prop · G503103 · 1981-12-31 00:00:00 — Delegationen skall följautvecklingen inom hybrid-DNA-teknikens områ de och särskilt beakta nya förhållanden som har eller kan få betydelse för samhällets tillsyn av hur tekniken används och ta initiativ i frågor som rör riskklassificering och övriga säkerhets- och skyddsfrågor. Den skall vidare yttra sig till berörda tillsynsmyndigheter liksom även till andra myndigheter samt lill offentliga och privata institutioner och företag i frågor som rör riskklassificering och övriga säkerhets- och skyddsfrågor saml informera dessa om sådana förhållanden inom hybrid-DNA-området som kan vara av värde för deras verksamhet. Delegationen har vidare till uppgift att informera allmänheten om utvecklingen inom hybrid-DNA-området på ett sådant sätt alt intresset för säkerhetsfrågorna upprätthålls och den allmänna debatten stimuleras. Den skall även uppmärksamma behovel av utbildning av personal som arbetar eller skall arbeta med hybrid-DNA-tekniken. Delegationen skall anmäla till regeringen om något användningsområde för hybrid-DNA-tekniken kan ifrågasättas från etiska eller humanitära synpunk ter eller om området för samhällets tillsyn behöver utvidgas lill alt omfatta 53 1981/82:103 andra frågor än dem som är föremål förtillståndstvång eller offentlig Del II kontroll. I propositionenunderströk föredraganden även vikten av alt frågor bUr belysta i delegationen. uttalade i sitt betänkande 1979/80:18 -med anledning av propositionen 1979/80:10 jämte motioner - att regeringensärskilt bör låta pröva de administrativa och juridiska konsekvenserna avinrättandet av en särskild myndighet för kontroll av hybrid-DNA-teknikensanvändning. Regeringen beslöt att tillkalla en särskildutredare för dessa frågor. uttalade vidare att det är sannolikt altde etiska, humanitära och sociala frågorna kring hybrid-DNA-tekniken i ettlängre perspektiv kommer att kräva långt större uppmärksamhet än miljöfrågorna.Det är därför enligt utskottet nödvändigt att samhällets kontroll av teknikensamt debatten kring densamma inte begränsas lill enbart frågor om ett effektivtskydd för den inre och yttre miljön. Utskottet anser därför att enparlamentarisk utredning bör tillkallas redan nu med uppgift alt utreda ,humanitära och sociala frågor kring hybrid-DNA-tekniken. Utredningen bör ävenpröva frågan om det behövs ett förstärkt inflytande för kommunerna i anslutningtill användningen av hybrid-DNA-teknik. beslutade i enUghet medutskottets hemställan (rskr 1979/80:107). Jag anser alt den av begärda utredningen börkomma till slånd. En kommitté bör därför nu tillkallas. Kommittén bör få tilluppgift att - i enlighet med utskottets hemställan i betänkandet 1979/80:18 medanledning av motionen 1979/80:83 - utreda etiska, humanitära och sociala frågorkring hybrid-DN.-tekniken samt överväga behovel av en etisk och sociallagstiftning i syfte att sätta gränser för hur långt försök med att på konstladväg förändra anlag hos levande organismer skall tillåtas. Kommittén bör därvidfölja upp de erfarenheter som den nyinrättade delegationen förhybrid-DNA-frågor fått när det gäller etiska, humanitära och sociala frågorkring hybrid-DNA-tekniken. Kommittén bör också i enlighet med riksdagensbeslut pröva frågan om kommunerna genom lagsiiftning eller på annat sätt skallges ett förstärkt inflytande över verksamhet med hybrid-DN A. Olika utgångspunkter för etiska bedömningar avhybrid-DNA-tekniken kan komma i fråga med hänsyn lill teknikensanvändningsområden. Hybrid-DNA-teknik används bl. - framställningav nytloprodukter såsom läkemedel, kemisk-tekniska produkter och livsmedel, - kartläggning avgenetiskt materials struktur, funktion och reglering och - diagnostiseringoch behandling för genetiska defekter och cancersjukdomar m. m. I utredningen bör tyngdpunkten läggas vid de eliskafrågeställningar som uppkommer till följd av sådan användning avhybrid-DNA-tekniken som innebär direkt ingrepp i den mänskliga organismen. Kommittén bör även beakta vad socialutskottet anfört ibetänkandet 1979/80:36 - med anledning av motionen 1979/80:148 - om attgenforskningen i även bör inriktas på utvecklingsländernas behov avbillig mal. medicin och energi. har vidare i betänkandet 1979/80:18betonat angelägenhe- 54 ten av att i olikainternationella sammanhang arbetar för kontroll av hybrid-DNA-teknikenså att etiska, humanitära, ekologiska och sociala Skr. 1981/82:103 gränsersätts för verksamheten. Kommittén bör även behandla denna Dir 1981:4fråga. Dennu förordade kommUtén bör nära samråda med den särskilde utredare somtillkallats för att utreda de administrativa och juridiska konsekvenserna avalt inrätta en särskild myndighet för kontroll av hybrid-DNA-teknikensanvändning. Somen utgångspunkt för utredningens arbete skall gälla att alla förslag som läggsfram skall kunna genomföras inom ramen för oförändrade resurser inom det områdesom förslagen avser. Även i övrigt gäller de direktiv som utfärdats tillkommittéer och särskilda utredare angående finansiering av reformer (Dir1980:20). Utredningsarbetetbör bedrivas så alt överväganden och förslag kan redovisas . Medhänsyn till vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen bemyndigarchefen för alltillkalla en kommitté med högst 6 ledamöter med uppdrag att utreda behovet avsamt lämna förslag till etisk och social lagstiftning m. m. för användning avhybrid-DNA-tekniken samt inkomma med de förslag som föranleds därav allutse en av ledamöterna att vara ordförande, altbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annnal biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag alt regeringen föreskriver att kostnaderna skall belasta femtehuvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hennes begäran. Tilläggsdirektiv till småhusköpkommittén (Ju 1975:02) Departementschefen,statsrådet , anför. (Ju 1975:02) tillkallades för att utreda frågor om förbättratkonsumentskydd vid förvärv av småhus m. m. Enligt direktiven (se 1976 årskommittéberättelse s. 64-74) avsåg kommitténs uppdrag i första hand attöverväga de problem som uppstår vid köp av småhus och vid förvärv av tomtmarkför småhusbebyggelse. Kommittén skulle också ta upp frågor om konsumentskyddetvid uppförande av småhus i den mån sådana frågor inle behandlades avkonsumenttjänstutredningen (Ju 1972:07). Enligldirektiven skulle kommitténs arbete inriktas på i huvudsak tre grupper av frågor. Dels skulle kommittén överväga möjligheten all åstadkomma en sanering av villkor i standardavtal genom en utvidgning av tillämpningsområdet för lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvill- 55 1981/82:103 kor(avialsviUkorslagen). Dels skulle kommittén utreda den civilrättsliga Del II regleringen vid förvärv av småhus. I delta avseendeskulle kommittén bl. övervägai vad mån de dispositiva reglerna i 4 kap. jordabalken borde kompletteras medtvingande bestämmelser till skydd för förvärvaren vid fel och andrakontraktsbrott från säljarens sida. Slutligen skulle kommittén behandlafastighetsförsäljningar som förmedlas av mäklare och bl. a. ta upp frågor omauktorisation av mäklare, allmänna regler för bedrivande av mäklarverksamheloch mäklares civilrällsliga ansvar gentemot säljare och köpare. Pågrundval av en promemoria från småhusköpkommittén (Ds Ju 1976:10) haravtalsvillkorslagen gjorts tillämplig på bl. a. försäljning avfast egendom (prop. 1976/77:110, NU 49, rskr 353, SFS 1977:452). EnUgtvad jag har inhämtat har kommittén för avsikt alt avlämna elt betänkande omfastighetsmäklare . Konsumenttjänstutredningenhar avlämnat ett betänkande (SOU 1979:36) med förslag tUlkonsumentljänsllag som innehåller civilrättsliga bestämmelser beträffande avtalmellan näringsidkare och konsumenter om sådana tjänster som utförs avnäringsidkare. Enligt förslaget gäller lagen arbeten på lös sak och arbeten påfasl egendom och byggnader. Från lagens tUlämpningsområde undantas dock bl. a.uppförande av byggnad för bostadsändamål. Utredningsförslaget harremissbehandlats och övervägs f. n. inom . Medanledning av en motion (1979/80:339) om spekulation på småhusmarknaden harriksdagen behandlat vissa frågor om inskränkningar i rätten att överlåtabostadsfastigheter. I motionen erinrades om att kommuner vid försäljning avsmåhus ofta föreskriver att köparen inte får överlåta fastigheten inom visstid. Eftersom del enligt motionärerna är oklart i vad mån sådana avtalsvillkorär giltiga, ansåg de alt förslag borde läggas fram som ger kommunernautlryckUgt lagstöd för att använda s. k. överlåtelseförbud. Isitt betänkande (LU 1979/80:28) med anledning av motionen förordadelagutskottet att frågan om utformningen av regler om överlålelseförbudövervägdes närmare. Enligt utskottet borde det ankomma på regeringen attnärmare bestämma i vilken form övervägandena borde ske. IenUghet med utskottets hemställan beslöt att som sin mening geregeringen tUl känna vad utskottet hade anfört (rskr 1979/80:401). Ävenfrågorna om överlåtelseförbud övervägs f. n. i . har avgelt sitl betänkande om fastighetsmäklare, återstårav kommitténs uppdrag i huvudsak de frågor som rör den civilrättsligaregleringen av köp och entreprenader. Dessa frågor har i flera avseendenberöringspunkter både med de förslag av konsumenttjänstutredningen som nubearbetas inom och med de frågor om köpevillkor som avsesi det nyssnämnda belänkandel av lagutskottet och som också övervägs inom departementet.Sambandet mellan de olika frågorna är enligt min mening sådant att de lämpligenbör övervägas i ett sammanhang. Det torde vara mest praktiskt om samtligafrågor behandlas inom departementet. Under deparlementsbehandlingen kanbehövliga synpunkter från berörda myndigheter och organisationer inhämtas genomanordnande av hearings o.d. Pågmnd av det anförda anser jag att småhusköpkommittén bör befrias 56 från de delar av utredningsuppdraget som återstårnär kommittén har avgell sitt betänkande om mäklare. De frågor som återstår bör islällel behandlas Skr. 1981/82:103 inom . Jag hemställer därför att regeringen meddelarsmåhusköpkommittén tilläggsdirektiv i enlighet med vad jag nu har anfört. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Tilläggsdirektiv till fängelsestraffkommittén (Ju 1979:04) Departementschefen, statsrådet , anför. Enligt regeringens bemyndigande har minföreträdare tillkallat två kommittéer för att göra en samlad översyn av vissaaktuella frågor på straffrättens och kriminalvårdens område. Den ena kommittén,fängelsestraffkommittén (Ju 1979:04; dir 1979:34), skall i huvudsak behandlafrågor som på olika sätt har anknytning till fängelses"traffet. Den andra,frivärdskommittén (Ju 1979:05; dir 1979:35), skall inrikta sig på den framtidautformningen av kriminalvården i frihet och alternativ till frihetsstraff. Båda kommittéernas uppdrag är omfattande.Fängelsestraffkommittén har sålunda i direktiven ålagts alt ta upp bl. a.frågorna om minimitiden för fängelsestraff, villkorlig frigivning, en allmänöversyn av straffskalorna i gällande ansvarsbestämmelser, allmänna regler ompåföljdsval och straff-mätning saml insyn och inflytande från lekmän ikriminalvårdens olika organ. Den först nämnda av dessa frågor har kommitténredan behandlat i delbetänkandet (SOU 1980:1) Fjorton dagars fängelse, som harlagts till grund för den avlämnade propositionen 1980/81:44. Enligl sin arbetsplan överväger kommittén f. n. främstfrågor som rör villkorlig frigivning. 1 den delen skall kommittén enligtdirektiven göra en förutsättningslös undersökning av verkningarna av denuvarande bestämmelserna och av de effekter som kan beräknas uppkomma vidolika tänkbara ändringar i regelsystemet. I kommitténs uppdrag ingår att prövaom den villkorliga frigivningen över huvud taget bör behållas. När det gäller frågan om lekmannainslagel i kriminalvårdenuttalas i direktiven att del är angeläget all vidga medborgarnas inflytande ochinsyn på delta område. Den bästa vägen att nå detta mål sägs vara att inrättaförlroendemannaslyrelser efter mönster av vad som har skett på andra samhällsområden.I direktiven skisseras en lösning som innebär alt det för varjekriminalvårdsregion inrättas en styrelse, som får ledningsansvaret såväl förlokalanslalterna och häktena som för skyddskonsulentdistrikten. Idirektiven framhålls att en konsekvens av en sådan reform måste bli att de nya regionstyrelsema övertar de lokala övervakningsnämndernas nuvarande uppgift att leda frivården och följa verksamheten vid kriminalvårdsanstal- c-j 1981/82:103 lerna. Avgörande för frågan om dessanämnder bör finnas kvar med Del II begränsade uppgifter blir enligtdirektiven närmast kommitténs ställningsta- gande i fråga om villkorlig frigivning. Om t, ex.villkorlig frigivning avskaffas kommer nämnderna knappast all få tillräckligtunderlag för forisatt verksamhet. Detsamma torde gälla om man övergår till enordning med en i princip obligatorisk villkorlig frigivning, som i regel inteförutsätter en diskretionär prövning i det enskilda fallet, samt begränsareller avskaffar möjligheten att meddela den frigivne särskilda föreskrifterunder prövotiden. För det fallet all en sådan eller en liknande lösning väljshar kommittén fått till uppgift att överväga en ordning som innebär altnämnderna avvecklas och att deras kvarstående uppgifter alll efter sin karaktärfördelas mellan allmän domstol, skyddskonsulent och regionstyrelse. Om däremot kommittén skulle stanna för att nuvarandesystem för villkorlig frigivning i det väsentliga skall bestå, torde det enligtdirektiven ligga närmast till hands all övervakningsnämnderna behålls med ihuvudsak de befogenheter som har förordals i belänkandet (SOU 1975:16)Kriminalvårdens nämnder. Förslagen i det belänkandet innebär att övervakningsnämndernasverksamhet begränsas lill prövningar i särskilda fall som inle gäller merarutinbetonade ärenden. 1 direktiven har alltså frågan, om övervakningsnämndernabör behållas, lämnats öppen. Denna fråga måste emellertid numera bedömas ävenmed beaktande av de budgetpolitiska riktlinjer på som harantagit med anledning av den s. k. komplelteringspropositionen (prop. 1979/80:150, FiU 1979/80:40, rskr 1979/80:421). Genom dettariksdagsbeslut har lagts fast elt mål som innebär att budgetunderskottet,räknat som andel i bruttonationalprodukten, fram t. o. /85 skall minskas med minst en procentenhet . Tyngdpunkteni åtgärderna för att nå detta mål skall enligt finansutskottets av riksdagengodkända betänkande ligga på besparingar, och i utskottels betänkande konstaterasdel att de begränsningar, nedskärningar och omprövningar som föreslår är av ensådan storlek all knappast några utgiftsområden kan undantas. Med anledning av det nämnda riksdagsbeslutet pågår numeraett systematiskt arbete med alt se över och ompröva vilka statliga och statligtfinansierade verksamheter som kan slopas eller bedrivas i mer begränsadomfattning. Frågan har då uppkommit om det finns anledning att redan nu ta meraslutgiltig ställning till om fängelsestraffkommitténs arbete bör inriktas på attavveckla övervakningsnämnderna. De första övervakningsnämnderna inrättades enligt lagen(1939:314) om villkorlig dom. Dessa nämnder, som inte var obligatoriska, skullebehandla vissa frågor rörande kriminalvården i frihet som del annars ankom påallmän underrätt att handlägga i egenskap av övervakningsdomslol. Sådanafakultativa övervakningsnämnder tillsattes i endast myckel begränsadomfattning. I och med tillkomsten av gjordes systemet medlokala övervakningsnämnder obligatoriskt. Övervakningsdomslolarna avskaf fades. Förutom uppgifter från övervakningsdomstolarna övertog de nya övervakningsnämnderna vissa av de ärenden som förut hade fullgjorts av de anstaltsnämnder som skulle finnas enligt lagen (1945:872) om verkställighet av frihetsstraff m. m. Även dessa nämnder avskaffades nämligen vid 58 ikraftträdande. I övervakningsnämnderna har uträttats och uträttas ellvärdefullt arbete. 1981/82:103 Den samverkan mellan människor mederfarenheter från bl. a. ungdoms- Dir 1981:5 vård, arbetsförmedling och domstolsom nämndernas sammansättning garanterar har ofta gett goda resultat ochinneburit elt slöd för skyddskon-sulenlerna i deras arbete. Den inblick i dedömdas sociala situation och i det praktiska kriminalvårdsarbelet somtjänstemän inom domstolsväsendet har fått genom tjänstgöring som ordförande ochsekreterare i nämnderna har säkerligen också varit lill gagn för den dömandeverksamheten. Med de utgångspunkter för översyn av olika statligaförvaltningsområden som har redovisats måste man emellertid beakta att detenligt vad som närmare har utvecklats i fängelsestraffkommitléns direktiv finnsmöjlighet att la till vara de huvudsakliga fördelar som är förenade medövervakningsnämndernas verksamhet även om nämnderna avvecklas. Därvid måsteäven hänsyn las till att arvoden lill ordförande, ersättare för ordförande ochövriga ledamöter i de 49 nämnderna, lön till kanslipersonal och resekostnaderm. m. uppgår till ca tio milj. kr . Det kan naturligtvissägas att detta inte är något stort belopp sett i relation till de tolalakostnaderna för kriminalvården. 1 nuvarande läge måste emellertid ävenmöjligheter till besparingar av denna storlek tas lill vara. Jag anser altövervägande skäl talar för att man redan nu slår fast att övervakningsnämndernaskall avskaffas. Jag förordar därför att kommitténs fortsatta arbete bedrivsmed den utgångspunkten. Avvecklas övervakningsnämnderna, måste naturligtvisställning tas till frågan i vilken ordning deras nuvarande uppgifter skallhandläggas i den mån de inte upphör genom ändringar i de materiella reglernaför kriminalvården. I enlighet med de ursprungliga direktiven bör därvid början en utgångspunkt vara att nämndernas allmänna uppgift alt leda frivårdenoch följa verksamheten vid kriminaivårdsanstalterna skall övertas av de nyaregionstyrelsema, så snart dessa kan inrättas. Bland de ärenden avseende enskilda fall som ankommer påövervakningsnämnderna utgör prövningen av frågor om villkorlig frigivning enhuvuduppgift. De uppgifter som faller på nämnderna i fråga ominterneringsdömda kommer att bortfalla, om i enlighet med vad som harföreslagits i prop. 1980/81:76 internering avskaffas som påföljd med verkan fr.o. Bland de övriga uppgifter som f. n. ankommer påövervakningsnämnderna bör här särskill nämnas alt nämnderna beträffandeintagna i kriminalvårdsanstalt prövar frågor om frigivningspermission enligt 33§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och om vistelse utanför anstaltenligt 34 § samma lag. Beträffande frivårdsklientelet beslutar nämnderna omåtgärder vid missköisamhet från de dömdas sida, såsom varning, tillfälligtomhändertagande, särskilda föreskrifter, förverkande av villkorligt medgivenfrihet och framställning om undanröjande av skyddsiillsyn. Exempel på andrafrågor som handläggs av nämnderna utgör förordnande och byte av övervakare samtöverflyttning och upphörande av övervakning. I fråga omdömda som undergår fängelse är det den centrala kriminalvårdsnämnden och inle övervakningsnämnderna som prövar bl. a. frågorom villkorlig frigivning och frigivningspermission, men övervaknings nämnderna avger yttranden i dessa ärenden. Även i vissa andra ärenden brukar yttranden inhämtas från nämnderna. Slutligen bör nämnas att övervakningsnämnderna har ålagts vissa uppgifter enligt passlagen (1978:302) och den s. k. nordiska verkställighetslagen (1963:193). Skr.1981/82:103 En lämplig utgångspunkt när detgäller att avgöra hur dessa olika Del II ärendegrupper bör handläggas ifortsättningen synes vara all frågor som är av mera ingripande betydelse för den dömde och somförutsätter en särskild awägning av omständigheterna i del enskilda fallet försöver till de allmänna domstolarna. Detta kan sägas innebära en återgång tilldet tidigare systemet med övervakningsdomslolar men har den fördelenalt en viss kontakt mellan tjänstemännen inom domstolsväsendet och detpraktiska kriminalvårdsarbelet bevaras. Möjligen kan del vara befogat att föra övernågon ärendegrupp av det slag som avses , t. ex. frågor om vistelse utanföranstalt, till eller de nya regionstyrelserna. När del gäller ärenden som inte har den karaktär som harangetts och som ingår som elt normall led i frivårdsarbetet, syneshandläggningen i stor utsträckning kunna anförtros åt tjänstemän inomkriminalvårdsverket, närmast då styresmännen vid anstalterna,skyddskonsulenterna och eventuellt i vissa fall regioncheferna. Jag tänkerframför allt på sådana ärenden som yttranden av olika slag saml förordnande ochbyte av övervakare. Men även en del ärenden som innefattar ett visst moment avsärskild prövning såsom frågor om upphörande av övervakning torde åtminstonemed nuvarande regelsystem få hänföras lill denna kategori i den mån man härinte inför automatiskt verkande regler. Med den princip som jag har skisserat nu skulle frågor omvillkorlig frigivning komma all handläggas av de allmänna domstolarna, mendessa ärenden faller bort om den villkorliga frigivningen avskaffas. Detsammagäller, om man övergår lill en ordning med en i princip obligatorisk villkorligfrigivning när en viss kvotdel av straffet har avtjänats. Om den villkorligafrigivningen behålls, lalar lill förmån för sistnämnda lösning beträffande dekorttidsdömda dels vissa rättvisesynpunkter, dels intresset av alt inte föraöver en slor grupp nya ärenden till de allmänna domstolarna. Jag anser därföratt kommittén, om den stannar för all den villkorliga frigivningen skallbehållas, i första hand bör överväga en sådan ordning i fråga om dekorttidsdömda. Frågan bör lämpligen las upp av kommittén med deövriga spörsmål som aktualiseras när övervakningsnämnderna avskaffas. Om kommittén skulle stanna för en ordning som innebär en iprincip obligatorisk villkorlig frigivning för den som undergår fängelse påkortare tid, synes det kunna övervägas att ge regioncheferna resp. styresmännenför riksanstalterna befogenhet att besluta om frigivningspermission. Dessaärenden lämpar sig nämligen mindre väl för handläggning vid allmän domstol. Del kan diskuteras om man inom ramen för en i principobligatorisk villkorlig frigivning bör ha möjlighet att tidigare- eller senarelägga frigiv ningen i särskilda undanlagsfall. Denna fråga synes böra belysas närmare av kommittén. Om kommittén skulle stanna för en lösning av delta slag, torde beslutsfunktionen få ankomma på allmän domstol eller möjligen på kriminalvårdsnämnden, om denna skall finnas kvar även efter övervaknings nämndernas avskaffande. Elt skäl för all behålla kriminalvårdsnämnden, som i enlighet med vad jag förut har angett f. n. prövar bl. a. frågor om villkorlig frigivning och frigivningspermission för dem som undergår fängelse , kan vara det behov som sannolikt även i fortsättningen föreligger av vissa särlösningar för dömda med långa strafftider. Kommittén 60 bör dock ha fria händer attöverväga även denna fråga. nämnden anses böra behållas, bör prövas om den ettårsregelsom gäller f. n. Skr. 1981/82:103 är lämpligt avvägd. Vad som har sagts nu gäller naturligtvis under Dir 1981:5 förutsättning att intekommittén stannar för att den villkorliga frigivningen bör avskaffas. Del tilläggsuppdrag som bör lämnas kommitténbeträffande övervakningsnämndernas avskaffande och de spörsmål som har direktsamband därmed, främst frågan om villkorlig frigivning, är angeläget och börbehandlas med förtur. Kommittén bör om möjligt lämna förslag i dessa delar isådan tid alt en reform kan träda i kraft . Det är önskvärt altregionala styrelser inom kriminalvården kan träda i verksamhet medall övervakningsnämnderna avvecklas. Om det emellertid inte visar sig praktisktmöjligt för kommittén att behandla även frågan om regionala styrelser inom angivna tidsramen, bör man emellertid enligl min mening under enövergångslid kunna acceptera alt medborgarinflylandet inom kriminalvårdenutövas genom styrelse, lek-mannaövervakarna samt denämnder som fungerar på vissa speciella områden inom kriminalvårdensverksamhet.