prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — 1977/78:19 om "Nya riktlinjer för jordbrukspolitiken m.m."uttalade departementschefen, all han i likhet med jordbruksuired-ningansåg att de på producentkooperaliv grund uppbyggda mejeri- ochslakteriföreningarna ger effektivitetsfördelar. Den ägare- ochföretags-straktur som råder har bl. a. möjliggjort anläggningar av storaproduktionsenheter med planmässig uppsamling och distribution samlproduktutveckling, vilket kommit både producenter och konsumenter till godo. Medhänsyn tiU de farhågor som stundom framförts om att bristen på konkurrens,särskilt på mejeriområdet, skulle leda till försämrad effektivitet hadejordbruksutredningen undersökt möjligheterna att föra över prissättning ochprisreglering för kött- och mjölkprodukter från partiledet till producentledet.Utredningen ansåg dock att någon ändring inle var motiverad men föreslog vissaåtgärder i syfte att garantera en önskvärd effekti-vitetsulveckling ochtiUfredsställande konkurrens inom de förädlingsled som omfattas avjordbruksprisregleringen. LRF noterar här uppskattningen av det marknadssystemsom till väsentlig del bygger på de lantbruks-kooperativa förelagens nuvarandeverksamhet. Garantierför en tillfredsställande konkurrens inom förädlingsledet borde enligtdepartementschefen kunna erhåUas genom alt slatsmakternas insyn ikonkurrensförhållandena utökades, som möjligheterna till ingripandenvid eventueUt uppkommande missförhållanden förbättrades. Ingenting hade dockframkommit som visade att missförhållanden skulle föreligga och att svårigheterskulle kunna uppslå alt vid en sådan eventualitet få dem tillrättalagda.Jordbruksutredningen framhöll (prop. 1977/ 78:19, s. 93): "NOs verksamhetomfattar inle de konkurrensbegränsningar som kän ingå som ett led i enoffentlig reglering och inte heller sådana av enskilda sammanslutningar eller företagareanordnade konkurrensbegränsningar som utgör en föratsättning för den offentligaregleringens tillämpning eller en ofrånkomlig och fömlsedd följd av denna. Detfår emellertid inte anses uteslutet att missförhållanden kan uppkomma tillföljd av sådana konkur- Prop.1981/82:165 185 rensbegränsningarsom faller utanför NOs ämbetsområde. Del bör inom ramen förjordbruksprisregleringen finnas möjlighet att pröva och vid behov ingripa motsådana missförhållanden. Det bör ankomma på jord-braksnämnden alt bereda ochbesluta i här angivna frågor". Departementschefenoch antog jordbraksutredningens förslag på nu berörd punkt. Jordbruksutredningenföratsätter uppenbarligen alt det finns ett samband mellan offentligregleringsverksamhet och vissa konkurrensbegränsningar inomlantbmkskooperalionen. Frånvaro av offentliga reglerings-uppgifter förföreningarna utesluter heller inle detta. Såsom framgår av delanförda har statsmakterna sökt föriägga marknadsregleringarna på jordbrukelsomåde till statliga eller halvstalliga organ. Enligt riksdagsbeslut -som i detta hänseende inle förändrats genom senare riksdagsbeslut - bordejordbrukets föreningsrörelse befrias frän åligganden av marknadsreglerandeslag. Del framhölls, som nämnts, att / allmänhet skulle inle andramarknadsregleringar än dem som åvilar jordbraksnämnden ellerregleringsföreningarna erfordras. Ett visst utrymme lämnades alltså. Vidsidan av utav jordbruksnämnden och regleringsföreningarna handhavdamarknadsregleringar företas alltjämt viss regleringsverksamhet genomlantbrukets ekonomiska föreningsröfdse. Viss föreningssamverkan i och genomlantbmkskooperationens riksorganisationer kan dessutom på sill sätt både ansesbetinga och betingas av statliga regleringsåtgärder. Statsmakternas insyn påområdet är myckel god och verksamheten handhas direkt på jordbmksnämndensuppdrag och med nämndens goda minne. Delbör i delta sammanhang understrykas, alt de nuvarande marknadsregleringarnasom bl. a. föreningarna deltar i är en förutsättning för den prisnivå som utgörutgångsläget vid överläggningarna mellan statsmakterna, lantbrukarnasförhandlingsdelegation och konsumentdelegationen om prissättningen påjordbrakels produkter. Ändras förutsättningarna för dessa marknadsregleringar påverkardetta den prisnivå man har att utgå ifrån i förhandlingarna och därigenom ocksåjordbrukarnas inkomster. Vadovan anförts visar enligt LRF:s mening klart att det finns kopplingar mellankonkurrensbegränsningar inom lantbrukskooperationen och jordbraksregleringen.Omfattningen härav är dock inle i detalj klarlagd. LRFanför vidare bl. a. att kriminaliseringen av pris- ochmarknadsdel-ningssamarbete vållar problem. Förbundet anser det såvälprincipiellt felaktigt som praktiskt olämpligt alt tillämpa ettdispensförfarande i MD för de principiella och komplexa frågor som sammanhängermed jordbraksregleringens räckvidd visavi konkurrensbegränsningar inomlanlbrakskoope-rationen. Föregen del vill jag uttala följande. Jagdelar det synsättet att tillämpningsområdet för en konkurrenslagstiftning irealiteten bör vara begränsat av särregleringar som är ett ullryck församhäUets syn på hur verksamheten bör bedrivas på ett visst område. På dennapunkt rör del sig på sätt som har uttalats om en elastisk och övertiden föränderlig begränsning som bör gälla också i fråga om tillämpningen avmissbraksbeslämmelsen i den nya konkurrenslagen. Prop.1981/82:165 186 Klarastframträder detta förhållande då särregleringen är inrymd i en lag eller annanförfattning. Ett konkurrensbegränsande beteende som är konformt medstatsmakternas tvingande normgivning kan inte bedömas vara OtiUbörligt frånallmän synpunkt. Men också utan att beteendet kan förklaras av en sådannormgivning kan slutsatsen ibland vara densamma. Ett exempel som har nämnts ärriktlinjer som har antagit för politiken på ett visst område. Mankan sammanfatta detta så all staten genom att anbefalla beteendena har tagitöver ansvaret för deras förenlighet med det allmännas intressen. Uppenbarligensaknas då fog att använda de former för samhällsingripanden på missbruksområdetsom den nya konkurrenslagen inrymmer. Vadjag nu har anfört tecknar en viktig princip för rättstiUämpningen. Denbeskrivna situationen framstår dock som starkt förenklad när man jämför med depraktiska problem som kan möta våra konkurrensvårdande myndigheter. Vidsidan av tvingande normgivning förekommer till en början andra former avpåverkan från offentliga organs sida gentemot näringslivet. Här rör man sig alltsåpå frivillighetens plan. Det är enligt min mening ingalunda givet att vatjesådan form måste ursäkta konkurrensbegränsande beteenden som sluter andärtill. Så kan visserligen vara fallet när myndigheterna i denna sinverksamhet följer anvisningar som de högsta statsmakterna har meddelat. Sådanadirektiv kan ha lämnats i förarbeten till en lagstiftning, i form av särskildariksdags- eller regeringsbeslut eller på annat liknande sätt, exempelvis iinstruktionen för en myndighet. Det synes i allmänhet inte välmotiverat att ifall av en sådan art inskrida mot förelag som, visserligen frivUligt, rättarsig efter samhällets önskemål. Om,å den andra sidan, en myndighet utövar viss påverkan på ett företag utan att pådenna punkt kunna åberopa statsmakternas önskemål är det inte självklart attföretaget måste i alla lägen stå fritt från ingripanden med stöd avkonkurrenslagen. Låt mig då tillägga att situationer av denna teoretiska - art givetvis i första hand bör lösas genom en samverkan mellan deberörda myndigheterna. Särregleringarkan aUlså utgöra en begränsning för tiUämpningen av den nya konkurrenslagen.Enligt min mening bör man inte stanna vid detta förhåUande. På denna punkt viUjag framhålla följande. Denomständigheten att samhället ställer sig bakom vissa konkurrensbegränsandeförfaranden är, som jag förat berört, ett uttryck för uppfattningen attförfarandena i vart fall medför övervägande fördelar för konsumenterna.Emellertid är det alls inte givet att samhällsbedömningen i fråga alltid måstevara riktig eller ständigt förbli välavvägd. Somett viktigt led i den konkurrensfrämjande politik vi behöver föra måste därföringå en ständig prövning och omprövning i dessa avseenden. Redan detförhållandel att konkurrensbegränsningar som del allmänna ställer sig bakom kanfå särskilt omfattande utbredning och ekonomiskt Prop.1981/82:165 187 myckelbetydande verkningar visar hur viktigt detta är. Det anförda gäller givelvisäven sådana konkurrensbegränsande inskränkningar i förelagens handlingsfrihetsom samhället direkt liUskapar, exempelvis genom olika regleringar. Jag menaratt man över hela fältet noga måste pröva att åtgärder som syftar till attsätta konsumenternas bästa i första rummet också i sak får denna effekt. Idet följande kommer jag att behandla detta närmare. Redan nu viU jag uttala attde konkurrensfrämjande frågorna långt mer än måste uppmärksammas ivåra myndigheters arbete. Jag avser att föreslå särskilda uppgifter för NO pådenna punkt. Dethittills anförda har tagit sikte på den situationen all särregleringar som detallmänna slår bakom heh motiverar utformningen av de konkurrensbegränsandeåtgärder som företagen vidtar. Så är dock inle aUlid fallet. Jag delarkonkurrensulredningens uppfattning alt man måste släUa speciella krav för attett konkurrensbegränsande förfarande skall kunna anses motiverat på grund avdess anknytning tiU en särreglering. Dit hör i princip all dekonkurrensbegränsande effekterna av särregleringen kan sägas vara nödvändigaoch med avsikt förbundna med denna eller en ofrånkomlig följd därav. Det ärdärvid bl. a. fråga om vad som inle sträcker sig utöver direkta eller avseddaföljder. Går förfarandet längre än så kan missbmksbestämmelsen vinnatUlämpning. Vadjag nu har uttalat gäller alla former av särregleringar. Sådana finns på en radolika samhällsområden. Immaterialrättenutgör det rättsliga regelsystemet till skydd mot efterbildning och annatobehörigt utnyttjande av annans prestationer och kännetecken. Derättsområden som ifråga om prestationsskyddet är aktuella rör bl. a.upphovsrätt, fotografisk bild, patent och mönster. Gemensamt för dessaimmaterialrälter är att de ger en tidsbegränsad ensamrätt som är knuten tillintellektuella prestationer, vilka i regel skall uppfylla vissa krav på originalitet. a. genom lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära ochkonstnärliga verk samt lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild.Patenträtten regleras av patentlagen (1967:837). Slutligen regleras rätten tillmönster, dvs. förebilden för en varas utseende eller för ett ornament, genommönsterskyddslagen (1970:485). RättentiU kännetecken berör också flera delområden. I första hand är del fråga omvarumärkesrätt, firmarätl och namnrält. Avgörande skUlnader mot skyddet förintellektuella prestationer föreligger. Här gäller det att skydda vad somanvänds som individualiseringsmedel - varumärken, firmor, namn m. m. Vidare ärensamrätten tiU kännetecken inte tidsbegränsad. 1981/82:165 188 Delagar som främst är av intresse i delta sammanhang är till en börjanvaramärkeslagen (1960:644). Den behandlar bl. a. näringsidkares ensamrätt tillvaramärke såsom särskilt kännetecken för all från andras varor skilja sådana varorsom han tUlhandahåller i sin rörelse. Skydd kan också vinnas för slagord ellerannat i näringen använt särskilt varukännetecken. Vidare finnskollektivmärkeslagen (1960:645). Enligt denna kan ensamrätt till sådant märkeeller annat varukännetecken förvärvas av näringsidkar-föreningar ochkontrollorgan. Firmalagen (1974:156) reglerar bl. a. ensamrätten till firma,dvs. den benämning under vilken näringsidkare driver sin verksamhet, och andranäringskännetecken. Beträffandeimmaterialrätten är del vanligt att intrång i rättigheterna från utomståendessida både är straffbelagt och skadeslåndsgrundande. Firmalagen har ocksåförbud. Utanfördet på detta sätt skyddade området faller vad man brukar kalla know-how. Iallmänhet menas därmed sådan kunskap och erfarenhet som är säregen för ettförelag. Någon allmängiltig definition finns dock inte. Begreppet kan i vissmån sammanfalla med s.k. yrkeshemligheter och tekniska förebilder, som liU delskyddas genom lagen (1931:152) med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens.Det gäller då två former av förtroendemissbruk. Sålunda kan en person undervissa föratsättningar straffas om han använder sig av eller ypparfabrikationssält, anordning, affärsförhållande eller annat som han vet utgören arbetsgivarens yrkeshemlighet. Motsvarande gäller om någon i annat fallobehörigen använder sig av eller ger annan del av ritning, mönster, modell,schablon eller sådan teknisk förebild som han för utförande av arbete ellereljest för affärsändamål har fått sig anförtrodd. Know-howhar ofta stor ekonomisk betydelse och del är vanligt att tekniskt utveckladeförelag upplåter licens till sin know-how mot royalty. Del är vidare myckelvanligt att palentlicenser kombineras med upplåtelse av patenlhavarens know-howrörande patentels utnyttjande vid tillverkning och marknadsföring. Ofta är isådana fall know-how-licensen den ekonomiskt väsentligaste. Tankenbakom upphovsrätten, patenträtten och möhsterrällen är att den legalaensamrätten med däri liggande förbud mot efterbildning skall stimulera tiUskapande insatser. Detta åstadkommer man genom all ge rättighelsinnehavaren enskyddad position på marknaden så att han om möjligt skall kunna få ettekonomiskt utbyte av sin insats. Dessaimmaterialrälter betecknas ibland som marknadskonforma i den bemärkelsen alt deär speciellt utformade för alt fungera just i en marknadsekonomi.Lagstiftningen är väsentligen inriktad på att bestämma och avgränsa de olikaensamrätternas uppkomst, räckvidd och innebörd. Ål rättighetsinnehavarnaöverlåts i allmänhet att genom licens mot royalty förfoga över sina rättigheterekonomiskt. Det kan röra sig om exklusiva upplåtelser, som alltså gerensamrätt, eUer enkla licenser, där licensgivaren kan göra motsvarandeupplåtelse också till annan. Prop.1981/82:165 189 Genomdetta inverkar immaterialrätlerna påtagligt på konkurrensförutsättningarna påmarknaden. Som regel utgör de viktiga konkurrensmedel. Därvid är de delskonkurrensfrämjande på så sätt att de stimulerar tiU insatser genom del skyddsom skapas för prestationerna. Dels innebär ensamslällningen i sig enkonkurrensbegränsning i förhållande till dem som står utanför ensamrätten. Idet sistnämnda fallet kan detta inverka prishöjande. Enligt patentlagen kandock ingripande ske i vissa sådana fall genom regler om Ivångslicens. Av 45 §patentlagen följer sålunda bl. a. all, om en uppfinning som någon har patent påinte utövas i skäligt omfång, annan äger erhålla tvångslicens därtiU efter visslid. Enligt 47 § nämnda lag äger vidare den som vill yrkesmässigt utnyttjauppfinning, vara annan har patent, erhålla tvångslicens därtUI, om hänsyn tillallmänt intresse av synnerlig vikt kräver det. Ytterligare föreskrifter lämnasi 48-50 §§ samma lag. Regler om Ivångslicens finns även i mönsterskyddslagen. Också känneteckensrättenär utformad för att fylla en funktion som är nödvändig i en marknadsekonomi.Varamärkes- och firmarätten gör det möjligt all individualisera ennäringsidkares rörelse samt de varor och tjänster som tillhandahålls i denna.Givetvis har näringsidkarna intresse av all gentemot varandra ha ett skydd försina individualiseringsmedel. Men det är också i samhällets och konsumenternasintresse att säljarna på marknaden framträder individualiserade och med frånvarandra särskiljbara kännetecken. Här fyUer känneteckensrällen viktigakonkurrensfrämjande och konsumentinformerande funktioner. Ilikhet med skyddet för intellektuella prestationei- medför också känneteckensrällenvissa konkurrensbegränsande effekter, särskilt varumärkesskyddet. I praktikenär det nämligen så alt varumärkena inle bara individualiserar olika företagsprodukter utan också i viss mån differentierar dem i köparnas ögon. Underinflytande av bl. a. marknadsföringen knyter exempelvis konsumenterna oftaolika föreställningar tUl skilda märkesvaror. Härvid kan skapasmärkespreferenser av kanske till stor del irrationell karaktär. Sädanapreferenser kan utan saklig grund ge en i viss mån skyddad position för ettförelag i förhållande till konkurrenterna, s. k. märkesmonopol ellerkvasimonopol. Motdenna allmänna bakgrund är det givet att konflikter kan uppkomma mellan KBL ochden immaterialrättsliga lagstiftningen. I frågan om hur dessa skall lösas alltså gränsdragningen mellan de skilda regleringarnas kompetens när de berör varandrasområden - har sedan KBL:s tillkomst skett en viss förändring. Nyetableringssakkunnigasuppfattning var (SOU 1951:27 s. 560) all den föreslagna lagen inte skullemedföra någon inskränkning i patenträtten annat än om den utnyttjades för attframtvinga annan konkurrensbegränsning, exempelvis genom all bindaåterförsäljare att la visst pris. Till delta anslöt sig (prop. 1953:103 s.227-228) departementschefen i allt väsentligt. 1960:167 s. 37 medförslag till varamärkeslag m. m. uttalade dock 1981/82:165 190 föredragandenatt det inte borde vara uteslutet att ingripa mot skadlig verkan avmärkesvammonopol ens i sådana fall då konkurrensbegränsande åtgärder ägde stödi själva vammärkesrätlen. VidtiUkomsten av patentiagen anförde (prop. 1966:40 s. 179) föredraganden rörandetillämpningen av patentlagens bestämmelse om tvångslicens i 47 § bl. a., attdel var tydligt att patenträttigheter i del enskUda fallet kan utnyttjas på ettsätt som kommer i strid med fundamentala samhällsintressen och att det i ettsådant läge måste finnas möjlighet att genom tvångslicensbeslämmelser direktbegränsa den med patentet förenade ensamrätten. Innan tvångslicens tillgrips,borde det dock slå klart alt föreliggande missförhållanden inte lämpligenlåter sig rätta genom tiUämpning av lagbestämmelser som mera allmänt är riktademot osunda företeelser inom näringslivet, exempelvis KBL. Om t. ex.palenthavaren i licensavtal uppställt villkor oförenliga med KBL borde manöverväga om denna lagstiftning i första hand kunde tillämpas för att undanröjavillkoret. Närmönsterskyddslagen antogs framhöll (prop. 1969:168 s. 52) föredraganden bl. a.att ett ingripande mot skadlig verkan av en ensamrätt till mönster borde kunnaske, inte bara om en mönslerhavare går utom ramen för sina rättigheter enligtmönsterskyddslagen och utnyttjar ensamrätten ull att tvinga fram ellerunderstödja annan konkurrensbegränsning, utan undantagsvis även om åtgärdernaframstår som oantastliga från rent mönsterrättslig synpunkt men måste anses haskadlig verkan från konkurrensbegränsningssynpunkt. Lagrådet framhöll (prop.1969:168 s. 338): Mönsterrättenutgör ett rättsligt monopol som den föreslagna lagstiftningen avser attskydda. Utnyttjas rätten för syften som är främmande för dess ändamål, böringripande enligt konkurrensbegränsningslagstiftningen kunna ske; här avsesalltså fall som anges betänkande. Men det bör, såsom framgår av ovanåtergivna uttalanden, inte vara uteslutet alt ingripande kan äga ram även i andrafall. Någon principiell skillnad kan härvidlag inte föreligga mellanpatenträtten och mönsierrätlen, ehum givetvis med hänsyn till desamhäUsintressen som kan komma i fråga ingripanden mot patenträttigheter måsteantagas bli vanligare. Om exempelvis en patenthavare (mönslerhavare) på ettlivsviktigt område antingen inte utövar sin patenträtt (mönsterrält) ehuraalster framställda enligt monopolrätten skuUe vara till stort gagn föraUmänheten - eller också tillämpar orimligt höga priser på varan, och hantillika i ena eller andra fallet vägrar att alls upplåta licens eller kräver enorimligt hög licensavgift, synes föratsättningar för förhandlingar införnäringsfrihetsrådet föreligga. 1 vissa fall kan, om sådana förhandlingar blirresullallösa, maximipris på varan komma att fastställas enligt 21 § tredjestycket konkurrensbegränsningslagen. Också andra situationer kan länkas. Överhuvud tagel synes det ligga i hnje med samhällsutvecklingen i stort, att extremoch samhäUsskadlig utövning av sådana i och för sig samhällsnyttigamonopolrätler som patenträtten och mönsierrätlen utgör kan mötas medingripande enligt konkurrensbegränsningslagstiftningen. 1981/82:165 191 Departementschefenuttalade därefter (prop. 1969:168 s. 349) att vad lagrådet hade anfört om denföreslagna mönsterskyddslagens förhållande till lagstiftningen omkonkurrensbegränsning inte föranledde något yttrande från hans sida. NFR intog i dets.k. Pommac-ärendet (NFR 8/1959, PKF 1959:6) den ståndpunkten att avgörandet avfrågorna om och tiU vem licensupplåtelser skulle ske, på anförda skäl fickanses innefattat i de befogenheter enligt varamärkeslagstiflningen somtillkommer varamärkes-havaren utan inskränkning av KBL. I alla händelser bordedet gälla med hänsyn till vissa angivna omständigheter i ärendet, ansåg rådet. NO har ansett vägran attsälja färdigbuteljerad till ett bryggeri inte kunna försvaras underhänvisning till ensamrätten till varamärkel och önskemålet att skyddamärkets good-will (se NFR 5/1964, PKF 1964:10). Idet s.k. däckdubbsmålet (/1972, PKF 1972:5) prövades frågan om KBL:stillämplighet inom del av patenträtten skyddade området. Här skall endastnämnas att majoriteten fann del möjligt att ingripa mot ett i och för sig rättsenligtutnyttjande av patent genom kvoteringsvillkor i ett patentlicensavtal. Rådetfann alt kvoteringsbeslämmdsernas inverkan på prisbUdning samt effektivitet ochkonkurrensförhållanden i delta fall var så allvarlig att den inte kundeförsvaras genom hänvisning tUl patentskyddet. SlutUgenhar frågan om förhållandet mellan KBL och patentlagen berörts vid en ändringår 1978 i 3 § patentlagen, vari anges vad den genom patent förvärvadeensamrätten innebär. Föredraganden uttalade (prop. 1977/78:1 Dd A s. 330-331)följande. Delbör anmärkas alt omfattningen av den ensamrätt som enligt patentlagentillkommer palenthavaren kan inskränkas enligt konkurrensbegränsningslagstiftning.I 1966 års proposition berördes denna fråga i anslutning till bestämmelsen i 47§ om att ivångslicens kan meddelas, om hänsyn till allmänt intresse avsynnerlig vikt kräver det. Föredragande departementschefen yttrade därvid(prop. 1966:40 s. 179) att patenträttigheler i del enskilda fallet kundeutnyttjas på ett sätt som kommer i strid mot fundamentala samhäUsintressen ochall del i ett sådant läge måste finnas möjlighet för samhällel att ingripa. 1vissa fall kunde därvid enligt departementschefen rättelse åstadkommas genomen tillämpning av lagbestämmelser som mera allmänt var riktade mot osundaföreteelser inom näringslivet, såsom bestämmelser rörande prisövervakning,förhindrande av konkurrensbegränsning o.d. Det bör även påpekas attmarknadsrådet (numera ) har intagit den ståndpunkten, att detprincipieUt är möjligt att ingripa med stöd avkonkurrensbegränsningslagsliftningen också mot sådana konkurrensbegränsningarsom faller inom patenträttens ram (marknadsrådels avgörande 1972 nr 7; det s.k. däckdubbsmålet). När del gäUer konkurrénsbegränsningslagstiftningenstillämplighet föreligger det sålunda enligt marknadsrådet inte någon absolutprincipskUlnad mellan konkurrensbegränsande åtgärder som har sin grand i denlegala ensamrätten och konkurrensbegränsande åtgärder utanför ramen förensamrätten. Prop,1981/82:165 192 Iett fall har , sedan den konstaterat att en konkurrensbegränsningmed skadlig verkan förelåg i form av ett åtagande att inte driva konkurrerandeverksamhet, tagit upp förhandling i syfte att undanröja denna verkan, det s. k.Gambroärendet (/1976, PKF 1976:6). Ärendetgällde en konkurrensklausul som band en före detta anställd i AB Gambro.Domstolen gjorde i detta ärende en avvägning bl. a. mellan å ena sidan Gambrosintresse alt skydda sitt know-how och å andra sidan det allmänna intresset avall tillverkning av en ny produkt skulle igångsättas. I den förhandling, somföljde domslolsavgörandet, beaktades intresse av att skydda sittknow-how också på det sättet att den före detta anställde frigjordes frånkonkurrensklausulen endast i den utsträckning som erfordrades för den nyatillverkning som planerades men förblev bunden att inte samarbeta med Gambrosvikfigaste konkurrenter.