prop · G50322 · 1981-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1981/82:22 om differentierade avgifter för pensionärer vid sjukhusvård; Regeringen föreslår attantaga det förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokollovannämnda dag. Enligt en överenskommelse mellanföreträdare för och skallsjukvårdshuvudmännen ges möjlighet att i stället för nuvarande fasta avgifterta ut differenUerade avgifter för sjukhusvård från pensionärer i fall då ersättningför vården inte utgår från den allmänna försäkringen. Avgiften skall grundas påpensionärens egna inkomster efter skatt. Pensionären skall alltid förbehållasmedel för sina personliga behov. Skälig hänsyn skall tas till bostadskostnad,försörjningsbörda och särskilda omständigheter i övrigt. Avgiftssystemetöverensstämmer i stort meddet som gäller för avgifter vid ålderdomshem. Detfår till följd att avgiftsreglerna blir neutrala i ett val mellan dessavårdformer. Det nya avgiftssystemet skall underlätta den faktiska samordningenmellan social och medicinsk omvårdnad. I propositionen läggs fram det förslagom ändring i sjukvårdslagen (1962:242) som behövs för att det nyaavgiftssystemet skall kunna genomföras. De nya bestämmelserna är avsedda att träda i kraft den 1januari 1982. 1981/82. 1981/82:22 2 Lag omändring i lagen (1981:17) om ändring i sjukvårdslagen Härigenom föreskrivs att lagen(1981:17) om ändring i sjukvårdslagen (1962:242) skall ha nedan angivnalydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 27 § Den som driver sjukhus ägerbestämma efter vilka grunder och till vilket belopp vårdavgift skall erläggas till sjukhuset för därmeddelad sjukvård. När sjukhusvård meddelas en pensionär i fall där rätlentill ersättning för vården upphört enligt 2 kap. 12 § lagen (1962:381) omallmän försäkring, skall vården vara avgiftsfri vidvarje vårdtillfälle. Vårdavgiflen för tid därefter får bestämmas med hänsynlill pensionärens betalningsförmåga. I sådant fall skall endast pensionärensegna inkomster efter skatt läggas till grund för avgiften. Vårdavgiften skallalltid bestämmas så alt pensionären förbehålls tillräckliga medel för sina personligabehov. Regeringen meddelar ytterligare föreskrifter om sådana avgifter. Sättesvårdavgift till lägre belopp för sjuka från det egna sjukvårdsområdet än för andra sjuka, må ej till sistnämnda grupp hänföras den,som vid intagningen är bosatt inomsjukvårdsområdet. Vårdavgift må ej uttagas för vård och underhåll på allmän salav den som enligt smittskyddslagen är berättigad att kostnadsfrittåtnjuta vård och underhåll på sjukhus. Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , , ,, , , , Elmstedt, Tilländer, Ahrland, Lagrådsremiss om differentierade avgifter för pensionärervid sjukhusvård Ersättning för sjukhusvård utgårfrån den allmänna försäkringen till dem som driver sjukhusen. Regeringenfastställer med stöd av 2 kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL)grunderna för ersättningen. Grunderna bygger på överenskommelser medLandstingsförbundet. Den senaste överenskommelsen träffades i början av detta åroch har anmälts för i prop. 1980/81:187 om vissa ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen m. fi. I propositionen fanns förslag till vissa sådanaändringar i AFL som föranleddes av överenskommelsen. Förslaget har antagits avriksdagen (SfU 29, rskr 416). Enligt 2 kap. 12 § AFL utgår inteersättning till huvudmännen för sjukhusvård för vissa pensionärer. Förpensionärer som åtnjuter hel ålderspension eller hel förtidspension utgårsåledes ersättning för sammanlagt . Därefter utgår ingenersättning från försäkringen utan den som driver sjukhuset är hänvisad till attmed stöd av 27 § sjukvårdslagen (1962:242) ta ut vårdavgift av patienten. I den nyssnämnda överenskommelsen har det förutsatts nyaregler för sjukvårdshuvudmännens rätt att ta ut avgift vid sjukhusvård avpensionärer i de fall där det inte utgår ersättning från den allmännaförsäkringen för sådan vård. De nya reglerna är avsedda att minska de nuvarandestora skillnaderna mellan avgifter för äldre vid sjukhusvård och vid boende iålderdomshem. Vid ålderdomshem gäller i de flesta kommuner ett system medavgifter differentierade med hänsyn till pensionärens betalningsförmåga. Detnuvarande systemet inom sjukhusvården med fasta avgifter skall enligt överenskommelsenkunna ersättas med differentierade avgifter liknande dem som 1981/82:22 4 primärkommunerna uppbär för boende i ålderdomshem. För ett genomförande av de nyaavgiftsreglerna krävs ändringar i sjukvårdslagstiftningen. Dessa ändringar tarjag nu upp efter samråd med chefen för . Innan enproposition föreläggs bör lagrådet höras över den lagändring somföreslås. 2 Gällande avgiftsregler vid sjukhusvård Enligt 27 § sjukvårdslagen(1962:242) äger den som driver ett sjukhus bestämma efter vilka grunder ochtill vilket belopp vårdavgift skall erläggas till sjukhuset för där meddeladsjukhusvård. För patienter som omfattas av den allmänna sjukförsäkringen är detemellertid förutsatt att avgiften skall utgå ur försäkringen med belopp somregeringen fastställer med stöd av 2 kap. 4 § AFL. F. n. utgår ersättning frånsjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmannen med . per vårddag enligt 1 §förordningen (1979:849) om ersättning för sjukhusvård m. m. För somden försäkrade vistas på sjukhuset görs ett avdrag från hanssjukpenning med . (3 kap. 4 § andra stycket AFL). Avdraget får dock uppgåtill högst en tredjedel av sjukpenningens belopp och den återstående sjukpenningenskall alltid uppgå till lägst . Ersättningsreglerna bygger på enöverenskommelse träffad med . I början av detta år träffades enny överenskommelse med . Överenskommelsen innebär bl. a.att den ersättning vid sjukhusvård som utgår från sjukförsäkringen skall höjastill . Sjukpenningavdraget skall höjas till 35 kr.per dag. Som skall avdraget få uppgå till högst en tredjedel avsjukpenningen och den återstående sjukpenningen alltid uppgå till lägst 8 kr.per dag. Höjningarna är avsedda att gälla från den 1 januari 1982.Överenskommelsen och de lagförslag som den föranlett i dessa delar harförelagts genom propositionen 1980/81:187. Lagförslagen har antagits. För personer som fyllt sjuttio åreller börjat uppbära hel ålderspension utgår ersättning försjukhusvård för sammanlagt . Detsamma gäller den som åtnjuterhel förtidspension (2 kap. 12 § AFL). Eftersom dessa personer vanligen inte harnågon sjukpenninggrundande inkomst och därför inte uppbär sjukpenning kannågot sjukpenningavdrag inte göras vid sjukhusvård. Något avdrag frånpensionen görs inte. Till skillnad från personer med förvärvsinkomster åtnjutersåledes pensionären efter pensioneringen helt kostnadsfri sjukhusvård undersammanlagt . Sedan denna förmån helt utnyttjats - det kan ske under ensammanhängande vårdperiod eller vid flera kortare vårdtillfällen - måstepensionären som patient själv betala vårdavgift till sjukvårdshuvudmannen.Denna avgift fastställs av sjukvårdshuvudmannen med stöd av 27 §sjukvårdslagen. Utgångspunkten för avgiftsnivån har därvid varit deavgiftsregler som gäller för sjukpenningförsäkrade patienter, dvs. 1981/82:22 5 har vissa landsting med stöd av entidigare rekommendation från tillämpatavgifter differentierade med hänsyn till patientens inkomster. Sedanregeringsrätten i ett fall funnit att lagstöd saknades för en meralångtgående sådan differentiering har emellertid systemet med fasta avgifteråter blivit rådande. 3 Avgiftsregler för boende i ålderdomshem Enligt 19 a § lagen (1956:2) om socialhjälp utgår avgifter för vård i ålderdomshem enligt grunder sombeslutas av kommunen. Avgiften för vården får dock inte överstiga vad sommotsvarar vårdplatsens andel i kostnaden för hemmets anläggning, underhåll ochdrift. Vidare skall vid bestämmande av avgiften vårdtagaren förbehållas medelför sina personliga behov i enlighet med föreskrifter som meddelas avregeringen. Regeringen har genom kungörelsen(1971:830) om avgifter vid ålderdomshem föreskrivit vilka belopp som skallförbehållas vårdtagaren. Enligt kungörelsen får endast dennes inkomster läggastill grund för vårdavgift. tillförsäkrad ett garantibelopp påminst av folkpensionsbeloppet för en ogift ålderspensionär jämtepensionstillskott. Till garantibeloppet skall dessutom i förekommande fallläggas av det belopp, varmed vårdtagarens sammanlagda inkomsterefter avdrag för skatt överstiger dessa folkpensionsförmåner. Om vårdtagarenhar folkpension beräknad som för äkta make, skall tillägget i stället av det belopp, varmed de sammanlagda inkomsterna efter avdrag avskatt överstiger den för gift ålderspensionär enligt 6 kap. 2 § första stycketAFL utgående folkpensionen jämte pensionstillskott. Vid beräkningen av garantibeloppetskall inkomsten bestämmas enligt de regler som gäller för beräkning avsammanräknad nettoinkomst vid taxering till statlig inkomstskatt. Om någonannan person är beroende av vårdtagaren försitt uppehälle, skall skälig hänsyntas därtill när vårdavgiften fastställs. Även i annat fall skall avgiftenjämkas, om särskilda skäl föreligger. a.socialhjälpslagen av den nya socialtjänstlagen (1980:620). I dess 35 § finnsmotsvarande bestämmelser om avgifter för helinackordering i föräldre människor. För sådant boende får kommunen ta ut skäliga avgifter enligtgrunder som kommunen bestämmer. Avgifterna får dock inte överstiga kommunenssjälvkostnader. Avgifter som avser helinackordering skall bestämmas så att deboende förbehålls tillräckliga medel för sina personliga behov. Regeringenskall meddela ytterligare föreskrifter om sådana avgifter. Chefen försocialdepartementet kommer senare att förelägga regeringen förslag om sådanaföreskrifter som motsvarar dem som finns i den nu gällande kungörelsen omavgifter vid ålderdomshem. Enligt 54 § socialhjälpslagen fårbesvär anföras hos över socialnämnds beslut i ärende om avgiftför vård i ålderdomshem. 1981/82:22 6 socialtjänstlagen finns inte särskilt angiven någonmöjlighet till att anföra besvär över motsvarande avgiftsbeslut (jfr 25 och 73§§). Departementschefen anförde dock i propositionen 1979/80:1 Omsocialtjänsten att saken kunde komma under prövning - förutom genomkommunalbesvär - genom besvär rörande bistånd enligt 6 § (prop. s. 472 f). Det har av flera skäl länge ansettsönskvärt att införa nya regler om avgifter för sjukhusvård av folkpensionärer.Det främsta skälet är att minska de nuvarande stora skillnaderna i avgift föräldre vid långtidssjukvård jämfört med vad som gäller vid ålderdomshem.Avgiften är f. n. vanligen ca . lägre vid långtidssjukvård änvid boende i ålderdomshem för en pensionär utan andra inkomster än folkpensionoch pensionstillskott. För ekonomiskt bättre ställda personer kan skillnadenvara mycket större genom att ålderdomshemsavgifterna är relaterade tillbetalningsförmågan. Avgiftsskillnaden mellan dessa former av medicinsk ochsocial omvårdnad beräknas i genomsnitt för pensionärerna till minst 600kr. och den kan väntas fortsätta att öka vid oförändradsjukhusavgift. Frågan om avgiftsreglerna inomlångtidssjukvården m. m. har behandlats av socialutredningen i delbetänkandet(Ds S 1977:2) Avgifter inom långtidsvården. Därefter har frågan varit uppetill diskussion vid de återkommande överläggningarna mellan representanter försocialdepartementet och angående ersättningarna frånsjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen. De senaste överläggningarna idessa frågor har resulterat i en överenskommelse som bl. a.innefattar nya avgiftsregler vid sjukhusvård för sådana pensionärer för vilkavårdersättning inte betalas från den allmänna försäkringen. Den överenskommelse som har träffats innebär att denavgiftsfria sjukhusvården under sammanlagt efter pensioneringenbehålls oförändrad. När dessa vårddagar uttnyttjats helt - det kan ske vid ettsammanhängande eller flera kortare vårdtillfällen - skall sjukhusvården underde första vid varje vårdtillfälle vara avgiftsfri. Därefter skallsjukvårdshuvudmannen ha möjlighet att ta ut avgift. Avgiften fårdifferentieras, varvid endast pensionärens egna inkomster efter skatt skallläggas till grund för avgiften. Patienten tillförsäkras dock på motsvarandesätt som vid vistelse i ålderdomshem ett garantibelopp. Garantibeloppet skallmotsvara av folkpension för ogift ålderspensionär inklusivepensionstillskott samt av inkomster vid sidan av pensionen. Vidareskall skälig hänsyn tas till om någon annan person är beroende av patienten försitt uppehälle. Hänsyn skall också tas till boendekostnader om det är skäligtatt paUenten behåller sin bostad. Även i annat fall bör avgiften jämkas, omsärskilda skäl föreligger. Jag förordar nu att sjukvårdshuvudmännen genom ändring isjukvårdsla- 1981/82:22 7 gen ges möjlighet att i enlighet med överenskommelsen medLandstingsförbundet ta ut differentierade avgifter av sådana pensionärer förvilka avgifter för sjukhusvård inte utgår från den allmänna försäkringen. Ettviktigt motiv för likartade regler inom sjukvården och åldringsvården är attreglerna bör vara neutrala i valet mellan dessa vårdformer. De nuvarandeskillnaderna har lett till att sjukhusvård ibland eftersträvats inte avmedicinska skäl utan av privatekonomiska skäl, som kostnaderna försjukhusvården är betydligt högre för samhället. Förslaget avser att underlättaden faktiska samordningen mellan social och medicinsk omvårdnad. fåravgifterna för tnedicinsk omvårdnad inte vara sådana att de försvårarrehabilitering. Förslaget leder till enöverensstämmelse med det avgiftssystem som gäller för ålderdomshem och som fr.o. m. kommer att gälla även vid helinackordering iservicehus för äldre människor. Även andra fördelar uppnås emellertid.Folkpensioneringens syfte är att tillförsäkra pensionärerna skälig försörjning.Då samhället genom att svara för långvarig sjukhusvård övertar försörjningen,är det skäligt att pensionärerna efter förmåga medverkar till att täckakostnaderna. Därmed blir deras ekonomiska villkor mer jämställda med villkorenför pensionärer i och för övriga pensionärer. Det kan heller inte idetta sammanhang bortses ifrån att en låg enhetlig avgift kan medföra betydandeöverskott på pensionen, som pensionären inte själv tillgodogör sig. Regler som möjliggördifferentierade avgifter inom sjukhusvården bör införas genom ett tillägg till27 § sjukvårdslagen (1962:242). Där bör anges att sjukvårdshuvudmannen i frågaom vissa pensionärer får ta ut en avgift som bestäms med hänsyn till patientensbetalningsförmåga. I sådant fall skall endast patientens egna inkomster efterskatt läggas till grund för avgiften. Av tillägget bör vidare följa attpatienten alltid skall förbehållas tillräckliga medel för sina personligabehov. Patienten skall vidare ha rätt till sex avgiftsfria vårddagar vid varjevårdtillfälle. Regeringen bör bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifterom avgifterna. En strikt tillämpning av ett systemmed avgifter anpassade till patientens inkomster skulle kunna bli onödigtadministrativt betungande för det fall att pensionären endast har att betalaavgift . De regler som jag föreslår hindrar inte att man förkorttidsfallen väljer enhetliga avgifter och genom schablonberäkningarkontrollerar att pensionären förbehålls tillräckliga medel för sina personligabehov. Det bör inte göras möjligt attgenom förvaltningsbesvär överklaga ett avgiftsbeslut. Jag förutsätter att densom anser sig felaktigt behandlad i avgiftshänseende här möjlighet att fåavgiftsbeslutet omprövat genom egna organ. Därjämte finnsmöjligheten kommunalbesvär. Detta får anses tillräckligt och överensstämmeri princip med det som gäller för beslut om avgifter vid helinackordering iservicehus för äldre människor. 1981/82:22 8 Genom lagen (1981:17) om ändring isjukvårdslagen har 27 § sjukvårdslagen ändrats med hänsyn tillsocialtjänstreformen. Ändringen träder i kraft . Förevarandeändring, som avses träda i kraft , bör av lagtekniska skälgöras som en ändring i lagen 1981:17. När det gäller de närmareföreskrifter som regeringen skall meddela, bör dessa ansluta till det somöverenskommits med och därmed även i huvudsak till det somf. n. gäller för avgifterna vid ålderdomshemmen. Enligt vad jag inhämtat avserLandstingsförbundet att utarbeta närmare rekommendationer för landstingenstillämpning av de nya avgiftsreglerna. Därmed torde uppnås en i huvudsakenhetlig tillämpning över hela landet, vilket jag finner tillfredsställande. För att ytterligare belysa denärmare konsekvenserna av den föreslagna lagändringen, kommer jag i detföljande att ta upp några frågor i det förutsatta regelsystemet. Jag finner inte skäl att föreslånågon särskild regel i sjukvårdslagen om att avgiften inte får överstigasjukvårdshuvudmannens självkostnad för vården. Redan avgiftssystemetskonstruktion med förbehållsbelopp utgör en avgifts-maximering för det storaantalet patienter, och den kommunalrättsliga självkostnadsprincipen skyddar demycket välbeställda patienterna från att behöva betala mer än vad vårdplatsenkostar. Det är endast patientens egnainkomster efter skatt som skall läggas till grund för avgiften. Utöver reglerom förbehållsbelopp som ansluter till dem för avgiftsberäkningen vidålderdomshem bör regeringens föreskrifter ange att skälig hänsyn skall tas tillom någon annan person är beroende av patienten för sitt uppehälle. Det kannärmast gälla barn och make. I sina tidigare rekommendationer hänvisadeLandstingsförbundet till att införtbasbeloppsanknutna barnbelopp som är differentierade med hänsyn till barnetsålder. Dessa sammanföll för övrigt med kommuns socialhjälpsnormer.Socialutredningen föreslog i betänkandet Avgifter inom långtidsvården (Ds S1977:2 s. 149 f) att vid avgiftsberäkning skulle för den hemmavarande makenalltid reserveras belopp motsvarande folkpension för ogift pensionär inklusivepensionstillskott och hälften av makarnas sammanlagda inkomst om densjukhusvårdade hade större inkomster än hemmavarande make. Den hemmavarandemaken skulle däremot inte behöva "dela med sig" till den vårdademaken. Dessa regler tillämpades av i län. Det är närmast uppgift att - omförbundet så finner lämpligt - utfärda rekommendationer om hur skälig hänsynskall tas till 1981/82:22 9 Jag förutsätter att anhöriga inte genomtillämpningen av de nya reglerna undandras en skälig ekonomisk standard. Möjligheten att kunna få behållasin bostad hör erfarenhetsmässigt till de viktigaste för äldre patienter somvårdas långvarigt på sjukhus. Att förlora den möjligheten kan upplevas som denslutliga bekräftelsen på att man inte kommer att kunna skrivas ut frånsjukhuset. För den som bor i ålderdomshem är situationen en annan. Här innebärinflyttningen en flyttning från en boendeform till en annan. Därmed är intesagt att det skulle vara rimligt att långvårdspatienter med sjukhusvistelseunder genom nedsättning av vårdavgifter ges möjlighet att behålla sinbostad, särskilt om det är bostadsbrist på hemorten. Det får inte heller varaså att bostaden nyttjas av t. ex. släktingar, indirekt på bekostnad av detallmänna. En lösning på detta problem kan i vissa fall vara att patienten viden avveckling tillförsäkras annan bostad vid framtida behov och att patientenfår hjälp med att lösa frågan hur möbler och andra personliga tillhörigheterskall förvaras. Man bör alltså ge patienterna skäliga möjligheter att vid behovbehålla bostaden. Det följer av överenskommelsen med ochbör framgå av regeringens föreskrifter. Bostadssituationen kan naturligtvisvariera. Det kan finnas en hemmabo-ende make. som i förekommande fall kan fåfullt bostadstillägg. Bostaden kan i andra fall tills vidare övertas av yngreanhöriga som står för hyran. I åter andra fall kanske patienten säger upphyreskontraktet utan att vara tvungen därtill av ekonomiska skäl. Det kommunala bostadstillägget geren viss ekonomisk garanti för en stor grupp pensionärer att kunna få behällabostaden. Bostadstillägget bör inte få räknas in i avgiftsunderlaget. Ett stortproblem är emellertid, som bl. a. framgår av socialutredningens betänkande frånår 1977, att bestämmelser och praxis för hur länge pensionärerna får behållabostadstillägget vid längre sjukhusvård varierar starkt emellan kommunerna. Sedan socialutredningens betänkanderedovisades har statsbidrag till kommunernas kostnader för bostadstilläggetinförts fr. o. m. . Med anledning av denna reform sändeSvenska kommunförbundet ut ett underlag till kommunerna mednormalgrunder för kommunalt bostadstillägg. Där heter det bl. a. att tillpensionär som stadigvarande vistas på vårdinrättning skall kommunaltbostadstillägg utgå endast för tid som är skälig för uthyrning av bostaden"dock högst ". har i tidigare cirkulär år1975 preciserat "stadigvarande" till vård som beräknas vara minst15-24 månader. Den avgiftsfria sjukhusvården under365 dagar torde ge många långtids-sjukvårdade patienter möjlighet att underförsta året på sjukhus betala bostadskostnaden, ofta med hjälp avbostadstillägg under hela eller del av 1981/82:22 10 Det torde därför i stort sett vara vid den tidpunktsom avgifter för sjukhusvård skall börja betalas som frågan om att behållabostaden uppstår. Som jag redan har framhållit harbostaden en mycket stor betydelse för den enskilde när det gäller att återfåmöjligheten till ett friskare liv. Det gäller inte endast den rent faktiskamöjligheten att återgå till att leva utanför sjukhuset utan även därigenom attbostaden ofta utgör förbindelselänken ined ett tidigare friskt liv och därförkan ha psykologisk betydelse. Dessa skäl talar för stor varsamhet när detgäller att tillämpa regler om indragning av bostadstillägg respektivebestämmande av vårdavgifter. Härtill kommer även det samhällsekonomiskaintresset av att söka begränsa sjukhusvården genom att ge också sjuka ellerhandikappade människor möjlighet att i görligaste måri bo utanför sjukhusen.Det är mot denna bakgrund viktigt att koinmunerna och sjukvårdshuvudmännen haröverensstämmande riktlinjer i långvårdsfall för indragning av kommunaltbostadstillägg respektive hänsynstagande till bostadskostnad vidavgiftssättningen. Jag finner det angeläget att och debåda kommunförbunden i samråd tar upp denna fråga samt överväger behovet ochutformningen av rutiner för kommunikation mellan försäkringskassa, socialnämndoch sjukhus för att undvika indragning av bostadstillägget då starkarehabiliteringsskäl talar mot en sådan åtgärd. Jämkning av andra särskilda skäl Enligt överenskommelsen böravgiften för sjukhusvård jämkas om särskilda skäl föreligger. En motsvarandebestämmelse finns redan för avgifter vid ålderdomshem och bör ingå iregeringens föreskrifter om avgifterna vid sjukhusvård av de pensionärer som nuavses. I författningstexten behöver inte närmare preciseras vad som avses medsärskilda skäl. Jag vill här endast understryka vikten av att jämkning avavgiften kan ske när vårdtagaren för sin rehabilitering måste anses i behov avsärskilda medel. I enlighet med vad jag har anförtnu har det inom upprättats förslag till lag om ändring ilagen (1981:17) om ändring i sjukvårdslagen (1962:242). Förslaget bör fogas till regeringsprotokollet i dettaärende som bilaga '. ' Bilagan har uteslutits här. Förslaget är likalydandemed det som är fogat till propositionen. 1981/82:22 11 Förslaget till lag om ändring ilagen (1981:17) om ändring i sjukvårdslagen (1962:242). Genom det nya andra stycket i 27 §sjukvårdslagen ges den som driver ett sjukhus möjlighet att ta utdifferentierade avgifter för sjukhusvård av sådana pensionärer för vilkaersättning för sådan vård inte utgår från den allmänna försäkringen, dvs.sådana vårdtagare som blivit "utförsäkrade" enligt 2 kap. 12 § lagenom allmän försäkring. Utförsäkrade enligt sistnämnda lagrum blir inte endast desom har sådan pension som där sägs utan även utländska medborgare som utan attha sådan pension åtnjutit de avgiftsfria på sjukhus. Också desistnämnda otnfaUas alltså av reglerna i det nya andra stycket i förevarandeparagraf. vid varjevårdtillfälle är alltid avgiftsfria. Avsikten härmed är att undanta kortareakutvård på sjukhus. Om de enligt nyssnämnda lagrum avgiftsfria 365 dagarnaupphör under en pågående vårdperiod skall givetvis inte de därefter närmastföljande av vårdperioden också vara avgiftsfria.