prop · G50399 · 1981-12-31 00:00:00 — Föratt kunna göra mineralpolitiska bedömningar vad avser viktigare industrimineralav större intresse, vilka ej bedöms lämpade att intas i minerallagstiftningen,föreslår SIND att den centrala mineralmyndigheten genom remissförfarande beredsmöjlighet delta i beredningen enligt naturvårdslagen av täkttillståndsärendenav större vikt. Bergmästareni norra distriktet påpekar att om gruvlagen skall omfatta ett ytterligare antalmineral, som ej kan betecknas som även om de är ekonomiskt utvinningsbara,så bör 6 kap. 4 och 5 §§ i gruvlagen ändras, så alt däri ingåendehushållningsbestämmelser blir tillämpliga på samtliga ekonomiskt utvinningsbaramineral som omfattas av gruvlagen. 6 Handläggning av koncessionsärenden Regeringen bör överväga en delegering till SIND av beslutsfattandet i enklareärenden om koncession enligt lagen om vissa mineralfyndigheter. Länsstyrelseni föreslår i stället en delegering till länsstyrelserna. , och föreslår en delegeringtill bergmästarna. Länsstyrelseni anser att det bör övervägas om inte enklarekoncessionsärenden kunde delegeras till . Detta skulle stå isamklang med den delegering av beslutsfattandet som aviserats att gälla i frågaom handläggning av ärenden enligt miljöskyddslagen. , och anser att enklareärenden om koncession enligt lagen om vissa mineralfyndigheter mycket välborde kunna beslutas av bergmästarna. 2 Remissinstansernas förslag till ytterligare lagändringar m. m. Enligtstatens naturvårdsverk innebär utredningen en viktig genomlysning av en mängdfrågor på mineralområdet. Härigenom har skapats förut- 1981/82:99 202 sättningarför behandling också av de områden som enligt verkels mening återstår för atten mineralpolitik med de mål som uppställdes i direktiven skall kunnagenomföras. Detta bör bl.a. kunna uppnås genom att det vid översyn avlagstiftningen på gruv- och mineralområdet beaktas hur hänsynen tillmiljövårdsintresset kan inordnas i bestämmelserna. Länsstyrelseni påpekar att naturvårdslagen i § 20 bl. a. föreskriver attsamråd skall ske med beträffande vissa arbetsföretag.Förutsättningarna är bland annat att företaget kan komma att väsentligt ändranaturmiljön. Vid prospektering bör regeln vara att samråd skall ske medlänsstyrelsen oaktat om prospektören själv anser att prospekteringen inte berörnågra naturvårdsintressen. Länsstyrelseni län anser att inom områden som i den fysiska riksplaneringen utpekatssom riksintressanta bör inmutning under alla förhållanden prövas av regeringen,varvid bl.a. bör lämnas tillfälle att inkomma med yttrande.Regeringen kan därefter göra en avvägning mellan skUda, eventuelltkonkurrerande intressen innan inmutningsfrågan slutligen avgörs. Vidare villlänsstyrelsen erinra om att den provbrytning som tprde kunna ske iprpspekteringssyfte inpm ramen för en inmutning kan vara av sådan pmfattningatt värdefull natur spplieras. Det är därför angeläget att prövning urnaturvårdssynpunkt kan göras så snart prospektering omfattar mera än mätningaroch borrningar. En sådan prövning skulle kunna ske ommiljöskyddslagstiftningen ändrades så att gällande tillståndsprövning förgruvor även uttryckligen omfattar provbrytning. Ävenlänsstyrelsen i län anser att en provbrytning bör göras anmälnings-eller prövningspliktig enligt miljöskyddslagen om den är av sådan storlek attden ger skador på natur och miljö. Kammarkollegiethemställer om sådan ändring av lagstiftningen att även gruvföretagen blirunderkastade tillåtlighetsreglerna i rennäringslagen. i anser, beträffande hur konfliktermellan gruv- och rennäring skall lösas, att den nuvarande ordningen, attregeringen prövar sådana frågor, fungerar tillfredsställande. Rennäringensföreträdare bör därför även fortsättningsvis kunna begära regeringens prövning. Bergmästareni norra distriktet föreslår flera ändringar enligt följande: Eftersomdet har förekommit att inmutningar sökts i annat syfte än att undersökamineralfyndigheter, föreslås att t. ex. 2 kap. 9 § gruvlagen kompletteras, såatt bergmästaren får möjlighet att avslå en inmutningsansökan, när det äruppenbart att området avses att utnyttjas för annan verksamhet än den igruvlagen åsyftade. 2 § andra stycket gruvlagen EnUgtgruvlagspropositionen nr 1974 s. 141, första stycket, avses att eninmutningsansökan, som inkommer när det ettåriga inmutningsförbudet råder,skall avslås även om ettårstiden gått ut innan ansökningen 1981/82:99 203 Detta syfte överensstämmer ej med lagens utformning, eftersom någonformell möjlighet till avslag i ett dylikt fall ej föreligger. För attförverkliga lagstiftarens intentioner erfordras att en kontroll av ansökningeninsattes vid dennas inkommande, förutom den som sker vid dess färdigbehandling.Då detta innebär merarbete, föreslås att lagen ändras så att överensstämmelseerhålles med propositionen genom t. ex. att "räknat från den nyaansökningens inkommande" inskjutes efter "därav" i rubriceradestycke. Medden utformning rubricerade paragraf har torde, när företrädare för däri angivenmyndighet ej varit närvarande vid sammanträde, bergmästaren vara skyldig attånyo underrätta myndigheterna, om ett nytt sammanträde skall hållas. Då pågrund av gruvlagens utformning mer än ett sammanträde per förrättning snarareblivit regel än undantag, blir bergmästaren skyldig att översända ett stortantal meddelanden till myndigheter, som ej är intresserade av förrättningarna.Det föreslås att rubricerade paragraf ändras, så att underrättelse endastbehöver ske om förrättningens första sammanträde i den mån vid detta tid ochplats meddelas för nästa sammanträde. 1 § 13 angivna myndigheter skulle därvidi fråga om meddelande om nya sammanträden behandlas pä samma sätt somsakägare, vilket rimligen borde vara tillfredsställande. Bergmästareni södra distriktet tillstyrker att de föreslagna lagändringarna utredsnärmare, men vill tillfoga nedanstående punkter, som bör behandlas : Bergmästarnabör kunna handlägga och besluta i ärenden om sammanläggning och delning avutmål liksom ärenden om behörighet för gruvmä-tare. Lagstiftningenbör kompletteras så att en gruvägare ej kan undandra sig skyldigheten att sättaupp stängsel eller utföra andra säkerhetsarbeten genom att sona utmålet. Fräganom skyldighet att upprätta gruvkarta, myndighetstillsyn m.m. vid brytning avindustrimineral bör klarläggas. förekommer omfattandeundeijordsbrytning av industrimineral utan alt lagfäst skyldighet härvidlagföreUgger. Byggnadsplanutgör hinder för inmutning och utmål. Däremot utgör inmutning och utmål ejhinder för byggnadsplan. Eftersom malmerna ej kan omlokaliseras är detta ettotUlfredsställande förhållande. Utmål,liksom mark som anvisats för gruvdrift, är ej registrerade ifastighetsregister. Fastighetsbildning kan således ske pä anvisad mark såvidafastighetsbildningsmyndighet inte på annat sätt uppmärksammats på förhållandet.Teoretiskt kan således en person ena dagen köpa en tomt som ett gruvföretagandra dagen kommer och tar i anspråk för gruvdrift utan att behöva betalatomtägaren någon ersättning. Gruvägaren har redan betalat en tidigare markägareersättning. Prop.1981/82:99 204 Bergmästaren konstaterar också att motståndet motprospektering och exploatering av ökat som lagstiftningenminskat markägarnas och upphittarnas andel i fynden. Bergmästaren påpekar attde prospekterande företagen, som tidigare möttes med hjälp och entusiasm avmarkägarna, nu ofta möter kraftigt motstånd. Många förfrågningar tillbergmästarämbetet tyder på att markägare söker efter utvägar för att dölja ev.förekomster eller att på annat sätt förhindra att undersökning kommer tillstånd. Även förrättningarna för anvisad mark har försvårats. En förändring avgruvlagen innebärande förbättrad gottgörelse till markägarna skulle sannoliktminska det motstånd mot prospektering och exploatering som råder. framhåller att gruv- ochmineralprojekt alltid bör prövas enligt 136 a § byggnadslagen. 3 Total översyn av gruvlagstiftningen Många remissinstanser vill ha en mer genomgripande översynav gruvlagstiftningen, bl.a. lantbruksstyrelsen, ,statens planverk, NSG, länsstyrelserna i , ,, , , , och ,, och kommuner. , , ,och personalorganisationerna vid SGU. anser att en enhetlig minerallagstiftningvore att föredra. En sådan lagstiftning bör enligt verkets mening bl.a. utgåfrån synen att de samhällsplanerande organen, bl.a. inom kommunerna, bör ha ettstort inflytande på var och under vilka förutsättningar mineralutvinning skallfå ske. Denna samhällskontroll bör till stor del kunna utövas genommiljöskydds- och planlagstiftningen. Lantbruksstyrelsen delar statens planverks uppfaUning ochanser det angeläget att de övergripande samhällsplanerande organen ges ettväsentUgt inflytande i fråga om mineralutvinningen, var den kan tillåtas ochpå vilka villkor. i framhåller att nuvarandeordning i många avseenden synes föråldrad, med karaktär av renodladexploateringslagstiftning. En enhetlig minerallagstiftning bör tillskapas medväsenfiigt förbättrade möjligheter för viktiga motstående intressen, såsommiljöskydds-, naturvårds- och planintressen, att göra sig gällande på etttidigt stadium. Samma tankegångar har framförts av länsstyrelserna iKristianstads, och . kommun framhåller att någon samordning i egentligbemärkelse 1981/82:99 205 intesker vid tiUståndsgivningen enligt inmutningssystemet, utan tillståndet falleri princip på den som först anmäler sig. Detta har till följd att ett flertalföretag med var sina mål i sikte kan agera inom ett snävt avgränsat områdeeller malmprovins och blockera varandra. Kommunen anser också att missbruk avutmålsrätt kan bedrivas ganska obehindrat av gruvlagens bestämmelser. Entillräckligt isolerad fyndighet kan i spekulations- eller annat syfte blockerasför gruvdrift under eft kvartssekel utan något hinder aUs. Länsstyrelseni anser att nackdelar med gruvlagen f. n. är dels att detprimärt inte sker någon prövning av motstående intressen, dels att det gesmöjligheter för intressenter att låsa en fyndighet för andra tänkbaraexploatörer. Mot en förändring talar givetvis att ett koncessionsförfarandeskulle ge en mera komplicerad handläggning och att vissa förbättringar kangenomföras inom den nuvarande lagstiftningens ramar. anser dockatt även om påtagliga hinder för gruvnäringen inte kan påvisas eller andrasamhällsintressen uppenbart behöver åsidosättas med nuvarande system, så börman eftersträva en enhetligare lagstiftning. Bristande insikt och förståelseför dagens krångliga konstruktion kan försvåra en positiv utveckling ochmotiverar därför i sig en mera genomgripande översyn. Närdet gäller gruvnäringens anspråk på markanvändning erinrar om sitt yttrande över förslaget till ny plan- och bygglag. Kommunförbundetframhåller också att ett av de ursprungliga syftena med inmutningssystemet varatt stimulera sökande efter . Förbundet ifrågasätter om det syftetfortfarande är aktuellt. Det krävs stora resurser för att söka efter mineraloch sedan starta brytning. Det förefaller därför som om det är andra faktorerän inmutningssystemet i sig som avgör om mineralletning och brytning sker. Underdessa förhållanden anser förbundet det angeläget att det görs sädanaförändringar i lagstiftningen att nackdelarna för kommunernas långsiktigaplanering försvinner. Utredningensförslag till ändringar av lagstiftningen och tillämpningen av den är, enligt kommunförbundetsuppfattning, inte tillräckliga, för att en rimlig avvägning mellangruvintresset och motstående allmänna och enskilda intressen skall kunna ske iden kommunala planeringen. Förbundet anser att en mer genomgripande översynbehövs. Syftet med översynen bör bl.a. vara att åstadkomma en bättre anpassningav lagstiftningen till den utvidgning av gruvnäringen som äger rum fråntraditionell malmbrytning till annan verksamhet, främst utvinning avindustriminerai ur alunskiffer. Även samordningen mellan gruvlagen,minerallagen, 136 a § byggnadslagen, naturvårdslagen, miljöskyddslagen,vattenlagen etc. bör ses över. Ett system för prövning av gruvärenden börutfprmas så att det stimulerar prospektering och brytning med åtföljandesysselsättningseffekter, utan att en "förlamande hand" samtidigtläggs över kommunens fysiska planering i berörda områden . 1981/82:99 206 hänvisar till sitt yttrande över rapporten och Vatten 2.Den kritik mot gruvlagstiftningen man där framfört gäller främst attmöjligheter saknas tiU avvägning mot andra samhällsintressen, bl.a.miljövården, vid tillståndsprövningen. Detta kan medföra att gruvprojekt drivsså långt, innan en avvägning mot dessa intressen sker, att det inte är möjligtatt ta tillräcklig hänsyn utan att de kostnader, som lagts ned påprospektering och undersökning, blir onyttiga. Naturvårdsverketmenar att genom att utredningen tillstyrker statens planverks förslag tillförbättrat informationsutbyte vid handläggningen av gruvlagsärenden, tas ettsteg mot lösningen av ovan skisserade problem. Någon formell reglering av huravvägningsfrågorna skall hanteras innebär dock inte detta. Verket anser därföratt en översyn av gruvlagen behövs. Minerallagens bestämmelser rörande dennafråga bör kunna vara tiU god vägledning i detta arbete. Del merarbete, somutredningen befarar kan uppkomma om gruvlagen görs om till en koncessionslag,bör vägas mot, dels att en allsidigare prövning erhålles, dels det merarbetesom kan uppkomma genom intressekonflikter i ett sent handläggningsstadiummed revideringar, omdispositioner och överklaganden som följd. Ändringari lagstiftningen behövs också enligt för att göra bedömningari riksperspektiv möjliga. Det gäller bl. a. när mineralutvinningsintressenriktar sig mot områden av riksintresse ur t. ex. bevarandesynpunkt och förvissa industrimineral, som inte omfattas av gruv-ellerminerallagstiftningen, främst kalk. Bl.a.Norsjö kommun, TCO, LO, ochpersonalorganisationerna vid SGU anser att man bör pröva om inte enkoncessionslagstiftning bör tillämpas på hela mineralområdet. LOmenar att ett koncessionssystem kan visa sig nödvändigt för att få till stånd etteffektivt utnyttjande av våra mineralresurser. anser att den nuvarande lagstiftningen ärkomplicerad och svåröverskådlig och att den inte heller är tillräcklig somgrund för möjligheter att positivt påverka utvecklingen inom gruv- ochmineralsektom. Personalorganisationernavid SGU anser att "jordägarsystemet" dels är otidsenligt, dels verkarhämmande på prospektering efter och brytning av mineralråvaror. Det bör därföravskaffas eller inskränkas i sin giltighet. Vidare bör man ingående pröva omgruvlagen skall bibehållas, eller om all mineralhantering och prospektering börinordnas under minerallagen. Personalorganisationernaföreslår också att eventuellt nya typer av kriterier kan nyttjas för atthänföra en fyndighet till gruvlagen eller minerallagen, t. ex. förekomstensstorlek, ytutbredning, geografiska läge, tänkt brytningssätt osv., i ställetför att som låta arten av metall eller vara avgörande. I ett sådantsystem bör det införas möjligheter att omvandla en inmutning till enundersökningskoncession och vice versa. NSGhar ingenting att erinra mot utredningens förslag, men vill inte 1981/82:99 207 underlåtaatt påpeka, att många av de förslag som utredningen väckt, och som syftar tUlen ökad koncentration av mineralpolitiska initiativ hos staten eller de storaPch etablerade gruvföretagen, skulle framstå i en mer naturlig dager om ettkoncessionssystem tillämpades i stället för det nuvarande inmutningssystemet igruvlagen. SINDhar tidigare talat för en genomgripande reform av minerallagstiftningen. del av de frågor som föranledde förslaget om en sådan reform haremellertid tillgodosetts genom utredningens förslag om begränsadelagändringar. En total översyn av minerallagstiftningen ter sig därför förnärvarande något mindre angelägen ur verkets synvinkel. kvarstårdäremot önskemålen om ett enhefligt system i stället för de nuvarande tresystemen för utforskande och tillgodpgörande av olika slag av , ettsystem som, inom ramen för mineralpplitiska och i förekpmmande fallenergipplitiska bedömningar, underlättar undersökningen av mineralfyndigheteroch medger en allsidig bedömning av förutsättningarna för en bearbetning. Genomett enhetligt system skulle informationen till både markägare och berördamyndigheter och planeringsorgan i hög grad underlättas. Detta skulle även frånrättssäkerhetssynpunkt medföra stora fördelar. Bergmästareni norra distriktet anser, att utredningens bedömning, att de problem som haraktualiserats bör tiltfredsställande kunna lösas inom nu gällande lagstiftningsram, synes riktig. I sammanhanget bör observeras att endast ett fåtal personerinom landet kontinuerligt sysslar med gruv-och mineraUagsfrågor. Därutöverkommer ett likaledes relativt begränsat antal personer ett fåtal gånger ikontakt med denna lagstiftning. Liksom övrig lagstiftning erfordrar även dennaen noggrann och tidskrävande genomgång för att kunskap skall erhållas om dessfunktion och samordning med andra lagar. De förslag och yrkanden om förändringav gruvlagstiftningsprinciperna som har framförts torde därför i många fallsammanhänga med missförstånd. Dessutom förekommer givetvis ändringsförslag medett annat syfte än åstadkommandet av ett effektivt resursutnyttjande genom enväl fungerande lagstiftning. Länsstyrelseni stöder den uppfattningen att en av lagstiftningenshuvudsyften bör vara att främja ett system som stimulerar tillprospekteringsverksamhet. Denna huvudprincip har i olika sammanhang sattsifråga. anser det uppenbart att en pmprövning förutsätterpmfattande överväganden. anser också att frågan om inmutningkontra något annat system främst rör undersökningsfasen. Mer viktigt är attmotstående intressen får ge sig till känna och påverka inför en föreståendeexploatering. När man kommer tUl brytning gäller ju även andra lagar som rörianspråktagande av mark- och vattentillgångar. , och anser att en genomgripandeomprövning av gruvlagstiftningen bör ske först därest helt nya rikfiinjer förmineralpoUtiken skulle aktualiseras. 1981/82:99 208 Sammanfattning av statens industriverks utredning ochsand på land och i hav (SIND 1980:1) Allmänöversikt över landets grusförsörjning Förbrukningenav grusmaterial i har ökat ca tio gånger tills i dag.Den största ökningen inträffade högkonjunktur. De senasteårens lågkonjunktur tillsammans med minskad betonghusbebyggelse har medfört attökningen avstannat. Säkra uppgifter angående den totala grusproduktionen ellerkonsumtionen finns emellertid inte på grund av avsaknad av statistik. I dennautredning har dock den årliga produktionen beräknats tiU ca 135miljoner ton, baserat på enkätuppgifter i olika stora tätorter.Grusproduktionen per person och år är ca i små och medelstora tätorter(< 50000 inv. ), ca i stora tätorter (50000-150000 inv.) och ca 10 toni de tre storstadsregionerna. RegionaU varierar dock förbrukningen beroende påbl. a. skillnader i klimat och geologi. Grusmaterialetsfördelning på olika användningsområden har uppskattats enligt följande: till vägar och galor, till mark-, grund-och planeringsarbeten, till betongballast och till övriga användningsområden. Naturgrustillgångarnasstorlek i landet kan inte beräknas med nuvarande kunskapsunderlag. Tillgångarnaär goda över stora områden, lokalt mycket goda, men är ojämnt fördelade,särskilt med tanke på behoven. Flera områden med ringa tillgång pä naturgrusförekommer, t.ex. Vänernområdet, sydvästra , , ,centrala delar av samt stora delar av ostkusten. Kvalitetenpå naturgruset är i de största delarna av landet god till mycket god. Lokaltförekommer dock kvalitetsproblem på grund av hög halt av skiffer eller glimmersamt mindre god hållfasthet på bergmaterialet i gruset t. ex. i vissa delar avSkåne, , och centrala . Det största problemetbeträffande naturgrusets kvalitet utgörs emellertid av brist på grovt material(grovsand och grövre), vilket är allmänt i de flesta tätortsregioner, medansand (mellansand och finare) oftast förekommer i överskott. Bristen på grovtmaterial samt i vissa fall mindre god kvalitet kompenseras genom användning avalternativa material, främst krossmaterial av berg och sprängsten. avden totala grusproduktionen beräknas utgöras avbergkrossmaterial. Lättillgängligt berg av god kvaUtet förekommer i de flestadelarna av landet. Prop.1981/82:99 209 Täktverksamheten av grus är uppdelad på elt stort antalföretag (ca 1000) och ett ännu större antal takter (ca 8500 täkttillstånd). Elt60-lal stora företag svarar för av produktionen. Endast i avgrustäkterna pågår brytning under grundvattenytan. För makadamtillverkningfinns f. n. ca 75 bergtäkter och flera planeras. Möjligheterna till täktverksamhetbegränsas av naturvårdsskäl samt av fastställda skyddsområden av olika slag(natur- och kulturvårdsobjekt och miljöer, grundvattentäkter, militära områdenm. m.). Även andra förhållanden såsom aktuell eller planerad markanvändningbegränsar täktverksamheten liksom de olika miljöstörande effekter t. ex.buller som verksamheten, i synnerhet vad gäller bergkrossmaterial, medför. Vid utvinning av grus- och bergmaterial krävs olika höggrad av förädling beroende på dels råmaterialets beskaffenhet dels kravet påden producerade varan. Flera olika steg av krossning och siktning samt i vissafall våtsortering och tvättning är ibland nödvändiga. Framställning av bergkrossproduktersamt förädling av flnkornrika jordmaterial t. ex. morän medför vanligtvis flerabehandlingssleg än framställning av motsvarande produkter ur naturgrus.Kostnaderna för framställning av bergkrossprodukter blir därigenom ungefärdubbelt så höga som motsvarande kostnader för naturgrusprodukter. Enbartenergikostnaderna för framställningen (bl. a. sprängning och krossning i flerasteg) är ca högre för bergkrossmaterial än för naturgrusmaterial. Pågrund av kortare transporter kan dock bergkrossmaterial utgöra ett ekonomisktlikvärdigt alternativ till naturgrus. Transporterna av grusmaterial utförs till helt övervägandedel med lastbil. Endast av grusmaterialet transporteras med båt ellertåg. Den framtida utvecklingen av landets grusförsörjning ärfrämst beroende av utvecklingen inom byggnads- och anläggningsverksamheten samttransportsektorn. Mot bakgrund av prognoser för utvecklingen inom ovan nämndaområden är det utredningens bedömning att den årliga totala grusproduktionenfram till 1985 blir i stort sett oförändrad. Även utblickar mot tyderpå en oförändrad produktion. Det är också utredningens bedömning, attutvecklingen inom framför allt miljö- respektive transportsektorn kommer attinnebära en förskjutning mot ökad användning av alternativa material, främstbergkrossprodukter. Även utnyttjandet av restprodukter och grov morän samthögre förädlingsgrad, återvinning av schaktmassor och användning avgrusbesparande byggnadsmetoder kommer att leda till begränsningar iförbrukningen av naturgrus. GrusförsöijningssUuationen - med ovan skisserade ökning avandelen alternativa material och oförändrad produktion - kommer i deundersökta, största tätortsregionerna i landet att medföra att naturgrusets14 1981182. Prop.1981/82:99 210 "livslängd" i samtliga tätorter övetstiger 40år. För sex tätorter blir "livslängden" . De flesta (20)tätorternas naturgrustillgångar beräknas räcka . "Livslängderna" kan dock förändras såvälregionalt som generellt; å ena sidan förkortas genom ökad förbrukning t. ex.genom stora anläggningsarbeten av sysselsättningspolitiska skäl, å andra sidanförlängas genom utnyttjande av potentiella resurser, framför alltgruslillgångar under grundvattenytan. Förslag till åtgärder beträffande landbaserad täktverksamhet Utredningen föreslår - med stöd av det framlagdabakgrundsmaterialet samt analys av den framtida utvecklingen - följandeåtgärder i fråga om landbaserad täktverksamhet: Ett system för statistisk redovisning avproduktionen av naturgrus och alternativa material etableras , varvid bör ha det centrala ansvaret. Beflntligauppgifter om grustillgångar sammanställs i en databank vid geplpgiskaundersökning (SGU).