prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — Utredningensförslag har godtagits eller lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser.Från något håll uttalas dock att det inle är lämpligt att lagstifta om dekänslor som människor bör hysa för varandra. Också i övrigt riktas viss kritikmot den närmare beskrivning av barnets rättigheter som utredningen harföreslagit. och flertalet remissinstanser anser jag att det är värdefullt omföräldrabalken på ett bättre sätt än f. n. ger ullryck för de grandläggandebehov som barn har rätt att få tillgodosedda av sina föräldrar och andravårdnadshavare. I första hand kan en uppräkning av de rättigheter barn hargentemot sina vårdnadshavare ge dessa vägledning om vad de skall iaktta vid sinuppfostran av barnen. En sådan uppräkning kan vidare få betydelse vid tvisterom vårdnaden om eller umgänge med ett barn på så sätt att domstolen bör väljaden lösning som kan antas bäst främja att de angivna rättighetema blirtillgodosedda. Slutligen kan bestämmelser som slår fast dessa rättigheteruppfattas som allmängiltiga normer och därmed indirekt påverka även andra änvårdnadshavare som har hand om barn eller bestämmer i frågor som rör barn. Närdet gäller det närmare innehållet i en beskrivning av barns grandlägganderättigheter bör till en början - i huvudsaklig överensstämmelse med utredningensförslag - anges all barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran.Vidare bör föreskrivas att barn skall behandlas med aktning för sin person ochegenart. Genom en sådan föreskrift markeras, på ett bättre sätt än den avutredningen valda formuleringen, att barn behöver förståelse och skydd för sinintegritet för att kunna utveckla sin personhghet. I anslutning till dennaföreskrift kan lämpligen tas in del nuvarande förbudet mot kroppsligbestraffning eller annan kränkande behandling av barn. Enligt6 kap. 2 § skall vårdnadshavaren se till att barn får utbildningefter vad som är tillbörligt bl. a. med hänsyn till barnets anlag. Utredningenanser att denna bestämmelse i stället bör utformas som en rätt för barnet tillutbildning som motsvarar dess önskemål, behov och förutsättningar. Medanledning av delta vill jag erinra om att del av bestämmelserna i skollagen(1962:319) om skolplikt framgår att barn har en ovillkorlig rätt till studier igrundskolan eller motsvarande. 1981/82:168 23 ett barn alt bedriva studier på högre nivå är däremotgivetvis beroende av Rätten att bestäm-vilka olika alternativ som står tillbuds och vilka villkor som har ställts upp för ma tillträde till de högrestudierna. Av stor betydelse kan också vara vilka ekonomiska möjligheter somföreligger för alt barnet skall kunna studera vidare. Av 7 kap. 1 § andrastycket följer att föräldrarna i mån av förmåga ärunderhållsskyldiga för barnets studier i , gymnasieskolan ellerannan jämförlig grundutbildning. Om föräldrarna inte helt kan ekonomiskt svaraför barnels försörjning, blir barnet beroende av de bidrag, lån ellerekonomiska stöd i annan form som finns. Sammantaget gäller alltså att ett barnsmöjligheter att bedriva studier på högre nivåer än är beroende avskilda omständigheter som vårdnadshavaren inte alltid råder över. Jag finnerdet därför lämpligt att man i , i huvudsaklig överensstämmelsemed vad som gäller , endast föreskriver all vårdnadshavaren skall bevakaatt barnet får tillfredsställande utbildning. I ansvaret för vårdnaden om barn ingår enligt 6 kap. 2 §föräldrabalken en skyldighet för barnets vårdnadshavare att se till att barnetfår uppehälle efler vad som är tillbörligt med hänsyn till föräldrarnas villkoroch de tillgångar barnet kan äga. Utredningen anser att denna skyldighet kanutmönstras, eftersom föräldrarnas ekonomiska ansvar för sina barns försörjningregleras på annat håll (se 7 kap. ). Det är emellertid en sak försig vem som har det ekonomiska ansvaret för barnets underhåll. En annan sak ärvem som skall bevaka att detta ansvar fullgörs. Enligt min mening bör det äveni fortsättningen anges att vårdnadshavarna skall bevaka att barnet fårtillfredsställande försörjning. I vårdnadsfunktionen ingår slutligen enhgt 6 kap. 3 §föräldrabalken att utöva den uppsikt över barnet som behövs med hänsyn tillbarnets ålder och övriga omständigheter. Avsikten med bestämmelsen är i förstahand att barnet skall skyddas från att skada sig självt. Den är emellertid ävenett uttryck för den skyldighet att hålla tillsyn över barnet somvårdnadshavaren har i förhållande till utomstående. Liksom utredningen anserjag att denna bestämmelse bör behållas. Termen uppsikt bör dock bytas ut motordet tillsyn, som enligt min mening bättre anger vad skyldigheten gäller. 2.3 Rätten att bestämma i frågor som rör barns personligaförhållanden I saknas uttryckliga regler om vem sombestämmer i frågor som rör barns personliga förhållanden. Del ligger dock isakens natur alt den som har vårdnaden om ell barn också måste kunna besluta ifrågor som rör barnet. I vissa fall är denna befogenhet emellertid inskränktgenom föreskrifter i olika författningar. Barn har endast i begränsad utsträckning getts en lagligrätt att själva bestämma eller komma till tals. exempel på en sådanbestämmelse finns i 6 kap. 4 § . som reglerar barns rätt all ingåeller säga upp avlal 1981/82:168 24 I viss utsträckning anses emellertid attett barn, som har nått Rätten att bestäm- tillräcklig mognad, även utan direkt lagstöd kan bestämma självt. Enligt utredningen bör det genom en uttrycklig bestämmelsei slås fast att barnels vårdnadshavare har rätt och skyldighetatt bestämma rörande barnets personliga förhållanden. Avsikten är emellertidinle att vårdnadshavaren generellt och ulan diskussion skall bestämma vadbarnet skall göra. Tvärtom framhåller utredningen alt det är av stor vikt förbarnets personlighetsulveckling att barnet självt får möjlighet all la del ibesluten. Av detta skäl föreslår utredningen att det också skrivs in enskyldighet för vårdnadshavaren att så snart det är möjligt samråda med barnet iangelägenheter som rör dess personliga förhållanden saml alt, med iakttagandeav bestämmelserna om vårdnadshavarens ansvar för barnels behov, ge barnet enmed stigande ålder och mognad allt större rätt att självt bestämma. Remissinstanserna har allmänt anslutit sig tillutredningens grundsyn när det gäller bestämmanderätten i frågor som rör barnetrent personligen. Beträffande den närmare utformningen av reglerna framförsdock olika uppfattningar. För egen del anser jag att det är en självklarutgångspunkt att vårdnadshavaren har rätt och skyldighet att bestämma i frågorsom rör barnets personliga angelägenheter. Jag delar utredningens uppfattningalt detta bör slås fast genom en uttrycklig bestämmelse i . Ensådan regel markerar klart vårdnadshavarens ansvar och ger också - mot bakgrundav vad som har sagts om vårdnadshavarens ansvar för alt barnets behovtillgodoses - vårdnadshavaren stöd för att hävda barnets intressen. som vårdnadshavarens principiellabestämmanderätt slås fast är det naturligtvis viktigt all också barnet gesmöjlighet att självt komma till tals i frågor som rör dess person. Genom altuppmuntra barnet till alt uttrycka en egen åsikt tränas barnet, som utredningenhar uttryckt det, till alt bli en självständig och ansvarskännande människa.Jag anser därför alt den förordade regeln om vårdnadshavarensbestämmanderätt bör kompletteras med en bestämmelse som anger allvårdnadshavaren skaU ta hänsyn till barents egna önskemål och synpunkter. Ensådan skyldighet får emellertid inte utformas så alt vårdnadshavaren skullevara förhindrad att sälta sig över barnets vilja i de fall då barnels bästakräver del. Barnets behov av all med tiden alltmera frigöra sig från sinaföräldrar får naturligtvis inte medföra överdrivna hänsynstaganden till barnetsönskemål. Såväl angelägenhetens beskaffenhet som varje enskilt barnsindividuella förutsättningar varierar så starkt att det knappast är möjligt atti lagtexten annat än i mycket allmänna ordalag ge uttryck för del ökande hänsynstagandetill barnels synpunkter och önskemål som bör följa med barnets personligautveckling. Jag anser därför att bestämmelsen bör ges del innehållet att envårdnadshavare skall i takt med barnels stigande ålder och 1981/82:168 25 utveckling la allt större hänsyn till barnets synpunkteroch önskemål. I vissa fall kan den fråga del gäller vara av sådanart alt del ter sig naluriigt nad alt barnet får bestämma självt, utan attvårdnadshavaren lägger sig i saken. Del gäller framför allt i enkla ochvardagliga frågor som rör barnets personliga förhållanden. Den bestämmelse somjag har förordat innebär också att vårdnadshavaren bör låta barnetbestämma självt i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågansbeskaffenhet och barnets mognad. Någon uttrycklig föreskrift om barnelsbestämmanderätt behövs därför inle. I sammanhanget bör dock understrykas attden möjlighet som vårdnadshavaren sålunda har att ge barnet rätt alt självtbestämma inte bör få leda till att vårdnadshavaren övervältrar sitt ansvar sombeslutsfattare på barnet. För barnets trygghet är det väsentligt alt barnetinle tvingas att självt fatta beslut som barnet inle känner sig moget för. Till frågan om rätlen för barn all bestämma i frågor ompåbörjande eller avslutande av en anställning återkommer jag ispecialmotiveringen. 2.4.1 Erfarenheterna av reform Föräldrar som är gifta med varandra har automatisktgemensam vårdnad om sina barn. års reform av vårdnadslagstiflningenkunde andra föräldrar inte ha gemensam vårdnad. Genom denna reform fickemellertid frånskilda föräldrar möjlighet att efter skilsmässan fortsätta ellerpå nytt börja utöva den gemensamma vårdnaden. En förutsättning för detta är attbåda föräldrarna är ense om denna vårdnadsform och att domstol förordnar omsådan vårdnad. Även föräldrar som inte är eller har varit gifta med varandrakan reform få gemensam vårdnad om sina barn, om båda föräldrarnabegär del hos domstol. Domstolen kan emellertid i fråga om både frånskilda ochogifta föräldrar vägra att förordna om gemensam vårdnad, om ett sådantförordnande skulle vara uppenbart stridande mot barnels bästa. Syftet med de nya reglerna om gemensam vårdnad har iförsta hand varit att främja goda förhållanden mellan barnet och bådaföräldrarna. Beträffande den närmare bakgrunden till reglerna kan hänvisastill prop. 1975/76:170 s. 141-154 och LU 1975/76:33 s. 79-82. Någon riksomfattande statistik över antalet avgöranden omgemensam vårdnad som har meddelats sedan de nya reglerna trädde i kraft finnsinle. Tillgängliga undersökningar visar dock all möjligheten all begäragemensam vårdnad har utnyttjats i ganska begränsad utsträckning, ävenom antalet avgöranden tenderar att öka. Ett skäl för attvårdnadsformen inte kom till större användning kan havarit att frågan om underhållsbidrag och bidragsförskott i dessa fall då ännuinte hade lösts. En ändring i denna del kom till stånd genom de nya regler omunderhåll och bidragsförskott till barn vilka i sina huvuddelar trädde i kraft 1981/82:168 26 1978/79:12). Någon bredare vetenskaplig studie av 1976 årsvårdnadsregler finns såvitt nad känt inle. Reglerna har dock studerats iexamensarbeten av olika slag vid universiteten och högskolorna i landet. vid pågår f. n. ettforskningsprojekt om gemensam vårdnad. tillsatte en arbetsgrupp meduppdrag att studera vårdnad om barn vid separation. Resultatet av gruppensarbete har publicerats i skriften "Mamma, pappa - eller båda? "(redovisar 1979:8). I skriften redovisas erfarenheterna underår 1977 hos ett antal kommuner, PBU-ceniraler, socialkonsulenter och allmännaadvokatbyråer av vårdnadsreformen saml en del statistiska uppgifter. a.framgår all meddelade sammanlagt 245 avgöranden omgemensam vårdnad. av dessa gällde ogifta sammanboende föräldrar. Enligt en annan undersökning, gjord vid Uppsalauniversitet, valdes gemensam vårdnad i samband medäktenskapsskillnad i av målen vid . Motsvarande siffrorvar för 12,, för läns södra tingsrätt3% och för. Enligt ytterligare en undersökning, gjord vid Stockholmsuniversitet, hade antalet avgöranden om gemensam vårdnad som meddelats avStockholms tingsrätt ökal till 515. Den största gruppen av demsom hade begärt gemensam vårdnad var nu de frånskilda föräldrarna, som svaradeför 256 avgöranden mot 89 avgöranden är 1977. Antalet ogifta sammanboendeföräldrar som erhöll gemensam vårdnad vid tingsrätten var enligt sammaundersökning 162. Undersökningen visar också att tingsrätten detta år i 42 fallanförtrodde vårdnaden gemensamt ål frånskilda föräldrar av vilka efteräktenskapsskillnaden endast en från början varit vårdnadshavare. En fortsatt uppföljning av vårdnadsregler komtill stånd vid en konferens om gemensam vårdnad som anordnades avAllmänna . En dokumentation från mötet finns i skriften Gemensamvårdnad - Konferensrapport från bruk 1981. Del material som sålunda finns ger inte någon entydig bildav skälen till alt föräldrar väljer eller avstår från att välja gemensamvårdnad. Del framgår inle heller hur gemensam vårdnad har utfallit i praktikeni de fall denna vårdnadsform har valts. En av orsakerna till att ogifta föräldrarsom bor tillsammans inte har vall gemensam vårdnad i större utsträckning ärenligt utredningen om barnens rätt att föräldrarna har funnit del dyrt ochkrångligt alt hos domstol få bekräftat ell ansvar som de redan har tagit på sigi praktiken. Av de föräldrar som inle bor tillsammans och som har valt gemensamvårdnad har många som intervjuats i olika undersökningar angett all de sett dengemensamma vårdnaden som en naturlig vårdnadsform även när föräldrar bor isär.Andra föräldrar har kommit fram till denna lösning av 1981/82:168 27 vårdnadsfrågan därför att ingen av föräldrarna har velatsläppa ifrån sig Gemensam vårdvårdnaden om barnet eller förlora en närakontakt med barnet. Några av nad dessa föräldrar har närmast på försökbestämt sig för en gemensam vårdnad, medan andra har sett den gemensammavårdnaden som en möjlighet att slippa ifrån en uppslitande vårdnadsprocess. Gemensamt för de flesta särboende föräldrar som har valtgemensam vårdnad har varit intresset och ambitionen att upprätthålla en näraoch god kontakt med barnet trots särboendet. Av en undersökning (Ds S 1981:18)Ensamförälder 1980, som har gjorts vid på uppdrag avensamförälderkommiltén (S 1977:16), framgår också att kontakterna mellan barnoch föräldrar som inte sammanbor med barnet är markant tätare när föräldrarnahar gemensam vårdnad än när de inte har det. Det material som i övrigt finns om gemensam vårdnad visaralt många föräldrar har saknat informafion om följderna av att välja gemensamvårdnad och hur den gemensamma vårdnaden bör utövas för all fungera iprakfiken. Eftersom referensmaterial om de praktiska följderna i stort settsaknades vid reformens början har många föräldrar i stor utsträckning fåttpröva sig fram till de arrangemang som de funnit lämpligast. Det tillgängliga utredningsmaterialet visar att en klarmajoritet av de ogifta eller frånskilda föräldrar som har gemensam vårdnad ärnöjda med de nya vårdnadsreglerna. De vill också i allmänhet rekommenderagemensam vårdnad även för andra föräldrar. Bland de positiva upplevelser somredovisas från tillfrågade föräldrar är, främst från männens sida, känslan avatt få vara med och ta del i vad som händer barnet och en tätare och merotvungen samvaro med barnet. Från framför allt kvinnornas sida anges somsärskilt positivt att slippa att ensam behöva ta ansvaret för barnet och all hanågon att tala med om barnets uppfostran. Bland negativa reaktioner hosföräldrarna framhålls del arbetskrävande i att hålla fortlöpande och närakontakter med varandra och att ha en god planering. Några föräldrar har upplöstden gemensamma vårdnaden eller överväger alt göra del, eftersom de finnervårdnadsformen svår eller alltför krävande. Det förekommer också attföräldrarna tycker sig märka att barnet inle far väl av de praktiskaarrangemang som har valls. Hur barnet självt upplever en gemensam vårdnad, närföräldrarna bor isär, saknas det närmare uppgifter om. I många fall torde dengemensamma vårdnaden bidra till att tillgodose barnets behov av nära och godarelationer till båda sina föräldrar. I den kritik som har förts fram motgemensam vårdnad - såväl i remissyttrandena över utredningens betänkande som iden aUmänna debatten - hävdas dock att det finns en risk för alt särboendeföräldrar kan välja denna vårdnadsform inle för barnets skull utan för allåstadkomma rättvisa mellan föräldrarna. Detta kan komma till uttryck bl. a. iatt föräldrarna kräver alt ha barnet boende hos sig lika långa tider"var.En rakt motsatt effekt kan följa när föräldrarna ser gemensam vårdnad som enmöjlighet att själva slippa la ställning i vårdnadsfrågan. De kan då alltför 1981/82:168 28 mycket övervältra ansvaret för olika beslut på barnet,något som kan försätta Gemensam vård-barnet i svåra lojalitetskonflikter ellerskapa otrygghet. En ytterligare nad negaliv effekt kan inträda när föräldrarnainte har löst sina inbördes konflikter men ändå ger sig in i en vårdnadsformsom kräver samförståndslösningar. Även här kan barnet utsättas förlojalitetskonflikter och en uppväxt utan den fasthet och trygghet som barnetbehöver. Barnet kan också komma att utnyttjas av en förälder som kontaktlänkmed en partner som föräldern inle förmår att helt skilja sig ifrån. Den krifik som riktas mot reformen om gemensam vårdnad förogifta eller frånskilda föräldrar hänför sig främst till hur föräldrarnafaktiskt sörjer för barnels person. Efter det att underhållsreformträdde i kraft har det endast i begränsad utsträckning framförts kritik mot dejuridiska och ekonomiska följderna. Däremot anses det mer allmänt all detbrister i den information som föräldrar behöver när de har alt la stäUning tillhur vårdnaden om barnet bör anordnas. 2.4.2 Gemensam vårdnad som huvudregel för alla föräldrar? En utgångspunkt för utredningen har varit all bådaföräldrarna till ett barn skall känna lika stort ansvar för barnet vare sig deär gifta eller frånskilda eller över huvud taget inte har varit gifta medvarandra. Utifrån denna utgångspunkt har utredningen diskuterat om inle allaföräldrar, oavsett vilken kategori de tillhör, bör automatiskt ha gemensamvårdnad om sina barn, om inte domstol förordnar annat. Ett annat alternativ,som delvis kompletterar del förra, är att domstol i särskilda fall skall kunnaförordna om gemensam vårdnad även mot en förälders vilja, dvs. kunna antingenvägra att upplösa en gemensam vårdnad eller besluta om gemensam vårdnad påbegäran av endast den ena av föräldrarna. Utredningens majoritet har stannat för alt inte lägga framnågot av dessa alternativ som utredningens huvudalternativ. Mot detta har treledamöter reserverat sig. De flesta remissinstanserna har emellertid anslutitsig till majoritetens uppfattning. För egen del har jag i och för sig förståelse för syftetmed förslaget om att föräldrar i princip alltid bör ha gemensam vårdnad om sinabarn. Med en sådan ordning skulle barnens behov av samhörighet med bådaföräldrarna markeras tydligare än f. n. Som flera remissinstanser har påpekatlämpar sig emellertid denna ordning inle för alla föräldrar. Om vårdnadsformenskall kunna fungera och vara det stöd för barnen som är avsett kräver den attföräldrarna står i nära kontakt med varandra och sina barn och att föräldrarnahar vilja och förmåga att samarbeta. I vissa fall kan förutsättningarna för ensådan nära föräldrakonlakl saknas. Del kan också uppslå slitningar mellanföräldrarna som försvårar eller omöjliggör del samarbete som krävs. Vad jag nu har sagt innebär till en början all gemensamvårdnad inte bör 1981/82:168 29 påtvingas föräldrar som inte båda är positivt inställdatill denna vårdnads- Gemensam vårdform. Det bör alltså inle komma i fråga alldomstol skall kunna förordna om nad gemensam vårdnad mot en förälders viljaeller vägra att upplösa en sådan vårdnad trots alt en förälder begär del. Men inteheller i övrigt är det lämpligt att generellt föreskriva gemensam vårdnad somhuvudregel. Även om inte föräldrarna själva eller någon av dem uttryckligenmotsätter sig denna vårdnadsform, är det angeläget att den används endast avdem som kan antas ha förutsättningar för alt leva upp till de krav som dengemensamma vårdnaden ställer på dem. Detta hindrar emellertid inle altmöjligheterna till gemensam vårdnad bör utvidgas i förhållande till vad som nugäller. Den frågan behandlas i de båda följande avsnitten. 2.4.3 Gemensam vårdnad för frånskilda föräldrar Föräldrar som är gifta med varandra har direkt på grund avlag gemensam vårdnad om sina barn (6 kap. 7 § första stycket ).Om föräldrarna begär äktenskapsskillnad, är domstolen skyldig att i samband medäklenskapsskillnadsdomen förordna om vårdnaden om barnen. Önskar föräldrarna dåfortsätta den gemensamma vårdnaden, skall domstolen besluta i överensstämmelsemed deras önskan, om del ej är uppenbart stridande mot barnets bästa (6 kap. 7§ andra stycket ). Utredningen har föreslagit att domstolen inte längre skallvara skyldig att alltid meddela förordnande om vårdnaden när föräldrarnaerhåller äktenskapsskillnad. Utredningen anser att de problem som enskilsmässa ofrånkomligen för med sig ofta ökar genom den prestigekamp om barnensom föräldrarna kan driva. Enligt utredningen torde det kunnaskapas bättre förutsättningar för all skilsmässan görs upp i godo, omvårdnadsfrågan inte måsle ingå i denna uppgörelse. Utredningen anser vidare attden obligatoriska prövning som domstolen skall göra markerar en onödigtnegativ inställning till möjligheten för båda föräldrarna att ha ett fortsattgemensamt ansvar för sina barn. Utredningen har därför föreslagit att dengemensamma vårdnaden automatiskt skall fortsätta även efter enäktenskapsskillnad, såvida inte föräldrarna eller en av dem begär att dengemensamma vårdnaden upplöses. Utredningen är emellertid inle enig. I enreservation förordas att den nuvarande obligatoriska domstolsprövningen vidäktenskapsskillnad står kvar. Remissopinionen är i denna fråga splittrad. En majoritettillstyrker att den gemensamma vårdnaden automatiskt fortsätter även efter enäktenskapsskillnad, om inte föräldrarna begär annat. Många remissinstanserpekar emellertid på alt förslaget kan vara förenat med vissa risker för barnet.Bl. a. framhålls att ett borttagande av den nuvarande domstolsprövningen kanleda till att föräldrarna på grund av obetänksamhet, eftergivenhet hos den eneeller en önskan att slippa en uppslitande vårdnadstvisl kommer i envårdnadssituation som de inle bemästrar. Förmår föräldrarna inte samarbeta 1981/82:168 30 eller störs samarbetet av inbördes motsättningar mellandem, kan barnet vård- enligt dessa remissinstanser tvingas leva i en otrygg ochi övrigt skadlig nad För egen del ser jag fördelar i all en äktenskapsskillnadinte automatiskt behöver medföra ett förordnande från domstolens sida omvårdnaden om makarnas barn. Med hänsyn till vad jag har sagt om nyttanmed gemensam vårdnad är det en naturlig utgångspunkt alt denna vårdnadsformfortsätter även efter det all föräldrarna har skift sig och utan att domstolenbehöver ta upp frågan. Ett sätt att nå detta resultat är att, som utredningen harföreslagit, den gemensamma vårdnaden upplöses endast om föräldrarna självaeller någon av dem begär det. Spörsmålet är då hur stora riskerna är för attbarnet skall "glömma bort" eller att föräldrarna inte inser följdernaav sin passivitet, om domstolen prövar vårdnadsfrågan endast på föräldrarnaseget initiativ. Inte några föräldrar torde undgå praktiska problem när enäktenskapsskillnad är förestående. I fråga om barnen reser sig omedelbartfrågan var de skall bo och hur underhållsansvarel för dem skall fördelas mellanföräldrarna. I samband med detta torde det i de flesta fall bli aktuellt attdiskutera också vem av dem som skall ha den juridiska vårdnaden om barnen. Attdenna fråga skulle "glömmas bort" ter sig därför enligt min meninginte särskilt sannolikt. Däremot kan det finnas en risk för att föräldrarnainte får eller nås av den information som är nödvändig för all de skall kunnalösa frågan om den juridiska vårdnaden på ett sätt som svarar mot barnensbehov.