prop · G503143 · 1981-12-31 00:00:00 — Forskningens behov av överblickbar information har delvis kunnattillgodoses inom behandlingsforskningens område genom försök med en särskild dokumentafionscentralvid (). SAMO anseratt dokumentationscentralen vid CAN bör permanentas och få en central roll närdet gäller dokumentation av alkohol-och narkotikaforskning. Kostnaderna förverksamheten bör beräknas över statsbudgeten inom ramen för anslagen till CAN. Forskning kring alkoholpolitiska restriktioner samtstudier av konsumtionsutveckling och skadeutveckling är särskilt vikfiga närdet gäller att förmedla kunskap som ska ligga lill grund för alkoholpolitiskabeslut. SA MO anser att del organ som får det samlade ansvaret au följautvecklingen inom drogområdet bör få till uppgift au lämna ensammanfattande rapport om kunskapsläget. Prop.1981/82:143 78 om ändring i lagstiftningen om tillstånd till servering avalkoholdrycker; Regeringenöverlämnar för lagrådets yttrande del förslag som har tagits upp i bifogadeutdrag av regeringsprolokoll. Lagrådsremissen innehåller ett förslag om ändring i lagen(1977:293) om handel med drycker, ©et grundar sig på den av samordningsorganetför alkoholfrågor (SAMO) avlämnade rapporten (Ds S 1981:25) Om alkoholpolitikenII. Ett förtydligande föreslås av reglerna om omprövning avbefintliga tillstånd att försälja alkoholdrycker. Förslaget tar främst sikte påtillstånd till servering av starkare drycker än öl. Det klargörs att ett tillståndkan återkallas då ekonomisk misskötsamhet föreligger och tillståndshavarendärmed inte kan anses som lämplig atl driva rörelse med försäljning avalkoholdrycker. Det föreslås vidare att kronofogdemyndigheterna ochskattemyndigheterna skall lämna tillståndsmyndigheten uppgifter om ekonomisk misskötsamhethos tillståndshavare. Bestämmelserna om skyldighet för tillståndshavaren altförete bokföringen för tillståndsmyndigheten föreslås förtydligade.Myndigheten skall ha rätt att kontrollera bokföringen i vad den avser bådesjälva försäljningen och verksamheten i övrigt. Om bokföring inte kan företeseller om den ger skäl till anmärkning kan åtgärder vidtas mot tillståndshavaren. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 1981/82:143 79 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , Åsling, Söder, , ,, , , , , Elmstedt, Tilländer, Ahrland,. Lagrådsremiss om ändring i lagstiftningen om tillståndtill servering av alkoholdrycker Enligt regeringens bemyndigande tillkallades under våren1980 ett samordningsorgan (S 1980:06) för alkoholfrågor (SAMO) med uppgift altlägga fram förslag lill åtgärder inom del alkoholpolitiska områdel. I SAMO har ingått statssekreterarna i social-, justitie-,kommunikations-, budget-, utbildnings-, handels-, arbetsmarknads- ochkommundepartementen samt cheferna för , ,och generaltullstyrelsen. Ordförande i har varitstatssekreteraren i . SAMOöverlämnade förslag till vissa åtgärder på det alkoholpolitiskaområdet i en rapport (Ds S 1980:10) Om alkoholpolitiken. Förslagen beaktades ibudgetpropositionen för budgetåret 198J/82 och i propositionen 1980/81:179 omvissa åtgärder inom alkoholpolitiken. har SAMO fortsatt sitt arbete och avslutatdetta genom att överlämna rapporten (DsS 1981:25) Omalkoholpolitiken II. Rapporteninnehåller överväganden inom det alkoholpolitiska området i fråga omopinionsbildning och information, begränsningar av alkoholens tillgänglighet,vården av alkoholmissbrukare samt forskning. Jag har för avsikt att föreslå regeringen alt under vårenförelägga en proposition på grundval av bl.a. den föreligganderapporten från . Bland SAMO:s förslag finns ett om ändring i lagen(1977:293) om handel med drycker (LHD). SAMO föreslår att reglerna i lagenförtydligas när det gäller möjligheten att ingripa mot den som har tillståndatt servera alkohol 1981/82:143 80 men som till följd av ekonomisk misskötsamhet inte längrekan anses lämplig alt driva rörelse med alkoholservering. Del är enligt SAMO avalkoholpolitiska skäl väsentligt att tillståndet återkallas för den som genomekonomisk misskötsamhet uppenbarar bristande lämplighet. SAMO föreslår även attskattemyndigheterna åläggs skyldighet alt underrätta tillståndsmyndigheten omuppenbara fall av ekonomisk misskötsamhet hos en tillståndshavare. Slutligenanser SAMO att bestämmelserna i om skyldighet för tillståndshavare attförete bokföringen för tillståndsmyndigheten bör förtydligas. Myndighetenskall ha rätt att kontrollera bokföringen i vad den avser både självaförsäljningen och verksamheten i övrigt. När del gäller de berörda förslagen om ändringar i LHDbör lagrådets yttrande inhämtas innan proposition beslutas. Jag tar därför uppdessa förslag särskilt i förevarande ärende. SAMO:s första rapport avgiven innehöllförslag om ändring av vissa serveringsbestämmelser i . Det gällde förtydligandeni lagtexten av den viktiga principen att servering av starkare alkoholdryckerän öl skall förbehållas rörelser som är matställen. Förslaget har i avbidan på remissbehandlinginte tagits med bland dem som på grundval av rapporten har förelagts riksdagen.Utformningen av förslaget har i remissbehandlingen visat sig kontroversiell.Som framhölls av SAMO och som flera remissinstanser har konstaterat innefattarförslaget emellertid inte några nya principer. Tillståndsgivningen skall enligtgällande rätt grundas på en helhetsbedömning av serveringsrörelsen. Vid dennagäller bl.a. enligt 41 § LHD ett krav på mathållning. Under förarbetena till LHDbehandlades även tillständsmyndighetens möjlighet att ingripa vidmissförhållanden. Enligt dåvarande chefen för borde det sestill alt restauranger som har alkoholserveringsrättigheter behåller sinkaraktär av matställen och tillståndsmyndigheten borde vid tillsynen riktasärskild uppmärksamhet på restauranger med ungdomlig kundkrets (prop.1976/77:108 s. 79). Även jag anser detta vara viktigt. Med hänsyn till demöjligheter lill ingripanden som finns enligt gällande lagstiftning finner jagdock inte tillräcklig anledning att ta upp förslagen i denna del. 2 Allmän motivering 2.1 Bakgrund SAMO konstaterar i fråga om tillstånd till servering avalkoholdrycker att det i skilda sammanhang och från flera håll har lämnatssynpunkter på möjligheten för tillståndsmyndigheten att återkalla ellerbegränsa tillstånd för restaurangrörelser som måste anses oseriösa genom att dedrivs kortsiktigt i spekulationssyfte och inte uppfyller samhällets krav påredovisning av skatter och avgifter. 1 sitt av godkända betänkande NU 1980/81:2 har näringsutskot- Prop.1981/82:143 81 tet erinrat om att tillståndsprövningen ger möjlighet attförsvåra för icke seriösa näringsidkare att bedriva verksamhet inom restaurangnäringen.Utskottet har vidare anfört all ett snabbare informationsutbyte mellanskattemyndigheterna och tillståndsmyndigheten torde vara ett medel alt ökatillståndsprövningens effektivitet som kontrollmedel (NU 1980/81:2). Branschorganisationer inom reslaurangnäringen, både på arbetsgivar-ocharbetstagarsidan, har efterlyst åtgärder mol den del av restaurangbranschen därdet förekommer oegentligheter och missförhållanden. Företrädare för skatte- ochkronofogdemyndigheter i har påyrkat att tillståndsmyndigheterna gesmöjlighet att återkalla serveringstillstånden för dem som inomrestaurangbranschen spekulerar i återkommande konkurser eller ständig restföringav skatter och avgifter. För servering av alkoholdrycker på restaurang krävstillstånd enligt lagen (1977:293) om handel med drycker (LHD). Tillståndmeddelas av efter yttrande från polismyndigheten och kommunen.Kommunen har vetorätt, när nytt tillstånd skall meddelas (58-61 §§ LHD). Talanmot beslut förs genom besvär hos . Mot socialstyrelsensbeslut får talan inte föras (68 § LHD). Vid tillståndsgivningen skall särskilt beaktas bl.a.sökandens lämplighet (40 § LHD). Elt meddelat tillstånd kan återkallas om serveringenföranleder olägenheter i fråga om ordning, nykterhet och trevnad eller omserveringsbestämmelserna inte iakttas (64 § första stycket LHD). Detta gällerockså om de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd inte längreföreligger (64 § andra stycket LHD). I propositionen 1976/77:108 om alkoholpolitiken (s. 46 och47) anförde föredraganden i fråga om lämplighetsprövningen bl.a.: Beredningsgruppen framhåller atl bristande ekonomiskaförutsättningar hos en restauralör kan leda till att denne gerserveringsrörelsen en inriktning som medför alkoholpolitiska olägenheter. Enprövning av sökandens förutsättningar att sköta rörelsen på ett från ekonomisksynpunkt tillfredsställande sätt anser beredningsgruppen därför alkoholpolitisktmotiverad. Av praktiska skäl måste dock prövningen begränsas fill de fall dådet genom sökandens tidigare misskötsamhet i ekonomiska frågor eller av andraskäl är uppenbart för tillståndsmyndigheten atl risk i berört hänseendeföreligger. Beredningsgruppen understryker att prövningen inte får ges detinnehållet att sökanden avkrävs ekonomiska garantier för rörelsens bedrivande.-Jag anser i likhet med beredningsgruppen att en noggrann tillståndsprövning börske i syfte att undanröja riskerna för alkoholpolitiska olägenheter i sambandmed serveringen. Förslagen om en utökad prövning av sökandens personligalämplighet och om prövning av behovet av den tilltänkta restaurangen är välmotiverade i detta sammanhang. Jag fillstyrker därför förslagen. 6 1981/82. 1981/82:143 82 har i allmänna råd beträffande LHD uttalatföljande om sökandens lämplighet (s. 24-25 i bilagan till socialstyrelsensmeddelande SOSFS (S) 1979:71). I propositionen (s. 46) uttalas att en utökad prövning avden personliga lämpligheten skall göras jämfört med tidigare. De två krav som nämns särskill är dels alt föreståndare och ersättare skall ha kännedom om alkohollagstiftningen, dels att den som driver servering skall ha ekonomiska förutsättningar att sköta verksamheten på ett tillfredsställande sätt. - Lämplighetskravet får allmänl sett anses innebära alt sökanden skall vara lämplig för den socialt ansvarsfulla uppgiften alt driva servering med alkoholdrycker. - anser att tyngdpunkten i lämplighetspröv ningen bör ligga i en allmän bedömning av sökanden. länsslyrelsen skall kunna bedöma om sökandens ekonomiskaförhållanden är tillfredsställande, bör enligt mening en finansieringsplan krävas då det är fråga om etl nytt företag eller en ny företagare. - anser vidare atl lämplighetskravet givelvis måste omfatta elt ansenligt krav på sökandens sociala anpassning. Om sökanden är känd för tidigare misskötsamhet i ekonomiska frågor, bör detta beaktas vid lämplig hetsprövningen. Vad här sägs om sökanden bör gälla såväl enskild person som juridisk person, styrelseledamöter och i möjligmån annan person i ledande ställning inom företaget, såsom verkställandedirektör, bolagsdelägare och aktieägare med mera betydande aktieinnehav.Prövningen bör gälla den som kommer att ha del verkliga inflytandet irörelsen. har prövat besvär beträffandefrågan om återkallelse av serveringstillstånd på grund av ekonomisk misskötsamhet.Utan att pröva det föreliggande ärendet i sak uttalade styrelsen alt det enligtgällande lagstiftning fanns möjlighet ati. återkalla serveringstillståndet nären tillståndshavare visade bristande lämplighet genom exempelvis ekonomisk misskötsamhet. En grundläggande tanke inorn alkoholpolitiken är attprivata vinstintressen skall hållas utanför alkoholhanteringen. Därigenomförsöker man förverkliga en återhållsam försäljning. Etl undantag utgörsemellertid av serveringen av alkoholdrycker. För att hanteringen på det områdetskall ske på ett tillfredsställande sätt styrs den genom tillståndskrav ochtillsynsverksamhet. En förutsättning för att få tillstånd till servering avalkoholdrycker är, som redan har nämnls, personlig lämplighet (40 § LHD). Avförarbetena till gällande regler framgår att det häri ligger ett krav påekonomisk skötsamhet. Brister i del avseendet anses nämligen kunna leda lillatt serveringsrörelsen ges en inriktning som medför alkoholpolitiska olägenheter.En noggrann tillståndsprövning innefattande sökandens personliga lämplighetskall därför ske i syfte att undanröja riskerna för sådana olägenheter. Ensökande som söker nytt tillstånd och som visat 1981/82:143 83 ekonomisk misskötsamhet genom att l.ex. ha begåttskattebrott eller genom att exempelvis ha haft återkommande reslföringar avskatter eller avgifter får därför räkna med att han inte anses lämplig attdriva serveringsrörelse och att serveringstillstånd därför inte meddelas.Självfallet har lämplighetskravet även andra aspekter, men dessa berörs intehär. Del harfrån en del håll hävdats att saken kan ställa sig annorlunda om restaurangägaren/tillståndshavarenförst sedan tillstånd meddelals visar ekonomisk misskötsamhet irestaurangrörelsen men sköter alkoholserveringen klanderfritt. Detskulle då inte finnas skäl att av alkoholpolitiska hänsyn återkalla ellerbegränsa tillståndet. I likhetmed SAMO anser jag emellertid att bristande personlig lämplighet i principmåste anses innebära risker för alkoholpolitiska olägenheter oavsett vid vilkenlidpunkt bristen uppenbaras. Sådana risker kan anses föreligga även om självaalkoholserveringen tidigare skötts i enlighet med gällande föreskrifter. Densom givits den socialt ansvarsfulla uppgiften att försälja alkohol får därföracceptera att samhället redan av alkoholpolitiska skäl ställer krav påfortgående skötsamhet och personlig lämplighet. Det kangivetvis ifrågasättas om tillståndsreglerna bör användas för att göra skatte-och avgiftsindrivningen särskilt effektiv inom just denna näringsgren. Motdetta vill jag liksom SAMO framhålla att fiilslåndsreglerna är alkoholpolitisktmotiverade. Önskemålet om att alkoholserveringen skall ske på elt alkoholpolitiskttillfredsställande säll förulsätter dock en effektiv skatte- ochavgiftskontroll för att garantera att seriösa intressenter kan hävda sig inombranschen. Det finns åtskilliga exempel på att rörelseidkare genom skatte- ochavgiftsöverträdelser på ett otillbörligt sätt kunnat skaffa sigkonkurrensfördelar inom restaurangnäringen. Idelta sammanhang kan även erinrasom de önskemål som finns inom branschen själv om åtgärder mot icke seriösa restaurangidkare. Som SAMOvidare framhållit från alkoholpolitisk synpunkt innebär snedvridnakonkurrensförhållanden alt den seriösa verksamheten utsätts för en press sommedför stora risker för att alkoholserveringsreglerna åsidosätts inom helabranschen. Förutom att staten går miste om skatteintäkter kan den oseriösaverksamheten även gå ut över de anställda. Enligt uppgift frånkronofogdemyndigheten i fanns det i Stockholmskommun etl hundratal företag med serveringstillstånd som hade mer än 10 000 kr.i restförda skatter eller avgifter varav ett tjugotal med mer än . Den sammanlagda skulden uppgick fill ca 10 milj. kr. Härtill komännu ej restförda skulder. Därjämte fanns skattefordringar i pågåendekonkurser på sammanlagt omkring 14 milj. kr. Enligt den gällande lydelsen av 64 § andra stycket LHDäger reglerna i paragrafens första stycke om återkallelse m.m. motsvarandetillämpning, om de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd intelängre föreligger. Bestämmelsen omfattar tillstånd till såväl servering somdetaljhandel och partihandel med alkoholdrycker. 1981/82:143 84 på grund av ekonomisk misskötsamhet har dock främstaktualiserats då det gäller tillstånd till servering av starkare alkoholdryckerän öl. Enligt vad som har framkommit föreligger det skilda uppfattningar ominnebörden av stadgandet. Det har ifrågasatts om tillståndsmyndighelen med stödav stadgandet kan vidla åtgärder mol en tillståndshavare som uppenbararbristande personlig lämplighet sedan han fått serveringstillstånd men somsköter själva serveringen i enlighet med alkohollagstiftningen och utfärdadeföreskrifter. Som redan framgått anser jag alt ingripande ska kunna ske även molen sådan tillståndshavare. Som SAMO föreslagit bör denna möjlighet komma tilltydligare uttryck genom en författningsändring. Jag föreslår därför att 64 §andra stycket LHD ändras så all del uttryckligen framgår att ingripanden enligtlagrummets första stycke kan ske mot tillståndshavare som kan anseslämpliga att bedriva försäljning av alkoholdrycker. I dettasammanhang vill jag liksom SAMO framhålla alt en ekonomisk misskötsamhet måstevara betydande för alt leda till en återkallelse av serveringstillstånd. Ävenen normal och seriös företagsamhet innefattar ekonomiska risktaganden och kandrabbas av ekonomiska svårigheter, som inte bör läggas företagaren till last. Inleheller får uppgifter om ekonomisk misskötsamhet automatiskt diskvalificera tillståndshavaren.Sådana uppgifter skall emellertid i regel föranleda en omprövning avtillståndet. Vid en omprövning måste naturliglvis göras en utredning som läggs lillgrund för en samlad bedömning. Jag ålerkommer något närmare till hithörandefrågor i specialmotiveringen till författningsförslagel. När det gäller lämplighetsprövningen i fall där enjuridisk person driver restaurangrörelse skall naturligtvis prövningeninnefatta lämpligheten hos den eller de personer som har del verkligainflytandet i rörelsen, exempelvis en verkställande direktör eller enstyrelseledamot. Jag vill även peka på atl en omprövning kan vara befogad närbetydande aktieposter byter ägare. Jag vill slutligen framhålla atl även en del redanbeslutade och andra planerade lagstiftningsåtgärder har betydelse förmöjligheten att komma tillrätta med icke seriös verksamhet irestaurangbranschen. Här kan pekas på bl.a. gällande regler om s.k.konkurskarantän, den utredning som pågår angående utvidgade regler om n,äringsförbudsamt det av ullänningslagkom-mittén föreslagna systemet med särskildasanktionsavgifter för den som anlitar arbetstagare som saknaruppehållstillstånd. Etl förslag med sådana sanktionsavgifter ingår i en avregeringen beslutad lagrådsremiss med förslag till ändring iutlänningslagen (1980:376). SAMO anvisar liksom näringsutskottet ett snabbareinformationsutbyte mellan skattemyndigheterna och tillståndsmyndigheten som eltmedel att öka tillståndsreglernas effektivitet. Det finns inte i gällanderegler någon 1981/82:143 85 föreskrift om skyldighet för skatte- ellerindrivningsmyndigheter all lämna uppgifter till tillståndsmyndigheten omekonomisk misskötsamhet hos en tillståndshavare. Tillståndsmyndighetenhar en löpande tillsynsfunktion och skall i ärenden om tillstånd införskaffaden utredning som erfordras. Därjämte är det enligl SAMO:s uppfattning önskvärtatl uppgifter om ekonomiskt misskötsamma tillståndshavare lämnas rutinmässigt lilltillståndsmyndigheten. Enligt 14 kap. 3 § sekretesslagen (1980:100) får en sekretessbelagduppgift - med vissa angivna undantag - lämnas ut från en myndighel till enannan, om del är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företrädeframför det intresse som sekretessen skall skydda. Även om någonuppgiftsskyldighet inte följer av lag eller förordning torde därförsekretesslagstiftningen i regel inte hindra att nödvändig information lämnas. 1 dettasammanhang erinrar SAMO om den översyn av lagsfiftning mot organiserad ochekonomisk brottslighet som f.n. pågår inom brottsförebyggande rådet (BRÅ).Inom ramen för detta arbele utreder en arbetsgrupp på särskilt uppdrag avregeringen frågor om sekretess och anmälningsskyldighet m.m. mellan myndigheternär det gäller sådan brottslighet. Gruppens arbete kan få betydelse för defrågor om informationsutbyte som SAMO här berör. I likhetmed SAMO anser jag det vara av stor vikt att fillståndsmyndigheten får deuppgifter från skatte- och indrivningsmyndigheterna som den behöver förtillståndsprövningen och tillsynen. Uppgiftslämnandet bör främst ta sikte påallvarlig ekonomisk misskötsamhet hos den som driver rörelse med servering avstarkare alkoholdrycker än öl. Det bör enligt min mening i första hand grundaspå ett samarbete mellan myndigheterna. Berörda myndigheter bör kunna finna denärmare formerna för ett smidigt och löpande informationsutbyte som syftar lillatt fånga upp dessa fall av misskötsamhet. Enligt uppgift löser man redan i dagpå flera håll samarbetet smidigt genom underhandskontakter och med tillämpningav den redan nämnda s.k. generalklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen. Sålundaförekommer enligt uppgift exempelvis i vissa län regelbundnasammankomster mellan , kronofogdemyndigheten,länsarbetsnämnden, utvecklingsfonden, m.fl. för att diskutera myndigheternasagerande i fråga om företag inom länet som redan har eller kan befaras råka påobestånd på grund av bl.a. resterande skatter och avgifter. Denna form avsamråd mellan myndigheter är på väg att utvecklas i hela riket. Här kan ocksånämnas det informella samarbetet mellan kronofogdemyndigheten och länsstyrelsensom på vissa håll utvecklats i ärenden om tillstånd fill yrkesmässig trafik.Det bör enligt min uppfattning finnas möjligheter att inom ramen för redanetablerade samarbetsformer av detta slag bereda tillståndsmyndigheten lillfälleatt skaffa sig information om tillständshavarens ekonomiska skötsamhet sombehövs för myndighetens tillstånds- och tillsynsverksamhet. Prop.1981/82:143 86 att i samråd med verkaför att ett samarbete av det slag som har nämnts kommer till stånd. SAMO har föreslagil att uppgiftslämnandet frånskattemyndigheterna bör tas in som en föreskrift i lagen. Som framgår av vadjag har uttalat anser jag att denna fråga bör kunna lösas genom samarbetemellan berörda myndigheter. Att lagstiftningen av alkoholpolitiska skälförutsätter ett sådant samarbete med uppgiftslämnande från skatte- ochindrivningsmyndigheter bör dock framgå av lagen. Jag föreslår atl delta kommertill uttryck genom ett tillägg till 69 § LHD. Tillägget får inle innebära att samarbetetlåses vid byråkratiska former eller att uppgiftslämnandet resulterar i enadministrativt tung hantering. Det väsentliga är att man fångar upp de fall avallvarlig ekonomisk misskötsamhet som är intressanta för tillståndsmyndighetenav alkoholpoliliska skäl och en lämplig form atl fullgöra uppgiftsskyldighetenför exempelvis kronofogdemyndigheterna är just den typ av samrådsförfarande somjag tidigare beskrivit. Enligt 70 § LHD skall bokföringen i en rörelse som avserförsäljning (bl.a. servering) vara så utformad att kontroll av verksamheten ärmöjlig. Enligt 71 § har en tillsynsmyndighet rätt att på anfordran få deupplysningar och handlingar som behövs för tillsynen enligt LHD. Del harifrågasatts om tillståndsmyndigheten med stöd av dessa bestämmelser kan krävaatt få del av en serveringsrörelses bokföring även i de hänseenden den avserannat än själva försäljningen. Frågan är alltså om lillslåndsmyndigheten kankräva att även de delar av räkenskaperna skall företes som gäller anställdaslöner, innehållen preliminärskatt osv. 1 lagtexten eller förarbetena till dennahar frågan inte uttryckligen berörts. I de författningar som föregick LHD fannsdock föreskrifter om skyldighet att förete handelsböcker med tillhörandeverifikationer. Fall har förekommit där bokföringen över försäljningen harvarit oklanderlig som bokfiiringen över löner, skatte- ochavgiftsbetalning etc. varit mycket bristfällig eller obefintlig. Jag anserliksom SAMO att, som den nuvarande lagtexten närmasi ger vid handen,föreskriften i 71 § om rätten att få del av handlingar måste anses innefattarätt för tillståndsmyndigheten atl ta del av såväl bokföringen över självaförsäljningen som bokföring över verksamheten i övrigt. En sådan tolkning är ilinje med det förhållandet att ekonomisk misskötsamhet kan föranleda att tillståndsmyndighetenvidtar åtgärder enligl 64 § LHD mot tillståndshavaren. Som SAMO framhåller idetta sammanhang kan redan en bristfällig bokföring eller avsaknaden avbokföring föranleda att en tillståndshavare bedöms olämplig att bedrivaförsäljning av alkoholdrycker. För att undanröja den osäkerhet som kan finnas omtolkningen anser jag i likhet med SAMO att bestämmelserna bör förtydligas. 1981/82:143 87 70 § LHD ändras. Delta innebär inte attbokföringsskyldigheten utvidgas utan endast att rörelseidkaren skall varaskyldig att förete den bokföring som skall finnas över verksamheten.