prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Intebara den information som hör samman med marknadsföringen utan också deninformation som lämnas sedan försäkringen tagits, dvs. information som inte ärmarknadsföringsinriktad, berörs av marknadsföringslagens påföljds- ochkontrollsystem. kan alltså med stöd av marknadsföringslageningripa mot de försäkringsbolag som inle fullgör informationsskyldighetenenligt konsumentförsäkringslagen. Chefen för justitiedepartemenlet framhöll iprop. 1979/80:9 s. 38 om konsumentförsäkringslag m, m, att frågan om huransvaret för övervakningen slutligt skulle lösas fick anstå fill dessresultatet av försäk-ringsverksamhetskommitténs arbete förelåg. I avvaktan pådetta borde dét enligt föredraganden ankomma på att i närasamarbete med försäkringsinspektionen förhandla med försäkringsbolagen om dennärmare utformningen av informationsskyldigheten och att utforma behövligariktlinjer. Sådana rikfiinjer har utfärdat (KOVFS 1981:3). Även på detta område är den mest rationellalösningen enligt min mening att samla tillsynsbefogenheterna hos en endamyndighet. Informationsskyldigheten i konsumentförsäkringslagen handlar, såvälföre som efter köp, om och andra försäkringsvillkor. Som kommitténframhållit hör därför tillsynen över att försäkringsbolagen fullgör sininformationsplikt enligt lagen på ett naturligt sätt samman med inspektionensövriga bevakning av försäkringsföretagen. Det är dessutom fråga om att tillämpabestämmelser som utgör närmare preciseringar av innehållet i generalklausulernaenligt marknadsföringslagen. Del är därför följdriktigt alt inspektionen fårsvara för att informationsbestämmelserna i konsumentförsäkringslagen följs. Mot bakgmnd av det sagda biträder jag kommitténsförslag att försäkringsinspekfionen bör ha ansvaret för tillsynen enligtkonsumentförsäkringslagen. Med hänsyn fill att försäkringsinspeklionen enligtvad jag har föreslagU skall vara tillsynsmyndighet enligt marknadsföringslagenkrävs inte nägon ändring i konsumentförsäkringslagen för att inspektionen ensamskall ha befogenhet att övervaka att informationsplikten i lagen fullgörs. En viktig del av informationen fill konsumenternabestår i s. k. basinformation. Sädan information lämnas fill den övervägandedelen av försäkringsbolagen själva. Det kan vara fräga om allmänt upplysandematerial om försäkringar eller andra närliggande områden, skattetabeller m, m. 1961: 171 med förslag fill lag angåendeändring i lagen om försäkringsrörelse framhöll föredraganden (s. 284 f) altkonsumentinformationen på försäkringsområdet i första hand, borde vara enuppgift för försäkringsföretagen. Föredraganden påpekade dock att det församhället var viktigt 1981/82:180 122 attdel informationsmaterial för vilket bolagen svarade kompletterades pä ettändamålsenhgt sätt. Enligt föredraganden var det med de speciella problem sommötte och den särskilda sakkunskap som erfordrades naturligast att ansvaretför konsumentinformationen på försäkringsområdet anförtroddes åtförsäkringsinspektionen. I statens konsumentråds försäkringsutredningsbetänkande (SOU 1972:29) Konsumentupplysning om försäkringar framhölls återigenalt den produktinriktade informationen till större delen skulle produceras ochdistribueras av försäkringsbolagen. Utredningen föreslog dock alt konsumentverketskulle ha huvudansvaret för basinformationen. Chefen för handelsdepartementetdelade utredningens uppfattning (statsverksproposition, bil. 12, s.49). Vid behandlingen av propositionen i föranleddedepartementschefens synpunkter på konsumentinformationen inle någon erinran(NU 1974:6 S; 15, rskr 62). skall enligt sininstruktion följa utvecklingen av och främja allmän kännedom om pris- ochkonkurrensförhållanden inom försäkringsväsendet. Enligt lagen (1956:245) omuppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhållanden ärförsäkringsbolagen skyldiga att lämna inspektionen de uppgifter som behövs föralt främja de nämnda förhållandena. Inspektionen får alltså härigenom och ävengenom sin övriga tUlsynsverksamhet automatiskt kännedom om förhållandena inomförsäkringsväsendet. Med hänsyn lill inspektionens överblick över hela försäkringsbranschensverksamhet och tiU den försäkringskunskap som inspektionen besitter anser jagi likhet med kommittén alt försäkringsinspektionen bör överta konsumentverketsansvar för kompletterande basinfor-mafion på försäkringsområdet. Jagförutsätter dock att informationsarbetet bedrivs i nära samverkan medkonsumentverket. Tillsynen över försäkringsbolagens skaderegleringutövas av försäkringsinspektionen. Denna tillsyn grundas i likhet medvillkorsgranskningen på skälighetsprincipen. Som lagrådet uttalade i sambandmed granskningen av förslaget lill lag angående ändring i försäkringsrörelselagen(se prop. 1961:11 s. 306) måste nämligen vid bedömning av om kostnaden för enförsäkring är skälig hänsyn tas tiU bl.a. hur behandlingen av försäkringsfallenär ordnad. statsverksproposifion (bU. 12)förutsattes att inspektionen i samråd med skulle se överskaderegleringsgranskningen. En sådan översyn har skett med hjälp av enarbetsgmpp med representanter för de båda myndigheterna. Inspektionen lämnadeär 1980 ett förslag fill regeringen enligt vilket det fömtsätts attinspektionen i stort sett skaU behålla tiUsynsfunktionen på området. Iförslaget betonas särskilt att en systematisk granskning av försäkringsbolagensskaderegleringsmaterial utgör ett viktigt moment av försäkringsinspektionenstillsynsarbete. Arbetsgruppen rekommenderar att inspektionen skall beaktaförslag från då granskningsområden bestämmes. Prop.1981/82:180 123 Liksom försäkringsverksamhelskommiltén anser jagatt försäkringsinspektionen även i framfiden skall ha det odelade ansvaret förgranskningen av försäkringsbolagens skadereglering. I sitt fortsatta arbeteskall kommittén till vilken inspektionens förslag överlämnats göra en närmareöversyn av försäkringsföretagens skaderegleringsverksamhet. Kommittén anser attlill dess översynen fullgjorts arbetsgruppens rekommendationer, som godtagitsav inspektionen, bör följas. Jag delar den uppfattningen. För försäkringskonsumenterna är regleringen av desvära personskadorna viktigast. vill jag betona viklen av attinspektionen nära följer trafikskadenämndens arbete för att kunna uppmärksammadröjsmål och andra brister i bolagens skadereglering. De synpunkter jag framfört i fräga om de svenskaförsäkringsbolagen kan i allt väsentligt anläggas på de utländskaförsäkringsföretagen. kan med stöd av 25 § lagen(1950:272) om rätt för utländsk försäkringsanslalt att driva försäkringsrörelsehär i riket (LUF) kontrollera de utländska försäkringsföretagens avtalsvillkor,marknadsföring, information och skadereglering. Som tidigare nämnts gällerdock inte skälighetsprincipen för de utländska försäkringsföretagen. Kommitténskall senare under sitt arbete överväga om skälighetsprincipen bör görastillämplig pä dessa företag. anser jag att inspektionen även ifortsättningen bör ha huvudansvaret för tillsynen över de utländska försäkringsföretagensavtalsvillkor och skadereglering. För de utländska och svenskaförsäkringsbolagens marknadsföring och information gäller sammaförutsättningar. Tillsynsfrågan på dessa områden bör därför lösas på ettUkartat sätt. Jag biträder därför också kommittémajoritelens förslag altinspektionen skall handha tillsynen över de ufiändska försäkringsföretagensmarknadsföring och information. Lagtekniskt bör enligt min mening samma lösningsom jag har föreslagit i fråga om de svenska försäkringsbolagen väljas. Understödsföreningarna består av sammanslutningarav enskilda för inbördes bistånd. Alltefter verksamhetens art brukarunderstödsföreningarna indelas i pensionskassor, begravningskassor samt sjuk-och begravningskassor. Understödsföreningarnas verksamhet regleras i lagen(1972:262) om understödsföreningar (UFL). skall vararegistrerad hos försäkringsinspektionen och stå under lUlsyn av denna. Syftetbakom lagen om understödsföreningar är att skydda understödsföreningarnasmedlemmars intressen. I detta syfte har efter mönster frånförsäkringsrörelselagen införts krav på att medlemsavgifterna skall varaskäliga i förhållande till de förmåner av olika slag som föreningen tUlhandahållersina medlemmar och övriga förmånsberättigade (11 §). I samband med registrering av en förening skallinspektionen granska att stadgarna där villkoren ingår uppfyller kravet påskälighet. Enligt min mening bör därför försäkringsinspekfionen handhafillsynen över understödsföreningarnas avtalsvUlkor. Jag biträder alltsåkommitténs förslag i denna del. 1981/82:180 124 Understödsföreningarna får enligt 1 § UFL intedriva verksamhet affärsmässigt. Inspektionen har för vissa föreningar sommeddelar kapitalförsäkring utfärdat föreskrifter angående värvandet av nyamedlemmar och möjligheten alt inom vissa gränser utge anskaffnings- ochuppbördsprovision. anser jag huvudsakligen på de skäl jaganfört i fråga om försäkringsbolagen att försäkringsinspektionen även ifortsättningen skall handha övervakningen av understödsföreningarnasmarknadsföring. Däremot delar jag inte kommitténs uppfattning att man börundanta understödsföreningarna frän marknadsföringslagens tillämpningsområde.Visseriigen har bestämmelserna i marknadsföringslagen - med hänsyn till attunderstödsföreningarna inte får driva verksamheten affärsmässigt - endast enbegränsad betydelse på detta område, men av principiella skäl anser jag attunderstödsföreningarnas verksamhet liksom övrig försäk-ringsverksamhel bör omfattasav marknadsföringslagen. Jag avstyrker alltså kommitténs förslag alt undantaunderstödsföreningarna från marknadsföringslagen och förordar attförsäkringsinspeklionen med stöd av marknadsföringslagen skall övervakaunderstödsföreningarnas marknadsföring. Regleringen av konsumentskyddet bör t. v. omfattaalla försäkringar som meddelas av försäkringsföretagen. SAF har anfört vissaskäl som kan tala för att arbetsmarknadsförsäkringarna undantas. uppdrag ingår att överväga i vad mån sådanaförsäkringar skall undantas från försäkringsrörelselagens fillämpningsområde, Iavvaktan härpå bör enligt min mening undanlagsregler inte införas i konsumentskyddsdelen.Det finns alltså enligt min mening inte skäl att undanta dekollektivavtalsbundna försäkringarna. Min genomgång av konsumentskyddsfrågorna påförsäkringsområdet har medfört alt jag förordar att försäkringsinspektionen fårsvara för dessa frågor. Detta ligger i linje med den uppfattning man enades omvid en hållen konferens mellan tillsynsmyndigheterna för det enskildaförsäkringsväsendet i . Därvid underslröks nämligen den ledande rollsom dessa myndigheter- i kraft av sin ingående kunskap om förhållandena ibranschen bör ha på konsumentområdet (tionde konferensen september-oktober1981). Vad jag har sagt hUlills innebär sammanfattningsvisatt tillsynen över att kreditinstituten, fondbolagen och försäkringsföretagenföljer den konsumenträttsliga lagstiftningen bör ankomma på bank- resp.försäkringsinspektionen. Kvar står frågan hur besluten i främstavtalsvillkors- och marknadsföringsärenden skall fattas. Härvidlag är detframför allt två modeller som har diskuterats. Den ena modellen inspekfionsmodellen -innebär att beslut i konsumentärenden behandlas som övrigatillsynsbeslut, dvs. talan mol inspektionens beslut kan av berörda företagföras hos 1981/82:180 125 regeringen.Den andra modellen - marknadsdomstolsmodellen - innebär att inspektionen fyllerkonsumentverkels/KO:s funktion med bl. a. rätt att föra talan ikonsumentärenden. När det gäller de avtalsvillkor som näringsidkarnaanvänder mot konsumenterna skulle det vara principiellt fiUtalande omvillkoren bedömdes av , oavsett inom vilket område villkorenförekommer. Situationen är emellertid mer komplicerad i bank- ochförsäkringsfrågor än på de flesta andra områden så till vida som konsument- ochnäringsidkarintressen inte kan ensamma ställas mol varandra. Bedömningen avavtalsvillkoren på bank- och försäkringsområdena kan i de flesta fall inte inskränkasfiU en prövning av om viUkoren är oskäliga enligt avlalsviUkorslagen. Bank-och försäkringslagstiftningens speciella krav måste också beaktas. Enligt minmening kan dessa krav bättre tillgodoses i ett administrafivt förfarande än ien judicieU ordning där beslut fattas på gmndval av vad de mot varandra ståendeparterna har anfört. TiU det sagda kommer att det torde vara svårtatt avgränsa en avtalsvillkorsfråga från övriga frågor i ett tillsynsärende.Mot bakgrund härav biträder jag vad banklagsutredningen ochförsäkringsverksamhelskommittén har föreslagit i denna del, dvs. att bank- ochförsäkringsinspektionernas avgöranden i avlalsvillkorsfrågor skall kunna av berördaföretag överklagas hos regeringen genom besvär. Sådana besvärsärenden tordeinte annat än i enstaka fall komma upp till prövning hos regeringen. När det gäller marknadsföringsfrågor pä bank- ochförsäkringsområdena är förhållandena andra än i avtalsvillkorsfrågor.Marknadsföringsfrågorna bör utan aUtför stora svårigheter kunna definieras ochavgränsas från andra tillsynsfrågor. Nägra avgörande praktiska hinderföreligger därför inte att ha en annan ordning för överklagande av beslut imarknadsföringsfrågor än i andra tillsynsfrågor. Marknadsföringsfrågorna skall enligt vad jagförordat bedömas med utgångspunkt i marknadsföringslagen. Eftersom denna lag äruppbyggd kring generalklausuler, är möjligheterna att på förhand bedöma desssakliga innebörd och att förutse dess verkningar mer begränsade än när detgäller en lag som innehåller detaljerade bestämmelser och klart avgränsaderekvisit. Systemet med generalklausuler förutsätter alt tyngdpunkten irättsbildningen ligger hos ell organ av domstolskaraklär. När marknadsföringslageninfördes förutsattes således att de allmänt hållna generalklausulerna i lagenskulle konkrefiseras genom praxis. Den rättsbildning genompraxis som svarar för pä området är alltså ett viktigtkomplement till lagen. I och med att kredifinstituten, fondbolagen ochförsäkringsföretagen skall omfattas av marknadsföringslagen är det naturligtatt prövningen av ärenden enligt denna lag sker i och inte iadministrativ ordning. Marknadsföringsfrågor är inte heller av denbeskaffenheten att de alltid lämpar sig för prövning av regeringen. Det är sommarknadsdomstolen påpekat inle lämpligt att Prop.1981/82:180 126 gränsdragningenmellan kommersiell reklam och s.k. åsiktsannonsering ankommer på regeringen sombesvärsinstans. Vid tillämpningen av den marknadsrättsliga lagstiftningenuppkommer rättsliga problem av en art som lämpligen bör avgöras idomstolsmässiga former. Jag vill i delta sammanhang erinra om Sverigesåtaganden enligt för industriellt rättsskydd (Sverigesöverenskommelse med främmande makter 1970:60). Enligt artikel 10 bis i denna,som behandlar otillbörlig konkurrens inkl. otillbörlig marknadsföring ärunionsland pliktigt att tillförsäkra näringsidkare verksamt skydd mot illojalkonkurrens. I artikel 10 ter har unionsländerna förbundit sig atttillhandahålla lämpliga rättsmedel för verksamt undertryckande av bl. a. sådanahandhngar som avses i artikel 10 bis. Artikel 10 ter innehåller dessutom bestämmelserom talerätt för kooperationer och föreningar, som företräder berörda näringsidkare.Enligt min mening kan det ifrågasättas om inspektionsmodellen är förenlig medSveriges åtaganden enligt konventionen. Mot bakgmnd av det anförda avstyrker jag vadbanklagsutredningen och majoriteten i försäkringsverksamhetskommiltén harföreslagit i denna del och förordar att även i fortsättningenskall vara sista instans i marknadsföringsfrågor inom bank- ochförsäkringsområdena. Detsamma bör enligt min mening gälla denmarknadsföringsinriktade informationen på dessa områden och den informafionsom lämnas efter köp enligt konsumentförsäkringslagen. Vadgäller talerätten ankommer det på KO att föra lalan i marknadsdomstolenoch att därvid hävda konsumentintressena. När det gäller marknadsföringsfrågorpå bank- och försäkringsområdena skall enligt vad jag har förordat bank- ochförsäkringsinspeklionerna ha ansvaret för tiUsynen inom resp, områden. Enligtmin mening talar detta för att dessa myndigheter också bör kunna uppträda imarknadsdomstolen. En sådan ordning är betydligt enklare och smidigare ån attKO skulle kopplas in i de marknadsföringsärenden som skall föras tilldomstolen. Från en del håll har ifrågasatts om inspektionens roll somtillsynsmyndighet kan förenas med den åklagarliknande funktion del innebär attföra talan i . För egen del tror jag inte att några nämnvärdaolägenheter behöver uppstå om inspektionerna anförtros uppgiften att föra talani förekommande fall. För det första skall givetvis inspektionsmyndigheternasuppgift att bevaka konsumentintressen enligt marknadsföringslagen utföras påett objektivt sätt. För det andra är marknadsföringsområdel ganska välavgränsat. Jag finner ingen anledning att anta att den objektivitet sominspektionerna har att iaktta på sina tillsynsomräden i övrigt skulle råka ifara eller sättas i fråga därför alt inspektionerna på marknadsförings-områdethävdade konsumentintressena i . Några större svårigheter atthålla isär handläggningsformerna bör inte heller uppstå. Jag skall straxåterkomma till handläggningen av marknadsföringsärendena. 1981/82:180 127 Mot denna lösning skulle kunna invändas att den ärägnad att bryta sönder den processuella ordning som gäller på konsumenträttensområde. Lika gärna borde, kan del hävdas, livsmedelsverket och andra myndighetervars tillsyn berör en grupp näringsidkare ges ett övergripande ansvar förkonsumentskyddet inom sitt område och i KO:s ställe få uppträda imarknadsdomstolen. Jag vill då framhålla alt bank- och försäkringsinspektionernahar en särställning i detta sammanhang. Inspekfionernas tUlsyn riktar sig motvissa, klart avgränsade gmpper av bolag och andra företag samt omfattar nästanalla delar av den verksamhet dessa bedriver. Bl.a. har inspektionerna sedanmånga decennier haft att fiUvarata konsumentintressen pä sina resp. områden.Inga andra verk eller myndigheter torde ha fillsynsuppgifler av motsvarandeart. Enligt min mening finns del därför ingen anledning att låta den föreslagnalösningen vinna efterföljd pä andra områden eller således alt befara attrådande system på konsumenträttens område kan komma att brytas sönder, om debåda inspektionerna ges behörighet att uppträda i . Mot bakgrund av del anförda förordar jag att detskall ankomma pä bank- och försäkringsinspeklionerna att imarknadsföringsfrågor som rör kredUinstituten, fondbolagen ochförsäkringsföretagen föra talan i . Vid handläggningen av marknadsföringsärenden påbank- och försäk-ringsinspekfionernas fiUsynsområden bör enligt min meningendast de regler som gäller för KO enligt marknadsföringslagen gälla för bank-och försäkringsinspektionerna i stället för de vanliga lillsynsreglerna. att förbud och ålägganden enligt de tre generalklausulerna meddelas avmarknadsdomstolen på talan av bank- eller försäkringsinspektionen. Vidareinnebär det alt i fall som inte är av större vikt fräga om förbud elleråläggande av bank- eller försäkringsinspektionen prövas genom förbuds- ochinformationsförelägganden. Godkänns föreläggandet gäller det som förbud elleråläggande som har meddelats av . Bank- ochförsäkringsinspektionerna kommer alltså enligt mitt förslag att ha egenbeslutsrätt på ifrågavarande område endast i fall som inte är av större vikt.Detta innebär också att beslut av inspektionen i marknadsföringsärenden fåröverklagas endast i den utsträckning som anges i marknadsföringslagen. Medhänsyn till att marknadsföringsfrågorna ganska väl bör kunna avgränsas fränandra tillsynsfrågor torde några egentliga problem inte behöva uppstå vidhandläggningen hos inspekfio-nerna. Mitt förslag innebär således att bank- ochförsäkringsinspeklionerna skall svara för handläggningen avmarknadsföringsärenden inom sina respektive områden. Besluten fattas avstyrelsen vari inte ingår några företrädare för olika intressen - ellergeneraldirektören i enlighet med myndigheternas instmktioner. För KO gällerkravet att han skall vara lagkunnig (11 § lagen om marknadsdomstol m. m.). Prop.1981/82:180 128 finnsinte någon uttrycklig föreskrift av motsvarande innehåll. Vid utövandet av sintillsyn har inspektionerna alltid haft att fullgöra uppgifter som kräveringående juridisk sakkunskap, I inspektionernas organisationer ingår och måsteingå juridiska enheter med lagkunniga befattningshavare, I den män enmarknadsföringsfråga kräver att en lagkunnig befattningshavare anlitas, t, ex.för alt ulföra talan i , är del självklart att en sådan kommeratt anförtros uppgiften. Någon uttrycklig föreskrift härom behövs inle. Vad jag nu har föreslagit bör lagtekniskt lösas såatt det i marknadsföringslagen förs in en föreskrift om att KO:s åliggandenenligt marknadsföringslagen fullgörs av bank- eller försäkringsinspeklionennär det gäller marknadsföringsfrägor som rör sädana företag vars verksamhetslår under tillsyn av bank- resp. försäkringsinspektionen. Dessutom bör ilagarna för kreditinstituten, fondbolagen, försäkringsrörelselagen, lagen omrätt för utländsk försäkringsanstalt all driva försäkringsrörelse här i riketoch lagen om understödsföreningar införas bestämmelser i tillsynskapillen enligtvilka det framgår att marknadsföringsfrägor handläggs enligt reglerna imarknadsföringslagen. En följdändring i lagen om marknadsdomstol är ocksåerforderlig. 3.2,8,5Övriga frågor Jag vill betona att vad jag har föreslagit itillsynsfrågan endast innebär att huvudansvaret för allt konsumentskydd inomtillsynsomrädena samlas hos bank- resp. försäkringsinspeklionen. Härigenomförändras inte uppgift alt i enlighet med sin instruktionstödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. De allmännaprinciper och synpunkter hävdar på konsumentskyddets område böräven i fortsättningen i väsentlig omfattning slå igenom bl.a. när det gällerlämpliga former för information till allmänheten. Jag utgår ifrån attsamarbetet mellan inspektionerna och vid tiUämpningen av denkonsumenträttsliga lagstiftningen fortsätter. Särskilt inom avtals-, villkors-och marknadsföringsområdena är det viktigt att inspektionerna samråder medkonsumentverket innan avgöranden fattas av mer principiell innebörd. Det är ocksåbetydelsefullt som jag sagt att inspektionerna tillgodogör sigkonsumentverkets allmänna erfarenheter och kunskaper i konsumentfrågor. Enligtmin mening bör det ankomma pä de berörda myndigheterna alt själva bestämmaformerna för samarbetet. Jag delar dock försäkringsverksamhetskommitténsuppfattning att det s. k, kontaktforum för försäkringsfrågor bör bibehållas.Med hänsyn till alt försäkringsinspekfionen föreslås få huvudansvaret förkonsumentskyddet på försäkringsområdet anser jag i likhet med kommittén attinspektionen i stället för i fortsättningen bör utse ordförandeoch svara för att behövUga sammankomster kommer till stånd. Medtanke på de goda erfarenheter som finns från kontaktforum för 1981/82:180 129 försäkringsfrågor anser jag i likhet medbanklagsutredningen att ett sådant samarbetsorgan bör bildas förbankinspektionens tillsynsområde. Del får ankomma på bankinspektionen att tainitiativ till bildandet av organet, alt utse ordförande och att svara för sammanträdesverksamheten,I samarbetsorganet bör - förutom personer frän inspektionen och konsumentverket- ingå representanter för bankerna och företrädare för andra institutsgruppersom står under bankinspektionens tillsyn. har som jagtidigare nämnt tagit upp frågan om hur konsumenttvisler på bankområdet börprövas. prövar f. n. inle sådana tvister. 1 prop,1979/80: 114 om verksamheten vid framhöllföredraganden (s, 16) att denna avgränsning borde gälla även för framtiden. Vidbehandlingen av propositionen i föranledde denna inställning intenågon erinran (NU 1979/80:55), Mot bakgrund härav anser jag i likhet medbanklagsutredningen att den nuvarande ordningen för prövningen av konsumenttvisterpå bankområdel bör bestå och att det inte. såsom allmänna reklamationsnämndenföreslagit, finns anledning att ytterligare utreda denna fräga.