänstemannen uttrycklig rätt att företa s. k. ytlig kroppsbesiktningunder samma förutsättningar som normalt gäller i fråga om kroppsvisitafipn. Statsrådet och chefen för kommersenare denna dag att återkomma med förslag lill ytterligare insatser inomtullens område. 1.3.3 Polisens verksamhet i narkotikabekämpningen Narkotikabrottsligheten har blivit alltmervälorganiserad och professionell. Sambandet mellan narkotikabrottsligheten ochden organiserade och ekonomiska brottsligheten har förstärkts. Inarkotikabrottslighetens spår följer numera också grövre våldsbrott äntidigare. Narkofikabrotts-ligheten för även med sig allvarlig sidobrottslighel,t. Narkotika-marknaden har också blivit internationaliserad. Det ärsärskill markant inom heroinhandeln. fungerar inte bara sommottagarland utan även sPm transitland för narkplika. En särskildnarkotikarotel med ett 80-lal tjänster finns vid rikskriminalsektionen. Efterhand som narkotikamissbruket spritt sig ut i landet har personella resurserskapats regionalt och lokalt. Polisen har i sin narkotikabekämpande verksamhet ständigtmött nya problem. Arbetet har dock successivt effektiviserats. Tillfälliganarkotikaenheter bildades i 20 län . permanentadesdenna regionala organisation och narkotikarotlar inrättades i 22 län.Utbyggnaden fortsatte och finns regionala narkotikarotlar ialla län utom . Därutöver finns också lokala narkotikarotlar iGöteborgs, , och . Antalet polismänsom enbart är sysselsatta med spaning och utredning av narkotikabrott i landethar också tptalt sett ökat. var ca 300 polismän enbart sysselsatta mednarkotikabekämpning. var antalet nära 400. Genom en särskildunderrättelseenhet (UF-enhet) inom rikskriminalsektionen vid rikspolisstyrelsenhar informationsbehandlingen förbättrats. UF-enheten samlar in, bearbetar ochanalyserar information om narkotikabrott och narkotikabrottslingar frånsamtliga narkotikarotlar i landet, liksom från övriga polisdistrikt,, kriminalvårdsanslalter m. fl. Genom UF-enheten skapas underlag för en mer långsikfigstrategi för narkotikabekämpningen än vad man har . 1981/82:143 23 Den allvarliga utvecklingen av narkotikabrottsligheten göratt polisen inte längre anser sig enbart kunna förlita sig på konventionellaspaningsmetoder; införskaffande av registerdata, skuggning, platsobservationeroch telefonavlyssning. Den s. k. Spanark-gruppen, en arbetsgrupp inomrikspolisstyrelsen, har gjorl en översyn av spaningsverksamheten mot denallvarligare narkotikabrottsligheten och därvid utarbetat en idékatalog överspaningsmetoder. Gruppens rapport har föranlett atthemställa hos regeringen öm vissa lagändringar för atl underlätta spaningen.Styrelsen föreslår vidgade legala och praktiska möjligheter för polisen attanvända telefonavlyssning samt andra akustiska, elektroniska och optiskahjälpmedel. Styrelsen har också begärt medel för inköp av sådan utrustning.Förslagen i rapporten behandlades av tvångsmedelskommitlén i belänkandet (DsJu 1981:22) "Hemlig avlyssning m. Betänkandet är för närvarandeföremål för remissbehandling. En del av de spörsmål som i övrigt togs upp i Spanark-rapporten- bl. a. frågan om s. k. provokativa spaningsmetoder - har behandlats i ensärskild promemoria från justifiedepartementet (se prop. 1981/82:100, bil. 5, s.29-30). Polisen har ökat sina insatser mot gatulangningen.Landsomfattande aktioner mot narkotikabrottsligheten har genomförts underhösten 1981 och kommer att genomföras även . Utöver perspnalenvid narkotikarotlarna deltar också andra kriminalpolismän samt personal frånordningsavdelningarna och länstrafikgrupperna. Som samordnare vid planeringenav åtgärderna anlitas länsnarkotikarollarna och de övriga narkotikarotlarna.Aktionerna riktas i första hand mot gatulangningen. Razzior mot kända "knarkarkvartar"och mot andra platser där narkotikamissbrukare och gatulangare håller lill ingåri aktionerna. Polisen ägnar också särskilt intresse åt narkotikaproblemen iskolorna. Polisens arbete är emellertid inte begränsat enbart till repressivaåtgärder då det gäller bekämpningen av narkotikamissbruket. En omfattandenarkotikainformation i t. ex. skolor, föräldraföreningar och andra sammanslutningarförekommer också. I desamarbetsorgan, som finns i de flesta kommuner och där bl. a. representanterför , skolan och polisen ingår, ägnas åtgärder motnarkotikamissbruket stor uppmärksamhet. Utbildningen av polismän är en vikfig faktor när detgäller narkofikabe-kämpningen. inleddes ett utbildningsprogrammed centrala kurser för polismän om narkotikaproblematiken. Omkring 600 av depolismän som tjänstgör inom polisväsendet har genomgått en sådan veckolångutbildning. I all reguljär utbildning, från grundutbildning av polismän lillvidareutbildning för polischefer, ingår utbildning och information omnarkotikabrottsligheten. Ämnet är också föremål för åriiga konferenser medcheferna för landets narkotikarotlar. Det internationella samarbetet har ökat. spelarhär en avgörande roll. generalsekretariat fungerar som eninformationscentral för Prop.1981/82:143 24 den internationella narkotikabekämpningen. Medlemsländernalämnar kontinuerligt uppgifter pm mängden beslagtagen narkotika samt omutvecklingen av narkotikabrottsligheten till sekretariatet. 1 utarbetade generalsekretariaten särskild aktions- och samarbetsplan, den s. k. SEPAT-planen. Arbetetutmynnade i en rapport över den illegala narkotikahandeln i . Försöketmed SEPAT-planen permanentades och ett antal förbindelsemän anställdes somförstärkning vid generalsekretarialets narkotikasektion. Bland annat tjänstgörtvå svenska polismän vid sektionen. Sektionens uppgift är nu att samordna detinternationella polisarbetet mot narkotikabrottsligheten och samla in uppgiftersom kan kartlägga den illegala trafiken. finns svenska polismän stationerade iHaag och som sambandsmän för narkotikabekämpningen. Sedan den 1 oktober1981 har också en polisman stationerad i . Del är ävenaktuellt att inrätta en sambandsfunktion för kontakter med . Vidarepågår överläggningar mellan de nordiska länderna om gemensamma sambandsmän iflera andra länder. Narkotikabrottshghetens utveckling är föremål förbetydande uppmärksamhet från såväl riksåklagarens sida som pä regional ochlokal åklagarnivå. Brottsförebyggande och brotlsbeivrande åtgärder på områdetsom bedöms verkningsfulla ges ett betydande utrymme i åklagarverksamheten. Hos riksåklagaren sker en fortlöpande uppföljning avnarkotikautvecklingen. Information, t. ex. statistik, samlas in ochdistribueras vidare inom åklagarväsendet. Riksåklagaren utför inspektioner påregional nivå och i åklagardistrikten, utfärdar cirkulär angåenderättstillämpning och åklagar-verksamhet samt anordnar konferenser ochutbildning. Delta för att tillgodose kraven på effektiv och enhetligrättstillämpning. ägde särskilda narkotikakurser rum. I dessa deltogca 160 åklagare och polismän. Riksåklagaren har i några falltagit initiativ till nu genomförda ändringar i narkotikalagstiftningen. Vid vissa domstolar har utvecklats en praxis som innebäratt även mycket små narkotikainnehav inom kriminalvårdsanstaU bedömts somnarkotikabrott och föranlett fängelsestraff. Riksåklagaren följer utvecklingenpå detta område i syfte att när praxis stabiliserats ta upp frågan om närmareriktlinjer för åklagarnas handläggning av dessa mål. Också den rättsliga delenav försöksverksamheten med s. k. kontraktsvård av narkotikamissbrukareuppmärksammas fortlöpande av riksåklagaren. Åklagarväsendets organisation är iviss utsträckning anpassad för att beivra narkotikabrott. I , Göteborgoch finns sålunda särskilda åklagarkammare vars uppgifter i huvudsakeller i betydande omfattning är inriktade på narkotikabrottsligheten. I landeti övrigt har på många håll åklagare särskilt Prop.1981/82:143 25 avdelats för att handlägga narkotikamål, vilket germöjlighet att samla värdefulla erfarenheter och kunskaper som kan tillförasbrottsbekämpningen på området. Åklagarväsendets arbete förutsätter eltingående samarbete med polisen men även med t. ex. tullen, de socialamyndigheterna och kriminalvården. I ettcirkulär (RÅC 1:94), utfärdat , har riksåklagaren rekommenderaten mera restriktiv tillämpning av bestämmelserna om åtalsunderlåtelse med stödav 20 kap. 7 § första stycket i . tillämpning av dessabeslämmelser innebar att åtal vid narkotikainnehav för eget bruk kundeunderlåtas, om innehavet gällde antingen en kvantitet centralstimulantia, utomkokain, svarande mot högst 100 tabletter eller en mängd cannabis som motsvaradenågon veckas förbrukning. Dessa gränser kunde undantagsvis överskridas om såbedömdes nödvändigt med hänsyn till intresset av att inte försvåramöjligheterna alt ge en missbrukare erforderlig vård. Den praxis som utveckladesig ledde till vissa problem. Sålunda uppstod svårigheter att komma till rättamed delaljförsäljningen av narkotika, eftersom försäljarna ofta undvek att föramed sig större mängd narkotika än som kunde uppfattas som en missbrukares behovför eget bruk. Ett annat skäl lill riksåklagarens rekommendationer om en merrestriktiv tillämpning av bestämmelserna om åtalsunderlåtelse är attanvändandet av cannabispreparai nu har spritt sig till socialt etableradegrupper som kan antas vara mottagliga för bötesstraff. I det nyacirkuläret förordas att tillämpningen av bestämmelserna om åtalsunderlåtelse begränsastill att avse fall då fråga är om innehav av en rökbit cannabisharts (0,75-1gram) eller en dos centralstimulantia (0,1-0,), dvs. en så liten mängdatt den normalt inte delas upp och säljs vidare. Om det trots att mängden ärringa finns misstanke om att narkotikan skall säljas bör åtal väckas. Vidareframhålls att åtalsunderlåtelse i huvudsak bör begränsas till förseelser av förslagångskaraktär. Vid innehav av narkotika av annan typ - heroin, kokain,opium, morfinbas, morfin, LSD etc. - bör åtalsunderlåtelse meddelas endast närmängden är närmast försumbar. Nästan all narkotika som missbrukas i harframställts utomlands och smugglats in i landet. Den illegala odlingen av opievallmoär koncentrerad till två delar av världen, "Den gyllene halvmånen" (Afgani-stan,och ) och "Den gyllene triangeln" (, ochThailand). Kokain produceras i , främst i , och Bolivia.Odlingen av cannabis sker i flera världsdelar. Den cannabis som smugglas tillEuropa kommer främst från , , och . Illegaltillverkning av centralstimulantia för den svenska marknaden sker bl. a. iHolland och . Prop.1981/82:143 26 En effektiv bekämpning av narkotikamissbruket kräver ettväl fungerande internationellt samarbete. Detta samarbete sker i olikainternationella organ. Samarbetet i FN har lett lill två konventioner omkontroll av bl. a. produktion av och handel med narkotika, nämligen 1961 årsallmänna narkolikakonvenlion, ändrad års konvention om psykotro-pasubstanser. Aktiva svenska insatser bidrog verksamt till antagandel av densenare konventionen. Genom de båda konventionerna har grunden lagts för eneffektiv kontroll av produktion av och handel med narkotika. Anslutningen till psykotrop-konventionenär emellertid fortfarande dålig från de stora producenlländer-nas sida. Sverigefortsätter att aktivt verka för en allmän internationell anslutning även tilldenna konvention. Etl sätt atl försöka minska produktionen av illegalnarkotika är atl hjälpa befolkningen i de som odlar växter ur vilkanarkotika kan framställas att övergå till odling av andra grödor. FN:snarkotikafond () bekostar olika typer av sådana utvecklingsprojekt. Mestkända är ersättningsodlingarna i bl. a. , och . FN:snarkotikafond bygger helt på frivilliga bidrag från medlemsländerna. För år1981 har lämnat ett bidrag lill fonden på ca 4,3 milj.kr. ärdärmed tillsammans med en av de största bidragsgivarna. Insatserna för att minska tillgången på narkotikakompletteras med insatser för att minska efterfrågan på illegal narkotika. FN:sarbete för att minska efterfrågan på narkotika är inriktat på alt utveckla ochsprida kunskap om olika typer av förebyggande åtgärder och behandlingsmetoder.Ett exempel på detta är publiceringen av rapporten . Vid möte enades FN:s om enlångsiktig strategi och ett femårsprogram för narkotikakontrollen som slutligtantogs av . Den långsiktiga strateginfastslår bl. a. atl den illegala odlingen och handeln med narkotika måstestoppas. Den internationella kontrollen måste förbättras. En ökad förebyggandeverksamhet är nödvändig liksom en satsning på vård, rehabilitering och socialintegration av narkotikamissbrukare. 1 femårsprogrammet ingår 22 olika projekt.Dessa omfattar en rad olika frågor som t. ex. en översyn av den allmännanarkotikakonventionen, effektivisering av narkofikakontrollen, utbyte averfarenheter inom såväl vårdområdet som förebyggande åtgärder och information samlutveckling av forskning om droger. sekretariat.Division of narcolic Drugs (DND), har ansvaret för att förverkliga programmet. DNDär en liten enhet med små ekonomiska resurser. har tillsammans med deövriga nordiska länderna verkat för ökade ekonomiska resurser tillnarkotikaarbetet i FN. Inom har antagits olikaresolutioner bl. a. om straffrättsliga insatser mot narkotikaproblemen och omsamarbete inom forskning på området. En speciell samarbetsgrupp förnarkotikafrågor har Prop.1981/82:143 27 kopplats till , den s. k. Pompidougruppen.I gruppen ingår , och . Vart annat år träffas deansvariga ministrarna i dessa länder för att diskutera vilka åtgärder som börvidtas nationellt och regionalt för att komma till rätta med narkotikamissbruket.Mellan ministermötena arrangeras regelbundet expertmöten. Under år1982 kommer gruppen att ordna bl. a. ett möte om hur insatserna motinternationella narkotikaförbrytare skall kunna effektiviseras. Ett ökalerfarenhetsutbyte om behandling av personer med tungt missbruk och ompersonalproblem i vården kommer också att ske. InomNorden har narkotikafrågorna ägnats stor uppmärksamhet de senaste åren.Frågorna behandlades både vid det nordiska socialministermötet och viddet särskilda mötet då de nordiska social- och hälsovårds- ochjustitieministrarna diskuterade hur samarbetet inom narkotikaområdet kanutvecklas. Även de nordiska justitieministrarna har gemensamt diskuterat bl. På tjänstemannaplanet pågår ett regelbundetsamarbete. Etl nära samarbete finns inom polis- och tullområdet samt mellanberörda åklagarmyndigheter. Slutligen finns en nordisk ochdrogforskning (NAD). Den intensifierade satsning på bekämpandet avnarkotikabrottslighet som har ägt rum , liksom den alltsträngare syn på denna sorts brottslighet som har gjort sig gällande,har medverkat till att antalet intagna vid kriminalvårdsanstalterna fortlöpandehar ökat. Medelbeläggningen på kriminalvårdsanstalterna har ökal medca . Antalet personer som genom lagakraftvunnendom har dömts till fängelse och som i frihet avvaktar anstaltsplacering har påett par år kommit att fördubblas. Till delta kommer att prognoser som hargjorts inom tyder på att ökningen kommer atl fortsätta. Bland kriminalvårdens klientel är inslaget avnarkotikamissbrukare av uppenbara skäl mycket större än hos befolkningen iallmänhet. Det går dock inte atl med säkerhet fastställa det faktiska antalet.Olika försök att få en uppfattning om antalet missbrukare bland klienterna hargjorts av . utförs enuppskattning av antalet missbrukare en viss dag inom såväl anstalterna som inomfrivården. Resultatet av dessa undersökningar framgår av nedanstående tabeller. Som framgår av den första tabellen har antaletnarkotikamissbrukare inom anstaltsvården legatpå en relativt nivå. Långt ifrån alla narkotikamissbrukare fortsätter sittmissbruk , men ett faktum är att det vid vissa riksanstaheroch en del lokalanstaller, företrädesvis i storstadsområdena, ofta har funnitsen betydande tillgång på narkotika. Narkotikahandeln bedrivs på anstalterna Prop.1981/82:143 29 till största delen av intagna som själva är missbrukareoch som är beredda att ta avsevärda risker för att kunna skaffa frampreparaten. Det har också förekommit fall där intagna som har dömts för grovanarkotikabrott har kunnat bedriva narkotikahanteringute i samhället. Dessa förhållanden skapar mycket stora problem förkriminalvården. Relationerna mellan de intagna och personalen liksom mellan deintagna inbördes påverkas i negativ riktning. Ett meningsfulltrehabiliteringsarbete försvåras och görs i sämsta fall omöjligt. Storaansträngningar har också gjorts för att komma tillrätta med problemet. Etlriktmärke för dessa är att, i enlighet med vad har uttalat (JuU1980/81:35), intagna utan narkotikaproblem inte skall behöva komma i kontaktmed narkofika, att missbrukare skall avskäras från tillförsel av narkotika ochalt intagna förhindras från att bedriva narkotikahandel inom anstalterna ochute i samhället. I enlighetmed beslul vid /78 sker i mån av resurser differentiering av deintagna med hänsyn till narkotikaberoende. pågår ett projekt förbehandling av narkotikamissbrukare vid kriminalvårdsanstalten . S.k.narkotikafria avdelningar har inrättats vid kriminalvårdsanstalterna , Hinseberg,Härianda och . Även på annat sätt görs försök att åstadkomma endifferentiering. En betydande andel av de personer som dömts till mycket långafängelsestraff för grova narkotikabrptt är sålunda intagna på någon av de trespecialavdelningarna vid kriminalvårdsanstalterna , Kumla och Norrköping.Dessa avdelningars verksamhet har numera lagreglerats genom de ändringar ikriminalvårdslagstiftningen som trädde i kraft . Deplaceringar av missbrukare på behandlingshem och inom familjevård som sker medstöd av 34 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt kan betraktas som endifferentieringsåtgärd. I genomsnitt är omkring 60 missbrukare placerade utomanstalt enligt detta lagrum. Slutligen bör här nämnas den särskildaförsöksverksamhet som i och län pågår med s. k.kontraktsvård för narkotikamissbrukare som har begått brott. När detgäller möjligheterna att differentiera de intagna efter narkotikaberoende ochbehandlingsbehov är anstalternas utformning och karaktär av stor betydelse. Denya lokalanstalterna som tagits i bruk är på grund av bl. a.sina små avdelningar särskill ändamålsenliga från differentieringssynpunkt.Avsikten är att övergå till mindre avdelningar också på vissa slutnariksanstalter. a. isyfte att underlätta en ändamålsenlig differentiering har statsmakterna medverkan fr. o. m. infört möjlighetenatt förelägga en intagenatt avlämna urinprov även om man inte har någon konkret misstanke om att han ärnarkotikapåverkad. Även på annat sätt har kontrollen förstärkts. a. gällerdetta rufinerna för visitationer. 1981/82:143 30 effektivisera de sju visilationspatrullernas verksamhethar i årets budgetproposition föreslagits att patrullerna skall utrustas medegna narkotikahundar. Regeringen kommer alt lägga fram förslag tilländringar i lagstiftningen om kriminalvård i anstalt. Syftet är alt ökamöjligheterna att komma lill rätta med narkotikamissbruk och brottslighet frånde dömdas sida under anstaltsfiden. Vissa av lagändringarna syftar till att öka möjlighetentill särbehandling av särskilt brottsbenägna intagna som har dömts till långastraff. Gällande bestämmelser skärps och stramas upp i flera hänseenden.Innebörden blir att vissa av dem som har dömts till fängelse eller merskall placeras i sådana slutna riksanstalter som är särskilt ägnade att tillgodosekraven på hög säkerhet. Förutsättningen härför är att det med hänsyn till artenav den dömdes brottslighet eller annars kan befaras att han är särskilt benägenatt fortsätta en brottslig verksamhet av allvarlig karaktär innanverkställigheten i anstalt har avslutats. Vid bedömningen skall särskiltbeaktas om straffet avser grov narkotikabrottslighet. Regeringen kommer vidare att föreslå atl mindreavdelningar successivt inrättas vid de slutna riksanstalterna , Halloch . Detta har fördelar både från behandlingsmässiga och säkerhelsmässigasynpunkter. Beträffande intagna i allmänhet kommer att föreslåsskärpta regler om granskning av brev och andra försändelser, skärpningar ikontrollen vad avser telefonsamtal och mottagande av besök samt en bestämmelsesom ger möjlighet att ta hand om pengar som de intagna har i strid mol gällanderegler. Möjligheterna att företa kroppsvisitation och kroppsvisitering utökas.En bestämmelse införs om skyldighet för intagen att lämna alkoholutandningsprovför kontroll av pm han är påverkad av alkohol. Permissioner och andra former av vistelse utom anstalt skallkunna vägras vid narkotikamissbruk eller vid vägran alt underkasta sigurinprovskontroll från den intagnes sida. Vidare bör nämnas alt det inom harbildats en särskild ledningsgrupp med uppgift bl. a. alt fortlöpande följaomfattningen och spridningen av missbruket samt att initiera åtgärder motdelta. Chefen för kommer senare denna dagatt åter behandla frågan om narkotikamissbruk inom kriminalvården. 1.3.7 Vården och behandlingen av narkotikamissbrukare Genom intensiva informations- och opinionsbildandeinsatser har stat, kommuner, landsting och många organisationer under desenaste åren försökt atl påverka inte minst ungdomarnas attityder till droger.Med enbart informationsinsatser är det emellertid svårt att nå ungdomar som harsvåra 1981/82:143 31 För att förändra situationen för dessaungdomar krävs olika typer av tidiga hjälpinsatser. Uppsökande verksamhel av fältassistenter är en vanlig formav arbele med ungdomar i riskzonen. 1 vissa kommuner använder fältassistenter s.k. gängbearbetning som en metod för att hjälpa ungdomar i riskzonen att finnameningsfulla sysselsättningar. har ett trettiotal ungdomsmottagningarstartats i landet. Dessa mottagningar är öppna enheter för ungdomar i åldern12-20 år, där de unga kan få hjälp med medicinska, sociala eller psykiskaproblem. Abortrådgivning och behov av hjälp för att få arbete och bostad ärvanliga anledningar till att ungdomar söker sig till ungdomsmottagningar. Ungdomar iriskzonen för missbruk har ofta en sammansatt problematik. För att medmyndigheters hjälp kunna lösa dessa ungdomars problem krävs samverkan mellankommunala förvaltningar och andra myndigheter. Olika samverkansmodeller hållerpå att utvecklas i många kommuner. Som exempel kan nämnas att det f. n. pågårflera projekt kring samverkan mellan socialtjänst, skola och arbetsmarknad därman bl. a. försöker underlätta övergången från skolan till arbetsmarknaden. Förebyggandearbete bland människor i riskzonen för missbruk bedrivs i många fall i form avtillfälliga projekt. Projekten genomförs som försöksverksamheter i kommunalregi eller av frivilliga organisationer.