prop · G50393 · 1981-12-31 00:00:00 — I dessa fall kan det emellertid finnas skäl att samråda medkyrkorådet med hänsyn till de kostnader som kan uppkomma vid användningen. För upplåtande avkyrkorummet för andra ändamål än gudstjänst och därmed jämförlig förrättningfinns särskilda bestämmelser i lagen (1963:501) om upplåtande av kyrkorum ivissa fall. Enligt lagen fillkommer beslutanderätten kyrkorådet. Enligt 10 § jordfästningslagen(1957:585, ändrad senast 1963:538) får kyrka upplåtas för jordfästning i annanordning än , om det föreligger särskilda skäl för en sådanupplåtelse. Bestämmanderätten om upplåtelse i dessa fall följer den ordning somi övrigt gäller för upplåtande av kyrkorum. Är det fråga om frikyrklig ellerannan jordfästning av religiös karaktär bestämmer alltså pastor enligtsedvanerätt om upplåtelse. Är det fråga om jordfästning utan religiös karaktärär det i princip kyrkorådet som enhgt den nyssnämnda lagen om upplåtande avkyrkorum har bestämmanderätten. Frågan om vem som börbestämma om kyrkorummets upplåtande har övervägts vid skilda tillfällen. Påsenare tid har frågan aktualiserats i samband med att kvinnliga präster harnekats fillgång till kyrka för gudstjänst eller förrättning. I sitt betänkande (SOU1955:47) Kyrkomötets grundlagsenliga befogenheter m. m. framhöll 1951 årskyrkomöteskommitté att det vid en blivande kodifiering av kyrkolagen förtjänadeatt övervägas om inte lagstiftning om kyrkas upplåtande för utomkyrkligaändamål borde komma fill stånd. I samband därmed borde enligt kommittén ävenregleras vem som har beslutanderätt i dessa frågor. Också församlingsstyrelsekommitténansåg i sitt betänkande (SOU 1957:17) Församlingslag att det skulle vara avvärde med lagsfiftning om kyrkas upplåtande. I propositionen med förslag tilllag om fösamlingsstyrelse m. m. 1961:70) framhöll departementschefen attfrågan om upplåtande av kyrka fick anses ha sådan kyrkorättslig anknytning attden inte kunde regleras i en ny församlingsstyrelselag. Departementschefenansåg det emellerfid vara av vikt att få till stånd en lagsfiftning omkyrkorummets 1981/82:93 22 upplåtande för andra än kyrkliga ändamål och att detdärvid också slogs fast vem som har att besluta om upplåtandet. Frågan om lagstiftning om upplåtande av kyrkorum för annatän kyrkligt ändamål togs därefter upp i propositionen med förslag till lag omupplåtande av kyrkorum i vissa fall (prop. I propositionen framhöllföredragande statsrådet att han inte fann någon anledning att införa en nyordning beträffande upplåtande av kyrkorummet för kyrkliga ändamål. Den ikyrkolags ordning antagna lagen kom, som jag har nämnt, att omfatta reglerom upplåtelse av kyrkorummet för endast utomkyrkliga ändamål. En översyn av beslutanderätten i fråga om fillfälligupplåtelse av kyrkorum för kyrkligt ändamål har begärts i någrariksdagsmofioner (mot. 1976/77:1002, mot. 1977/78:355), som emellertid inte harföranlett särskilda riksdagsinitiativ (KU 1976/77:39, KU 1979/80:17). Ävenjustitieombudsmännen () har behandlat frågan omupplåtande av kyrka. I JO:s ämbetsberättelse 1978/79 (s. 462) redovisas ettärende som gällde vägran att upplåta kyrka för en vigsel som skulle förrättasav en kvinnlig präst. I sitt beslut uttalade JO att möjligheten attfå disponera över kyrka för förrättning i ordning inte fårgöras beroende av om den kallade prästen är man eller kvinna. Frågan om pastors befogenhet att upplåta kyrka förgudstjänst eller förrättning togs upp vid allmänna kyrkomöte. I enmotion hemställdes att kyrkomötet skulle anhålla hos regeringen om sådanförfattningsreglering att pastor inte kan utan kyrkorådets medgivande beslutaom upplåtelse av kyrka för gudstjänst eller förrättning. Kyrkolagsutskottetanförde i sitt betänkande (KLU 1979:18) att starka skäl talar för att ansvaretför kyrkorummets användning i sin helhet åligger kyrkorådet. Utskottet betonadeatt stor vikt självfallet måste tillmätas kyrkoherdens mening i frågan om enviss upplåtelse kan tänkas strida mot kyrkorummets helgd eller vållabetänkligheter med hänsyn till bekännelse. Utskottet hemställdeatt kyrkomötet skulle anhålla hos regeringen om utredning och förslag tilllagstiftning om upplåtande av kyrkorum, innebärande att beslutanderätten idessa frågor i princip skall fillkomma församlingens kyrkoråd. I enreservation till utskottsbetänkandet yrkades att motionen skulle avslås avkyrkomötet. De två reservanterna anförde att pastor har ansvaret för ordetsförkunnelse och sakramentens förvaltning. Därmed sammanhänger enligtreservanterna också oskiljakfigt ansvaret för kyrkorummet när det gällergudstjänst och därmed jämförlig förrättning och förpliktelsen att tillse attkyrkorummet används på sätt som överensstämmer med dess karaktär och intekommer i strid med kyrkans budskap och bekännelse. Att överflytta denna uppgiftpå kyrkorådet skulle enligt reservanterna innebära ett avsteg från hittillsgrundläggande kyrkorättsliga principer och rubba den balans 1981/82:93 23 mellan ämbetsansvar och församlingsinflytande som ärkarakteristisk för författning. I en annan reservation förordades att kyrkomötet medanledning av motionen skulle uppdra åt kyrkomötets utredningsnämnd att utredaoch till nästkommande kyrkomöte framlägga förslag till ny lagstiftning om upplåtandeav kyrkorum. Att utredningsnämnden borde ges utredningsuppdraget mofiveradesmed att motionen aktualiserade många frågor av teologisk, kyrkorättslig ochpraktisk betydelse. Kyrkomötet biföll utskottets hemställan. Majoritetens uppfattning, som den kom till uttryck ikyrkomötesdebatten, kan i huvudsak återges på följande sätt. Prästen har självfallet ett alldeles bestämt ämbetsansvarför förkunnelsen och sakramentens förvaltning. Församlingen har emellerfidockså ett ansvar för kyrkans inre liv. Frågan om kyrkorummets upplåtande gällernärmast det ansvar för hela den kyrkliga verksamheten som prästen och lekmännendelar i en församling. Kyrkorummet är inte minst församlingsmedlemmarnaskyrkorum. För dess upplåtelse kan därför präst och lekmän bära ett gemensamtansvar. Lekmännen bör tillsammans med sin präst få besluta om när deras kyrkaskall upplåtas för gudstjänst eller förrättning. Reservanterna i kyrkolagsutskottet förde underkyrkomötesdebatten fram i stort sett följande synpunkter. har i sin uppbyggnad två ansvarslinjer: ettämbetsansvar och ett förtroendeansvar. Det går en klar gräns mellan dessa bådaansvarsområden. I prästens ämbetsansvar ingår att ta fill vara kyrkansidentitet och konfinuitet. Ansvaret för förkunnelsen och sakramentsförvaltningenär ett ämbetsansvar och ett prästerligt ansvar. Med detta ämbetsansvar höroskiljaktigt samman ansvaret för kyrkobyggnaden och dess användning. Genominvigningen av kyrkorummet till ett "hus" ställs det underbekännelsen och blir med hänsyn till sitt särskilda ändamål lagt under pastors ämbetsansvar.Det går inte att ta ifrån pastor detta ansvar utan att man på ett grundläggandesätt förändrar den uråldriga och mycket noga genomtänkta syn som gäller inomkyrkan på fördelningen mellan ämbetsansvar och förtroendeansvar. 2.2.2 Nya regler om upplåtande av kyrkorum har föreslagit att lagersätts med en ny lag om upplåtelse av kyrkorum. Utredningen har anfört att detav flera skäl kan anses önskvärt att föra över pastors nuvarande beslutanderätti fråga om kyrkorummets användning till kyrkorådet. Enligt utredningen är emellerfidkyrkorummets disposition för kyrkliga ändamål alldeles uppenbart ett kyrkligt frågekomplexsom inrymmer både teologiska och i övrigt ömtåliga 1981/82:93 24 spörsmål.Det berör så grundläggande förhållanden som kyrkorummets till följd avinvigningen särskilda karaktär och ändamål, prästernas rätt och plikt atttjänstgöra, församlingsbornas tillgång fill kyrkorummet för förrättningar m. m.Mot denna bakgrund har utredningen ansett sig böra begränsa sina övervägandentill vad som måste följa av uppdraget och som ter sig naturligt för statsmakternaatt ta upp. Utredningen har utgått från kyrkomötets ställningstagande i dengrundläggande inomkyrkliga frågan. Utredningen har konstaterat att kyrkomötetvill föra över pastors beslutanderätt till kyrkorådet och att statsmakterna frånsina synpunkter inte kan ha någon invändning mot kyrkomötets önskemål. är det angeläget att såvitt möjligt inte dra in också andra frågori bilden. Utredningen har därför avvisat tanken på en närmare reglering avkyrkorummets användning i dess helhet. Med utgångspunkt lag harutredningen preciserat ett upplåtelsebegrepp som ger kyrkorådet beslutanderätti de prakfiskt viktiga fallen utan att aktualisera frågor omprästernas rätt och plikt att tjänstgöra, församlingsbornas fillgång tillkyrkorummet etc. Utredningen har avvisat enlagteknisk konstruktion som ger intryck av att något slags beslut om upplåtelseskulle ligga i grunden varje gång ett kyrkorum begagnas. Det av utredningenföreslagna upplåtelsebegreppet avser i stället kyrkas användning för andraändamål än gudstjänster, dop och andra kyrkliga förrättningar som hålls avförsamlingens präster. Enligt lagförslaget får kyrkorådet besluta om fillfälligupplåtelse av församlingens kyrkorum för sådana ändamål. Ändamålet får intekränka kyrkorummets helgd eller kyrkans ordning. En upplåtelse av kyrkorummetfår enligt förslaget inte heller hindra församlingens gudstjänstliv eller kyrkhgaverksamhet i övrigt. Det ankommer på kyrkorådet att vid sin prövning särskiltbeakta om det kan anses säkert att kyrkorummet och dess inventarier kommer attbehandlas med pietet och aktsamhet. skall såvitt möjligt ocksåbereda pastor tillfälle att yttra sig. Enligt förslaget får kyrkorådet vidaremöjlighet att uppdra åt pastor eller åt särskild avdelning, bestående avkyrkoherden och andra ledamöter eller suppleanter i kyrkorådet att besluta ivissa ärenden på kyrkorådets vägnar. Den nya lagen föreslås gälla ävenupplåtelse av domkyrka som står under egen förvaltning. Bland församlingar har förslaget fått ettövervägande posifivt mottagande. Också flertalet länsstyrelser ställer sigpositiva till förslaget. Åtskilliga av de kyrkliga remissinstanser som haryttrat sig i frågan motsätter sig emellertid förslaget till ny lagstiftning omupplåtande av kyrkorum. Bland dessa remissinstanser finns samtliga domkapitel,centralråd för evangelisation och församlingsarbete, diakoninämnd. Biskopsmötet, för stiftsfingen.Riksförbundet och . De anser attfrågan om kyrkorummets användning bör regleras i dess helhet. Enligt derasmening bör frågan utredas vidare. 1981/82:93 25 eftersom den har teologiska och kyrkorättsliga aspektersom inte har blivit tillräckligt utredda. För egen del vill jag anföra följande. Som jag har nämnt har frågan om en ny lagstiftning omupplåtelse av kyrkorum väckts av kyrkomötet som har uttalat att starka skältalar för att ansvaret för kyrkorummets användning i dess helhet åliggerkyrkorådet. har emellertid betonat att en vidgad lagsfiftning,som också omfattar kyrkorummets användning för kyrkliga ändamål, kanaktualisera ömtåliga spörsmål av inomkyrklig natur. Utredningen har därförbegränsat kyrkorådets beslutanderätt till de praktiskt viktiga fallen ochpreciserat begreppet upplåtelse fill att avse en viss del av kyrkorummetsanvändning. Jag delar uppfattningen att det av flera skäl kan anses önskvärtatt i huvudsak föra över pastors nuvarande beslutanderätt till kyrkorådet. Ilikhet med utredningen anser jag att statsmakterna från sina synpunkter intekan ha någon invändning mot en ändrad lagstiftning i den riktning somkyrkomötet har begärt. Ett överförande av pastors beslutanderätt i dess helhet fillkyrkorådet väcker emellertid frågor om prästernas rätt och pHkt att tjänstgöra,församlingsbornas tillgång fill kyrkorummet m. m., som utredningen också harframhållit. Om beslutanderätten i dess helhet skall tillkomma församlingenskyrkoråd, fordrar detta ingående överväganden av både teologisk och praktisknatur. Utredningen har inte ansett sig böra gå in på teologiska bedömningar ochhar därför begränsat kyrkorådets beslutanderätt till de praktiskt viktigafallen för vilka man kan tala om en upplåtelse i egentlig mening. Utredningenhar sålunda avvisat tanken på en total reglering av kyrkorummets användning.Jag ansluter mig till detta grundläggande synsätt. Liksom utredningen ställerjag mig alltså avvisande till en ordning som innebär att ett beslut omupplåtelse av kyrkorummet skulle ligga i grunden varje gång ett kyrkorumbegagnas. Remisskritiken mot utredningens förslag kommer främst frånkyrkliga riks- och stiftsorgan. Dessa anser att den föreslagna lagstiftningenbör vara heltäckande och inte reglera endast en del av kyrkorummets användning.Dessa organ föreslår ytterligare utredning. Jag har i och för sig förståelseför dessa synpunkter. En heltäckande lagstiftning kräver emellertid teologiskaöverväganden, som det inte bör ankomma på statsmakterna att göra. Mot bakgrundav kyrkomötets behandling av frågan anser jag att ett förslag som syftar fillatt vidga kyrkorådets inflytande över kyrkorummets användning nu bör läggasfram. Ett väsentHgt syfte, som med utredningens förslag kan fillgodoses, är attgenom en ny lag om upplåtelse av kyrkorum utesluta möjligheterna för pastor attensam vägra annan präst i att i församlingens kyrka hållagudstjänst, dop eller kyrklig förrättning. Med utredningens förslag undvikerman enligt min mening också de svåra teologiska överväganden som en fullständigreglering av kyrkorummets användning skulle ge upphov till. Jag anser vidareatt utredningens förslag, som i väsentliga avseenden tillmötesgår kyrkomötets önskemål, inte Prop.1981/82:93 26 föregriper den ytterligare utredning som eventuellt kan behövasför en fullständig lagstiftning om kyrkorummets användning. Enligt min meningkan den gränsdragning som utredningen har gjort i fråga om begreppet upplåtelsei huvudsak accepteras. Jag anser således att kyrkorådet bör få ett vidgatinflytande över kyrkorummets användning i de fall när det är naturligt att talaom upplåtelse. Med den nu nämnda avgränsningen kommer beslutsordningen inte attmedföra praktiska olägenheter. Liksom enligt nuvarande lag bör nämligenkyrkorådet få rätt att delegera sin beslutanderätt. Denna delegationsrätt fårökad betydelse när kyrkorådet enligt den nya lagen får ett vidgat inflytande. Medanledning av remissinstansernas synpunkter föreslår jag vissa justeringar iförslaget. Utredningen har inte velat reglera den ordinariegudstjänsthållningen och har ansett att begreppet upplåtelse inte bör begagnasi förhållande till församlingens egna präster. Kammarkollegiet kritiserar isitt remissyttrande att det föreslagna upplåtelsebegreppet ävenfortsättningsvis medför att församlingsprästernas fillgång till kyrkorummet ivissa fall blir beroende av både kyrkoråd och pastor. Kollegiet föreslår attkyrkorådet ensamt får besluta om upplåtelse i de fall där rådet redan nu harnågon form av medbestämmanderätt. Kollegiet anser att gränsen mellan pastorsoch kyrkorådets beslutanderätt då blir klar. Det blir enligt kollegiet fråga omupplåtelse när kyrkorummet används för andra ändamål än de gudstjänster ochandra kyrkliga förrättningar, som församlingens präster utför somtjänsteåliggande. Kollegiet föreslår att kyrkorådet får besluta om tillfälligupplåtelse för andra ändamål än gudstjänster, som har fastställts itjänstgöringsföreskrifter av , och andra kyrkliga förrättningar, somavser församlingsbor. Jagansluter mig till uppfattningen att den ordinarie gudstjänsthållningen t. v.bör hållas utanför ett förslag till ny lag om upplåtelse av kyrkorum. Vidarebör enligt min mening en ny lag inte heller omfatta kyrkliga förrättningar somhålls av församlingens präster och avser någon som tillhör församlingen. Inteheller biskops rätt att utnyttja domkyrka för biskopliga förrättningar böromfattas av lagen. 1 de nu angivna fallen framstår det inte som naturligt atttala om upplåtelse av kyrkorummet. Församlingens kyrka skall först och främstanvändas för församlingens kyrkliga verksamhet. Avgränsningen bör därför görasså att det inte fordras medgivande av kyrkorådet för att utnyttja kyrkorummetför allmänna gudstjänster och kyrkliga förrättningar i församlingen. Med ett såavgränsat upplåtelsebegrepp kommer man i praktiken mycket nära kyrkomötetsönskemål att kyrkorådet i princip skall ha ansvaret för kyrkorummets användningi dess helhet. I likhet med kammarrätten i anser jag att begreppetupplåtelse bör definieras i den nya lagen. Jag återkommer till dessa frågor ispecialmotiveringen. Utredningen har föreslagit att en ny lag om upplåtelse avkyrkorummet skall vara tillämplig på de sju äldre domkyrkor som står under egen 1981/82:93 27 Denna fråga behandlas i allmänhet inte avremissinstanserna. Endast i pekar på att bestämmelsernarörande domkyrkornas upplåtande inte synes kunna anpassas till Lunds domkyrkamed dess speciella förhållanden. Jag biträder förslaget att en ny lag om upplåtelse avkyrkorummet skall gälla även domkyrka som står under egen förvaltning. Detsaknas enligt min mening skäl att göra undantag för . förslag skall den särskilda få tillfälle attyttra sig när fråga är om upplåtelse av domkyrka. Utredningen har ocksåföreslagit en vetorätt för den särskilda i de fall man kanbefara att kyrkorummet och dess inventarier inte kommer att behandlas med pietetoch aktsamhet. Jag är inte beredd att förorda en sådan vetorätt. Det bör varatillräckligt med en yttranderätt för den särskilda . Denslutliga prövningen bör i alla ärenden om upplåtelse av kyrka åvila kyrkorådet. Enligt 2 § lag får upplåtelse ske endast omupplåtelsen inte hindrar eller försvårar bruket av kyrkorummet för gudstjänst,annan på präst ankommande förrättning eller kyrkans verksamhet i övrigt.Upplåtelse får inte heller ske om den innebär något som strider mot kyrkorummetshelgd eller kyrkans ordning. Upplåtelse får vidare bara ske om det kan tas förvisst att kyrkorummet och dess inventarier behandlas med aktsamhet och pietet.Utredningen har föreslagit att kyrkorådets rätt att upplåta kyrkorummetbegränsas på väsentligen samma sätt som enligt den nuvarande lagen. Även jaganser att en ny lag bör utgå från de villkor för upplåtelse som anges i 2 §1963 års lag. Villkoren bör emellertid enligt min mening inte föras överoförändrade till en ny lag. Jag återkommer till denna fråga i specialmotiveringen. Utredningen har i sitt lagförslag föreslagitförfaranderegler som i huvudsak motsvarar dem som finns lag.Utredningen har emellertid föreslagit den nyheten att inte bara kyrkoherdeneller den präst som i en annexförsamling har förordnats att i stället förkyrkoherden vara ledamot i kyrkorådet, utan även annan ordinarie ledamot avkyrkorådet skall ha rätt att överklaga kyrkorådets beslut till . Jagansluter mig till vad utredningen i dessa hänseenden har föreslagit. har - med hänvisning till detansvar som en organist har för vården av orgelverket enligt 11 § kyrkomusikerförordningen(1950:375, omtryckt 1973:681, ändrad senast 1978:877) - i siu remissyttrandeföreslagit att det i lagförslaget införs dels en bestämmelse om skyldighet förkyrkorådet att före upplåtelse av kyrkorummet inhämta kyrkomusikerns yttrande,dels en bestämmelse som löser kyrkomusikern från dennes författningsregleradeansvar, om kyrkorådet mot kyrkomusikerns vilja upplåter kyrkorummet. Förbundethar vidare föreslagit att även kyrkomusikern ges rätt att anföra besvär överkyrkorådets beslut. Jag vill erinra om att frågan om kyrkomusikerverksamhetensorganisation 1981/82:93 28 ses över av en särskild utredare (1980:04). Det fårantas att kyrkomusikerförordningen med anledning härav kommer att ändras. Detankommer på kyrkorådet att vid sin prövning av om kyrkorummet får upplåtasbeakta om orgeln och eventuellt övriga musikinstrument kommer att behandlas medaktsamhet. Om orgeln skall få användas vid upplåtelse av kyrkorummet, måstekyrkorådet enligt 11 § kyrkomusikerförordningen inhämta organistens yttrande.Det får enligt min mening förutsättas att kyrkorådet iakttar denna föreskriftäven utan erinran härom i den föreslagna lagen om upplåtelse av kyrkorum. Jagär därför inte beredd att biträda de förslag som Kyrkomusikernas riksförbundhar framfört. En del lagtekniska synpunkter i fråga om utformningen avlagtexten framförs i övrigt av några remissinstanser. Vissa justeringar hardärför gjorts i lagförslaget. Jag återkommer härtill i specialmotiveringen. 2.2.3 Ändring i jordfästningslagen Som jag har nämnt förut får enligt 10 § jordfästningslagenett kyrkorum som har invigts för upplåtas förjordfästning i annan ordning än , om det finns särskilda skäl.Det anges emellertid inte närmare i paragrafen vad som avses med särskildaskäl. Föredragande statsrådet framhöll i propositionen med förslag tilljordfästningslag (prop. 1957:171) att den närmare innebörden i lagregeln fickbli beroende på den praxis som utvecklas. Föredraganden framhöll vidare att fillämpningenborde ske i en generös anda. Om de efterlevande av särskilda skäl önskade firaden dödes minne på ett värdigt och allvarligt sätt i kyrkan,borde detta enligt föredraganden i allmänhet tillåtas dem, även om de inteönskade följa den kyrkliga jordfästningsritualen. Flera paragrafer i jordfästningslagen, bl. 10 §, är avkyrkolags natur. Kyrkomötet yttrade sig därför i lagsfiftningsärendet. Dettabereddes av kyrkolagsutskottet som i sitt betänkande (KLU 1957:18) erinrade omatt man ofta ställt emot varandra en restriktiv och en generös tolkning avstadgandet om upplåtande av kyrka vid jordfästning i annan ordning än . Utskottet ansåg att det ligger i öppen dag att stadgandet i och försig är av restriktiv innebörd. Utskottet uttalade den uppfattningen attupplåtelse av kyrka näppeligen borde ifrågakomma för begravningsakt med icke-kristenkaraktär. Utskottet kritiserade vad som anfördes i propositionen om begreppetsärskilda skäl. Om begreppet fattades så vitt som anfördes i propositionen,nämligen att redan en persons önskan att kyrkan skall upplåtas för att aktenskall bli högtidligare, så förlorade enligt utskottet talet om "särskildaskäl" varje mening. Utskottet menade att pastors prövningsrätt blevillusorisk i dylika fall. 10 § jordfästningslagen anger inte vem som får besluta omupplåtelse av kyrkorummet för jordfästning i annan ordning än svenska kyrkans.Gällande ordning innebär, som jag har berört, att pastor beslutar om 1981/82:93 29 upplåtelse när det gäller frikyrklig eller annanjordfästning av religiös karaktär. När det är fråga om jordfästning utanreligiös karaktär ligger beslutanderätten hos kyrkorådet meddelegationsmöjlighet till pastor. För upplåtelse av kyrkorummet förjordfästning i annan ordning än görs i 2 § lag omupplåtande av kyrkorum i vissa fall en särskild hänvisning tilljordfästningslagens villkor för upplåtelse. Hänvisningen innebär attjordfästningslagens villkor skall fillämpas vid prövningen av om ett kyrkorumskall upplåtas för jordfästning i annan ordning än . har ansett det lämpligt attkyrkorådets vidgade beslutanderätt också omfattar upplåtelse av kyrkorummet förjordfästning i annan ordning än . Enligt vad utredningen harföreslagit bör det i jordfästningslagen tas in en hänvisning till den avutredningen föreslagna lagen om upplåtelse av kyrkorum. Utredningen har vidareföreslagit att kravet på särskilda skäl i 10 § jordfästningslagen slopas. Enligt min mening är det inte någon bra lösning att fråganom upplåtelse av kyrkorummet regleras i flera olika lagar. 1 likhet medutredningen anser jag därför att frågor om upplåtelse av kyrkorummet för skildaändamål bör samlas i en enda lag och prövas enligt denna. Den av mig förordade lagen om fillfällig upplåtelse avkyrka anger i 2 § de villkor under vilka en kyrka tillfälligt får upplåtas.Upplåtelse får ske endast om det kan antas att kyrkorummet och dess inventarierkommer att behandlas med pietet och aktsamhet. Upplåtelse får inte ske förändamål som kränker kyrkorummets helgd eller är oförenligt med svenska kyrkansordning. Inte heller får upplåtelse av kyrkorummet ske så att upplåtelsenhindrar församlingens gudstjänstliv eller kyrkliga verksamhet i övrigt.