prop · G5038 · 1981-12-31 00:00:00 — På de skäl som anförs avberedningen vill dock kammarrätten inte motsätta sig en-sådan ordning. Det ter sig däremot opraktiskt och inte heller påkallal avprincipiella skäl att länsslyrelsen alltid själv skall behöva göra den uiredningsom erfordras. utredning utgör en naluriig grund för länsslyrelsen,som när del behövs naturligtvis själv får göra eller från nämnden infordrakompletterande utredning. När det gäller mål om tvångsinlagning enligl nykterhetsvårdslagenintar f. n. nyklerhetsnämnden ställning som part och kan således överklaga endom som har gått nämnden emol. Beredningen har inle behandlat spörsmålet om talerätlnär ansökan enligl 5 § LVM avslås. Kammarrätten anser all även sådana beslutbör kunna överklagas. En lösning kan vara alt ge länsslyrelsen besvärsrätt. Enannan modell är att anförtro uppgiften åt etl allmänt ombud, jfr moisvarandereglering i körkortsmål (SFS 1980:977). Prop.1981/82:8 191 Länsrätten kan av flera skäl ställa sig bakom förslagetatt eller något organ hos , t. ex. ett allmäntombud, tilldelas föreslaget utredningsansvar och föreslagen uppgift att väckatalan hos länsrätten. Partsrollen bör dock markeras ännu tydligare genom att i5 § tas in en föreskrift att eller det allmänna ombudet också fördel allmännas lalan. Länsrätten i redovisar argument både för ochemot socialberedningens förslag utan all välja slutligt: Om tilldelas dessa uppgifter kan det antas atlvårdärendena kommer all kunna handläggas snabbt och smidigt samt atl de blir välutredda. Länsrätten har därför för egen del intet atl erinra mot altberedningens förslag genomförs. Del kan ändå ifrågasättas om del är nödvändiglatt lägga dessa uppgifter på länsstyrelserna och inle på socialnämnderna. Enligt nykterhetsvårdslagenkan såväl nykterhelsnämnd (social centralnämnd) som polismyndighet ansöka hoslänsrätten om tvångsinlagning av alkoholmissbrukare på vårdanstalt. Nämndernaspersonal har, enligl länsrättens erfarenhet, i allmänhel goda kunskaper omaktuell lagstiftning och är även i övrigt väl lämpad att handlägga hithörandeärenden. När nämnderna slår som sökande i målen hös länsrätten är därför iregel ansökningshandlingarna kompletta och ärendena väl utredda. Tvångsåtgärder av det slag som socialberedningen föreslårmåste omgärdas med så starka rättssäkerhelsgaranlier som möjligl. Från renlprincipiell synpunkt är det därför en fördel alt en myndighet som inle tidigaresysslat med ärendet gör en bedömning av vårdfrågan innan den underställslänsrättens prövning. Förslaget atl denna myndighet skall vara länsslyrelsentillstyrks. Förslagelförutsätter emellertid att skall göra den utredning som skallligga lill grund för ansökan till länsrätten. Det kan emellertid ifrågasättasom inle ulredningsförfarandet kan förenklas. Om anmälanenligt 30 S i lagförslaget görs av socialnämnden lorde i de flesta fall en omfatlandeuiredning föreligga vid anmälningslillfället. Det förefaller därför befogat atti stället lägga även den formella utredningsskyl digheten på nämnden så attlänsstyrelsen underställs en färdig utredning. En sådan lösning torde inteinnebära något större merarbete för nämnden och dess förhållande tillmissbrukaren behöver inle påverkas eftersom han eller hon måste vara medvetenom nämndens avsikt alt göra anmälan. Däremot besparas länsslyrelsen utredningsarbetet samtidigtsom det bör vara till fördel från rättssäkerhetssynpunkt all fårbedöma om den gjorda utredningen är tillräcklig. I de falldär anmälan förutsätts göras av annan statlig eller myndighel eller avläkare framslår del som tveksamt om någon annan myndighel än länsslyrelsenskall ha utredningsansvaret. Beroende på vem som gör anmälan torde denutredning som bifogas anmälningen vara av skiftande kvalitet och omfattning.Det synes därför naturligt atl har ulredningsansvarel. Däremolbör det vara möjligt för all Prop.1981/82:8 192 anlita ytterligare uiredning sombehöver göras om inte föredrar att göra den själv. Med den nu skisserade lösningen torde man åsladkomma ettflexibelt ulredningsförfarande som man tar tillvara den fördel frånrättssäkerhetssynpunkt som det innebär all för del allmännastalan inför länsrätten. roll i ulredningens förslag kan synas somen nyhet men i delta sammanhang bör ej glömmas att Ivångsomhändertagande enliglnykterhetsvårdslagen handlades inom länsslyrdseorganisationen fram till länsdomslolsreformenden . Ur rättssäkerhetssynpunkt har utredningens konstruktionfördelen att man får en oberoende bedömning av frågan om ansökan och ettklarare partsförhållande i länsrätten. Risken för atl sökande, som t. ex.instanser inom socialvården, påverkas av i saken irrelevanta omständigheter somt. ex. att klienten/patienten stör arbetet eller är påstridig bortfaller. Ävenrättssäkerheten ifråga om förhandling och beslut i länsrätten förbättras genomden föreslagna ordningen som innebär en mer renodlad kontradiklorisk process.Det blir här fråga om en Ivåparlsprocess, som i övrigl är regel vid allmändomstol saml kommer att äga rum i förvallningsmålvid länsrätt då elt allmänt ombud skall föra del allmännas lalan i körkorlsmål.Ett dylikt förfarande ökar i synnerhet nämndemännens möjligheter att sätta sigin i ärendet och få grepp om de skäl som talar för och emol elt beslut om vård.Detta är inte minsl vikligt då ett tvångsomhändertagande är ett mycket allvarliglingrepp i den personliga friheten. Fördelen med atl för detallmännas lalan i en ivåparlsprocess är vidare alt det ter sig stötande att densociala nämnden som skall verka för att missbrukare får behandling ellerbistånd enligt socialtjänstlagen byter skepnad och blir missbrukarens motpart(åklagare) i en eventuell process inför länsrätten. Ylleriigareen fördel med länsslyrelsen som part för det allmänna är den förstärkning somlänsstyrelsen får inom det sociala kunskapsområdet genomsocialkonsulentorganisationens integrering i länsslyrdseorganisationen. Förslagelkommer sannolikl atl medföra en ökad arbetsinsats för länsslyrelserna ochfordrar då en viss resursförstärkning av länsstyrelserna (se minnesanteckningarfrån landshövdingemötet punkl 1). Vid elt sådant förhällande är delangeläget atl inle länsstyrelsernas resurser minskar i alll för snabb takt ochi vart fall inte före lagförslagets ikraftlrädande. Den reduktion avlänsstyrelsernas medel med 6 milj. kr. som föreslagits i budgetprop.1980/81:100 bil. 18 s. 27 bör därför anslå och medlen kan förslagsvis användasför arbetsuppgifterna med bl. a. LVM. För atlundvika elt alltför belungande utredningsarbete för länsslyrelsen och för attminska risken av ett dubbelarbete bör ulredningsfrågan kunna lösas enligtföljande: Socialvården gör anmälan lill . Anmälan skall åtföljasav en uiredning - som även bör innehålla ett läkarutlåtande -och vara av sådanomfattning all den kan ligga lill grund för bedömning, huruvidaansökan om tvångsvård skall göras till länsrätt. Möjlighet för atlsjälv avgöra hur och om eventuell komplettering av handlingarna skall görasbör finnas. Prop.1981/82:8 193 utredning skall göras av den socialaenheten. Det kan ifrågasättas om där finns lillräckliga personalresurser.Länsstyrelsen avgör inte själv om och när utredning skall ske. Detta avgörs avde anmälningar som kommer in till . En relativt knapppersonalresurs skall alltså snabbi ulföra utredningar, vars anlal man intesjälv kan styra. Oro för att resurserna blir otillräckliga har framförts bådefrån storstadsregioner - med befarad hög frekvens av uiredningsfall - och frånglesbygdsområden där avstånden utgör en komplikation. Förbundsstyrelsen inser självfallet atl det är en statligangelägenhet att vid förverkligande av beredningens förslag svara för attutredningsresurserna vid länsstyrelserna blir tillräckliga. Det är dock förstyrelsen angelägel alt framhåUa att brister därvidlag drabbar kommunerna medsitt vårdansvar och ytterst klienten. Det måste enligt styrelsens mening vara frånrättssäkerhetssynpunkt vikligt alt utredningarna blir sakkunnigt utförda.Styrelsen vill inte hävda att socialkonsulenterna hos länsstyrelserna skullesakna kompelens alt utföra utredningarna. Del bör dock observeras att socialkonsulentrolleni alll högre grad orienterats från arbetet med individärenden. Styrelsen haruppfattal avsikten vara atl denna utveckling skulle fortsätta. Det är sannoUktatt erfarenheten av individinriktat arbete är siörre och mera allsidig hos denkommunala personal, vilkel i sig skulle tala för att det skullevara lill fördel atl utnyttja denna resurs för utredningsfunktionen i ärendenom vård utan samtycke. Därmed kunde också undvikas de eventuella komplikationersom kan följa av atl utredningsfunklionen läggs på personal med tillsynsuppgifter. Elt vikligt inslag i ulredningen är att planeravårdinsatser. Oavsett var utredning och ansökan förläggs bör ha ellstarkt inflylande över denna planering. Ätt förlägga den uppgiften lill ell annalorgan -- kan innebära komplikationer lill del synsätt somredovisades i riksdagsbeslulel om socialtjänstreformen. Styrelsen känner alkså tveksamhet beträffande delalltigenom riktiga i alt ålägga länsstyrelserna utredningsfunktionen i ärendenom vård utan samtycke. Ovan angivna skäl kan tala för att denna funktion bordefullgöras av den kommunala . Om man tror att utredningarna därblir sakkunnigt utförda, vilket styrelsen gör, kan inte heller frånrättssäkerhetssynpunkt någon erinran behöva riktas mot den ordningen. Inledningsvis har styrelsen markerat värdet av att secialberedningensträvat efter alt uppnå politisk enighet om en lösning. Beredningen har ocksåkunnat framlägga ett förslag utan reservationer. Styrelsen finner det självfallet angeläget att densegslitna och kontroversiella frågan om det s. k, vuxenlvånget bringas lill enlösning kring vilken en bred politisk enighet kan uppnås. Styrelsen har Ukvälansett sig böra peka på de skäl som lalar mot att till länsslyrelsen föriäggauppgiften atl utreda och göra ansökan hos länsrätten. Med hänsyn lill viklen avatt en lösning av frågan uppnås vill styrelsen inte motsätta sig beredningensförslag under förutsättning alt garantier skapas för alt ulredningsfunktionenkan hanleras på ett praktiskt ändamålsenligt sätt. 13 1981/82. Prop.1981/82:8 194 Det är tillfredsställande atl frågan om tvångsvård skallprövas juridiskt, all missbrukaren har rätt till juridiskt biträde och alllänsstyrelsens utredning och bedömning förulsälls medföra en ytterligareprövning - utöver socialnämndens - av frågan som del finns skäl till vårdenligt lagen. Beredningen har emellertid urholkat betydelsen avlänsstyrelsens bedömning genom att (i de allmänna övervägandena) konstatera: "aktualiserat ett ärende hoslänsstyrelsen torde det dock sällan finnas anledning att ifrågasätta om detfinns tillräckliga skäl för en framställning till länsrätten." Det finns all anledning att upprätlhålla tilltron tilllänsstyrelsens prövning. Om denna inte skall vara självsländig, vore del bättreall socialnämnden gav sitt underlag direkt till länsrätten och också införklienten tog ansvar för sin bedömning, i stället för alt "gömma sig"bakom en proforma-utredning av länsslyrelsen. Del är dock av största vikt altutredningen blir allsidigt utförd. Missbrukarens situation måste bedömas ur ellhelhetsperspektiv vari ingår kunskap om medicinska, sociala, psykologiska ochjuridiska förhållanden. Här finns också all anledning att påpeka att enförutsättning för atl skall kunna göra de utredningar somåsyftats i LVM är att de tillförs erforderliga personella resurser. Ätt länsslyrelsen verkställer utredning bör garantera enmera enhetlig rättstillämpning i landets kommuner. Detta under förutsättning atllänsslyrelsen får resurser och kompetent personal, som klarar en skyndsamhandläggning. Socialberedningen föreslår att skall utredaom det finns behov av tvångsvård och all länsrätten skall besluta om sådanvård. FSS anser all motiven för förslagen är slarka - inle minst när del gällerrättssäkerhetsaspekterna. Förslagen tillstyrks därför. Föreningenvill särskik understryka atl inte därigenom undandrar sig någotansvar. Sociakjänstetr skaH självfallel ta iniliativ till omhänderlagande när silualionenså kräver. roll blir ungefär densamma som när del gällerpsykiatriska vårdbehov. , , , länsslyrelseni , frivårdskommittén, delegationen för kontrakisvård, LO ochSveriges har inle kommenterat förslaget i denna del särskilt. Bland dem som har avstyrkt förslaget i denna del märkssocialstyrelsen: Mol beredningens förslag att skall svara förutredningen och ansökan om värd enligl LVM kan en rad olika invändningar anges.Socialstyrelsen är negativ till beredningens förslag såväl från rättssäkerhetssynpunktsom av praktiska och resursmässiga skäl. Sociala enheten vid kan inlerimligen fylla alla de funktioner som beredningen föreslagit. Prop.1981/82:8 195 Genom beredningens förslag skulle man förlora sin roll somneutral sakkunnig rådgivare och få olika roller vid tillämpningen av LVMjämfört med LVU. Det är dessutom otillfredsställande att ersätta den prövning ien demokratiskt vald nämnd som föregår en ansökan tilllänsrätten med en bedömning på tjänstemannanivå inom . En ansökanom vård enligl LVM måste grundas på ingående kunskaper om den enskilde ochdennes situation; kunskaper som den lokala , men intelänsstyrelsen, i regel besitter. avvisar beredningens förslag och föreslåri stället att uiredning och ansökan om vård skall åvila socialnämnden saml atlanmälan enligt 30 § även skall göras lill socialnämnden. Slyrelsens uppfattninghärvidlag delas av de instanser som deltagit i remissarbetet. I egenskap av tillsynsmyndighet och sakkunnig rådgivare ilänsrätten är det vidare angeläget all yttrar sig överansökningar om värd enligt LVM och härvid kontrollerar att socialtjänstlagensmöjligheter är uttömda samt bedömer lämpligheten av den föreslagna placeringen. Även i förespråkaralt uiredning och ansökan görs av socialnämnden. delar således beredningens uppfallning allrättssäkerheten kan stärkas genom medverkan och alllänsstyrelsen kan bidra lill en likartad rättstillämpning inom länet. Enjämförelse kan härvidlag göras med del införda institutet allmänl ombudi körkorlsmål. För att uppfylla ovannämnda syfle kan länsslyrelsenmedverka på följande sätt: kan av socialnämnden begära attutredningen kompletteras. 1 länsrätten kan föra det aUmännastalan och det är också viktigt för rättssäkerheten att länsslyrelsen iprocessen vid länsrätten tillgodoser den enskildes intressen. Genom en meraförstärkt kontradiklorisk process anser att rättssäkerheten kanöka betydligt genom all ulredningen i målet blir mera fullsländig inför rättensslutliga bedömning. Enligl bedömning strider en sådankonstruktion av handläggningsordningen mot de principer på vilkasocialtjänstlagen vilar. Denna ordning kan även innebära risker för enpassivitet inom vårdarbete. Har man inte ansvaret hela vägen ulkan frestelsen lätt uppstå att i besvärliga vårdfall lyfta telefonluren ochanmäla ett vårdbehov till . Följande synpunkter anförs av , som därvid ihuvudsak uttrycker de åsikter som har framförts också av JK, RÅ, hovrättenförNedre saml länsrätterna i ÖstergöUands och . anser lika med beredningen att slarka rätlssäkerhetskravtalar för att frågan om beredande av tvångsvård bör prövas i entvåparts-process inför domstol. Utredningens förslag om all lägga bådeuppgiften alt verkslälla uiredning och atl ulföra lalan i domstolen på länsslyrelsenkan dock inle utan vidare ställa sig bakom. Beredningen har intetillfredsställande belyst om har tillräckliga resurser för dessa 1981/82:8 196 Inte heller har beredningen - uiöveruttalanden om att talan skall ulföras av länsslyrdsens sociala enhel - tagitställning till hur uppgifterna skall organiseras och ulföras. mening är risken stor för all del blir kostnadskrävande ochadministrativt tungrott atl lägga uppgifterna på . Med hänsyn lilldel rådande slalsfinansidla läget bör därför beredningens förslag i denna delövervägas ytterligare. De alternativ som står lill buds är att låta länsstyrelsenutföra talan i domstolen och socialnämnden verkslälla ulredningen eller alllägga såväl lalerätten som utredningsskyldigheten på socialnämnden. Starkapraktiska och ekonomiska skäl talar enligt mening för all bådauppgifterna anförtros socialnämnden. har dessa uppgifter enligt nykterhetsvårdslagen(1954:579) och har således erfarenhel och en väl utbyggd organisation förverksamheten. Enligl lagen (1980:621) med särskilda beslämmelser om vård avunga skall socialnämnden föra lalan i länsrätten i dessa mål. Farhågorna om atlmissbrukare skall försöka dölja sina problem för socialnämnden inför risken attbli föremål för tvångsvård anser överdrivna och synes numerainte ens omfallas av socialarbelarkåren. avstyrker av dessa skälutredningens förslag i denna del och förordar atl uppgifterna åläggssocialnämnden. konstaterar atl enligtförslaget kommer att tilldelas uppgiften som utredande och ansökande lilllänsrätten. Förbundsstyrelsen vill ifrågasätta om har resurser atlklara den uppgiften. För sjukvårdshuvudmannen kan lång handläggningstid hoslänsstyrelserna medföra etl ökat tryck på hälso- och sjukvårdens insatser. JO har anfört: Det av beredningen framlagda förslaget om ettutredningsansvar för innebär en kostnadskrävande dubblering avutredningsresurserna inom som på intet sätt står i proportiontill de behandlingsmässiga eller andra fördelar som slår all vinna medförslaget. Det förefaller mindre lämpligt att , som enligt 30 §lagförslaget skall ta emot anmälningar från olika myndigheter, alt på grundvalav dessa anmälningar pröva behovel av åtgärder. Del måsle ju rimligen ändå varaså att kan pröva frågan om ansökan skall göras eller inte förslvid en jämförelse med de insatser, som på frivillig väg kan erbjudas den vårdbehövandeinom . lordeTömlsåtla såväl en utredning som ettställningstagande hos socialnämnden. Del kan med fog ifrågasällas vilkafördelar man vid sådant förhållande tror sig uppnå genom att förvägrasocialnämnden möjlighelen att som en konsekvens av sitt eget ställningstagandevid behov också själv göra ansökan om vård till länsrätten. Jag finner således det mest förenligt med den uppfattningsom har kommit till uttryck i socialtjänsflagen, alt socialnämnden får pröva omde insatser som kan beredas den vårdbehövande i frivilliga former ärtillräckliga eller om frågan om behövlig vård med stöd av lagen börunderställas länsrättens prövning. Det har inte kommit fram något som visar attdet kostnadskrävande förslag som beredningen har lagt fram skulle vara tillgagn för den enskilde vårdbehövande. Vare sig från rättssäkerhetssynpunkt ellerfrån behandlingssynpunkt står några fördelar atl vinna med förslagel. Prop.1981/82:8 197 TCO kan emellertid efler alt ha vägt för- och nackdelarmed socialberedningens förslag inte tillslyrka all länsstyrelserna skullehandlägga utredningarna och göra ansökan om tvångsvård. 1 praktiken skulle detändå bU som skulle stå för huvuddelen av utredningsarbetetvilket skulle medföra onödigt dubbelarbete. Till saken hör att länsstyrelsernaenligt intentionerna som regel inte skall handlägga enskilda ärenden. Detta göratt socialnämnden framstår som mer lämplig än länsslyrelsen som utredande ochansökande myndighet i de här ärendena. Delta skulle också undanröja tveksamhetom vem som har del faktiska ansvarel för utredningsarbetet och ansökningarna.TCO anser därför alt förslaget i denna del bör ändras. Den tredje ståndpunkten, eller vad man ska kalla den för,som ulredningen förordar syns oss vara en ståndpunkt enbarl för all klara enbesvärlig debatt. Utgångspunkten är att tvånget skall finnas kvar, vilket vi ioch för sig upplever som posilivl, men det ska inle finnas vare sig hospsykiatrin eller socialvården. Länsstyrelserna ska fungera"fristående" men deras aktiviteter ska ske på initiativ avsocialvården. I skrivningar står att det "sällan lorde finnas anledningatt ifrågasätta" rätlmätighelen i socialvårdens bedömning. År då intedetta en konstruktion för konstruktionens egen skull? Utredningen konstaterarpå detta sätt att det är socialvården som både kan och har resurser atl görabedömningen om och när tvångsomhändertagande ska göras. Låt också dennainstitution ha det totala ansvarel. Bland de instanser som har avstyrkt förslaget omlänsstyrelsens roll som utrednings- och ansökningsinstans märks även, som harnämnts inledningsvis, bl. a. statskontoret och organisationskommittén försocialstyrelsen. Båda har argumenterat utförligt i frågan och anfört många avde argument som återfinns även hos övriga kritiska remissinslanser.Statskontorets yttrande återges därför i det närmaste fullständigt. Från någraav de övriga instanserna redovisas kompletterande synpunkter. Statskontoret har med stöd av regeringens beslut1980-01-31, dnr S 208/80, bilrätt organisationskommittén för socialstyrelsenmed att utarbeta kommitténs förslag till organisation av länsstyrelsenssociala enhet. (PM ). Förslagel, som överlämnades till regeringennämnda dag, utgår från vad som anförs om den sociala enhetens uppgifter ochverksamhetsinriktning i den av godtagna proposiiionen 1979/80:6 omsocialstyrelsens uppgifter och organisation m.m. Socialberedningens förslag omlänsstyrelsens uppgifter enligt LVM strider på ell iögonenfallande sätt motintentionerna i propositionen och därmed även mot organisationskommitténsförslag. 1proposition 1979/80:6 framhålls bl. a. atl del är nödvändigt att den nyasociala enhetens uppgifter koncentreras till funktioner som inte kan och börutövas på nivå. Vidare måste eftersträvas att enhetens arbete intesplittras på alltför många uppgifter. Den bärande tanken bakom tillskapan- 1981/82:8 198 det av den nya sociala enheten hos harenligt propositionen varit atl enheten främst skall ägna sig åt generella ochövergripande uppgifter, såsom tillsyn, uppföljning, kunskapsförmedling,planering och regional samordning. Vidare skall enheten handläggaalkoholärenden samt bistå länsrätten med sociala bedömningar. En begränsningtill en rimlig nivå av de individinriktade insatserna och av handläggningen avlöpande ärenden är därför en nödvändig förutsättning för atl det överhuvudlagetskall komma all finnas ulrymme för generella och övergripande insatser i enlighelmed propositionens intentioner. Socialberedningens förslag atl socialaenhet skall göra erforderliga utredningar och ansökan lill länsrätten i ärendenenligt LVM innebär därför elt stort avsteg från den i propositionen angivna ochav godtagna målsättningen att den sociala enhetens verksamhet börförskjutas mot övergripande uppgifter. Ett genomförande av förslagel skulle hellrycka undan möjligheterna för den sociala enheten att leva upp till dennamålsättning. Några skäl som talar för att denna målsättning bör omprövas harenligt statskontorets mening ännu inte framkommit. Även andraskäl kan anföras mot att förlägga ifrågavarande uppgifter till länsslyrelsen.En viktig uppgifl för den sociala enheten skall vara att såsom expertorganbistå länsrätten med sociala bedömningar. Den uppgiften innebär att den socialaenheten avger skriftliga yttranden lill länsrätten i olika , slags ärenden. Påbegäran av länsrätten medverkar enheten även vid munllig förhandling hoslänsrätten. Från principiell synpunkt är del inle lillfredsslällande all densociala enheten dels skall kunna fungera som sakkunnig åt länsrätten, delsenligt socialberedningens förslag som part föra del allmännas lalan i en ivåparlsprocessinför länsrätten. En sådan ordning är stötande för rättsmedvetandet. Enligt 68 § socialtjänstlagen skall länsslyrelsen inomlänet följa socialnämndernas tillämpning av lagen och tillse alt nämndernafullgör sina uppgifter på ett ändamålsenligt sätt. Hem för vård eller boendeslår under tillsyn. 1 socialberedningens lagförslag (5 §) sägsatt i ansökan till länsrätten om vård enligt LVM skall ange bl.a. i vilket hem missbrukaren kan bli inskriven. Del synes inte invändningsfriltatt det organ som har atl utöva tillsyn över hem för vård eller boende i vissafall skall ha till uppgifl att föreslå vid vilket hem vård skall äga rum.