prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Istället skulle en nedgång i verkliga värdet (normall marknadsvärdet), sombedöms vara av tillfälligt slag t. ex. en räntehöjning, inte föranledanedskrivning även om så skulle ha skett för en motsvarande omsättningsfillgång.Denna skillnad i värderingsreglerna, dvs. att även vid tillfälliga nedgångar avverkligt värde krävs nedskrivning för omsättningstillgångar, är rimligt medhänsyn till de skilda avsikterna för respektive innehav. Å andra sidan gälleratt vid en anknytning av värderingsreglerna till avsikten bakom innehavet,torde det bli fråga om klassificering av här behandlade tillgångar somanläggningstillgång. Detta kan framstå som missvisande, eftersom, somutredningen framhåller, placeringstillgångar närmast har samma karaktär somvarulager i allmän affärsrörelse. Dengränsdragningsproblemalik som dessutom skulle uppkomma mellan kortsiktigaplaceringstillgångar (omsättningstillgångar) och långsiktiga placeringstillgångar(anläggningstillgångar) är emellertid inte av annat slag än den som finns hosmånga allmänna akfiebolag. Enligt BFNs bedömning bör det därför urredovisningsteknisk synpunkt vara möjligt att lagreglera att klassificeringenoch värderingen av placeringstillgångar skall följa BFL. BFNkan för sin del instämma i att det vore önskvärt om alla företagsformertillämpades BFLs grundläggände regler om omsättnings- och anläggningstillgångar,men har förståelse för alt en längre gående ändring av hittillsvarande praxiskan ge effekter som kräver närmare prövning. BFN tycker därför också attförsäkringsverksamhelskommittén (1978:105) borde få i uppdrag att klarläggakonsekvenserna av att införa de klassificerings- och värderingsregler somgäller aUa näringsidkare enligt BFL för försäkringsbolagen. Särskilt bordeplaceringstillgångarna behandlas ur klassificerings- och värderingssynpunkt. Delfår dock antas att den undantagsbestämmelse beträffande långfristigareversfordringar som utredningen föreslår (bestämmelsen behandlas nedan)skulle komma att innebära att värderingen av en väsentlig del avplaceringstillgångarna trots allt inte skulle påverkas av en övergång tillBFLs. Beträffandede nu föreslagna värderingsreglerna för placeringstillgångar noteras attutredningen föreslår (11 kap. § 3 st.) att reversfordringar som förfaller ellerkan sägas upp till betalning efler än skall få värderas överdet verkliga värdet. Värdering över anskaffningsvärdet skulle dock inte medgesoch särskilda skäl skulle krävas. Vidare avses regeringen ellerförsäkringsinspektionen lämna närmare föreskrifter. Ispecialmotiveringen redovisas bl.a. följande (s. 331): "Bland försäkringsbolagenseplaceringstillgångar finns äldre långfristiga lån, t. ex. inteckningslån ochkommunlån, som löper med en fast ränta som är låg jämfört med dagens ränteläge.Det har hitfills varit praxis i försäk- 1981/82:180 Bilagedel 396 ringsbranschenatt dessa värdehandlingar har tagits upp till sitt nominella värde om intespeciella omständigheter förelegat. Lagstöd för denna värderingspraxis saknasdock. Dessa värdehandlingar har ansetts mycket säkra, i vissa fall på gmnd avatt låntagaren (kommunen) är solvent: Det har aUtså inte ansetts föreligganågon risk för att de inte skulle bli infriade till sitt nominella belopp.Försäkringsbolagen har inte heller haft för avsikt att göra sig av med dessavärdehandlingar utan har inväntat förfallodagen. Vid en eventuell försäljning iförtid skuUe bolaget emeUertid inte ha kunnat erhålla det nominella beloppet. Utredningen anser att denna (praxis iförsäkringsbranschen) kan kritiseras mot bakgmnd av de allmänna värderingsreglernai bokföringslagen och menar att värderingen av de i frågavarande lånen börskärpas. Detta innebär att dessa lån skaU tas upp fill sitt marknadsvärde(neltoförsälj-ningsvärde). Om marknadsvärde saknas för värdehandlingen ifrågaskaU bolaget göra en matematisk värdering av denna. Nedskrivning av värdehandlingenskall därför göras om ränteläget är högre på balansdagen än den räntesats somgäller för lånet. Det kan naturligtvis uppstå speciella problem dels vid dennalags ikraftträdande, dels vid andra situationer såsom t.ex. vid en dramatiskhöjning av den långa räntan. Del skulle då bli mycket påfrestande för vissaförsäkringsbolag om de skulle tvingas göra en omedelbar nedskrivning av delångfristiga lånen. Utredningen föreslår därför att försäkringsinspeklionen fårmedge undanlag från värderingen enligt lägsta värdets princip för långfristigalån, så att den behövliga nedskrivningen får ske etappvis". BFN instämmer i utredningens bedömning att dessalån i och med klassificeringen som omsättningstillgångar borde följa deallmänna värderingsreglerna i bokföringslagen, vilket får antas skulleinnebära en i värdehänseende betydande skärpning i förhållande lill nuvarandebranschpraxis. BFN är däremot tveksam till det föreslagna undantaget. Om även försäkringsbranschen anses ha behov av denförsiktighetsprincip som generellt tUlämpas av de allmänna aktiebolagen, bordeprincipen gälla fullt ut utan inskränkning. Viktiga faktorer bakom försiktighetsprincipen ärhänsynstagandet till borgenärsintressena och nödvändigheten alt inte presenteraen övervärderad ställning som skulle kunna föranleda felaktig bedömning avbolagets förhållanden. BFN yrkar därför för sin del i första hand på alt detföreslagna tredje stycket utgår, i andra hand på att del i lagtext eller påannat sätt klart anges och i vilken utsträckning värderingöver verkliga värdet skaU få ske. Därtill borde i lagtexten anges att verkligtvärde alltid skall anges för placeringstillgångar. För skadeförsäkringsbolag skulle enligt utredningendet problemet fillkomma vid en ändring av den ovan berörda gränsdragningenmellan placeringstillgångar och anläggningstillgångar alt fondemissioner meddolda reserver skulle kunna ifrågasättas med hänsyn till skälighetsprincipen. Dennasynpunkt utvecklas inte närmare men BFN fömtsätter att härmed avses att detillgångsvärde som används i en fondemission principiellt anses tillhöraförsäkringstagarna och inte aktieägarna. Prop.1981/82:180 Bilagedel 397 konstaterandei fondemissionens form av att sådana tillgångsvärden uppkommit beträffandeplaceringstillgångar vara en åtgärd som primärt gott-skrivas försäkringstagama. BFNdelar utredningens sakliga bedömning att detta kunde ifrågasättas med hänsyntiU skälighetsprincipen, men anser att denna specialfråga måste kunna lösasskilt från de principiella övervägandena om gränsdragningen mellan placerings-och anläggningstillgångar. Enklast synes detta kunna ske genom att i lagtextföreskriva att fondemission ej får ske genom uppskrivning. I utredningens förslag ges i 4 § en bestämning avanläggningstillgångar av följande lydelse: "Medanläggningstillgångar förstås i denna lag 1. maskiner, inventarier och dylikt, 2. huvudkontorsfastigheter, 3. kontorsfastigheter som huvudsakligen avses förrörelsen och även används i denna, 4. aktier och andelar i dotterföretag, 5. andra aktier och andelar som innehas som ett led iorganisationen av bolagets försäkringsrörelse och 6. efter medgivande av försäkringsinspektionen andratillgångar som är avsedda att stadigvarande bmkas eller innehas irörelsen". Utredningen har, vilket behandlas ovan, funnit attförsäkringsverksam-hetskommittén borde göra en översyn av de gmndläggandeprinciperna i FRL. Som en följd av detta har utredningen bedömt att bestämningenav begreppet anläggningsfillgångar i förslaget till FRL borde ske genom enuppräkning i 4 § av vissa för anläggningstillgångar typiska tillgångar. Uppräkningenavslutas i punkt 6 med en s.k. ventil; här utformad så att inspektionen fårmedge att andra tillgångar av samma slag får redovisas somanläggningsfillgångar. BFN bedömer att en sådan utformning av 4 § medföratt det finns risk för onödig stelhet i framtida redovisning. Ett bättrealternativ vore att i 4 § ange: "Med anläggningstillgång förstås i denna lagtillgång som är avsedd att stadigvarande brukas eller innehas i rörelsen.Placeringstillgångar jämställs dock med omsättningstillgångar". II kap. 11 § FRL innehåller bestämmelser omupplysningar om medel antalet av i anställda personer med uppdelning på kontorstjänste män, fälttjänstemän och övriga anställda. Löner och ersättningar lill andra än styrelsen och verkställande direktören skaU anges med samma fördel ning. Beträffande ombud i föreslåsuppgiftsskyldighet med uppdelning i frifidsombud och specialombud. Med ombudskall även förstås uppdragsgivare som är juridisk person (s. 379). Beträffandeanställda utomlands anges att uppgifter skall lämnas om antal och lönesummor. Prop.1981/82:180 Bilagedel 398 veringenanges att det inte befunnits erforderligt alt kräva uppdelning på olikakategorier av tjänstemän eller på olika länder. Arbetsställe-redovisning synesutredningen obehövligt. BFN noterar att den informationsskyldighet somangivits ovan är mer omfattande än den som föreskrivs för de allmännaaktiebolagen. Den ökade informationsskyldigheten motiveras inte. Nämndenhar från sina utgångspunkter svårt att förstå att just försäkringsbolagensintressenter har informationsbehov om antal kontorstjänsle-män, fritidsombudoch t.o.m. sysselsatta juridiska personer. Nämnden vill inte motsätta sig denutökningen men bedömer att den pågående utvecklingen på redovisningsområdet(finansieringsanalys, mervärderedovisning, social redovisning etc.) i förstahand bör avvaktas. Det framstår som något motsägelsefullt att inteinföra bestämmelser om uppdelning på länder och arbetsställen, om sådanredovisning erfordras för övriga bolag. Utredningenföreslår (11 kap. 11 § 6 st.), i enUghet med gällande lag, altförvaltningsberättelse skaU innehålla förslag till disposUioner beträffandebolagets vinst eller förlust. För livförsäkringsbolagens vidkommande framgårav 12 kap. att vinstutdelning inte skaU få äga rum (2 § 1 st.) saml hur vinstenskall avsättas till ålerbäringsfond (5 §) och hur förluster skall behandlas(6-8 §§). I det schema för balansräkningen som föreslås, upptas som egenhuvudgrupp "försäkringstagarnas vinstmedel" inom vilkensär-redovisning skall ske av "återbäringsfond" och "årets vinst(förlust)". BFN finner det föga meningsfullt att i ettlivförsäkringsbolags förvaltningsberättelse lämna förslag tillvinstdisposition (fömtom att uppgifterna enligt förslaget skall lämnas i nottiU posten "årets vinst (förlust)" i balansräkningen) och därtillkräva uttalande i revisionsberättelsen om del i förvaltningsberättelsenframställda förslaget lill dispositioner beträffande bolaget vinst ellerförlust (10 kap. 11 § 4 st). Det torde vara tillräckligt med uttalandet irevisionsberättelsen "huruvida årsredovisningen gjorts upp enligt dennalag" (10 kap. 11 § 2 st.) och att berättelsen skall innehålla"särskilt uttalande om fastställande av balansräkningen och resultaträkningen"(10 kap. 11 § 4 st.). Det får förutsättas att revisorerna prövar behandlingenav uppkommen vinst eller förlust i erforderlig utsträckning och att uttalandensker i revisionsberättelsen vid avvikelser från FRL. Utredningen avvisar införandet avfinansieringsanalys av bl. a. del skälet att försäkringsbolagen påkapitalmarknaden uppträder som långivare och endast i ringa utsträckning somlåntagare. Utredningen har i stället funnit det mer angeläget att vissauppgifter lämnas om försäkringsbolagens konsolideringskapital. BFN delar utredningens sakliga bedömning men anseratt information om de finansiella strömmarna och då särskiltplaceringsverksamheten vore av värde. Formen för sådan information behöver dockinte vara finansieringsanalysens. Uppgiftsskyldighelen beträffande bolagens konsolide- 1981/82:180 Bilagedel 399 BFN anser dock att det borde framgå av lagtexten vad som iprincipiella termer avses med sådant kapital. Utredningen föreslår att försäkringsbolagen skallavge helårsprognoser i stället för de delårsrapporter som de allmännaaktiebolagen måste avge i vissa fall. BFNnoterar för sin del att det vid utformningen av ABL 1975 dels bedömtserforderligt att alla aktiebolag av viss storlek skall lämna delårsrapport,dels att det inte bedömts lämpligt att ställa krav på obligatoriskahelårsprognoser. I betänkandet redovisas alt branschen har svårigheter altavgränsa och periodindela affärshändelserna så att de hänförs till rätträkenskapsår. Med den allmänna utgångspunkt BFN har i detta yttrande, finnernämnden att även med beaktande av angivna svårigheter att fastställa ettkorrekt periodresultat, borde det vara lika möjligt för försäkringsbolag attavge delårsrapporter, som det är för t.ex. byggnadsentreprenörer med oftafleråriga och svårbedömda projekt. Beträffande de föreslagna helårsprognosernafinner BFN att dessa naturligtvis kan ha ett värde. Utredningen lämnar förslag om koncernredovisning,vilka i stor utsträckning motsvarar vad som gäller för de allmännaakfiebolagen. I fråga om sådant övervärde som kan uppkomma vid indirektaförvärv av tillgångar och skulder, föreslås i 11 kap. 13 § 1 st. FRL attbestämmelsen i 17 § 1 st. BFL om goodwiU/år tillämpas vid upprättande avkoncernredovisningen. I specialmotiveringen kommenteras detta på följandesätt: "I andra meningen föreskrivs attbokföringslagens regler om goodwill gäller vid upprättande avkoncernredovisningen. Anledningen till alt utredningen här föreslår altförbudet mot aktivering av goodwill inte skall gälla sammanhänger med attFöreningen , , rekommenderar att förvärvsmetodenskall användas vid upprättande av koncernredovisningen. Vid eliminering avvärdet pä aktier i ett dotterbolag enligt förvärvsmetoden kan det visa sig atti priset för dotterbolagsaktierna ingår ett goodwillvärde. Detta goodwill värdeskall då tas upp i koncernbalansräkningen ocb avskrivas enligt de bestämmelsersom gäller för avskrivning av goodwill (jfr 17 § bokföringslagen) ochavskrivningen skall belasta koncernens resultat". BFN delar utredningens bedömning all del vore attföredra att försäkringsbranschen skulle tillämpa den av FöreningenAuktoriserade Revisorer, , rekommenderade förvärvsmetoden vidkoncernredovisningen. Dock noteras att i specialmotiveringen användeuttryckssättet "skall" medan det i den föreslagna lagtexten anges"får" beträffande tiUämpningen av 17 § BFL. Bättre vore enbestämmelse av innebörd att om ett övervärde i form av goodwill skulle uppkommavid upprättande av koncernredovisningen, skall detta avskrivas enligt deallmänna grunder som gäller för avskrivning av goodwill enligt 17 § 1 st. BFL.Den maximala avskrivningstiden enhgt BFL, , kan vidare ej sällan betraktassom för lång. 1981/82:180 Bilagedel 400 De i betänkandet föreslagna redovisningsreglernaligger utanför hovrättens sakliga kompetens. Detsamma gäller åtskilliga andrai förslaget upptagna bestämmelser av försäkringsteknisk natur. Hovrättensgranskning av förslaget har i dessa delar därför inskränkt sig fill denlagtekniska Utformningen. Förslaget föranleder inte någon generell anmärkning idetta hänseende. En annan fråga avser värderingsreglerna förförsäkringsbolagens finansiella placeringar. Utredningen introducerarbegreppet "anläggningstillgångar" och"omsättningstillgångar" enligt bokföringslagen i lagen omförsäkringsrörelse. Viss anpassning sker med hänsyn till de speciella omständighetersom gäUer för försäkringsbolagens verksamhet. Finansiella placeringar räknasmed vissa undantag till omsättningstillgångarna. Till anläggningstillgångarförs endast aktier och andelar i dotterbolag eller akfier och andelar varsinnehav är ett led i organisationen av bolagets försäkringsrörelse. I enlighet med gällande lag skallanläggningstillgångar enligt förslaget tas upp till högst anskaffningsvärdet.Viss uppskrivning får ske för fastigheter, utredningen föreslåratt viss uppskrivning även får ske för aktier och andelar av nyssnämnda slag. Övriga finansiella placeringar räknas som omsättningstillgångar.Generellt skall de redovisas enligt lägsta värdets princip, vilket innebär attde skall tas upp antingen fill marknadsvärdet eller lill anskaffningsvärdet.Utredningens förslag innebär inle någon ändring i detta avseende. En betydandedel av försäkringsbolagens finansiella placeringar utgörs av pantsattavärdehandlingar, dvs. sådana fillgångar som svarar mol de försäkringslekniskaskulderna för livförsäkringar och för andra försäkringar än personförsäkringarför längre lid än . För dessa pantsatta värdehandlingar kan värderingenavvika från lägsta värdets princip. Nedskrivning under det senastebokföringsåret behöver sålunda ej göras om värdehandlingarna med hänsyn lillomständigheterna beräknas kunna säljas eller inlösas till belopp som motsvarardet bokförda värdet. Även denna regel i förslaget motsvarar gäUandebestämmelser. En värderingsregel i förslaget som däremot ej finnsi gällande lag avser äldre långfristiga lån, t. ex. inteckningslån ochkommunlån, som löper med en fast ränta som är låg jämfört med dagens ränteläge.Det har varit praxis att dessa värdehandlingar tagits upp till sittnominella värde om inte specieUa omständigheter förelegat. Utredningen anseratt en skärpning är nödvändig och att sådana lån bör redovisas till sittmarknadsvärde. Eftersom utredningen är medveten om att drastiskanedskrivningar kan bli Prop.1981/82:180 Bilagedel 401 nödvändigai samband med ränteändringar, föreslås att försäkringsinspektionen får medgeundantag från strikt värdering enligt lägsta värdels princip för sådana lån såatt den behövliga nedskrivningen får ske etappvis. Fullmäktigeinstämmer i att utredningen i stort bibehåller gällande värderingsprinciperför försäkringsbolagens finansiella placeringar. De ändringar som harföreslagits är av begränsad räckvidd. FuUmäktige finner inte anledning attmotsätta sig dessa ändringsförslag. 11.5Föreningen auktoriserade revisorer () Det finns vissa svårigheter att nu helt bedöma deföreslagna nya redovisningsbestämmelserna. Detta sammanhänger med denföreslagna uppdel ningen mellan bestämmelser i lagtexten ochtillämpningsföreskrifter, avsedda att senare utfärdas avFörsäkringsinspektionen. I bilaga 1 till utredningens förslag har angivits hurman i princip tänkt sig resultat- och balansräkningamas utseende i skade- resp.livförsäkringsbolag, men denna bilaga stämmer ej i alla avseenden med denföreslagna lagtexten, bl.a. föreligger icke full överensstämmelse iterminologi, varpå exempel skall ges i fortsättningen. III kap. 1 § skall i årsredovisningen bl.a. ingå"resultaträkning med därtill hörande resultatanalys". Begreppet"resultatanalys" användes därefter varken i lagtexten eller i bilaga1. Av motiven, s. 332, framgår att med "resultatanalys" åsyftats denfördelning av intäkter och kostnader på verksamhetsgrenar, varom gmndläggandebestämmelser ges i kapitlets 8 §. Det synes FAR tveksamt om införande avbegreppet "resultatanalys" tjänar något verkligt behov. Skall detingå i lagen, bör det i vart fall användas i 8 §. I11 kap. 5 § sägs att i livförsäkringsbolag, efter Försäkringsinspekfionensgodkännande, om det finns särskilda skäl för det, belopp varmed uppskrivning avanläggningstillgång skett, får användas till ökning av de försäkringslekniskaskulderna och ökning av återbäringsfonden. FAR anser att uppskrivningar pådetta sätt inle bör få minska ett försäkringsbolags nödvändiga avsättningar ochatt de inte bör få användas som utdelning genom återbäringsfonden. I denutsträckning som uppskrivningarna inte eliminerats genom avskrivningar ellerrealiserats genom försäljning av de uppskrivna tillgångarna böruppskrivningsbeloppet endast få användas på det sätt som beskrivs i paragrafensandra stycke, nämligen till erforderlig nedskrivning av värdet på andra anläggningstillgångareller till avsättning till en uppskrivningsfond. Sista stycket av 6 § bör ändras till "Viduppställning av resultaträkningen och balansräkningen skall andelar i andraföretag än aktiebolag behandlas på samma sätt som aktier". I 11 kap. 11 § sjunde stycket föreskrives bl. a.,att i förvaltningsberättelsen upplysning skall lämnas om "bolagetskonsolidering och dess konsoli-26 1981/82. 1981/82:180 Bilagedel 402 deringskapital"vid utgången av vart och ett av . Närmarebestämmelser om dessa uppgifter avses bli meddelade . Ilagtexten finns ingen definition av "konsolide-ringskapital", ejheller avses någon sådan post återfinnas i balansräkningarna, men i mofivenges en viss orientering om vad begreppet skulle omfatta. Enligt FARs mening börett nytt begrepp av typen "konsolideringskapital" icke inlagas i lagutan att en definition lämnas. En lämplig lösning torde här vara att låta dettebegrepp utgå. bör kunna bygga sinatillämpningsföreskrifter på kravet om redovisning av "bolagetskonsolidering". En oklarhet i lagtexten synes föreligga i 11 kap.13 § andra stycket, vilket handlar om koncernresultaträkningen. Enligt lagtextförslagetskall "en uppdelning" ske mellan liv- och sakförsäkringsrörelse isamma koncern, vilket närmast tyder på att koncernresultalräkningen skall varasammansatt av två delar, en för vardera slaget av rörelse. Enligt motiven, s.344, är det i stället meningen att skilda koncernresultaträkningar skallupprättas, vilket i och för sig också är del lämpliga. Detta borde kunnauttryckas klarare i lagtexten. (Uppdelningen i två koncernresultaträkningarkan göra det tveksamt hur korrigering av internvinst inom koncernen skallgöras. Detta problem är förbisett i betänkandet. Den naturliga lösningen tordefå bli, att avdraget görs i den av koncernresultaträkningarna, vari ingår detföretag, som redovisat vinsten.) I kapitlets 14-16 §§ lämnas föreskrifter omangivande av "helårsprognos". Utredningen har på skäl, som synesvälgrundade, avvisat tanken att försäkringsbolagen skall avge delårsrapportermen bar i stället föreslagit "helårsprognoser" för de stöneförsäkringsbolagen. Denna lösning är ägnad att inge betänkligheter. I tidigarelagstiftning, t.ex. aktiebolagslagen, bar man klart tagit avstånd från tankenatt avkräva företagen prognoser som en del av de civilrättsligt uppbyggdakraven på offentlig redovisning. För livförsäkringsrörelse synes framläggandetav en prognos knappast erforderligt, medan åter skadeförsäkringsbolagensskadeutfall under årets sista månader kan bli sådant att prognosen helt slårfel, även om den avges såsom medges i förslaget. Förakfiemarknaden är f. ö. endast några få försäkringsbolag av intresse. Äveninnehållet i helårsprognosen enligt förslaget synes delvis diskutabelt.Prognosen för ett rörelseresultat kan otvivelaktigt vara relevant, vilketdäremot är mera tveksamt beträffande de andra föreslagna två storheterna,bruttopremieinkomst (termen överensstämmer icke med bUaga 1, där den heltsaknas) och nettoavkastning av kapital. Enligt FARs uppfattning bör detomprövas, om icke de föreslagna bestämmelserna om "helårsprognos" kanutgå. Som framgår av utredningen upprättas årsprognoser av vissaförsäkringsföretag utan reglering i lag. De få börsregistreradeförsäkringsaktiebolagen torde själva kunna finna lämplig form för endelårsrapport eller helårsprognos, som kan vara lämplig för aktiemarknadensbehov. Prop.1981/82:180 Bilagedel 403 På sid 350 av utredningen förekommer uttryck sommöjligen skulle kunna misstolkas i vad avser revisorernas granskningsskyldighetav helårsprognoserna. Om bestämmelserna rörande helårsprognos skulle kvarstå,bör av propositionen klart utsägas alt revisorn inte kan granska de ihelårsprognoseh ingående bedömningarna, utan alt hans granskning avhelårsprognosen i efterhand endast syftar till att fastställa eventuella formellafel, och humvida företagsledningen lämnat uppenbart felakfiga uppgifter. Ikapitlet behandlas försäkringsbolagens redovisningsregler. Försäkringsbranschen har väntat på nya ochbättre redovisningsregler. De nu gällande reglerna har funnits prakfiskt tagetoförändrade . De har varit föremål för utredning, delsinom branschen, dels i samverkan meUan försäkringsinspektionen och branschen. Denu föreslagna reglerna lades i huvudsak fram 1976 av en utredning med deltagarefrån försäkringsinspektionen och försäkringsbolagen ungefär med attbeslut togs om införande av nya bokföringslagen. Jämfört med denna utredningsbelänkande "Ny försäkringsredovisning" har FRU föreslagit vissaändringar vilka i huvudsak influeras av bokföringslagen.