prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Möjligheterkan då finnas alt utnyttja ledig kapacitet vid länsstyrelserna för denvatlenrättsliga fillsynen. 1 vissa fall kan den vattenrättsligatillståndsmyndigheten redan när tillstånd fill ett vattenföretag lämnasförutse att det föreligger behov av särskild tillsyn rörande speciella frågorsom kommer atl sakna möjligheter att fullgöra. Det kan t. ex.gälla att följa tillämpningen av meddelade bestämmelser om innehållande ochtappning av vatten, antingen under en prövotid eller efter den tidpunkt dåslutliga bestämmelser i ämnet har fastställts. Det kan också gällaexceptionellt svåra gmndlägg-ningsförhällanden. För sädana fall börtillståndsmyndigheten, som utredningen har föreslagit, redan itillståndsbeslutet kunna förordna en särskild sakkunnig att vid sidan avlänsstyrelsen utöva tillsyn i del speciella hänseendet. Pä bördock ankomma att föranstalta om tvångsåtgärder, då försummelser uppdagas vidsådan tillsyn. Enligt utredningen bör reslriktivitel iakttasbeträffande förordnande av en särskild sakkunnig. Detta hänger bl. a. sammanmed utredningens ståndpunkt i fråga om fördelningen av kostnaderna förtillsynen. Prop.1981/82:130 131 ningenföreslår sålunda att kostnaderna för länsstyrelsernas tillsyn bör Lagrådsremiss stanna på statsverket,medan tillsynen genom särskild sakkunnig bör beta- allmän motivering lasav tillståndshavaren - företagaren. Två remissinstanser, kammarkollegiet och , harföreslagil att till-synskonlrollen i båda fallen bör bekostas av företagaren.Detta har också föranlett dessa remissinstanser atl förorda mindre reslriktiviteli fråga om förordnande av särskild fillsynssakkunnig. Enligl min mening finns det f. n. ingen anledningalt frångå utredningens förslag i fråga om kostnadsansvaret för den offentligatillsynen. Jag vill dock erinra om miljökostnadsulredningens förslag i SOU1978:43 om avgiftsbeläggning för täckning av myndigheternas kostnader förtillsyn enligt miljöskyddslagstiflningen. Detta förslag bearbetas och vidareutvecklasf. n. på regeringens uppdrag av . De skäl som kan anföras tillgrund för en sådan avgiftsbeläggning inom miljövårdsområdet kan göras gällandeäven inom det vattenrätlsliga området. Det kan därför finnas anledning atlåterkomma till kostnadsfrågan när har slutfört sitt uppdrag. Jag delar utredningens uppfattning att del börföreligga särskilda skäl för att en särskild sakkunnig skall förordnas attutöva tillsynen. Förordnande bör meddelas endast vid mera komplicerade ochsvårbedömda förhållanden, t. ex. vid samordnad tappning som berör fleraföretag, då utomstående inle har möjligheter atl bedöma förhållandena ochstora skadeverkningar kan bli följden om föreskrivna tappningsbestämmelseråsidosätts. Kontrollen bör kunna avse förhållandena inte bara under enprövotid ulan även tiden efter det att slutligt tillstånd har lämnats, vilketenligt gällande rätt inte anses kunna ske mot företagarens vilja (se NJA 1976s. Observationer i sistnämnda fall kan tjäna som god ledning om detskulle bli aktuellt alt ompröva villkoren för tillståndet. Även i övrigt biträder jag utredningens förslagrörande den närmare utformningen av tillsynssyslemel. Som utredningen anför ärdet inte lämpligt att binda tillsynsuppgifter genom närmarepreciseringar i själva lagtexten. verksamhet bör kunna bedrivasinom ganska vida ramar och med ell visst mått av flexibilitet.Lämplighelssyn-punkter och angelägenheten av ett riktigt resursutnyttjande börfälla utslaget i frågor om vad tillsynen skall omfatta och hur den skallbedrivas. Förvaltas t. ex. en dammanläggning av ellerenskild som tillämpar kraflverksföreningens normer för tillsyn av dammanläggningar,bör tillsynsuppgifter kunna inskränkas lill att man tar del avde protokoll som upprättats av företagaren vid hans besiktningar ochinspektioner. Jag vill också framhålla alt även om tillsynsskyldigheten enligtvad jag har förordat skall omfatta alla typer av valtenförelag ochdäri ingående anläggningar, bör naturligtvis tillsynen inriktas främst på de frånsäkerhetssynpunkt särskilt angelägna anläggningarna. Prop.1981/82:130 132 Ävenomfattningen av kontrollen genom särskilda sakkunniga måste Lagrådsremiss anpassas efterförhållandena i varje särskilt fall. Behövliga preciseringar allmän motiveringbör ske i tillslåndsbeslutet. Det kan ofta vara tillräckligt atl kontrollenutövas i form av stickprovsundersökningar av det material som företagarenskall vara skyldig att arkivera, såsom diagram och tabeller över tappningar.Ibland kan det dock vara påkallat med en mera fortlöpande övervakning. framhåller får kontrollen inte göras mer omfattande och dyrbar änsom rimligen kan anses vara påkallat för det avsedda ändamålet. De som utövar tillsyn bör, i enlighet medutredningens förslag och efter mönster av ML;s tillsynsregler, ges uttryckligabefogenheter atl för utövande av tillsynen få tillträde till anläggningen samlatt företa undersökning inom denna. Vidare bör företagaren kunna åläggas attlämna behövliga upplysningar om företaget och att själv utföra behövligaundersökningar. Om särskilda skäl föreligger, bör i ställetkunna föreskriva att sådan undersökning skall utföras av någon annan änföretagaren men på dennes bekostnad. Nuvarande möjligheter för alt vidförsummat underhåll förordna om rättelse på den försumliges bekostnad eller vidvite tillhålla den försumlige alt själv vidta rättelse bör få en motsvarighet iden nya vattenlagen. Bestämmelserna bör som utredningen föreslår utvidgas lillatt avse även fall då meddelade föreskrifter i fråga om företagets handhavandeinte iakttas. Utredningen har ansett det vara obehövligt medmotsvarigheter i en ny vattenlag till bestämmelserna i 13 kap. 3 och 4§§ VL ombesiktning på begäran av sakägare, anläggnings ägare resp. myndighet. Fleraremissinstanser har emellertid påpekat att bestämmelserna om besiktning,såvitt avser begäran av sakägare och anläggnings ägare, har utnyttjats i ellflertal fall och att de har fyllt ett behov som inte täcks av rättegångsbalkensallmänna bestämmelser om bevisning. Möjligheten lill besiktning har medförtatt många stämningsmål har kunnat undvikas. Vad remissinstanserna har anförthar övertygat mig om behovet av sådana bestämmelser. Jag förordar alltså att deges en motsvarighet i den nya vattenlagen. 2.6.2Utrivning och övertagande av underhållsskyldigheten Den tidigare förordade skyldigheten för ägaren atlunderhålla en anläggning som ingår i elt vattenföretag måste bestå så längeanläggningen finns kvar. För atl han skall bli kvitt denna underhållsskyldighetbör i princip krävas alt han låter riva ut anläggningen helt och hållet eller ivarje fall lill så stor del att vad som lämnas kvar inle medför någon fara förframtida skador. Frågan är emellertid om ägaren fritt skall få rivaut de anläggningar som ingår i företagel. De förändringar i de naturligavallenförhållandena som t. ex. tillkomsten av en dammbyggnad medför - ettstarkt strömmande vattendrag kan omvandlas till en vidsträckt sjö uppfattasallteftersom fiden går som ett bestående fillstånd och såväl människorna somnaturen anpassar sig efter de nya förhållandena. Ju som förflyter,desto större intresse kan även andra än dammens ägare ha av att dammen finnskvar så att några förändringar i vattenförhållandena inte sker, t. ex. medhänsyn till bryggor, ledningar, båtfart och vegelationsförhållandena. Anpassning till en anläggning i vatten kan också ske påannal sätt än med avseende på vattenförhållandena. Detta gäller t. ex. broar,bryggor och kajanläggningar. I sådana fall är intresset knutet fill självavattenbyggnaden som sådan och inte till dennas eventuella inverkan påvattenförhållandena. En vattenbyggnad kan också tillgodose båda intressena.Önskemålet atl bibehålla en dammbyggnad kan bero på dels dammens inverkan påvattenförhållandena, dels att dammkrönel tjänar som vägförbin-delseöver vattendraget. Önskemålet att behålla en vattenbyggnad, t. ex. en gammalstenvalvbro, kan också vara betingat av kulturhistoriska skäl. Genom utrivning av en anläggning avdet angivna slaget kan skador alltså uppkomma på motstående intressen bådegenom inverkan på vallenförhållandena och på något annat sätt. Skadorna kan imånga fall vara väl så stora som de som uppstår när anläggningen tillkom. anför måste man därför ha regler om prövningsskyldighet i vissafall beträffande utrivning av anläggningar som ingår i vattenförelag. Enligt 2 kap. 34 § första stycketVL krävs tillstånd av vattendomstol endast för utrivning av dammbyggnad i älv,ström, å eller större bäck eller annan i sådant vattendrag uppförd byggnad,varigenom märkbar inverkan sker på vattenståndet. Enligt utredningen bör istället prövningsskyldigheten beträffande utrivning regleras på samma sätt somi fråga om andra typer av vattenföretag. Detta innebär enligl utredningen i stället för att som la hänsyn till vattendragels storlek bör beaktautrivning-ens inverkan på de intressen som är beroende av vattenförhållandena.Jag delar i likhet med remissinstanserna denna uppfattning. Prövningen av ulrivningsfrågor skiljer sig emellertidenligt såväl VL som utredningsförslaget från annan prövning av tillstånd tillvallenföretag på del sättet atl den endast avser sättet och ordningen förutrivningen så atl den medför minsta möjliga skada och olägenhet för motståendeintressen. Tillstånd till utrivning kan alltså inte vägras och ägaren kan intetvingas att även i fortsättningen svara för anläggningens underhåll på dengrunden att utrivningen skulle orsaka så stora skador för motstående allmännaeller enskilda intressen att de inte kan accepteras. Denna ståndpunkt har godtagits avsamtliga remissinstanser utom kammarkollegiet, som menar att det kan finnasåtskilliga fall där det måste bedömas vara orimligt att riva en vattenbyggnadmed hänsyn till allmänna och enskilda intressen och vara obilligt attnågon annan än den tidigare ägaren tvingas ta hand om underhållsskyldigheten.Kollegiet förordar därför en bestämmelse om att utrivning skall vägras vidallvarlig skada eller -ännu hellre - alt reglerna om utrivning inordnas bland de vanligafillåtlighelsreglerna. Enligl min mening är det inle rimligt att kräva alt ägarenskall vara skyldig att för all framlid vidmakthålla en anläggning som han intelängre har någon användning för. Vill han riva ut anläggningen, bör han iprincip ha rätt att göra det. Är det från allmän eller enskild synpunktangeläget alt anläggningen finns kvar, måsle det emellertid finnas möjligheteratt avslå ägarens begäran om utrivning och överföra underhållsskyldigheten pånågon annan än ägaren. Ägarens begäran om utrivning skall alltså bifallas, såvidadet inte är fråga om sådant överlagande av underhållsskyldigheten som jag nysshar antytt. Prövningen av utrivningsfrågan får därför inriktas på frågor omsättet och ordningen för utrivningen för att skador och olägenheter skallförhindras eller minskas, bl. a. genom föreskrifter om återslällningsål-gärder. Som utredningen anför kan dock sådana föreskrifter intealltid hindra atl skador och olägenheter kvarstår efter en utrivning. Enligt VLges för sådana fall inga möjligheter till ersättning till skadelidande.Utredningen anser emellertid att frågan om rätt till ersättning för skador pågrund av utrivning bör behandlas på principiellt samma sätt somersättningsfrågan vid tillkomsten av en anläggning. Efter mönster av norsk ochfinsk rätt föreslär utredningen därför att sådana skador och olägenheter somavser vattenförhållandena och som trots vidtagna återställningsålgärderkvarstår efter utrivning av en anläggning i vatten kompenseras genom ersättningtill den skadelidande. Vidare föreslås att om utrivningen har orsakat kostnaderför förlust av rättighet som den skadelidande uttryckligen har förvärvatgentemot den utrivande, t. ex. andelskraft, skall kostnaderna ersättas. Jag delar utredningens uppfattningalt frågan om rätt till ersättning för skador på grund av utrivning i principbör behandlas på samma sätt som när en vatlenanläggning kommer till. Lagensallmänna bestämmelser om ersättning bör alltså vara tillämpliga även påutrivningsföretag. I vissa hänseenden bör dock undantag göras från vad somgäller enligt dessa bestämmelser. Av de allmänna ersättningsbestämmelsernaföljer att skador på annans egendom som blir följden av de genom utrivningenändrade vattenförhållandena skall ersättas. Ersättningsrätt föreligger alltsåt. ex. när bryggor och avloppsanordningar på grund av sänkt vattenstånd måsleflyttas. I motsats till utredningen anserjag att denna ersättningsrätl inle bör gälla oinskränkt. En utrivning av endamm kan föranleda all en omfattande omläggning av avlopps- eller andraanordningar måste göras. Anordningar av detta slag har ofta tillkommit utan direktmedverkan från vattenanläggningens ägare och denne har inte haft anledning atlräkna med anordningarnas tillkomst vid vattenanläggningens utförande.Kostnaderna för omläggningar av avloppsanordningar eller anordningar förvatteninlag kan bli så storaalt det i praktiken skulle bli omöjligt att genomföra utrivningen. Som jagsnart kommer att utveckla närmare bör det finnas möjlighet för den som skulleskadas av att en vattenanläggning rivs ut alt överta ansvaret föranläggningens underhäll. Enligt min mening bör det med hänsyn till det sagdakunna krävas att i de fall en utrivning skulle medföra betydande skador för ensakägare denne övertar underhållet av anläggningen, om fömlsättningarna för etlövertagande i övrigt föreligger. Om ett sådant övertagande inle sker, börvattendomstolen ha möjlighet att jämka ersättningen med hänsyn till vad somkan anses skäligt. Även då elt övertagande inte är möjligt bör vattendomstolenha möjlighet atl jämka ersättningen. Så kan vara fallet då ersättningenframstår som oproportionerligt stor i förhållande fill anläggningens art ochomfattning. 1 enlighet med utredningsförslagetbör ersältningsrätten också begränsas när utrivningen medför att någon förloraren förmån som han har åtnjutit till följd av vattenanläggningens existens.Endast förlust av sädana förmåner som grundas på avtal som tillkommit iomedelbart samband med anläggningens tillkomst eller på förordnanden i sambandmed tillstånd till förelaget bör föranleda ersättningsskyldighet. Som exempelpä sådana förmåner kan nämnas rätt till andelskraft. Som jag redan nämnt måste detfinnas möjligheter atl avslå en begäran om utrivning och överföraunderhållsskyldigheten på någon annan än ägaren. Så kan i vissa fall ske enligt2 kap. 34 § VL och utredningen föreslår vidgade möjligheter till delta. Rätlenatt överta underhållsskyldigheten föreslås tillkomma varje ägare av fastegendom som skulle lida skada genom utrivningen. Övertagandemöjligheten börenligt förslaget föreligga i alla fall då tillstånd till utrivning begärs,oavsett om tillståndsplikt föreligger eller inte. Vidare föresläs denutvidgningen alt skadan inte behöver ske genom inverkan pä vattenförhållandena.Inte heller ställs nuvarande krav på synnerlig skada på fastigheten upp.Förslaget innehåller också en motsvarighet till nuvarande möjligheter förstaten, kommuner och vattenförbund att överta underhållet till skydd förallmänna intressen. Förslaget har fått ett positivtmottagande vid remissbehandlingen. Vissa modifieringar föreslås dock. Sveahovrätt anser atl man bör överväga om det är nödvändigt atl upprätthålla kravetpå att en faslighet skall skadas genom utrivningen för attunderhållsskyldigheten skall få överläs. Hovrätten för Nedre ochJämlbygdens tingsrätt ifrågasätter förslaget att även något annat änutrivningens inverkan på vattenförhållandena skall kunna beaktas isammanhanget. Sådan prövning borde enligt dessa remissinstanser ske inom ramenför väglagstiftningen och anläggningslagen. För egen del finner jag inleanledning all frångå utredningens förslag när det gäller under vilkaförutsättningar en fastighetsägare skall kunna överta underhållsskyldigheten.Förutsättningen bör alltså vara atl fastigheten på något sätt skulle skadasgenom utrivningen. Frågan om övertagande av den vattenrältsligaunderhållsskyldigheten kan naturligtvis endast bli aklu- Prop.1981/82:130 136 elli fråga om en anläggning i vatten, således en anläggning som inverkar på Lagrådsremiss Jagdelar utredningens uppfattning att det i sådana allmän motivering fall avprocessekonomiska skäl är lämpligt att alla grunder för etl övertagande avunderhållsansvarel kan prövas i samband med prövningen av utrivningsfrågan. Jagbiträder därför utredningsförslaget atl även annan skada än sådan som avservattenförhållandena skall kunna beaktas, vilket för övrigt endast innebär ettlagfästande av den praxis som tillämpas av flertalet vattendomstolar ochtill vilken även har anslufit sig när det gäller övertagande av detvattenrätlsliga underhållet av broar. Som utredningen har föreslagit bör en viss prövningske av lämpligheten av att en enskild fastighetsägare övertarunderhållsskyldigheten. En begäran om övertagande bör vidare kunna avslås, omdet är angeläget från allmän synpunkt eller med hänsyn till anläggningens ägareatl denna rivs ut. Jag tillstyrker förslaget om atl behålla dennuvarande möjligheten för staten, kommuner och vattenförbund atl övertaunderhållet till skydd för allmänna intressen. De av utredningen föreslagna bestämmelserna omutrivning och övertagande av underhållsansvaret gäller "anläggning ivatten", varmed enligt utredningen förstås alla slags anläggningar som behandlasi utredningens lagförslag. Även utrivning av anordningar för grundvattentäkttorde alltså enligt utredningsförslaget vara att bedöma enligt dessabestämmelser. I VL saknas bestämmelser om utrivning avanordningar för grundvatten-läkt. I 2 kap. 59 § VL finns dock en bestämmelseför det fall att en gmndvattenläkt skall las ur bruk. Bestämmelsen innebär allom åtgärden kan medföra fara för motstående intressen så skall taktens ägareinhämta besked pä vilka villkor takten får tas ur bruk. Enligt min mening saknas anledning att nu görareglerna om övertagande av underhållsansvaret för en valtenanläggningtillämpliga också när en grund vattentäkt skall tas ur bruk. En sådan åtgärdkan visserligen medföra skador på intilliggande fastigheter genom attgrundvattenytan stiger. Det torde dock endast i undantagsfall vara möjligt förfastighetsägare som skadas att överta anläggningen för att fortsätta medvattenuttaget i skadeförebyggande syfte. I de fall sådan skadeförebyggandebortpumpning kan komma i fråga torde frågan kunna lösas genom enöverenskommelse mellan skadelidande fastighetsägare och taktens ägare. Däremotbör liksom nu ges möjlighet att meddela föreskrifter om villkorenför att en anläggning för bortledande av gmndvatten skall få tas ur bruk i defall åtgärden kan medföra fara för enskilda eller allmänna intressen. Som framgår av vad jag redan anfört (se avsnitt2.6.1 och 2.6.2) är det i första hand ägaren eller den till vilken underhållsskyldighetenhar över- Prop.1981/82:130 137 förtsi särskild ordning som man skall vända sig mot om underhållet av en Lagrådsremiss Del kan emellertid ibland visa sig svårt att finnaägaren lill en valtenanläggning. Som jag kommer att utveckla närmare ispecialmotiveringen kan det i vissa fall också te sig obilligt attunderhållsansvaret i fråga om övergivna anläggningar läggs på anläggningensägare. Jag förordar att bestämmelsen om ägarens underhållsansvar kompletterasmed en regel om att vissa rättighetshavare skall vara skyldiga alt underhållaanläggningar som uppförts med stöd av en särskild rätfighel, även omrättigheten har upphört alt gälla och de därför inte längre anses vara ägare avanläggningen. De nu förordade reglerna om underhållsansvarelinnebär att man skall vända sig mot anläggningens ägare eller i vissa fall dengamle rättighelshavaren och kräva fullgörelse av underhållsskyldigheten. anför kan del emellertid vara svårt atl finna någon ansvarigrättighetshavare i fråga om övergivna anläggningar, särskilt när rättighetenatt ha en anläggning har gällt fill förmån för t. ex. allmän farled,gruvföretag, markavvattningsförelag osv. Problem kan också uppslå, när detansvariga rättssubjektet har trätt i likvidation eller gått i konkurs. Utredningen anser alt det måste finnas möjligheterför samhället att ingripa i fråga om övergivna anläggningar, för vilka ingenansvarig finns och som på grund av sitt förfall skadar eller innebär fara förmotstående intressen. Jag har tidigare (avsnitt 2.5.8) biträttutredningens förslag att skall på talan av kammarkollegietkunna förklara tillstånd till vattenföretag förverkade bl. a. när ettvattenföretag övergivits eller underhållet allvarligt försummats eller närtillstånd att inverka på vattenförhållandena inte har utnyttjats under längretid. Därvid kan annan än ägaren ges rätt alt utföra behövliga utrivnings- ochåterställningsåtgärder. Enligt utredningen kan det undantagsvis finnas etlbehov av att en anläggning som avses med förverkandetalan finns kvar.Utredningen föreslår för sädana fall rätt för vissa rättssubjekt att övertaunderhållet av anläggningen, dvs. samma krets som skall ha sådan rätt vidulrivningsbe-gäran av ägaren, nämligen skadelidande fastighetsägare, staten,kommun och valtenförbund. Jag anser att utredningsförslaget är lämpligt. I 2 kap. 62-68 §§ VL finns sedan år 1964bestämmelser om skydd för grundvatten. Bestämmelserna bygger på följandeprinciper. Skyddsåtgärder som påtagligt ingriper i någons dispositionsrättöver marken förutsätter servitut som tillskapas genom beslut avvattendomstolen. Den som har begärt servitutet är skyldig att utge ersättningför intrånget enligt de allmänna bestämmelserna om ersättning i VL. Prop.1981/82:130 138 dispositionsrättenär fastighetsägare och andra skyldiga atl utan ersättning Lagrådsremiss underkasta sig enligt enallmän aktsamhetsregel. kan kom- allmän motivering pletteraaktsamhetsregeln genom att meddela allmänna bestämmelser om vad som skalliakttas inom elt särskilt skyddsområde för gmndvattenfill-gången. Anknytningentill aktsamhetsregeln medför att befogenhet atl förordna omskyddsområden begränsas av att skyddsföreskrifterna inte får medföra störreintrång än som skall tålas utan ersättning. Till skydd mot förorening av ytvatten kan enligt 2kap. 14 § tredje stycket VL förordna om inskränkningar i rättenall använda en fastighet. Bestämmelsen innebär en möjlighet atl inrätta regelrättaskyddsområden även för yl vattentillgångar men den synes inle ha tillämpats istörre utsträckning. Av stor betydelse för ytvattenskyddel är ML ochhälsovårdsstadgan (1958:663). ML är tillämplig på miljöfarlig verksamhet,varmed bl. a. avses utsläpp av olika slag i ytvatten saml sådant användande avmark, byggnad eller anläggning som kan förorena ytvatten och som inle är atlanse såsom byggande i vatten (1 § första stycket punkterna 1 och 2). Enligt 5 §ML gäller att en företagare som utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhetkan åläggas att vidta de försiktighetsmått och tåla den begränsning avverksamheten som skäligen kan fordras för att förebygga eller avhjälpaolägenhet. Frågan om företagarens åligganden i detta hänseende skall avgörasutifrån vad som är tekniskt möjligt och med beaktande av allmänna och enskildaintressen. Vid avvägningen mellan olika intressen skall slutligen störningensbetydelse vägas mot nyttan av verksamheten och kostnaden för erforderligaförsiktighetsmått. Frågan om förelagarens skyldigheter enligt denna paragrafregleras i samband med prövningen av tillstånd till miljöfarlig verksamhet. fall ett företag inte har tillstånds-prövats kan enligt 39 och40 §§ ML genom råd och anvisningar eller genom förelägganden tryggaefterlevnaden av lagen. Enligl 38 § hälsovårdsstadgan skall hälsovårdsnämndse till att erforderliga åtgärder vidtas för atl motverka vattenförorening ochdet lorde finnas möjlighet all i lokal hälsovårdsordning ta inskyddsbestämmelser för vattentillgångar. Bestämmelser av betydelse förvattenskyddet finns också i annan lagsliflning, såsom byggnadslagstiftningenoch expropriationslagen.