prop · G503103 · 1981-12-31 00:00:00 — Utredaren kan därför i dessa fall utgå från att uppdragsmyndigheteni princip inte längre behöver ha belopp för vilket indrivning har påkallatsuppdebiterade i sina räkenskaper. Redovisningsskyldigheten skall utom i frågaom destinerade medel övergå från uppdragsmyndigheten till KFM. Vidareär en översyn av restavgiftssystemet nödvändigt. Erläggs inte skatte- elleravgiftsbelopp i rätt tid och ordning utgår restavgift som är en fast avgift somutgår av det obetalda beloppet. Avgiften är oberoende av när skattenbetalas. Det innebär att om betalning sker inom en månad motsvarar restavgiftenen effektiv ränta av . Betalas i stället skulden ärräntesatsen och . Den betalningsskyldige kan genom olikaåtgärder söka förhala indrivningsarbetet i syfte att uppnå så lång kredittidsom möjligt. Genom ett sådant förfarande sätts statsmakternas intentioner påden reguljära kreditmarknaden ur kraft. Utgångspunkten bör vara att så långtmöjligt skapa enhetliga regler för påföring och redovisning av restavgift församtliga allmänna mål. Utredaren bör beakta den utredning angåenderestavgiftens utformning som gjordes av utredningen om företagensuppgiftsplikt och som redovisades i delbetänkandet (SOU 1973:33) Ränta ochrestavgift på skatt m m. Någon ställning har inte tagits tiU detta förslag. I prop1974:159 s 39 framhölls att ett övervägande av förslaget borde anstå i avvaktanpå att ADB infördes inom exekutionsväsendet. arbete är därförav stor betydelse för ställningstagandet till denna fråga. Utredaren börförutom storleken av restavgiften överväga om inte förhöjd restavgift bör utgåefter . Vidare bör övervägas möjUgheterna för KFM att därutöver i vissafall ta ut ränta. Utredarenbör vid sina överväganden beakta den organisation och de former som f n gällerför tillsyn och kontroll av KFM och de ändringar härav som kan påverkas av ettdatorstöd till KFM. Detbör stå utredaren fritt att ta upp även andra frågor som har samband med defrågor jag har nämnt i det föregående. I formellt hänseendegäller att utredaren bör sträva efter att göra bestämmelserna om indrivning så enhetliga och överskådliga som möjligt. Härvid kan utredaren överväga om del är lämpligt att tillskapa en indrivningslag som i första hand skulle bestå av bestämmelserna om indrivning, avkortning, avskrivning samt bestämmelserna om restitution av skatt i UBL (58-69 §§). Till en indrivningslag skulle också kunna föras 35 1981/82:103 bestämmelserna i lagen (1978:882) omsäkerhet för skallefordringar m m och Del II reglerna om preskription av skattefordringar. Utredaren bör beakta vad som anförs i de direktiv tillsamtliga kommittéer och särskilda utredare angående finansiering av reformer(Dir 1980:20) som regeringen beslutade . Direktiven innebär allutredarens förslag bör hållas inom ramen för oförändrad resurstilldelning. Omkostnadskrävande förslag läggs fram, måste visas hur förslagen kanfinansieras genom besparingar i form av rationaliseringar och omprövning avpågående verksamhet inom ulredningsområdet. Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt. Översynen avrestavgiftssystemet bör prioriteras och förslag i denna del redovisas . skall enligl sina direktiv ha avslutatsitl arbete . Under förutsättning att förslagangående utformningen av ett datasystem för exekutionsväsendet föreligger bör utredarens överväganden och förslag beträffande KFMstillgång till information ur offentliga register föreligga före utgången av år1981. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för budgeldeparlementel att tillkalla en särskild utredare med uppdrag all se överindrivningslagstiftningen att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar altkostnaderna skall belasta åttonde huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Särskild utredare för frågan om olika icke-militäramotståndsformer Departementschefen, statsråder Krönmark, anför. Frågan om civilmotsländ och andra former för icke-militärtmotstånd mol en angripare har behaqdlats försvarskommiltés förstabetänkande (SOU 1979:42) Vår säkerhetspolitik liksom tidigare av 1970 och 1974års försvarsutredningar. Folkrällskommillén (Fö 1978:05) studerar enligl sinadirektiv vissa hithörande problem. Diskussioner om ett svenskt civilmotstånd måste utgå frånvåra säkerhets politiska mål att bevara vår fred, frihet och demokratiska livsform. Det främsta medlet för att nå detta mål är den alliansfria utrikespolitiken som syftar lill neutralitet i krig. Denna politik understöds av ett folkligtförankrat och allsidigt inriktat totalförsvar som bl a har uppgiften alt avhålla från 36 angrepp mot . Försvarskommitlén övervägde i samband med sitt förstabelänkande i vad Skr. 1981/82:103 mån ett vapenlöst motstånd skulle kunna hanågon roll i våra försvarsan- Dir. 1980:90 Slrängningar. att ett sådant motstånd inte kan tillmätas någon avhållande effektmot militär aggression och att ett avstående från ett militärt försvar inomramen för ett totalförsvar sannolikt i omvärlden skulle tolkas som bristandevilja att hävda självständigheten. Den deklarerade utrikespolitiken skulleinte framstå som trovärdig. 1 likhet med de två senaste försvarsulredningarnaansåg därför kommittén att civilmotsånd inte kan utgöra något alternativ tillmilitärt försvar. Kommittén uteslöt dock inle alt civilmotstånd tillsammans medandra motståndsformer kan spela en roll som uttryck för folkels vilja allbevara friheten. Del finns, vilket också framgår av kommitténs delbetänkande,flera olösta frågor när det gäller motståndsformer då organiserat militärtmotstånd inte kan genomföras. En sådan fråga gäller behovet av och möjUgheternalill fredstida förberedelser för dessa motslåndsålgärder. Tillräckligtomfattande och väl genomförda förberedelser torde bidra till att motstånd kangenomföras med bättre effekt, medan bristfälliga förberedelser kanske ledertill att följderna av genomförda åtgärder endast drabbar civilbefolkningen.Samtidigt krävs för god verkan av åtgärderna en effektiv sekretess, som vidomfattande förberedelser kan bli svår att upprätthålla. På grund av bl a omfattningen av dessa frågor och de olikatidsplaner som gäller för försvarskornmitléns och för folkrättskommitténsarbete, har försvarskommitlén i skrivelse till chefen för försvarsdepartementetden hemställt alt frågan om fortsalt utredning av icke-militäramotslåndsformer överlämnas till en särskild utredare. Jag biträder försvarskommitténs uppfattning. Folkrällskommillén arbetar med en tidsplan som sträckersig bortom den lidpunkt då försvarskommitlén avser all överlämna sitthuvudbetänkande (). Frågorna om icke-mililära motståndsformer ocholika försvarsformer då organiserat militärt motstånd inte kan verka påverkas ihög grad av folkrätlsliga förhållanden. arbete ochståndpunkter kommer därför att vara av stor betydelse för ställningstagandenrörande olika motståndsformer. Flera av de frågor som berör motstånd i område som ärtaget av främmande makt ligger dock vid sidan av folkrällskommilléns uppdragoch torde kräva elt tämligen omfattande utredningsarbete. Försvarskommitténbehandlar i den pågående etappen av sitt arbete inriktningen av totalförsvarsgrenarnaoch har därvid endast i begränsad omfattning anledning beröra frågan ommotståndsformer då organiserat militärt motstånd inle kan genomföras. Uppdraget till den särskilde utredaren bör vara att medutgångspunkt i vad försvarskommitlén anfört i sitt delbetänkande (SOU 1979:42avsnitt 10.2) överväga och lämna förslag om uppgifter m m för civilmotsländ ochandra former av motstånd då organiserat militärt motstånd inle längre kangenomföras. Utredaren bör utgå från alt dessa former skall vara anpassade tillde särskilda svenska förhållandena. Han bör därvid pröva i vilka situationermotståndet kan tänkas verka och på vad sätt fredstida förberedelser för ensådan verksamhet kan vidtas. Motståndsverksamheten skall ge klart uttryck förvår vilja att bevara eller återfå frihet och oberoende och att i alla lägenfortsätta motståndet mot angriparen. Arbetet bör genomföras i nära samverkan medfolkrällskommillén saml 37 Skr.1981/82:103 under medverkan av vissa särskilt berörda departement, myndigheteroch Del II organisationer. Medhänsyn till utredningsarbetets omfattning m m torde det slutliga resuUatet avutredningen inte kunna föreUgga . En delredovisning bör dockframläggas i anslutning till arbetet med att förbereda 1982 årsförsvarsbeslut. Medhänvisning tiU vad jag nu har anfört hemsläller jag att regeringen bemyndigarchefen för försvarsdepartementet atttillkalla en särskild utredare med uppgift att överväga och lämna förslag omuppgifter m m för ett svenskt icke-militärt motstånd som komplement till övrigatotalförsvarsåtgärder samt attbesluta om experter, sekreterare och biträde åt utredaren. Vidarehemställer jag att regeringen beslutar att kostnaderna skall belasta fjärdehuvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Kyrkofondens användning för ekonomisk utjämning mellankyrkliga kommuner, m m Departementschefen,statsrådet , anför. församlingar betecknas som kyrkliga kommuner. Deras förhållandenregleras i lagen (1961:436) om församlingsslyrelse (omtryckt 1976:500, ändradsenast 1980:277). För skötseln av sina angelägenheter får församlingarna ta utskatt, kallad församlingsskatt. Den ulgår som allmän kommunalskatt och erläggsav alla skattskyldiga fysiska och juridiska personer. Även juridiska personeroch de fysiska personer, som inte tillhör , är aUtså i principskyldiga att betala församlingsskatt. Viss Hndring i skattskyldigheten gäUer emellertidför de fysiska personer som inle tillhör . Församlingsskattenär församlingarnas största inkomstkälla. Den utgör av samtligainkomster. Bland församlingarnas utgifter kan nämnas löner och pensioner åtkyrkokommunal personal samt kostnader för vård och förvaltning av kyrkor ochförsamlingskommunala byggnader. Förvissa i författning särskilt angivna angelägenheter bildar en eller flera församlingar ett pastorat, enligt indelning som beslutas av regeringen. Del ankommer på pastoraten att svara för kostnaderna för löner ål församlings präster och kyrkomusiker, att tillhandahålla prästgård eller annan tjänste bostad som skall finnas för präst samt att förvalta viss inkomstgivande fast egendom, löneboställen, med undantag av tillhörande skog. Pastoraten har också ett ansvar för kyrkobokföringen. pastoratsom består av flera församlingarutgör en obligatorisk kyrklig samfällighet för pasloratsangelä- Skr.1981/82:103 genheterna. Undervissa förutsättningar kan församlingar även i andra fall gå samman i en kyrkligsamfälUghet för skötseln av en eller flera församlingsangelägenheter avekonomisk natur. I och utgör de territoriella församUngarnakyrklig samfällighet enligt särskilda bestämmelser i försam-Ungsstyrelselagen. Pastoralenoch övriga kyrkliga samfälligheter har också beskattnmgs-rätt. Genombildande av en kyrklig samfällighet kan en del eller samtliga kostnaderutjämnas mellan de församlingar som ingår i samfälligheten. Denkostnadsutjämning som kan åstadkommas på detta säll har dock en begränsadgeografisk räckvidd. Enkostnadsutjämning mellan pastoraten i hela riket sker via kyrkofonden i frågaom vissa lönekostnader. Enytteriigare kostnadsutjämning för de kyrkliga kommunerna uppnås genom attförsamlingar, pastorat och andra kyrkliga samfälligheter i likhet med deborgerUga kommunerna åtnjuter statliga skatteutjämningsbidrag. Kyrkofondenintar en central ställning inom den kyrkliga ekonomin. Den tillkom i sambandmed prästlönereglering. Till en början användes fonden uteslutande tiUkostnader för avlöning och pension åt församlingspräster men dessanvändningsområde har sedan successivt ökats ut. Den har f n tvåhuvuduppgifter, dels all fungera som en koslnadsutjämningsfond för pastoralennär det gäller deras kostnader för präst- och kyrkomusikerlöner, dels att svaraför vissa sådana kostnader i , som inte hänför sig till eltbestämt pastorat. Tolalt omsätter kyrkofonden ca . Nuvarandebestämmelser om kyrkofonden finns i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader(ändrad senast 1975:1323), vilken är av kyrkolags natur. Till lagen ansluterkungörelsen (1971:861) om kyrkliga kostnader (ändrad senast 1974:631). Dessaförfattningar trädde i kraft . Sinviktigaste funktion har kyrkofonden alltjämt inom del prästerligaavlöningssystemet. Biskoparna och vissa präster avlönas direkt från kyrkofonden.Kostnaden för pensionsförmåner åt präster eller eflerievande till prästerbetalas också ur kyrkofonden Uksom en del arvoden till präster och till ickeprästvigda tjänstebiträden åt präster. Avlöningskostnadernaför församlingspräster - kyrkoherde, komminister och kyrkoadjunkt - och för kyrkomusiker bestrids i princip av det pastorat där de är anställda. För dessa kostnader skall pastoratet i första hand anlita den s. k. nettoavkastningen (av vinsten) av sina präst- och kyrkomu- sikerlönetillgångar - dvs större delen av vinsten från löneboställen, prästlönefonder, eventuella andelar i stiftets prästlönejordsfond och präst- lönejordsfastigheter samt det s k boslällskapitalet. I det fåtal fall, där netloavkaslningen är så stor att det blir överskott, skall pastoratetinleverera överskottet lill kyrkofonden. Om nettoavkastningen inte läcker avlönings- kostnaderna skall pastoratet ta i anspråk utdebiterade medel intill ett visst örelal per skattekrona. Detta är maximerat lill dubbla beloppet av det örelal 39 Skr.1981/82:103 som regeringen bestämmer för den s k allmännakyrkoavgiften, dock Del II högst per skattekrona.Fordras yllerligare medel till präst- och kyrkomusikerlönerna får pastoratet tillskott urkyrkofonden. Tillskotten till pastoraten för deras präst- ochkyrkomusikerlöner är en av kyrkofondens stora utgiftsposter. För år 1978uppgick tillskotten till pastoraten till . I övrigt svararkyrkofonden för de förutnämnda löne- och pensionskostnaderna och bidrar tillfinansieringen av domkapitel och stiftsnämnder samt vissa rikskyrkliga ochandra ändamål enligt beslut som fattas av och regeringen. Kyrkofondens främsta inkomstkälla är den allmännakyrkoavgiften, som samtliga pastorat skall betala med det anlal ören perskallekrona i pastoratet som regeringen fastställer . Avgifien är fn . Pastoralen finansierar avgifien genom utdebiteringen avförsamlingsskatt. tillförde den kyrkofonden . sker en avräkning mellan pastoraten ochkyrkofonden. Därvid fastställs bl. a. hur slor nettoavkastning varje pastoralhar haft av sina präst-och kyrkomusikerlönetillgångar saml storleken avpastoratets lönekostnader. Vidare fastställs pastoratets rätt lill tillskottur kyrkofonden och den kyrkoavgift som pastoratet skall betala. Avräkningen ärvarje år dels slutlig, avseende närmast föregående kalenderår, dels preliminäravseende tillskott och allmän kyrkoavgift för året efter avräkningsårel.Avräkningen ombesörjs av stiftsnämnderna och - för pastoraten i Stockholmsstift - av kammarkollegiet. Den grundar sig på uppgifter som pastoralen lämnar.Vidare skall länsstyrelserna inom vissa angivna tider lämna stiftsnämndernaoch kammarkollegiet uppgift för varje pastorat om det antal skattekronor påvilket församlingsskall för närmast föregående kalenderår skall beräknas.Avräkningsförfarandel skall vara avslutat före . Genom 1979 årstaxeringsreform har laxeringsperioden förlängts och länsstyrelserna har därförinte möjlighet att lämna definitiva uppgifter. Avräkningen har därför fro m enligt de utfärdade förordningarna om den allmänna kyrkoavgiften, mm vid resp års avräkningar med kyrkofonden (1979:770, 1980:672) fått grundasig på det uppskattade laxeringsutfallet. I det läge som har uppkommit efter taxeringsreformen harSvenska kyrkans i skrivelser den 17 maj 1979och anhållit att en utredning tillsätts med uppgift att seöver systemet för avräkning mellan pastoraten och kyrkofonden. Förbundetåberopar undersökningar som har gjorts för att utröna tillförlitligheten iprognoser om skatteunderlaget. 1 kommuner med ned lill ca 20 000 invånare börprognoserna ha godtagbar tillförlitlighet. På den kyrkokommunala sektorn harnästan alla enheter, eller av församUngarna, mindre än 20 000invånare. Även pastoraten är myckel små. Kyrkokommunerna blir därför myckelkänsliga för skillnader mellan det beräknade och det slutliga skatteunderlaget. Med hänsyn till vad förbundet anför i sin skrivelse slårdet klart att det nuvarande avräkningsförfarandel behöver ses över. Översynen bör inte avse endast metoder för avräkningen utan också omfatta systemet med klockar boställskapilal och den därpå beräknade boställsränlan som skall tas upp som avkastning av kyrkomusikerlönetillgång vid avräkningen mellan pastoraten och kyrkofonden. 40 Jag vill erinra om att vissaklockar- och organistljänsler tidigare var förenademed rätt till boslällsjord. Genom klockarboställslag, som Skr.1981/82:103 numeraär upphävd, avvecklades denna rätt; Ett mindre anlal förhållandevis Dir.1980:91 stora och värdefullaboställen fördes över till kyrkofonden som klockarhem- De utgör numera s. k. kyrkofondsfastigheter och förvaltas av stiftsnämnderna.I de flesta fallen överlogs emellertid boställena av resp. Församlingarna fick fritt disponera över dem I vederlag fick kyrkofonden resp. församlingarna ikläda sigansvar för ell på visst sätt fastställt kapitalvärde av den överförda fastigheten,det s. k. boslällskapitalet. För detta har de alt erlägga s. k.boställsränta lill pastoratet enligl en av stiftsnämnden Bestämmelserna härom finns i kungörelsen (1950:413) ang. lönelillgångar vid kyrkomusikertjänst (senast ändrad 1971:864).Boslällskapitalet skulle omräknas efter varje fastighetstaxering på grundval av det enhetsvärde på åker av viss beskaffenhet som fastställerför varje församling. Till följd av ändring fr. o. m. år 1975i laxeringssystemel har länsstyrelserna inte längre underlag för att kunna fastställa sådana enhetsvärden. Genom lagen (1975:363) med provisoriska bestämmelserom beräkning av boställsränta anvisades i stället en annan beräkningsmetod,som Ugger till grund för beräkningen av Genombeslut den 24 juU 1975 gav regeringen kammarkollegiet i uppdrag att se översystemet med klockarboställskapilal och boställsränta. I första hand bordemöjligheterna att avveckla systemet övervägas. Kammarkollegiet har den 9 juni1977 avgetl ett förslag till avveckling, som i huvudsak grundar sig på en av f.d. kammarrådet utarbetad promemoria i ämnet. I yttranden överpromemorian har flera sliftsnämnder yrkat att alternativa lösningar av fråganövervägs. Frågan om en avveckling av systemet med klockarboställskapilal ochboställsränta bör lämpligen övervägas ytterligare i samband med en översyn avavräkningsförfarandel med kyrkofonden. Skatteutjämningsbidragentill de kyrkliga kommunerna Genomden numera upphävda förordningen (1965:268) om skatteutjämningsbidrag fickförsamlingarna i likhet med de borgerliga kommunerna fr. o. m. år 1966skatteutjämningsbidrag om deras skattekraft understeg en viss andel avmedelskattekraflen i riket. Till grund för beräkning av bidragen indeladeslandet i tre skattekraftsområden. Såväl de borgerliga som de kyrkligakommunerna tiUfördes skatteunderlag av staten så att skatteunderlaget i deohka områdena skulle motsvara en viss procent av rikets medelskattekraft. Påsamma sätt som för de borgerUga kommunerna räknade man utskatteutjämningsbidragen för de kyrkliga kommunerna genom att tillskottet avskatteunderlag multiplicerades med den fastställda skattesatsen för bidragsåreti resp. kyrklig kommun. En reform avskatleutjämningssyslemet skedde emellertid fr. o. m. genom lagen (1973:433) om skalteuljämningsbidrag. Antalet skatle- kraftsområden utökades och procentsatserna ändrades. För de kyrkliga kommunerna innebar reformen principiellt stora förändringar genom alt de inle längre inordnades i systemet med skattekraftsklasser och dessa klassers Skr.1981/82:103 anknytning till medelskattekraften. I slällel löste man frågan så,all de Del II kyrkliga kommunerna fick behålla det bidrag ikronor räknat som utgick till För att bidragen-i viss mån skulle bU värdebesländiga, skulle beloppenårligen uppräknas . Den främsta anledningen till all de kyrkligakommunerna särbehandlades var den då pågående beredningen av frågan omförhållandet mellan stal och kyrka. Det reviderade bidragssystemet avsågemellertid också att kompensera de borgrliga kommunerna för att bidragen vidhög utdebitering avskaffades. Sådana bidrag hade inte utgått till de kyrkligakommunerna. Kammarkollegietpåtalade i en skrivelse reformens ekonomisk verkningar förkyrkofonden och pastoraten. Eftersom det dittillsvarande tillskottet avskattekronor enligl skalleutjämnings-förordning utgjorde en avkomponenterna i del skalleunderlag som låg till grand för utdebiteringen avallmän kyrkoavgift, hade enligt kollegiet bortfallet av tillskottet betydelseför kyrkoavgiftens storlek. Kyrkofondens utgifter påverkades också avbortfallet av tillskoltet av skattekronor. En minskning av skatteunderlagetökade pastoratens behov av tillskott ur kyrkofonden. Även detta var avbetydelse för utdebiteringssatsen för kyrkoavgiften. anhöll också i en skrivelse den 3december 1974 att - om inte skalteuljämningsbidrag kunde få utgå tiU dekyrkliga kommunerna enligt samma grunder som gällde för bidragen till deborgerliga kommunerna - lagen om kyrkliga kostnader skulle ändras så att detskalteuljämningsbidrag som utgår till de. kyrkliga kommunerna efter evalveringskulle kunna beräknas in i skatteunderlaget vid kyrkofondsavräkningarna.Därigenom skulle de kyrkliga kommunerna kompenseras för det bortfall avskatteunderiag som de fått kännas vid genom skatteutjämningsreform. Idet fortsatta arbetet på reformer av skatteuljämningssyslemet har man intetillmötesgått önskemålen om alt de kyrkliga kommunerna skulle inordnas undersamma regler som gäller för de borgerliga kommunerna. Bestämmelserna omskatteutjämningsbidragen till de kyrkliga kommunerna överflyttades oförändradetUl den nya lagen (1979:362) om skatteutjämningsbidrag (ändrad 1980:340). Avde 2 570 territoriella församlingarna i riket får 2 172 skatteutjämningsbidragår med belopp som varierar mellan några . och 1,4 milj. kr.Majoriteten får . 1 de nordligaste länen medgenomgående stora församlingar uppgår bidragen i många fall till över 300 000kr. Totalt uppgår skatteutjämningsbidragen tiU de kyrkliga kommunerna för år1980 lill 131, 6 milj. kr. 1980/81:20, FiU 1980/81:13, rskr 1980/81:88) har beslutat attskatteuljämningsbidragel till de kyrkliga kommunerna för skallutgå av del belopp sorn utgår för samt allbidrag som understiger . inte skall betalas ul. Minskningen av bidragetåt 1982 får dock motsvara högst per skattekrona för en kyrklig kommun. I propositionen uttalasatt den möjlighet som de kyrkUga kommunerna har alt själva åstadkommaekonomisk utjämning genom att bilda samfälligheter endast utnyttjas i begränsad omfattning och inte heller i nämnvärd utsträckning kan bidratill kostnadsutjämningen i församlingar och pastorat i 42 de regioner som består av ekonomiskt svaga kommuner. utjämningsom behövs bör, enligt vad som vidare anförs i propositionen, ske i Skr.1981/82:103 ettutjämningssystem och inle i två som f. n. är fallet. En utjämning via Dir.1980:91 kyrkofondenbör kunna fungera som övergripande utjämningssystem för Detta innebär alt även kostnader för andra kyrkliga ändamålän för löner tiU präster och kyrkomusiker, t. ex. underhåll och restaureringav kyrkor, kan behöva beaktas. Behovet härav torde emellertid hänganära samman med i vilken utsträckning tyngre kostnadsposter utjämnasinom ramen för ekonomiska samfälligheter. I samband med att fråganaktualiseras om en utredning angående kyrkofonden i syfte all se över avräkningsförfarandelbör enUgt propositionen lämpligen också den antydda vidgadeanvändningen av fonden i kostnadsutjämnande syfte utredas. (FiU 1980/81:13) anser del vara angelägel att frågan ses över så snart sommöjligt.