prop · G50341 · 1981-12-31 00:00:00 — Som framgår av vadjag har framhållit bör de insatser som kan ges inomsocialtjänsten ha företräde framför påföljd för brott av unga i åldern 15-17år. Kan den underårige genom social- 1981/82:41 29 nämndensoch föräldrarnas försorg ges de omsorger som kan behövas, bör åtal som regelkunna underlåtas. Enligt förslaget i prop.1979/80:1 skulle en motsvarighet till nuvarande åtalsprövningsregel i 69 §barnavårdslagen tas upp i 1%4 års lag. Jag finner detta ändamålsenligt men villtillägga att det till skillnad från vad som gäller enligt 2 § laginte rör sig om ett fall av åtalsunderlåtelse utan om en särskildåtalsprövning. Detfinns skäl som talar för att lag nu bör bli föremål för en mergenomgripande översyn. Ett skäl är att det lagstiftningsarbete som pågått pådet sociala fältet nu är i allt väsentligt avslutat och att man alltså kanöverblicka vilka förhållanden som kommer att gälla på den sociala sidan. Somnämnts har också uttryckt önskemål om en förenkling avåtalsprövningen enligt lag. Somframgått i avsnitt 2.7.2 anser jag att det inte finns någon anledning att rubbaden nuvarande principen att åtal normalt inte skall ske mot lagöverträdare iåldem 15- . Vad som kan diskuteras är emellertid formerna föråtalsprövningen. Det är självfallet mycketangeläget att åtalsprövningen enligt lag kan ske snabbt. Inte minstnär det gäller unga lagöverträdare är det från allmänna kriminalpolitiskasynpunkter viktigt att beslut kan meddelas i åtalsfrågan i så nära anslutningtill brottet som möjligt. Dessutom är osäkerheten om vad som skall händabesvärande för den enskilde. Kommitténs uppgifter, liksom den studie somredovisas i , visar att handläggningstidema ofta är alltför långai ärenden där remiss har skett fill bamavårdsnämnden. Remiss till nämndenmedförde sålunda enligt rapporten en förlängning av åtalsprövningen med . Detta talar för att åklagarens remisskyldighet bör inskränkas.Förslag i den riktningen har lagts fram både av kommittén och av BRÅ:sarbetsgrupp. Även andra lösningar kan emellertid övervägas. RÅ har såledesföreslagit en mer långtgående förenkling av regleringen än vad de bådanyssnämnda förslagen innefattar. Jaganser att vissa skäl talar för en lösning av det slag som RÅ förordar. Dettaförslag innefattar en enklare och mer lättillämpad handläggningsordning än deförslag som lagts fram av kommittén och av arbetsgruppen. RÅ:s förslag innebäremellertid också, liksom de båda utredningsförslagen, en ändrad gränsdragningmellan åklagarens resp. de sociala organens ansvarsområden. Denna fråga ärkomplicerad och behöver enligt min mening övervägas ytterligare bl.a. motbakgrunden av socialtjänstreformen. Jag kan också nämna att en arbetsgrupp inomBRÅ för frågor rörande unga lagöverträdare överväger vissa ändringar i 1964 årslag. Jagär alltså inte beredd att nu ta slutlig ställning till frågan om hur åtalsprövningenenligt lag skall gå till utan förordar att frågan prövas Prop.1981/82:41 30 finns det emellertid anledning attredan nu ta itu med frågan om handläggningstidema vid åtalsprövningen. Denstatistik som arbetsgruppen redovisat på denna punkt återspeglar visserligeninte de aktuella förhållandena men det finns bl.a. med hänsyn till uppgifter iBRÅ-rapporten (1979:2) Samhället och de unga lagöverträdama anledning att troatt handläggningstidema alltjämt är oacceptabelt långa i många av de ärendendär åklagaren inhämtar yttrande av bamavårdsnämnden. Gällandelydelse av 1%4 års lag ger åklagaren möjlighet att besluta om åtalsunderlåtelseutan att inhämta yttrande av nämnden endast när brottet är ringa (3 § Qärdestycket). Även i åtskilliga andra fall torde det redan från början stå klartatt åtalsunderlåtelse skall komma i fråga. I dessa fall har nämndens yttrandeingen egentlig betydelse för åklagarens ställningstagande. Motbakgrunden härav finner jag det vara en lämplig lösning att ge åklagaren rättatt underlåta remiss till socialnämnden även i sådana fall där det utan attbrottet är ringa - är uppenbart att åtalsunderlåtelse kan meddelas. Jagförordar att en regel av denna innebörd förs in lag. Genom en sådanlösning tillgodoses åtminstone till en del syftet med både kommitténs ocharbetsgruppens förslag. Attförutsättningar för åtalsunderlåtelse föreligger torde i många fall stå klartredan från början, åtminstone om den underårige inte tidigare erhållitåtalsunderlåtelse. Även i återfallssituationer kan det emellertid tänkas attåtalsunderlåtelse emellanåt framstår som självklar. Bedömningen måste påverkasav bl.a. brottets art, omständighetema vid dess begående och vilka insatsersom företagits eller planeras för den underårige. Åklagarentorde i en hel del fall kunna ta ställning fill frågan om det är uppenbarteller ej att åtalsunderlåtelse kan meddelas på grundval av vad som har kommitfram vid den avslutade förundersökningen. I huvudparten av fallen tordeåklagaren emellertid behöva viss information om den underårige frånsocialnämnden. Den informationen bör kunna inhämtas på ett snabbt och formlöstsätt. Enligt 6 § lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål ärsocialnämnden skyldig att på begäran av bl.a. åklagaren meddela upplysningarbeträffande misstänkt som nämnden har att ta befattning med. Det får dock ansestveksamt om denna upplysningsskyldighet gäller i detta sammanhang. Det synesunder alla förhållanden lämpligt att lag föreskriva en särskildskyldighet för nämnden att lämna upplysningar till åklagaren vid sidan avskyldigheten att lämna uppgifter i yttrande. Härigenom blir det också klart attsekretess inte hindrar att uppgifter lämnas vid informella kontakter mellannämnden och åklagaren. Det är viktigt att socialnämnden inleder sin utredning ochvid behov tar initiativ till åtgärder med anledning av brottet så snart sommöjligt. Enligt 16 § förundersökningskungörelsen (1947:948) skall polisenunderrätta nämnden om att förhör skall hållas med lagöverträdare som ej , om det finns skäl att anta att vad som förekommit bör föranleda nämn- Prop.1981/82:41 31 Den undersökning som redovisats avarbetsgruppen visade att nämndutredningen i allmänhet kom i gång först näråklagarens begäran om yttrande inkom till nämnden. Detta är givetvisotillfredsställande. Jag vill här erinra om bestämmelsen i 50 §socialtjänstlagen (1980:620) om att socialnämnden utan dröjsmål skall inledautredning av vad som kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda åtgärdav nämnden. Sammanfattningsvis förordar jag följande beträffande 1964års lag. Frågan om en mer övergripande revision av 1964 årslag prövas ytter hgare. Åklagaren gesredan nu rätt att underlåta att inhämta yttrande från socialnämnden när detändå är uppenbart att förutsättningar för åtalsunderlåtelse föreligger. Ändringar sombetingas av socialtjänstreformen och som i huvudsak är av formell naturgenomförs . De ytterligare överväganden som sålunda bör komma fillstånd kan lämpligen göras inom justifiedepartementet. Jag räknar med attarbetet kan bedrivas skyndsamt. Naturiiga utgångspunkter är kommitténs ocharbetsgruppens förslag och de synpunkter som kommit fram vid remissbehandlingenav kommittéförslaget. Jag föreslår att lagändringama får träda i kraft den 1januari 1982. I enlighet med vad jag har anfört har inomjustitedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändringi , 2. lag om ändringi lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 3. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100). Förslagenbör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 4.' ' Bilagan har uteslutits här. Förslagen är likalydande meddem som är fogade till propositionen frånsett att 20 kap. 7 a § andra meningeni det under 1 angivna förslaget hade följande lydelse: Beslut omåtalsunderlåtelse fär dock inte meddelas sedan dom har fallit. Prop.1981/82;: 41 32 4.1Förslaget till lag om ändring i 7 § I paragrafen, som anger gmnderna för åtalsunderlåtelse, har - frånsettatt nuvarande sista stycket utgått - endast gjorts jämkningar av redaktionellnatur. Bl.a. har ordet åtalsunderlåtelse införts i lagtexten. Idet nuvarande sista stycket anges att närmare föreskrifter om åtalsunderlåtelsemeddelas av regeringen. Bestämmelsen är onödig (se 8 kap. 13 §regeringsformen) och har därför fått utgå. 7 a § Enligt paragrafen, som är ny, får beslut om åtalsunderlåtelsemeddelas även sedan åtal har väckts. Bestämmelsenär tillämplig endast om nya omständigheter eller uppgifter framkommer underbrottmålets behandling. Åtalsunderlåtelse får sålunda inte ske på grundval aven omprövning av förhållanden som har varit kända redan vid tiden för åtaletsväckande. Från detta fall bör skiljas en sådan omprövning som sker när en högreåklagare överprövar ett åtalsärende. Bestämmelsenkan tillämpas på alla fall av åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 §. Enhänvisning till förevarande paragraf föreslås bli upptagen som ett nytt tredjestycke i 1 § i 1%4 års lag. Förekomstenav en uttrycklig möjlighet fill åtalsunderiåtelse efter det att åtal har väcktsfår självfallet inte minska noggrannheten i bedömningen av frågan i samband medfömndersökningens avslutande. Det är då som prövningen normalt skall göras ochmöjligheten till åtalsunderiåtelse först efter åtalets väckande är avsedd förundantagssituationer. Vidremissbehandlingen av kommitténs betänkande har särskilt uppmärksammatsmöjligheten till åtalsunderlåtelse efter åtalets väckande på den grund attbrottet uppenbariigen har begåtts under inflytande av själslig abnormitet (20kap. 7 § första stycket 4 RB). Situationen kan vara den att förfarandet idomstol har inletts och resulterat i ett beslut om rättspsykia-triskundersökning. I och för sig ger bestämmelsen i förevarande paragraf möjlighettill åtalsunderiåtelse även i denna situafion. När förfarandet har fortskriditså långt måste emellertid åtalsunderiåtelse förutsätta mycket starka skäl. Eninte ovanlig situation är den att en person, som åtalas för brott av intealltför allvarlig natur, fortsätter att begå allvarligare brott innan detförsta åtalet blir föremål för domstolsprövning. Förevarande paragraf jämfördmed 20 kap. 7 § första stycket 2 ger vissa möjligheter att meddela åtalsunderlåtelseför den tidigare brottsligheten. Näråtalsunderlåtelse meddelas sedan åtalet har väckts är det självklart att åtaletdessutom måste läggas ned. Följden av nedläggandet blir i detta fall alltid attdomstolen avskriver målet. Bestämmelsen i 20 kap. 9 § andra stycket RB rörendast det fallet att nedläggningen betingas av att tillräckliga skäl tillåtal inte längre föreligger och är således inte tillämplig här. Prop.1981/82:41 33 Enligtandra meningen i paragrafen får åtalsunderlåtelse inte ske sedan dom harfallit. Detta står i överensstämmelse med regeln i 20 kap. 9 § första stycketRB om att åtal inte får läggas ned sedan dom har fallit. Behörighetenatt fatta beslut om åtalsunderlåtelse sedan åtal har väckts följer vanligaregler om åklagares behörighet att meddela åtalsunderlåtelse (se 20 kap. 7 §andra stycket RB samt 21, 31, 37 och 40 a §§ åklagarinslruktionen, 1974:910). Vidremissbehandlingen uppmärksammades frågan huruvida det är möjligt alt med stödav 20 kap. 9 § RB lägga ned ett åtal när en förnyad prövning av bevisningenger vid handen att bevisningen kan beräknas räcka fill en fällandedom. Som kommittén ullalar föreligger inte hinder för åklagaren att lägga nedåtalet i detta fall. Att har förflutit torde dock inte i och för sigvara tillräckligt för alt nedläggande skall få ske ulan en omprövning avåtalsfrågan förutsätter normall en kompletterande förundersökning därexempelvis vittnen hörs på nytt. 1 § Paragrafen, som innehåller gmndprincipema för inledande avfömndersökning, har omarbetats språkligt. Endast i första stycket har en sakligändring gjorts. Den innebär att huvudregeln att förundersökning skall inledasså snart det finns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal harförövats har försetts med en reservation för bestämmelserna i 23 kap. 4 a och22 §§. 4 a § innehåller de nya reglema om förundersökningsbegränsning och 22 §ger för vissa fall möjlighet fill ett enklare ulred-ningsförfarande. 4 a § Paragrafen innehåller de nya bestämmelsema om förundersökningsbegränsning. Enligt23 kap. 4 § andra stycket andra meningen skall en förundersökning läggas nednär anledning inte längre finns att fullfölja den. Bestämmelsen syftar på deallmänna grunderna för nedläggning av förundersökning. De vanligaste allmännagmndema är alt misstanke ej har uppstått mot någon gärningsman, att spår efterbrottslingen ej har kunnat anträffas, att den misstänkte har avlidit elleravvikit, att den misstänkte befunnits oskyldig saml alt det visar sig att ingetbrott föreligger. Från nedläggning av fömndersökning är att skilja altförundersökningen avslutas genom beslut i åtalsfrågan enligt 23 kap. 20 § RB. Förevarandeparagraf ger möjlighet alt lägga ned förundersökningen i vissa ytterligarefall. I första stycket anges två särskilda nedläggningsgmn-der. Denförsta grunden avser s.k. disproportionsfall. Här förutsätts för attnedläggning skall få ske alt en fortsatt utredning skulle kräva kostnader sominte står i något rimligt förhållande till sakens betydelse. Dessutom fömtsättsatt del kan antas att brottet i fråga inte skulle leda till någon svårarepåföljd än böter. 1981/82:41 34 Somhar angetts i den allmänna motiveringen är den nya nedläggnings-gmnden i förstahand avsedd för brottsutredningar som har samband med invecklade jorddelnings-eller grannelagsrättsliga förhållanden. Typexempel är brotlsanmälningarangående markintrång, vissa fall av egenmäktigt förfarande, olovligt fiske ocholovlig jakt. I sådana fall kan utredningen inte sällan tänkas bli synnerligenomfattande och tidskrävande. måste lantmäterileknisk expertis kopplas inför att utreda mark- och gränsförhållanden. Den nya nedläggningsmöjlighelenkan bli fillämplig även i andra fall där det behövs tidskrävandebrottsutredningar. Detär viktigt att möjligheten till förundersökningsbegränsning i disproportionsfalleninte utnyttjas slentrianmässigt. I varje särskilt fall måste del noggrantprövas om skäl att lägga ned förundersökningen föreligger. Skäl som talar molen nedläggning kan vara angelägenheten ur allmän synpunkt att genom ettdomstolsavgörande undanröja ett osäkert rättsläge. Även hänsynen tillmålsägandens ställning kan i vissa fall tala för att undersökningen bedrivsvidare. Här har det betydelse i vad mån det eventuellt brottsliga förfarandetkan länkas fortsätta och hur besvärande ett fortsall förfarande är förmålsäganden. Viss hänsyn bör också kunna tas till målsägandens möjligheter allsjälv bekosta en utredning i saken. Iuttryckssättet "att brottet inte skulle leda lill svårare påföljd än böter"ligger all även sådana fall där domstolen skulle kunna tänkas meddela påföljdseftergift omfattas. Delkan undantagsvis hända att frågan om tillämpning av första punkten uppkommerförst när någon har blivit underrättad om misstanke om brott. Något hinder motnedläggning i ett sådant fall föreligger inte. Avgörande härvidlag är huravvägningen av sakens betydelse och kostnadema för en fortsatt utredningutfaller. Härvid torde den misstänktes och målsägandens eventuella intresse avatt förundersökningen fullföljs böra tillmätas större betydelse än om fråganuppkommit i ett tidigare skede. Denandra särskilda nedläggningsgrunden i 4 a § första stycket avser sådana falldär man kan förutse alt åtalsunderlåtelse skulle meddelas, om utredningenfördes till sitt slut. Endast åtalsunderlåtelse med stöd av 20 kap. 7 § RBavses. .Ml åtalsunderiåtelse enligt l%4 års lag kan förutses är alltså inteskäl till nedläggning av förundersökningen. Vidare avser dennaned-läggningsgmnd sådana fall där man kan förutse ett beslut, fatlat med stödav bestämmelser om särskild åtalsprövning, om att åtal inte skall väckas förbrottet. Bestämmelser om särskild åtalsprövning finns i brottsbalkenbeträffande vissa brottstyper samt dessutom bl.a. i 13 § skaltebrotlslagen(1971:69), i 31 § lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) enligt förslagi prop. 1981/82:8 och i den nu föreslagna 6 § i 1%4 års lag. Ävenom man kan förutse att åtal inte kommer att väckas, får fömndersökningen inteläggas ned om förundersökning krävs ur allmän synpunkt. Vad som ur allmänsynpunkt kan tala för fortsatt förundersökning har utvecklats i den allmännamotiveringen. Vad gäller målsäganden kan del län- Prop.1981/82:41 35 kasatt dennes intresse att få material till en skadeståndstalan eller hans av densubsidiära ålalsrätten betingade intresse alt få fram ett beslut i åtalsfrågankan utgöra skäl alt fullfölja förundersökningen. Föreliggerredan innan en förundersökning inleds förutsättningar för nedläggelse enligtförsta stycket behöver fömndersökning inte inledas. Detta anges i andrastycket. Möjligheten alt inte inleda förundersökning torde i första hand kunnautnyttjas när man kan fömtse åtalsunderlåtelse vid brottskonkurrens (20 kap. 7§ första stycket 2 RB). Avtredje stycket första meningen framgår att endast åklagare är behörig attbesluta om att lägga ned eller alt inte inleda förundersökning i de i paragrafenavsedda fallen. Är polismyndighet eller tullmyndighet undersökningsledare,måste den alltså hänskjula frågan om nedläggning i dessa fal! Del får förutsättas att kontakterna i frågan sker snabbt ochformlöst. Övriga fall av nedläggning av fömndersökning (23 kap. 4 § RB)omfattas inte av denna bestämmelse utan beträffande dem gäller oförändrathittillsvarande principer om fördelning mellan åklagare och polismyndighet (se2.5.1). Somframgår av tredje stycket andra meningen får endast riksåklagaren besluta omatt lägga ned eller att inte inleda en förundersökning när del är fråga omförutsedd åtalsunderiåtelse enligt 20 kap. 7 § första stycket 3 (s.k. RÅ-fall).Frågan om vilka åklagare som i övrigt skall besluta enligt förevarandeparagraf har behandlats i den allmänna motiveringen. Närmare föreskrifter fårtas in i åklagarinslruktionen (1974:910). Ikraftträdandebestämmelsen.Lagändringama föreslås träda i kraft . Delta innebär bl.a.all även en fömndersökning som har inletts före angivna dag kan läggas ned medstöd av de nya bestämmelsema i 23 kap. 4 a §. 4.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser omunga lagöverträdare 1§ Enligt den nuvarande lydelsen kan åtalsunderlåtelse för underåriga komma ifråga bl.a. vid övervakning eller omhändertagande för samhällsvård enligt BvL.I den nya lydelsen ersätts dessa åtgärder med vård enligt lagen (1980:621) medsärskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Enligt den lagen kan under vissaförutsättningar i första hand den som är undei beredas vård ulansamtycke. I vissa fall får socialnämnden förordna om omhändertagandeav den unge. bestämmer hur vården skall ordnas och var den ungeskall vistas . När det behövs särskilt noggrann fillsyn av denunge kan den unge tas in på ett särskilt hem som är särskilt anpassat förtillsyn. Utövervård enligt LVU nämner paragrafen i enlighet med nuvarande lydelse som grunderför åtalsunderlåtelse all den underårige blir föremål för annan jämförligåtgärd eller ulan sådan åtgärd blir föremål för annan hjälp- Prop.1981/82:41 36 Av betydelse är här i första hand de olika insatser som kan sättasin inom ramen för . Någon närmare bestämmelse härom finns inte isocialtjänsfiagen (1980:620) ulan åtgärderna ingår i socialnämndens allmännaförpliktelser att sörja för och bistå den enskilde och att se till att bam ochungdom som löper risk att utvecklas ogynnsamt ges det skydd och stöd de behöver(12 §). I motsats till gällande ordning kan övervakning mol den enskildes viljainte förekomma inom . I 1 § första stycket idess nuvarande lydelse används ordet "fillrättafö-rande". Ordetåterfmns i 25 § BvL men inte i LVU. Det för tanken fill all de insatser sornges inom också primärt tillgodoser samhällsskyddet. Ålgärdemainom fyller dock endast indirekt en funktion i fråga omsamhällsskyddet. Det direkta syftet är att fillgodose den unges behov av vårdeller andra omsorger. Ordet "tillrätlaförande" har därför fått utgå.Ålalsprövningen har sålunda anknutits enbart lill frågan om vilka åtgärder somkan antas vara lämpligast för den unge. Åklagaren skall göra en bedömning idelta hänseende. Utgångspunkten bör vara att del i princip ankommer på desociala organen all ingripa i händelse av all underåriga begår brott. Dettautesluter inte att åklagaren i vissa fall, särskilt vid återfall, har skäl altkräva att socialnämnden vidtar mer ingripande åtgärder mot den unge för allåtalsunderlåtelse skall komma lill stånd. Liksom f.n. skall åtal väckas om delär påkallat ur allmän synpunkt (andra stycket). Iett nytt tredje stycke har beträffande åtalsunderlåtelse efter det alt åtal harväckts intagits en hänvisning lill 20 kap. 7 a § RB. Möjligheten till åtalsunderlåtelsei detta fall är liksom i de fall som omfattas av 20 kap. 7 § RB avsedd för renaundanlagssilualioner. Iövrigt har vissa språkliga justeringar gjorts i förevarande paragraf. 3§ Enligt första stycket i dess nuvarande lydelse är det från barnavårdsnämndeni vistelsekommunen som åklagarens yttrande skall inhämtas. Enligt den nyalydelsen skall åklagaren inhämta yttrande från socialnämnden i den kommun somenligt socialtjänstlagen har ansvaret för den underårige. Detta innebär i sakingen större skillnad. Enligt 3 § socialtjänstlagen är det nämligen vistelsekommunensom har ansvaret för att den enskilde får den hjälp som han behöver. i vistelsekommunen enligt 72 § socialtjänstlagen flytta överett ärende om vård eller annan åtgärd lill socialnämnden i en annan kommun,l.ex. En prakfisk situation är även att den unge har tagits emot ifosterhem. Ansvaret för den unge stannar därvid kvar hos den kommun som harbeslutat om placeringen (jfr 25 och 30 §§ socialtjänstlagen). Av förevarandeförsta stycke följer att åklagaren skall inhämta yttrande i här berörda fallfrån nämnden i "ansvarskommunen". En lämplig ordning torde dock varaalt åklagaren inte forskar efter om vislelsekommunen har ansvaret för den Prop.1981/82:41 37 ungeutan rutinmässigt riktar sin begäran om yttrande till nämnden i vistelsekommunen.Om en annan nämnd visar sig ha ansvaret för den unge, bör nämnden ivislelsekommunen kunna vidarebefordra åklagarens begäran om yttrande till denandra nämnden. Av socialtjänstlagen (se41-46 §§) framgår alt del kan inrättas två eller flera sociala distriktsnämnderi en kommun. Av 43 § socialtjänstlagen följer alt del är vederbörandedistriktsnämnd som skall avge yttrande, om kommunfullmäktige inte har beslutatannorlunda. För lids vinnande bör åklagaren rikta remissen direkt lill denansvariga dislriktsnämnden. Förstastycket har dessutom undergått en redaktionell omarbetning. IQärde stycket anges i vilken utsträckning åklagaren är berättigad alt ulan allhöra socialnämnden underiåla åtal. F.n. föreligger en sådan rätt endast vidringa brott. Enligt den nya lydelsen får dessutom åtalsunderlåtelse ske utanatt yttrande begärs av nämnden om det ändå är uppenbart att förutsättningar föråtalsunderlåtelse föreligger. Tillägget har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.7.3). Del bör anmärkas alt del i vissa fall kan finnas skäl althöra nämnden i frågan humvida brottet kan sägas ha skett uppenbarligen avokynne eller förhastande. Fjärdestycket behandlar endast frågan i vad mån nämndens yttrande kan avvaras förebeslut om åtalsunderlåtelse. Som framgår av första stycket får åklagarenbesluta om åtal utan att nämndens yttrande inhämtats. Åklagaren kan l.ex. göraden bedömningen att åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Enligt4 § andra stycket lag skall beslut om åtalsunderlåtelse tillställassocialnämnden, om åtgärd av denna fordras. Bestämmelsen är naturligtvistillämplig även i de fall beslutet fattats utan remiss lill nämnden. Femtestycket är nytt. Där föreskrivs en skyldighet för socialnämnden att även utansamband med yttrande lämna åklagaren de upplysningar denne begär i fråga omden underårige. 6§ Denna paragraf har ingen motsvarighet i gällande lydelse av lag.Dess motsvarighet finns i stället i 69 § BvL.