prop · G503146 · 1981-12-31 00:00:00 — Den kan dessutom leda lillpsykiska men för de personer som göms undan för verkställighetsmyndigheterna.Jag är emellertid trots detta inte beredd att fullt ul ansluta mig tillkommitténs förslag. Vad som framför alll bör bh föremål Prop.1981/82:146 57 förkriminahsering är sådana åtgärder för att hindra verkställighet av avvisnings-eller utvisningsbeslul som vidtas i vinningssyfte. Detta gäller antingen det ärfråga om en enstaka handling mot ersättning eller en systematiskt bedrivenverksamhet i vinningssyfte. Det finns enligt min mening anledning atl i vart fallför närvarande begränsa kriminaliseringen fill dessa fall. fall däremot då en person ingriper av tvingande medmänskliga bevekelsegmnderför att, som han eller hon uppfattar situationen, skydda en medmänniska frånhotande förföljelse i hemlandet, kan såväl lämpligheten som värdet avstraffsanktioner enligt min mening starkt ifrågasättas. Jag är därför, somframgått, för egen del inte beredd att föreslå att hindrande avverkställigheten i sådana fall som jag nu nämnt straffbeläggs. I sådana ochliknande situationer måste enligt min mening lösningen sökas med andra medel,främst genom information. Jagförordar sålunda att handlingar i syfte att hindra verkställighetenstraffbeläggs i de fall då gärningen har förövats i vinningssyfte. Den som motbetalning eller annars i vinningssyfte försöker hindra verkställigheten börkunna straffas, antingen det är fråga om en enstaka fristående handling ellergärningen utgör led i en störte verksamhet. Med ett på detta sätt begränsattillämpningsområde saknas anledning att låta åtgärder som rör nära anhöriga blistraffria. För att gärningen skall vara straffbar bör det vidare vara fråga omett döljande av utlänningen eller annan sådan åtgärd i syfte att hindraVerkställigheten. Jag kan i detta hänseende hänvisa till s. 180 och 181 ibetänkandet och till specialmotiveringen. Omkriminaliseringen begränsas på det sätt jag nu har angett, får å andra sidandet straffbelagda förfarandet normalt anses vara förhållandevis allvarligt.Det är då inte längre rimligt att påföljden i normalfallet bestäms till böter.Jag förordar i stället att bestämmelsen flyttas fill andra stycket av 96 § UtlLoch där förs in som en ny tredje punkt. Straffet för överträdelsen kommer dåatt bli fängelse i högst eller, vid mildrande omständigheter, böter. Iövrigt får jag i fråga om bestämmelsens innehåll hänvisa till specialmotiveringen. Jagvill avslutningsvis understryka vikten av att utvecklingen noga följs och attfrågan om straffbestämmelsens utformning tas upp till ny prövning om utvecklingenger anledning till detta. 2.7Handläggning av ärenden angående avlägsnande av presumtiva terrorister 2.7.7Avvisning av presumtiva terrorister Enligt30 § första stycket UtlL skall en ufiänning som kommer fill avvisas, omdel finns gmndad anledning att anta att han tillhör eller verkar för enorganisation eller gmpp som avses i paragrafens andra Prop.1981/82:146 58 styckeoch om det dessutom, med hänsyn till vad som är känt om hans föregåendeverksamhel eller i övrigl, föreligger fara för alt han här i riket medverkartill sådana handlingar som anges i det stycket. Bestämmelsen avser enligt andrastyckel en organisation eller gmpp som, med hänsyn till vad som är känt om dessverksamhet, kan befaras utanför sitt hemland använda våld, hot eller tvång förpolitiska syften och därvid begå sådana gärningar här i riket. En förteckningöver ufiänningar som skall avvisas enligt 30 § första stycket skall enligtsamma paragrafs tredje stycke upprättas av rikspphsstyrelsen. Det äremellertid regeringen spm bestämmer vilka organisationer eller grupper somdärvid kommer ifråga. Om det beträffande en ufiänning som uppehåller sig iriket föreligger sådana omständigheter som fömt har nämnts får han enligt 47 §utvisas. Avvisningbeslutas antingen av polisen eller av regeringen. Avvisning genom beslut av enpolismyndighet får ske endast om utlänningen finns upptagen på en särskildspärrförteckning och dessutom saknar visering eller uppehållsfillstånd. Somytterligare fömtsättning för avvisning genom beslut av polis gäller, attutlänningen inte gör invändningar av politisk art, dvs. att utlänningen intepåstår att han riskerar politisk förföljelse eller åberopar någon annanomständighet som avses i 33 eller 34 § UtlL. Utrymmet för polisens befogenhetatt avvisa en presumtiv terrorist är alltså starkt begränsat. Brister någon avförutsättningarna, skall frågan i stället avgöras av regeringen. Ärendet skalldå hänskjutas fill , som med eget yttrande överlämnar det till regeringen.Som nämnts får endast utlänningar som tillhör en av regeringen angiventerroristgrupp eller terroristorganisation tas med på förteckningen. För atten utlänning skall uppföras på förteckningen krävs vidare att han i övrigtuppfyller förutsättningarna i 30 § första stycket. I övrigt får jag i fråga omgällande bestämmelser hänvisa till departementspromemorian. Ipromemorian konstateras att beslul om avvisning av en presumtiv tertoristhittills har meddelats endast en gång. Vid terroristbestämmelsernas tillkomstfästes särskilt stor vikt vid polismyndigheternas befogenhet att avvisapresumtiva terrorister, men den faktiska utvecklingen har blivit en annan änden man förutsåg. Mot den bakgmnden diskuteras i promemorian möjligheterna altbättre anpassa avlägsnandebestämmelserna lill de faktiska förhållandena, iförsta hand genom att upphäva polismyndighetens befogenhet att besluta omavvisning. Ohka omständigheter talar enligl promemorian för att bestämmelsernapm rätt för polisen att avvisa presumtiva terrorister skulle kunna upphävasutan att beredskapen mol tertorist-dåd försvagas. I stället skulle dåavvisningsfrågan alltid överlämnas fill regeringen. Dels anges det ligga isakens natur att den som misstänker atl han finns på förteckningen undviker attresa in under sin rätta eller sin fidigare använda identitet, dels minskasytterligare avvisningsmöjlighetens betydelse genom frånvaron av reguljärgränskontroll inom . Mol den bakgmnden föreslås i promemorian attpolismyndigheterna inte längre Prop.1981/82:146 59 skallkunna avvisa en utlänning som bedöms som presumtiv terrorist. I promemorianberörs även frågan vilken allmänt avhållande effekt i fråga om presumfivaterrorister som den hittillsvarande ordningen kan tänkas ha haft. Denavhållande effekten bedöms därvid vara så begränsad att den inte i dettasammanhang bör tillmätas avgörande belydelse. Vidare anförs att regeringen utanett beslut med stöd av 30 § Iredje slycket UtlL kan i önskvärd omfattningklargöra sin ståndpunkt beträffande olika ifrågakommande organisafioner.Sålunda ger l.ex. regeringens beslul i överlämnade ärenden vägledning åtpolismyndigheterna. Delstora flertalet remissinstanser biträder förslaget att regeringen ensam skallha beslutanderätten i ärenden pm avvisning av presumtiva ler-rprister. RÅ, SIVoch en länsåklagare motsätter sig emellertid all polisen fråntasavvisningsbefogenheten och menar all några "övertygande skäl" förändringen inte har visats. RÅ framhåller att terroristaktiviteterna snabbt kanväxla och att det ännu är för tidigt att dra slutsatsen, att polisens avvisningsbefogenheter inte skulle behövas. Några remissinstanser framhåller atlpolismyndigheterna även sedan den föreslagna ändringen har genomförts behöverha direktiv, särskilt vad gäller frågan vilka organisationer som skall bedömassom terrorislprganisationer. Jagvill vidare nämna att RPS i sitt yttrande lägger fram förslag till längregående förändringar av gällande ordning. Styrelsen menar att terroristbestämmelsernapå ett klarare säll borde skiljas från övriga bestämmelser i , dels genomen annan och samlad placering, dels genom all RPS ensam fick rätt atlanhängiggöra framställningar hos regeringen i tertorist- . Vidare villRPS att SIV:s yttranden i terrorislärenden skall avse endast möjligheterna attverkställa ett utvisningsbeslul och inte utvisningsfrågan som sådan. Som enkonsekvens av detta bör enligt RPS polismyndigheterna överlämna ettavvisningsärende direkt till regeringen och inle via . Vidare föreslår RPSatt terroristärendena bereds i i stället för iarbetsmarknadsdepartementet. De särskilda tvångsåtgärderna i spaningssyfteföreslås bli tillämpliga i fler fall än . Slufiigen föreslås att straffetskärps för bl.a. medhjälp till illegal inresa av en presumtiv terrorist. Förslagetatt låta regeringen ensam ha beslutanderätten i terroristärenden har sin gmndfrämst i att poUsmyndigheternas begränsade avvisnings-rätt somterroristbestämmelsema har gällt bara har använts vid ett enda tillfälle.Praktiskt taget alla remissinstanserna har anslutit sig fill den föreslagnaanpassningen av regelsystemet till den utveckling som sålunda har ägt mm,Ävenjag förprdar att poUsmyndigheternas beslutanderätt i dessa ärenden nuavskaffas. Därvid uppstår frågan hur ärendet i stället skall handläggas framtill dess ärendet har avgjorts av regeringen. Som jag nämnde har RPS väcktfrågan om myndigheten ensam bprde ha initiafivrätt i alla terrpristärenden. Såär fallet med ärenden pm utvisning av presumtiva terrprister. Först sedanstyrelsen har gjprt fram- 1981/82:146 60 ställningpm utvisning till regeringen, har ett ärende i frågan uppkpmmit iregeringskansliet. När del gäller avvisning är däremot situationen en annan.Avvisning skall i princip ske i anslutning fill inresan. I fråga om pohsensbeslut sägs uttryckligen att detta skall meddelas . Av förarbetenatill terroristbestämmelsema (prop. 1973:37 s 104) framgår alt regeringen skallanses handlägga ärendet redan från lidpunkten då polismyndigheten beslutar atthänskjuta ärendet till . Ett av polismyndigheten meddelat tillfälligtförvarsbeslul skall skyndsamt anmälas fill regeringen. Det är uppenbarligeninte möjligt att förena ett sådant synsätt med idén atl RPS skulle avgöra omoch när framställning om avvisning skall göras hos regeringen. I själva verketskulle det senare innebära att endast utvisningsinstitutet behölls. Jag kanmpt den bakgrunden inte biträda RPS' förslag å denna punkt. Den prdning som gällerför det fall polismyndigheten inte får besluta i avvisningsfrågan och som ipromemorian föreslås gälla även fortsatt är denna. hänskjuterärendet till som med eget yttrande överlämnar ärendet fill regeringen. Imotiven till bestämmelsen förutsätts vidare atl polisen underrättarRPS. Det får antas att denna ordning har valts för atl på ett snabbt ochsmidigt sätt få fram det yttrande som normalt skall lämnas av . RPS föreslårsom jag nämnde, att pohsmyndigheten överlämnar ärendet direkt till regeringen.Jag ser även för egen del fördelar med en sådan ordning. Den klargör på etlbättre sätt alt regeringen är den myndighel som redan från början handläggerärendet och har att i den egenskapen la ställning till exempelvisförvarsfrågan. Regeringen kan infordra yttrande från och någontidsförlust av betydelse behöver inte uppstå. Enligt min mening bör det hellerinte vara nödvändigt att alltid höra verket. På motsvarande sätt som vid utvisningenligt 47§ UtlL bör infordrande av yttrande kunna underlåtas, om ärendet ärsynnerligen brådskande. Om det i något fall från början står klart atlavvisning enligt 30§ UtlL inle blir aktuell, bör någol yttrande enligt minmening inte infordras. Enligt min mening bör regeringen i avvisningsärendenakunna meddela beslul att inte avvisa utlänningen som terrorist utan attdessförinnan infordra yttrande eller hålla förhandling enligt UtlL. Det fårfömtsättas att, liksom , polismyndigheten underrättar RPS när ettärende överlämnas till regeringen. Jag föreslår sålunda den ändringen iförhållande till promemorieförslaget, att polismyndigheten i förekommande fallöverlämnar frågan om avvisning av en presumfiv terrorist direkt till regeringenoch att frågan om infordrande av yttrande från regleras på del sätt jag nuhar angett. Enligtgällande bestämmelser är SIV:s yttrandeskyldighet inte begränsad till att avseverkställighetsfrågan. Verket uttalar sig därför också i frågan om ufiänningenpå gmndval av det föreliggande materialet bör anses som presumtiv tertorist.Jag vill i detta sammanhang peka på atl enligl 2§ UtlL har en allmäntillsynsfunktion i fråga om utlänningskontrollen. Prop.1981/82:146 61 kanheller inte se någon egentlig nackdel med att hksom yttrar sig iärendet i dess helhet, även om självfallet tyngdpunkten ligger i verketsbedömning av verkställighetsfrågan. SIV:s synpunkter kan i stället medföra attbeslutsunderlaget får större bredd. Jag föreslår därför ingen ändring på dennapunkt. Vad gäller RPS förslag iövrigt vill jag till en början hänvisa till att tvångsmedelskommittén (JU1978:06) ser över hela frågan om användande av tvångsmedel.Frågan om vidgade möjligheter att tillämpa den s.k. särskilda spaningslagenbör därför inte las upp . Inte heller frågan om ändraddepartementstillhörighet eller ändrade straffpåföljder bör enligt min meningtas upp i detta sammanhang. Terroristbestämmelserna integrerades fr.o.m. den 1januari 1976 i UflL. Någon ändring i fråga om bestämmelsernas placeringövervägdes inte vid den nuvarande lagens tillkomst . Jag anserdet olämpligt alt bryta ut dessa bestämmelser och därmed mbba lagens nuvarandeuppbyggnad och paragrafindelning. Jag återkommer så fill denviktiga frågan om vägledning för polismyndigheterna vid tillämpning avavvisningsbestämmelserna. Jag delar den av flera remissinstanser framfördasynpunkten, att regeringen även efter avskaffandet av bestämmelserna om densärskilda tertprislförteckningen på lämpligt sätt måste lämna riktlinjer för defall då ärenden bör överlämnas till regeringen. Av det skälet bör i UflLinföras en bestämmelse enligl vilken regeringen närmare anger riktlinjerna förpolismyndigheternas bedömning av om ett ärende skall överlämnas. Förhandlinginnan ett ärende avgörs är enligt UtlL i vissa fall obligatorisk. Detta ärfallet i ärenden hos regeringen pm avvisning eller utvisning av en presumtivterrprist (32 och 47 §§ UtlL) och när regeringen i fråga om en terroristbeslutar om särskilda föreskrifter enligt 74 § andra stycket UflL. Förhandlingär vidare obligatorisk innan en handläggande myndighet beslutar om kvarhållandeav en utlänning i förvar utöver en viss i lagen angiven tid (53 § UtlL).Förhandling får dessutom hållas när det annars finns skäl fill detta. Bestämmelser om förhandhngåterfinns i 56-62 §§ UtlL. Huvudregeln är att den handläggande myndighetensjälv håller förhandlingen (57 §). får överlåta åt en länsrätt ellerlänsstyrelse att hålla förhandlingen. I ärende hps regeringen hållsförhandlingen av den myndighet spm det ansvariga statsrådet - eller en avstatsrådet förordnad tjänsteman - utser. Någon formell begränsning avmyndighetskretsen har inte gjorts. Allmän domstol torde emellertid numera intekunna anhtas för förhandhng efter den ändring som genomfördes den 1 juli 1980.I terroristärenden anlitas regelmässigt RPS för atl hålla förhandlingen. Prop,1981/82:146 62 Hngenfår enligt 58 § UtlL uppdra åt en polismyndighet eller en särskilt utseddperson att vara allmänt ombud vid förhandlingen. Syftet med förhandlingen äratt få fill stånd en noggrann utredning om de omständigheter som kan inverka påärendets avgörande. Utlänningen skall få lillfälle alt ange sin ståndpunkt ochatt uttala sig om de omständigheter som åberopas. Förhandlingen skall varaoffentlig, om uflänningen begär det och myndigheten inte anser attomständigheterna föranleder något annat. Partsinsyneni terroristärenden, dvs. utlänningens rätt att la del av det som har tillförtsärendet, är underkastad de begränsningar som följer av 14 kap. 5 §sekretesslagen (prop. 1979/80:96 s. 125). Om det av hänsyn till ett allmänteller enskih intresse är av synnerlig vikl atl sekretessbelagt material intelämnas ut, kan alltså detta undanhållas utlänningen, även i fall då förhandlinghålls. Av paragrafen framgår emellerfid att upplysning om innehållet i vissutsträckning skall lämnas utlänningen. Även detta kan dock i vissa fallunderlåtas. Beträffandegällande bestämmelser om förhandling samt gällande ordning i övrigt förhandläggning av tertoristärenden får jag i övrigl hänvisa tilldepartementspromemorian. Dennuvarande ordningen har kritiserats, främst på den grunden att förhandlingenhar överlåtits ål samma myndighet som har anhängiggjort avlägsnandeärendel samtatt något kontradiktoriskt förfarande inle äger mm. Önskemål har bl.a. i denallmänna debatten framställts om att en utomstående myndighet, helst endomstol, får svara för förhandlingen. I departementspromemorianframhålls atl krifiken skall ses mot bakgrund bl.a. av att avlägsnade av enpresumtiv terrorist kan aktualiseras inte bara då denne tillfälligt vistas ivårt land ulan även i situationer då utlänningen är bosatt häroch genom familj och arbete är knuten till . Vidare anförs atl RPS, somanhängiggör terroristärendet hos regeringen, av såväl allmänhelen som framföralll av utlänningen uppfattas som motpart. Allmänl sett måste det därför enligtpromemorian anses önskvärt, att den förhandling som skall äga mm i ärendetanförtros åt en annan myndighet än RPS, om detta kan ske utan atthandläggningen väsentligt fördröjs eller försvåras. En sådan ordning anges varamofiverad även med hänsyn till att en utvisning eller avvisning av en utlänningsom terrprist är en djupt ingripande åtgärd, sPm i vissa fall får långtgåendeverkningar även för anhöriga och andra närslående. En förhandling inför allmändomstol antas vidare befrämja en allsidig utredning i ärendet och vara ägnadatt minska kritiken mot nuvarande ordning. Med hänvisning till det anfördaföreslås i promemorian att förhandling vid allmän domstol görs obligatorisk vidhandläggningen av ärenden om avlägsnande av presumtiva tertorister.Förhandlingen föreslås förlagd till . Allmänt ombud skallutses. Det förutsätts att en representant för RPS blir allmänt ombud. Det finnsenligt promemprian inte anledning att på gmnd av förhandlingen räkna med mer ännågra få dagars fördröjning, någpt som i detta sammanhang normalt anges varafullt acceptabelt. Prop.1981/82:146 63 Slutligenframhålls i promemorian, att det från rättssäkerhetssynpunkt självfallet ärangelägel atl parten i ett terroristärende får kännedom om de uppgifter somläggs till gmnd för avgörandet i ärendet och att det bör föreliggautomordentligt starka skäl för att han skall undanhållas sådana uppgifter. Åandra sidan anges det föra för långt att hell och hållet frånta regeringenmöjligheten att för utlänningen hemlighålla en viss uppgift. Förhållandena kannämligen vara sådana att andra intressen, exempelvis av utrikespohtisk art, harsådan tyngd, att den fömt nämnda undantagsregeln i 14 kap. 5 § sekretesslagenmåste kunna tillämpas. Den nuvarande ordningen föreslås därför kvarstå, någotsom antas följa av alt domstolsförhandlingen i allt väsentligt regleras genombeslämmelser i UtlL. Remissinstansernahar, med elt undantag, tillstyrkt förslaget. Man anser det välmotiverat ochhälsar det välkommet. RPS, däremot, säger sig visserligen inte vilja motsättasig den föreslagna ändringen men anger sig inte kunna acceptera detsynsätt som ligger lill grund för förslaget. Styrelsen vill sålundaunderstryka alt redan nuvarande ordning tillgodoser även utlänningensintresse. Ävenom någon befogad anmärkning inte kan riktas mot det sätt på vilket de gällandebestämmelserna har tillämpats, anser jag för egen del att en ordning medobligatorisk förhandUng vid domstol i terrorislärenden är ägnad att stärkaförtroendet för handläggningen av dessa ärenden, både från den enskildes ochfrån allmänhetens sida. Jag anser det därför angeläget att de i promemorianföreslagna ändringarna nu genomförs och föreslår att så sker. Medanledning av vissa påpekanden under remissbehandUngen vill jag vidare göraföljande klarlägganden. I promemorian har, som jag nämnde, förutsatts atl detsekretessskydd som gäller i terroristärenden skall komma att gälla även närdomstol håller förhandling i sådana ärenden. Det innebär att del i dessaärenden - till skillnad från vad som är fallet i mål eller ärenden hos domstol- är möjligt alt i särskilda undantagsfall undanhålla även för parten visstmaterial i ärendet. Några remissinstanser har ifrågasatt om inte bestämmelsernai sekretesslagen (1980:100) leder till atl sekretesskyddet upphör i samband medförhandlingen. Låtmig först säga att jag delar den uppfattning om bibehållande av nuvarandesekretesskydd som kommer lill uttryck i promemorian. vill jag starktunderstryka, att parten får undanhållas uppgifter i ärendet endast närsynnerligen starka skäl gär detta nädvändigt. Jag anser vidare att en sådanordning är förenlig med beslämmelserna i 14 kap. 5 § andra stycket andrameningen sekretesslagen (1980:100). Enligt denna bestämmelse skall visserligensekretess inte innebära någon begränsning i en parts rätt enligträttegångsbalken att få del av alla omständigheter som läggs till gmnd föravgörande av mål eller ärende. Beslämmelsen tar emellertid sikte på sådana måloch ärenden som prövas och avgörs av domstolen - eller av annan myndighet somhar att tillämpa RB. 1981/82:146 64 harparten sedan gammall alltid rätt att ta del av alla omständigheter somdomstolen eller myndigheten gmndar sitt avgörande på. Den nämnda bestämmelsen isekretesslagen avser däremot inle fall, då en domstol upptar bevis eller vidtarnågon annan mptsvarande åtgärd för en annan domstols eller myndighels räkning.Den är sålunda inle tillämplig när domstolen håller förhandling iterroristärenden. Jag får i övrigt hänvisa fill prpp. 1979/80:2 del A s. 335. Spmframgår av prpmemprian skall förhandlingen hållas vid omdet inte föreligger särskilda skäl mot delta, l.ex. därför att detta inte hinnsmed. I sådana undanlagsfall bestämmer regeringen vilken domstoljeller myndighetsom i stället skall hålla förhandlingen. Även i sådana fall bör enligt minmening förhandlingen om möjligt hållas vid en domstol. Offenfligt ombud skaUutses. I övrigt ansluter jag mig tiU vad som anförs i departementspromemorian. Enligt99 § UtlL är en ufiänning, som har avvisats eller utvisats, skyldig att betalakostnaden för resan tiU den ort, dit han sänds genom myndighets försorg.Bestämmelsen har ansetts innefatta en skyldighet att i förekommande faU betalaäven kostnaden för bevakningspersonalen (betänkandet s. 76 och 77). () förut nämnda konvention (nr 143) om migrerandearbetstagare och dess rekommendation (nr 151) i samma ämne behandlar missbmk isamband med migration (del I) och migrerande arbetstagares likställdhet i frågaom möjligheter och behandling (del 11). I art 9 mom. 3 i konventionenföreskrivs att en arbetstagare eller hans familj inte vid ett av'tlgsnande frånlandet skall bära kostnaden härför. Utlänningslagkommilténhar haft i uppdrag att överväga innehållet i gällande bestämmelser iförhållande fill konventionens föreskrifter. I betänkandet redovisar kommitténden tolkning av konventionsbestämmelsen, som för granskningav tillämpningen av konventioner och rekommendationer har anslufit sig till.Expertkommittén har antagit att de kpstnader spm inte får återkrävas är sådanakostnader, som en stat ådrar sig för att säkerställa att arbetstagaren och hansfamilj lämnar landet, l.ex. kpstnaderna för det administrativa eller legalautvisningsförfarandel eller för verkställigheten av beslutet, l.ex. för allfölja de utvisade till gränsen. Om dessa kostnader kan återkrävas från denmigrerande arbetstagaren, har konventionen enligt expertkommittén intetillämpats fullt ut. De stater som låter den utvisade, illegalt invandradearbetstagaren själv betala enbart sina resekostnader bryter däremot inte motkonventionen. Avbetänkandet framgår vidare (s 78 och 79) alt koslnaderna för bevak- 1981/82:146 65 ningspersonalentorde utgöra merparten av de totala kostnaderna för hem-sändandet samt att desom avlägsnas sällan återbetalar vad som har lagls ut för dem. Ufiänningslagkommitténansluter sig till den tolkning av art 9 mom 3 i konventionen om migrerandearbetstagare som ger uttryck åt.