prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Ställning härtill bör las först sedan inventeringenslutförts. Eftersom enligt förslagel någon ovillkorligtillslåndsplikt ej längre skall föreligga beträffande dammar (12 kap. I 8 1st., jämfört med 2 kap. 20 8 I mom. 1 st. nuvarande vattenlag) ifrågasätts omej anmälnings- eller registreringsskyldighel bör föreskrivas i sådana fall dåtillståndsprövning ej sker. Tingsrätten är på grund av det arrförda ej bereddatt nu tillstyrka utredningens förslag om länsstyrelserna som tillsynsmyndigheter. Stockholmstingsrätt: I likhet med utredningen anser tingsrätten all det bör åliggatillståndsmyndighelen atl granska ritningar rörande en anläggningskonstmktion, hållfasthet, avbördningsförmåga m. m. men denna granskning kaninte innebära någon garanti för att varje säkerhetsaspekt beaktas utan detslutliga ansvaret för att anläggningen byggs på ett betryggande sätt måsteåvila den byggande, som vid detaljutformningen i samband med arbetenasutförande har att tillse att anläggningens säkerhet blir tillfredsställande.Detta bör gälla inte minsl för de anordningar som vidtas (t. ex. fångdammar) som måste anpassas efter förhållandena under arbetetsgång. Tingsrätten har tidigare förordat att friståendeprövningsmyndigheler inrättas. Om så blir fallet tillstyrker tingsrätten attlänsstyrelserna blir tillsynsmyndigheter med skyldighet att kontrolleraanläggningars utförande, underhåll och handhavande. Kontrollen börhuvudsakligen avse dammar och andra byggnader som vid bristande underhåll kanmedföra skadeverkningar. Om däremot del av utredningen föreslagnaprövningssyslemet genomförs, avstyrker tingsrätten att tillsynsskyldighetenläggs på länsstyrelserna. Ett så uppbyggt syslem innebär i viss mån attlänsstyrelsen skall kontrollera sig själv och elt sådant system kan inte vinnatilltro. Tillsynsorganet bör därför vara fristående från myndighet som har attpröva tillståndsfrågor. Om länsstyrelserna blir tillståndsmyndigheler förordarfingsrätten att tillsynsskyldigheten ordnas på annat sätt. I och för sig är deldock önskvärt all tillsynen ombesörjs av regionala organ och del bästa sättetatt anordna tillsynen får man sannolikt om tillsynen utövas av länsstyrelserna,som därvid måste ha tekniskt kunnig personal i tillräcklig utsträckning. 1981/82:130 201 : Ägare till anläggning som ingår ivatlenförelag skall självfallet vara skyldig att underhålla anläggningen så attfara för allmän och enskild rätt förebygges. Regeln bör gälla alla anläggningar.Regeln bör också kompletteras med bestämmelser som ger det allmänna ökademöjligheter atl övervaka anläggningens konstruktion och all fortlöpandekontrollera dess underhåll och handhavande. skall dockenligt förslaget icke ha lillgång fill fullständiga ritningar och annalmaterial. Ändå åläggs myndigheten att i viss utsträckning granska tillgängligaritningar m. m. samt atl i blivande tillståndsbeslul intaga "erforderligaföreskrifter" rörande anläggningens konstmktion, hållfasthet ochgrundläggning m. m. Detta förefaller vara omöjligt utan lillgång filldetaljerat material och blir under sådana förhållanden inte mer än ett slag iluften. Det blir ju ändock så som ulredningen själv anför, attdetaljutformningen även i fortsättningen kommer alt överlämnas åt den byggandesjälv. Eftersom en anläggning icke är säkrare än vad dess svagaste länktillåter synes det olämpligt vid angivna förhållanden att åläggatillståndsmyndighelen skyldighet att i tillståndsbeslutet intaga "erforderligaföreskrifter". Det kan lätt komma atl tolkas så att myndigheten haransvaret för anläggningens säkerhet. Denföreslagna ordningen, enligl vilken tillståndsmyndigheten har all bedömaanläggningens konstmktion m. m. saml kan förordna om erforderlig besiktning iefterhand, är enligl utredningens mening icke tillräcklig. Möjlighet att genomoffentlig myndighet fortlöpande utöva tillsyn av underhållet bör dessutomskapas och i princip gälla för alla slags anläggningar. Samma är enliglutredningen förhållandel med tillsyn över alt vatlenföretag handhas enligtgällande bestämmelser. Tingsrätten kan hålla med om atl detta vore värdefullt.Emellertid synes utredningen icke vara medveten om den stora arbetsmängd sombehöver nedläggas för all systemet skall fungera tillfredsställande och ickestanna på papperet. Kvalificerad teknisk sakkunskap måste självfallet tillföraslillsynsorganen, vilka enligl förslagel skall utgöras av länsstyrelserna. Dennasakkunskap skall även ta befallning med länsstyrelsernas tillståndsgivandefunktion, en uppgift som i tidigare sammanhang antagits bli mycket omfattande.Härtill kommer inventerings- och kartläggningsarbele beträffande befintligaanläggningar. Enligt tingsrättens bestämda uppfattning kommer alla dessa nyauppgifter att framtvinga en betydande utökning av personalen vidlänsstyrelserna såväl med vattenrätlslig och vattenbyggnadsteknisk sakkunskapsom med kanslipersonal. Bortsett frän att kostnaderna härför måste beaktas kanutredningens ställningstagande till frågan om tillsyn över vatlenförelag ansesmedföra fördelar. Lämpligheten av alt samma myndighet i åtskilliga fall kommeratt ha hand om såväl tillståndsgivning som tillsyn måste dock ifrågasättas. Enligt fingsrättens mening föreligger, med hänsyntill den blivande arbetsbelastningen inom länsstyrelserna i frågor avvaltenrättslig karaktär, risk för att dessa myndigheters tillsynsuppgiftereftersattes, om inte uppgifterna anges i lagtext åtminstone i stora drag. Detlär ändock vara möjligt att bibehålla viss flexibilitet. Om emellertidresursutnylQandet skall få fälla utslaget i tillsynsfrågor, uppstår lätt nogmed den mycket begränsade personal, som enligt utredningens förslag skalltillföras länsstyrelserna, en benägenhet alt icke ägna erforderlig uppmärksamhetåt tillsynen. Särskilt under uppbyggnadsskedet med omfattande inventering ochkartläggning av redan befintliga vattenbyggnader blir risken för enöverbelastning stor. Bestämmelsernaom besiktning och tillsyn medför att en motsvarighet Prop,1981/82:130 202 tillgällande VL 13; 10 bör kunna undvaras. Däremot är vallendomstolen tveksamhumvida detsamma bör gälla VL 13:3 och 4. Särskilt med hänsyn fill sakägarnakan ifrågasättas om behov av motsvarighet till VL 13:3 icke fortfarandeföreligger. : Bestämimelser rörandeunderhåll har intagils i förslagets 20 kap. och angående tillsyn i dess 21 kap.I motiven till dessa bestämmelser har utredningen förordat, attlillståndsmyndighet vid sin prövning i viss utsträckning skall granska ritningarrörande anläggnings konstruktion och hållfasthet, grundläggning, utskovensavbördningsförmåga, krönhöjd, släntlutningar etc. samt intaga erforderligaföreskrifter i sådana hänseenden i tillståndsbeslutet. I detta skall också omså erfordras föreskrivas besiktning av företaget efter färdigställandet.Reglerna i 21 kap. om tillsyn avser också förhållandena efter byggnadsfidensslut och som tillsynsmyndighet har föreslagits länsslyrelsen dock med möjlighetatl om särskilda skäl föreligger förordna annan atl utöva tillsyn i visst hänseende. Tingsrätten delar i huvudsak de synpunkterutredningen haft rörande hithörande spörsmål, dock med följande påpekande ochundanlag. Ett fillstånd till en anläggning måste innehållabeslämmelser om dennas huvudsakliga utförande med uppgifter avseende längder,bredder, höjder, släntlutningar m. m. enligt förslagsiritningar. Den granskningsom erfordras härför måste också avse sådana förhållanden, som är av betydelseför anläggningens inverkan pä vattenförhållandena. Tveksamhet kan däremot rådaom, hur långt tillslåndsmyndighelens granskningsskyldighet skall sträcka sigbeträffande anläggningens konstmkfion och grundläggning från stabilitets- ochhållfasthetssynpunkter. Enligt tingsrättens mening är det redan med hänsyn tillerforderliga arbetsinsatser otänkbart att en sådan skyldighet kan sträcka siglängre än lill konstruktionernas huvuddrag eller avse annat än de slutsatsersom i geologiskt hänseende kan dragas av utförda grundundersökningar, alllenligl ingivna eller infordrade utredningar. Tillsynen av större vattenföretag kan beröra mycketkomplicerade tekniska spörsmål, vilkas bedömning kräver teknologiskt vetandeinom ett flertal områden. Till länsstyrelserna kan sådan expertis knappastknytas. Enligt tingsrättens mening bör därför - även om tekniker anställes vidlänsstyrelserna för bedömning av tillståndsfrågor - länsstyrelse komma i frågasom tillsynsorgan endast ii enklare fall. De mera kompliceradetillsynsuppgifterna bör i stället anförtros åt ett centralt organ med utbildademtiner och personal som har tillräcklig teknisk erfarenhet. : Konsumtionsvattnets kvalitet berori hög grad på hur en vattentäkt anläggs och underhålls. Med en noggrannundersökning av vattenkvalitén när takten planeras och genom teknisk kontrollfinns bättre fömtsätlningar för att utnytQa våra vattenresurser rationellt. Jämsides med den offentliga valtenkonlrollen enligthälsovårdsstadgan bör också en teknisk kontroll ske av vattentäkterna. Näranmälan sker eller fillstånd lämnas till en vattentäkt bör delta följas av enteknisk kontroll av takten. Om underhållet av befintliga takter förbättrasminskar behovet av nya takter. För atl trygga konsumfionsvattenförsörjningen genomsmå vattentäkter är del angelägel att rådgivningen i fråga om planering,utförande och underhåll också byggs ut. arbetar för att få fram ett sådantmaterial som belyser de hygieniska aspekterna. Prop, 1981/82:130 203 i kommun: Förslaget omalt utse länsslyrelsen som tillsynsmyndighet kan diskuteras, ävensånödvändigheten av att tillföra nämnda myndighet vatlenbyggnadsteknisk expertis.Tillsyn och underhållsfrågor hänger nära samman. Om aktiva valtenförbundtillskapas, vilka kan ta ansvaret för alla tillsyns- och underhållsfrågor inomvattendraget, behövs i normala fall inte någon fortlöpande kontroll frånoffentlig myndighet. : Vad avser vattenlagsutredningens förslag om vattenföretags underhålloch handhavande, finner verket det lämpligt att regler i detta avseende förenasi ell kapitel, kap. 20. För verkets del - som är ansvarigt för drift ochunderhåll av bl.a. broar, färjlägen m.m. uppkommer ofta frågor och problem omansvarigheten för nyssnämnda byggnader i vaiten sedan väg tagits ur allmänt underhåll. föreslår att del i nya VL ges regler om alt fortlöpandetillsyn över underhållet och handhavandet av vattenförelag skall utövas avoffendig myndighet. Härtill förordar utredningen länsstyrelserna. Dessaskompetensområde vad gäller tillsyn har dock inte, såsom är fallet vidtillståndsprövningen, begränsats lill vissa mindre vattenförelag. Någoncentral tillsynsfunktion har heller inte föreslagits. Utredningen konstateraratt en uppdelning av tillsynsuppgifterna mellan central myndighet ochregionala organ inte är lämplig i den nya VL. delar inte dennauppfattning. Utredningensförslag beträffande tillsyn föregås av en omfattande redogörelse för behovetav sådan kontroll som kan erfordras för att förebygga olyckor, främstdammbrott. Däremot har utredningen ej tillräckligt ingående behandlat den formav tillsyn som rör företagens handhavande och där bl. a. ingår kontroll avefterlevnaden av meddelade bestämmelser om innehållande och tappning avvatten. SMHIvill fästa uppmärksamheten på att de två formerna av fortlöpande fillsyn,kontroll av anläggningars underhåll och kontroll av deras handhavande, är avväsentligt olika karaktär. Underhållstillsynen gäller främstvattenbyggnadstekniska och geotekniska frågor och förutsätler molsvarandeexpertis, medan handhavandekontrollen ofta kräver kvalificerade hydrologiskabedömningar. Del kan därför vara svårt att finna elt gemensamt organ förkvalificerad offentlig kontroll av både underhåll och handhavande, åtminstone omman utgår från centrala myndigheters nuvarande verksamhet. Det verkar varadenna svårighet som avhållit utredningen från att föreslå en centraltillsynsmyndighet. Om man emellertid betraktar de två tillsynsformerna var försig lorde man lättare kunna finna lämplig tillsynsorganisation, utan att nyaorgan behöver tillskapas. Behovetav en offentlig tillsyn över anläggningars underhåll som utredningenförespråkar stöds även av ; s erfarenheter. har dock vissainvändningar mot förslaget att länsstyrelserna skulle svara för all sådantillsyn. Del synes visserligen rimligt atl länsstyrelserna ges vissa uppgifteri fråga om lokala, mindre objekt. Kontrollen av större eller mer kompliceradeanläggningar lorde emellertid kräva en så kvalificerad expertis attlänsstyrelserna knappast kan svara för denna. Ulredningen hänvisar lill de mtiner för kontroll avdammbyggnaders underhåll och säkerhet som tillämpas i fråga om anläggningar somtillhör staten eller medlemmar i . Sådan kontrollfrån företagens sida skulle enligl ulredningen kunna underiätta det offentligatillsynsorganels uppgifter. finner det rimligt av effektivitetsskäl allförelagens egna kontrollmliner sålunda utnyttjas men anser del nöd- Prop,1981/82:130 204 vändigtatt nämnda kontroll från företagens sida kompletteras med en kvalificeradoffentlig insyn. Detta kan tillgå så atl vattenfallsverkels ochkraftverksföreningens kommitté för dammsäkerhel ges offentlig status genom alttillföras av samhället utsedda representanter med sakkunskap inomvattenbyggnadsteknik, geoteknik och hydrologi. En annan möjlighet är en central expertgrupp ellerinspektion för den offentliga tillsynen av slörre anläggningars underhåll medföreträdare för olika fackområden som vattenbyggnadsteknik, geoteknik ochhydrologi. hade önskat att handhavandekontrollen i slörreutsträckning uppmärksammats av ulredningen. Under sin långa hydrologiskaverksamhet har besökt många anläggningar och har granskat och samlat etlomfattande mätmaterial. Bristande efterlevnad av exempelvistappnings-föreskrifter är enligt SMHF.s erfarenheter ingen sällsynt företeelseoch kan ofta förorsaka skador för en stor grupp enskilda sakägare liksom förallmänna intressen, medan dammbrott lill följd av bristande underhåll ärsynnerligen ovanligt. vill kraftigt understryka kraven påhydrologisk sakkunskap hos kontrollanten. Detta gäller särskilt om kontrollen,vilket bör vara önskvärt, skall sträcka sig längre än till ett passivtregistrerande av eventuella överträdelser av regleringsbestämmelser. Genom atlsvara för mer kvalificerad hydrologisk information, t. e.i. i form avtillrinningsprognoser, någol som redan nu föreskrivs i vissa vattendomar, kankontrollanten medverka till att regleringar bedrivs på ett sådant sätt atlskador, såsom översvämningar förebyggs, som regleringsbestämmelsernauppfylls. I 21 kap. 2 8 lagförslaget anges att "tillsynöver vattenföretag och därtill hörande anläggningar utövas avlänsslyrelsen". Även annan än kan, t. ex itillståndsbeslul, förordnas att utöva tillsyn i visst hänseende. Utredningenförespråkar dock reslriktivitel i sådana särskilda förordnanden.Länsstyrelserna får härigenom en myckel central ställning, särskilt som deraskompetensområde, i motsats lill tillslåndsprövningsförfa-randet, intepreciseras i lagtexten. Då länsstyrelserna ej besitter och ej heller föreslåstillföras speciell hydrologisk expertis bör det klargöras alt deras kompetensendast omfattar lokala, okomplicerade vattenföretag. Med hänsyn till de särskilda krav på hydrologisksakkunskap som hand havandekontrollen i många fall innebär finner det otillfredsställande all en kvalificerad bedömning av åtminstone de större företagen ej bättre tillgodoses i lagförslaget. Då handhavandekontrollen i allt väsentligt berör hydrologiska frågor bör enligt SMHLs uppfattning i dessa fall den centrala tillsynen ges en stark ställning genom att utövas av permanent central tillsynsmyndighet. Denna uppgift bör naturligen anförtros som är central myndighet för hydrologi. Om SMHLs roll även i fortsättningen skulle vara densakkunnige kontrollantens, med förordnande i varje särskilt fall, bör ilagtexten intagas föreskrift om prövning av frågan om SMHLs förordnande som sakkunnigi alla de ärenden där behov av särskild hydrologisk kompetens föreligger. Ulredningen skiljer i finansieringshänseende mellande två tillsynsformerna: offentlig tillsyn utövad av länsstyrelserna påstatsverkets bekostnad, fillsyn via särskilt förordnad sakkunnig bekostaddirekt av företaget. Denna skillnad i finansieringssätt motiveras ej närmareoch del kan ifrågasättas om den är sakligt motiverad. Enligt SMHLs uppfattning bör huvudfrågan gälla attskapa ett syslem för effektiv kontroll av alla vatlenförelag frän samhälletssida. Sådan tillsynsverksamhet kan, som utredningen föreslår, bekostas avstaten. Prop,1981/82:130 205 Dettaöverensstämmer dock inte med de strävanden till utvidgad kostnadstäckninggenom avgifter eller andra former av externdebitering som pågår inomstatsförvaltningen. Då utsikterna att bekosta stadiga myndigheters medverkan itillsynsverksamheten genom statsmedel sålunda synes begränsade tordeenhedighet i finansieringssätt mellan olika fillsynsformer lättast uppnås genomen konsekvent finansiering genom vatlenföretagen. En sådan enhedighet ifinansiering är, som ser del en fömtsättning för att fillsynsverksamhetenskall kunna anordnas på ett ur samhällsekonomisk synpunkt rationellt säll. Såinnebär exempelvis elt regelmässigt utnyttjande av centrala myndigheter förden offentliga tillsynen lägre kostnader genom atl det totala antalet experterinom landet då kan reduceras. inser emellertid de svårigheter som kan uppstånär det gäller att finna kostnadstäckning för länsstyrelsernasunderhållslillsyn avseende exempelvis äldre dammanläggningar. I sådana falltorde man av rent praktiska skäl vara hänvisad till statlig finansiering.Handhavandekontrollen torde dock inte vara förknippad med sådana svårighetereftersom det här är fråga om i drift varande anläggningar. Det finns flera motiv för att koslnaderna förhandhavandekontrollen bör belasta ägaren av vattenförelag. Ett motiv utgör delförhållandet att kontrollkostnaderna står i relation till hur väl företagetsköts i fråga om vattenhushållningsbestämmelser etc. Atl kostnaderna belastarföretaget blir därmed ell incitament till välskötta valtenregleringar,instrument m m. SMHLs hittillsvarande tillsynsverksamhet har främstinneburit kontroll av all meddelade vattenhushållningsbestämmelser följs, menäven granskning av funktionsdugligheten hos de instrument som används ikontrollsyfte, övervakning av höjdläget på vattenslåndsskalor, kontroll avavbörd-ningskurvor mm. Det bör härvid framhållas all även studerar möjligheternaatt genom utökad datorisering förenkla kontrollprogram, något som kan leda tilllägre kontrollkostnader. kan också tack vare sittkonlrollantskap lämna prognoser och råd som möjliggör ell effektivareutnyttjande av vattenresurserna ulan att därför regleringsbestämmelsernasefterlevnad äventyras. Även för att förebygga skador, t ex i samband medflöden, är kvalificerad hydrologisk information såsom flödesprognosernödvändig, bl a som underlag för en fömtseende planering av tappningen frånregleringsmagasin. Fömtom den effektivisering av självakontrollverksamheten som kan medverka lill genom sina erfarenheter ochresurser på området, vill peka på fördelen av en bättre bevakning avallmän och enskild rätt. Kostnaderna för SMHLs medverkan itillsynsverksamheten bör, av skäl som ovan anförts, även fortsättningsvisbelasta vatlenföretagen enligl den särskilda taxa för som fastställts avregeringen. Detta bör även gälla om tilldelas funktionen som central tillsynsmyndighetbeträffande vattenföretags handhavande. Kammarkollegiet: I rättsfallet NJA 1976 s 165angående reglering har högsta domstolen ansett att laglig möjlighetför närvarande saknas att förordna om tillsyn och kontroll av vattenbyggnadsföretagför all framtid, dvs sedan den löpande prövotiden i målen avslutats. Vattenlagsutredningenhar uppmärksammat denna brist i den nuvarande lagstiftningen och föreslagitatt länsstyrelserna, som förutsätts få särskild sakkunskap härför, blir fillsynsmyndigheterför kontroll i främsta mmmet av funktionen och säkerheten hosanläggningsdelarna. Det föreslås vidare alt annan instans skall kunna förordnasatt utföra tillsynen om en länsstyrelses kapacitet inte skulle räcka fill ellerom det skulle krävas specialkunskaper 1981/82:130 206 fördelta ändamål, t ex av det slag , SGU eller besitter. I likhet med ulredningen anser kollegiet det vara ihögsta grad angelägel att det tillskapas lagliga möjligheter för den framfidatillsynen av vattenförelagen. saknas dock de personellaresurserna hos länsstyrelserna, vilka i så fall måste förutsättas få enkraftig uppmstning på leknikersidan. Kammarkollegiet delar utredningens uppfattning altsäkerhetsaspekterna m m motiverar en regelmässig tillsyn av vattenbyggnaderna.Huruvida denna tillsyn och kontroll bör utövas av länsstyrelserna eller annanmyndighet kan också diskuteras. Atl särskild fackmyndighet inle regelmässigtbör förordnas kan i och för sig vara en riktig tanke. Detta har emellertid fåttett alltför restriktivt uttryck i lagförslaget (21:2). Kollegiet anser attsatsen "Om särskilda skäl föreligger" bör ändras lill "Om behovav särskild sakkunnig föreligger". Densenare lydelsen torde bättre avspegla vattenlagsulredningens intentioner. Delbör främst ankomma på tillståndsmyndigheten att med ledning av behovet frånfall till fall bestämma härom. Vidare får det tas för givet att SGU, ,fiskeriintendenten eller annan institution som kan komma i fråga för uppgiftensjälv bäst förstår att bedöma omfattningen av den nödvändiga tillsynen ellerkontrollen, om denna bör utövas regelbundet eller slickprovsvis eller genominhämtande av uppgifter direkt från tillståndshavaren. Därjämte står delnaturligtvis tillståndsmyndighelen fritt att i lämplig form avgränsa uppdragetför den som satts att utöva tillsynen. Ulredningen föreslår att kostnaderna förlänsstyrelsens tillsyn skall stanna å statsverket under del att tillsyn avannan, vare sig funktionen bedrivs av stadig myndighet eller av enskild, skallbekostas av företagaren. Kollegiet kan för sin del inte se någon principiellskillnad i all eller exempelvis utför fillsynskontrollen;del bör knappast finnas motiv för all i ena men inle andra fallel belastastaten med den kontrollkostnad som orsakas av företagaren. Kollegiet förordardärför alt denne i bägge fallen åläggs bekosta tillsynen och kontrollen. i : Som en nyhet isvensk vatlenlag-stiftning föreslås att skall utöva tillsyn övervattenföretagen. Bestämmelsen har tillkommit framförallt för alt få visskontroll på att dammbyggnader och andra anläggningar underhålles så, atl skadorgenom ras och översvämning ej onödigtvis behöver uppstå. anserreglerna om tillsyn befogade. Även vid markavvattningsföretag skulle detibland vara av värde om en myndighet kunde ålägga vissa rensningsåtgärder.Detta synes bli möjligt med den föreslagna ordningen. i : Utredningenföreslår väsentligt utökad offentlig tillsyn över vattenförelagen. I 2 8åsyftas "fortlöpande tillsyn ... som bör omfatta alla typer avvatlenföretag". Tillsynskravet motiveras i första hand av deolycksfallsrisker som kan uppstå efter bristande underhåll av dammanläggningarmen utredningen betonar helt riktigt även vikten av underhåll på "diken,pumpanordningar och ledningar". Enligt nämndens erfarenhet kan bristandeunderhåll konstateras i många av dagens olika vattenföretag. Nämnden bedömer en ökad offentlig tillsyn av mångavattenförelag angelägen men det är rimligt att samhällets tillsynsverksamhet iförsta hand koncentreras på vatlenföretc.g vars underhåll är angeläget frånallmän synpunkt. I övriga vattenförelag bör det ligga i ägarens/delägarnasintresse all bevaka den allmänna underhållsplikt som finns reglerad i 20 kap. 1981/82:130 207 Tillsyn bör utövas av regionalmyndighet. Jfr 28 i 21 kap. Beträffande markavvatlnings- ochbevattningsföretagen bör lantbruksnämnden vara den lämpligastetillsynsmyndigheten. Tillkomsten och fortbeståndet av dessa företag är såintimt knuten till övriga rationaliseringsinsatser inom jordbruket och tillnämndens rådgivnings- och projekteringsverksa.mhet, atl det nuvarandeorganisatoriska sambandet med nämnden inte bör brytas.