prop · G50337 · 1981-12-31 00:00:00 — Om denna DAFA:sutgångspunkt är riktig, ter sig en bestämmelse av den typ som föreslagitstämligen överflödig - kanske kan den till och med vara mindre lyckad då en econtrariotolkningeventuellt skulle kunna ge vid handen att denna skyldighet ej skulle föreligga,eller i vart fall vara mindre, då uppgift söks bland konventionella handlingar. Styrelsenär väl medveten om att behov föreligger av information och vägledning frånmyndigheternas sida för att allmänheten på enklaste sätt skall kunna fåtillgång till allmänna handlingar och då framför allt upptagningar för ADB. Deninformations- och upplysningsplikt, som sedan gammalt gäUer i fråga om allmännahandUngar av traditionellt slag för myndigheterna, får i lika hög grad ansesomfatta den ADB-lagrade informationen. Såsom DALK själv påpekar innebärförslaget i denna del inte någon nyhet. Konjunkturinstitutetpåpekar att åtkomligheten av offentligt material för allmänheten - utan högakostnader - har ett visst samband med vilken grad av bearbetning och allmänpresentation av statistisk information av olika slag, som sker. Det gäller attinte bara tillgodose rimliga krav på lättillgänglighet för en bredare allmänhetutan även att tillhandahålla tiUräckligt utförUga uppgifter för enskildaforskare och dylikt. Det är här fråga om en avvägning av kraven påtillgänglighet utan speciella kostnader kontra avgiftsbeläggningar av olika statistiskabearbetningar. En relativt generös inställning vad gäller sådan allmänpresentation kan enligt institutet också minska de behov av service som DALKhar behandlat. Någraremissinstanser riktar kritik mot bestämmelsens närmare utformning, särskiltdess förhållande till TF. Problemtorde uppkomma vid gränsdragningen mellan myndigheternas skyldigheter enligtoffentlighetsprincipen resp. servicereglerna. De skiljakt-ligheter ihandläggningen som normalt föranleds av förhållandet huruvida uppgiftenföreligger i muntUg eller skriftlig form kompUceras härvid av oklarheten ibegreppet upptagning för ADB. 1981/82:37 133 Kammarrätten i påpekar att hänvisningen till 2kap. 12 § TF inte är helt adekvat, eftersom detta lagrum innehållerbestämmelser om tillhandahållande av allmän handling. 10 § första stycket iförslaget bör därför enligt kammarrättens mening redaktionellt ändras tillföljande: "Bestämmelser om myndighets skyldighet att lämna uppgifter urbl. a. sådan upptagning för ADB som utgör allmän handling finns i 15 kap. 4 §sekretesslagen." Arbetsgruppen vid datainspektionen anför: Vidare sägs i specialmotiveringen till 10 § att"myndigheternas skyldighet att informera om innehållet i allmännahandlingar kräver regler med delvis annan innebörd när det gäller upptagningför ADB". Om paragrafens andra stycke inte skall tolkas så att DALK villföreslå någon ny skyldighet till information om innehållet i myndigheternas ADB-registerborde eventuella förändringar endast avse sättet att informera. I annat falltorde resultatet bli att tryckfrihetsförordningens bestämmelser förändras. Vidare anser arbetsgruppen att 10 § ger upphov till vissafrågor. Här talas dels om "uppgift ur upptagning för ADB och annan allmänhandling", dels hänvisas utan närmare kommentar till 2 kap. 12 §tryckfrihetsförordningen och 15 kap. 4 § sekretesslagen, trots att begreppet"uppgift" används från helt skilda utgångspunkter. Även Medborgarrättsrörelsen menar att paragrafen börsamordnas med TF;s bestämmelser. Stadgandet avses handla om service och information, alltsåom biträde från myndigheternas sida som faller utanför offentlighetsprincipen.Det är då motiverat att i paragrafen tala om "uppgift ur upptagning"i överensstämmelse med 15 kap. 4 § 1 st sekretesslagen - "uppgift urallmän handling". Men två problem måste beaktas. För det första kan manfråga sig av vilken anledning den föreslagna 10 § hänvisar till 2 kap. 12 § TF,som ju inte avser serviceåtgärder utan framställningar att få del av handUngar(inkl. upptagningar) på stället. Hänvisningen saknar således logik och man kan- om den skall finnas med - fråga sig varför inte en hänvisning också skall gestill 2 kap. 13 §TF. Detta stadgande handlar bl. a. om rätten att få avskrifteller kopia av del av handling. Hänvisningen till tryckfrihetsförordningen i 10§ LUA bör emellertid tas bort. Det andraproblemet har att göra med innebörden av frasen "uppgift urupptagning". Har det över huvud taget någon mening? En hos myndighetförvarad upptagning är ju varje konstellation av uppgifter som från någonsynpunkt hänger samman och som kan genereras ur myndighetens datamängder genomrutinmässiga åtgärder (prop. 1975/76:160,5. En uppgift ur en"vanlig" handling är (1) enstaka data (t. ex. siffror) hämtade ur detfysiska dokumentet eller (2) ur det fysiska dokumentet eller dokumenten härleddinformation (siffran i dokument A jämförd med siffran i dokument B visart. ex. attfler ärenden handlagts (= uppgift ur handling) under period A än period B). Motdenna bakgrund kan man konstatera att uttrycket "uppgift urupptagning" kan vara meningsfullt men att det ofta (och på ett sätt somsaknar full motsvarighet vid konventionella handlingar) kan vara besvärligt attavgöra huruvida en framställning avser en för en myndighet tillgänglig 1981/82:37 134 upptagning eller en uppgift ur en (tillgänglig eller icketillgänglig) upptag ning. Bedömningen sammanhänger direkt med själva tillgänglighetsbegrep pet, dvs. med vad som kan anses vara åtkomligt genom rutinbetonade åtgärder. Är en datauppsättning eller enstaka data åtkomliga på detta sätt föreligger en hos en myndighet förvarad upptagning och man kan då inte tala om "uppgift ur upptagning". Frågan är om begreppet "uppgift urupptag ning" - med dess konsekvenser för insynsmöjligheterna - skall användas på data som inte är separat sökbara men som lätt kan åtkommas som delelement i en tillgänglig datauppsättning av obetydligt större omfattning. Begreppet "uppgift ur upptagning" förefaller meningsfullt och ändamålsenligtframför allt med avseende på (intellektuellt) härledd information ur upptagningar. Det kan anmärkas att också beträffande vanliga handlingar problemet kan föreligga att avgöra huruvida det är fråga om att begära "uppgift urhandling" eller upprättande av en ny handling (jfr RÅ 1978 2:19). Synpunkterna understryker svårigheterna att strukturera och definiera så att offentlighets reglerna får en enkel och logisk användning på data i ADB-system i full överensstämmelse med sina syften. Det generella problemet är givetvis om en grundlig revidering av terminologin och tänkesätten i 2 kap. TF är av nöden--- . Några remissinstanser tar särskilt upp DALK;s överväganderörande en särskild offentlighetsansvarig vid myndigheterna. I 15 kap. 3 § första stycket i sekretesslagen finnskompletterande bestämmelser om enkel hemligstämpling. Därav framgår atthemligstämpel inte är bindande utan egentligen bara utgör en varningssignaltill myndighetens personal att handlingen antagligen är hemlig. En bindandeprövning av sekretessfrågan kommer till stånd först när någon begär att få tagadel av handlingen. Detta förhållande talar för att kontaktytan mot allmänhetenmåste bestå av en tjänsteman vid myndigheten. /SR anför: Det torde vara nödvändigt att myndigheterna låter utbildasärskilda tjänstemän som kan tillgodose allmänhetens krav på insyn i handlingaroch information lagrat på ADB-medium liksom att sprida kunskap om vadoffentlighetsprincipen innebär. Det är självfallet viktigt att också arbetsorganisationenpä den enskilda arbetsplatsen anpassas efter dessa krav. i upplyser att arkivmyndigheternaefter hand genom att de förfogar över arkivförteckningar för i princip samtligastatliga myndigheter och, i många fall, även över kommunala myndighetersarkivförteckningar, torde bli de institutioner i samhället som kan erbjuda denbästa samlade överblicken över samhällets tillgång på arkivalisk information,oavsett om informationen är lagrad på konventionella medier eller på ADB-ochmikromedier. En mera utvecklad upplysningsverksamhet på området kräver dockenligt arkivets uppfattning personell förstärkning av arkivmyndigheterna. ADBJ tar i sitt yttrande under rubrikenupp 1981/82:37 135 offentlighetsprincipens praktiska tillämpning ur meraprincipiell synvinkel och anför därvid: I betänkandet förekommer många uttalanden som rörsvårigheterna vid offentlighetslagstiftningens tillämpning ute hosmyndigheterna. Det gäller sådant som kunnandet hos handläggarna omlagstiftningen om offentlighet och sekretess och även om anknytandeförfattningar och problem, t. ex. arkiveringsregler och arkiveringsintressen(jfr t. ex. sid. 67). DALK är inte ensam om att ha konstaterat att påtagligabehov föreligger av både allmän och speciell utbildning och av periodiskinformation till tjänstemännen (jfr sid. 76,102). I betänkandet behandlas ocksåbehovet av att inrätta en särskild central instans som skulle kunna biträdamyndigheterna vid prövningen av de ofta svårtillämpade offentlighets- ochsekretessreglerna (sid. 99). Dessa problem är generella men i vissa hänseendensärskilt framträdande för ADB-systemens del. Således krävs förhandsplanering ochproblemgenomgång vid utveckling av ADB-system (jfrf. ö. Ds Fi 1975:3, sid. 70,72-73): de som är engagerade i systemarbetet måste ha kunskap omoffentlighetslagstiftningens krav (jfr 3 § LUA och sid. 101-102). Resonemangentidigare i detta remissyttrande om konsekvenserna avoffentlighetslagstiftningen för ADB-systemens strukturering m. m. visar attsvårighetsgraden kan vara hög. Också då det gäller ADB-system i driftförekommer särskilda komplikationer; i betänkandet beaktas bl. a. behovet avatt kunna ge allmänheten upplysningar och råd (jfr 6 § p 3 och 10 § LUA). Ytterligare några svårigheter och hinder föroffentlighetslagstiftningens effektivitet förtjänar att uppmärksammas.Kunskaperna om hur reglerna tillämpas i praktiken är fragmentariska. Dettagäller inte minst beträffande förhållandena kring myndigheternas ADB-system.Man kan bl. a. fråga sig hur pass besvärliga och dyrbara de anpassningsåtgärderär som kan komma i fråga enligt 3 § LUA. Man kan också fråga sig vilkakostnaderna blir för att ge allmänheten tillgång till terminaler och hurdatabaser bör struktureras med hänsyn till olika informationsslag för attmöjliggöra åtkomst för allmänheten. Många av dessa frågor ärmyndighetsspecifika, men genom studium av lösningar i individuella fall lärallmängiltiga slutsatser kunna dras till nytta inte minst för fortsattlagstiftning. Ett merkänsligt problem gäller myndigheternas "självförsvar" motoffentlighetslagstiftningen. Det är allmänt känt att insyn kan vålla myndigheternasvårigheter - störa arbetsron, ge för tidig offentlighet åt åtgärder och planeroch så vidare. I viss mån har dessa motstående intressen legitimerats ochbeaktats i tryckfrihetsförordningen men det finns en "gråzon" avtvivelaktiga förfaranden och åtgärder för att hindra insyn (se t. ex. Till en del består problemet i att ansvaret för åtgärder och rutinerkan vara svårlokaliserat och även i brist på klara och öppet redovisade reglerför den praktiska tillämpningen av offentlighetslagstiftningen. DALK:s förslagtill krav på dokumentation av ADB-system innebär i detta hänseende ettvärdefullt komplement till grundlagen. De nu redovisade problemen och behoven leder till fråganom det är möjligt att genom enkla organisatoriska åtgärder åstadkommaförbättringar. Väsentliga önskemål förefaller vara att sörja för: (1) att kunskap omoffentlighetslagstiftningen hos myndigheterna finns, underhålls, beaktas ochdelges; (2) att redovisning sker avmyndigheternas åtgärder och erfarenheter vid tillämpningen avoffentlighetslagstiftningen, inklusive utarbetande och 1981/82:37 136 underhåU av dokumentation av ADB-system; (3) att någon finns hos varje myndighet som praktisktsvarar för att (a) utbildning sker inom myndigheten, (b) råd och upplysningarförmedlas internt och externt, (c) rutiner, inte minst datorbaserade rutiner,utvecklas och tillämpas med iakttagande av offentlighetslagstiftningens kravoch syften och (d) periodisk redovisning sker enligt punkten 2. För att tillgodose önskemålen föreslås här att en funktionsom "offentlighetsansvarig" tillskapas hos, i princip, varjemyndighet och i offentlighetshänseende likställt organ. Åtgärden lär kunnagenomföras utan att nya kostnader orsakas: tanken är att funktionen skallutövas av befattningshavare som redan finns hos myndigheterna. Vilkenbefattningshavare som kommer i fråga och, i undantagsfall, om det blir fråga omatt inrätta en särskild befattning får avgöras för varje myndighet för sig.Förslagets detaljer, ansvarets närmare innebörd och regleringens närmareutformning lämnas i detta remissyttrande därhän. Det väsentliga är att medutgångspunkt från vissa brister och behov föreslå en principiell nyordning påoffentlighetslagstiftningens område. Ett viktigt motiv bakom förslaget är attlagområdet som sådant allmänt uppfattas som ett av vår rättsordningsviktigaste. Det blir därmed särskilt svårt att acceptera osäkerhet, brister itillämpningen av lagreglerna och svårigheter för allmänheten att utöva sinarättigheter. I jämförelse med områden som konsumentskydd och arbetarskydd äroffentlighetslagstiftningen utrustad med ett klent maskineri för sinuppföljning och tillämpning. Åtgärden att tillskapa funktionen "offentlighetsansvarig"ter sig mot den bakgrunden som till och med mycket blygsam. Inte desto mindrekan den genom sin enkelhet bli effektiv och en viktig del avoffentlighetslagstiftningen. 3.10 Tillhandahållande av upptagning för ADB 3.10.1 Allntäntia regler för myndigheternas ADB-användning(3 §) DALK:s förslag om allmänna regler om myndigheternas ADB-användningtillstyrks av vissa remissinstanser. Åtskilliga instanser kritiserar reglerna i3 §. Några av dessa framhåller sålunda att reglerna med hänsyn till andrabestämmelser, såväl i TF som i LUA, blir oklara till sin innebörd och att dedessutom inte leder till någon förbättring av insynsmöjligheterna. Detframhålls att det väsentliga är vilka särskilda åtgärder myndigheterna börvidta för att tillgodose offentlighetsprincipen. I detta sammanhang pekas ocksåpå svårigheterna att anpassa äldre system till de nya reglerna. , samhällsvetenskapligafakultetsnämnden vid , generaltullstyrelsen. LO, /hör till de instanser som i huvudsak ställer sig positivatill DALK;s förslag i denna del. menar att det knappast kan riktasnågra principiella invändningar mot en sådan allmänt uttryckt föreskrift. Ettinförande av den föreslagna lagen torde dock komma att medföra merkostnader ochbehov av ytterligare personalresurser. Det är därför enligt verket viktigt attkraven inte ställs för högt och att myndigheterna tilldelas erforderligaresurser om de föreslagna bestämmelserna införs. 1981/82:37 137 vid Uppsalauniversitet anför: Regeln att informationen skall vara tillgänglig för denenskilde i samma utsträckning som för myndigheten är naturlig och viktig. Mendet är helt klart att besvär kan uppstå om systemets kvalitet är låg. Detkommer att innebära svårigheter att inom rimlig tid fä ut den begärdainformationen. Ju bättre system, desto enklare går uppgifterna att ta fram. De elektronikbaseradesystemen har snabbheten som ett av de främsta kännetecknen. Därför böroffentlighetsprincipen alltid beaktas vid konstruktionen av system. anser att förslaget preciserarmyndigheternas skyldigheter enligt offentlighetsprincipen.Generaltullstyrelsen konstaterar vidare att en begäran att få ta del av enupptagning för ADB i vidare mån än denna är tillgänglig för myndigheten endastkan tillmötesgås inom ramen för gällande serviceregler. /SRunderstryker vikten av att myndigheterna slår vakt om offentlighetsprincipenoch att den informations- och upplysningsplikt som sedan gammalt gällt i frågaom allmänna handlingar av traditionellt slag i lika hög grad måste tillämpas ifråga om den ADB-lagrade informationen. Till deremissinstanser som för fram kritiska synpunkter hör (). Enligt SPVs uppfattning bör det ges utrymme för varjemyndighet att avväga vilken beredskap sotn skall hållas för ev. frågor elleranspråk av detta slag. Förekommer erfarenhetsmässigt endast obetydliga elleringa anspråk på uttag ur ADB-registren, bör inga större personella ellermaskinella resurser disponeras för att skapa sådan beredskap. I den mån nyasystem kan konstrueras med här avsedd beredskap tillgodosedd redan från grundenutan nämnvärda merkostnader bör regelmässigt även detta beredskapskrav tillgodoses. Den föreslagna huvudregeln i 3 § lagförslaget attupptagning för ADB. i den mån hinder inte möter enligt sekretesslagen, skallvara tillgänglig för allmänheten i samma omfattning som för myndigheten föralldeles för långt sä länge inte en klar avgränsning gjorts av vad som är attanse som allmän handling. Även sedan en sådan avgränsning gjorts lär regeln förmånga myndigheter vara mycket svår eller omöjlig att följa. Inte minstkostnadssidan är allvarlig och för patentverkets del tillkommer lokalproblemsom är svårlösta. Bestämmelser, som innebär att upptagning för ADB alltidskall vara tillgänglig för allmänheten i samma omfattning som för myndigheten,kan ibland få en hämmande effekt på myndighetens möjligheter att på bästa sättutnyttja ADB-registren inom sin egen verksamhet. En myndighet kan såledestvingas avstå från att utnyttja program och söknycklar, som skulle underlättaoch effektivisera verksamheten, därför att användningen av dem för andraändamål skulle kunna vara direkt olämpligt. Det kan ifrågasättas om det inteborde finnas en möjlighet att använda program och söknycklar 1981/82:37 138 för speciella och samhällsnyttiga ändamål av engångskaraktärinom den offentliga förvaltningen, utan att dessa blev tillgängliga för andraändamål. Om en sådan regel införes bör - för att garanterarättssäkerheten och att tillämpningen av en sådan undantagsregel inte blevgodtycklig - en förutsättning vara prövning och tillstånd av datainspektionen. Hovrätten för kritiserar utformningen av 3 §.Hovrätten anför: I paragrafens andra punkt föreslås att myndighet skallsärskilt iaktta att upptagning för ADB, i den mån hinder inte möter enligtsekretesslagen, skall vara tillgänglig för allmänheten i samma omfattning somför myndigheten. Innebörden av denna bestämmelse är inte lätt insedd. Ispecialmotiveringen till paragrafen utsågs inte annat än att bestämmelsen ärett uttryck för principen att tekniken inte får bli bestämmande för denenskildes möjligheter att ta del av myndigheternas information. Ordalagen ibestämmelsen ger närmast vid handen att allmänheten skall tillhandahållas varjeicke sekretessbelagd uppgift som finns lagrad på medium för automatiskdatabehandling, om myndigheten har tekniska hjälpmedel att göra den läsbar.Bestämmelsen ger sålunda intryck av att tillförsäkra allmänheten total insyn iall datalagrad information som inte är hemlig. 1 motiveringen till 16 § finnerman emellertid upplysningen att bestämmelsen i 3 § andra punkten avses skolareglera myndighets skyldighet att utföra programmeringsarbete och att deninnebär att myndigheten är skyldig att använda de program som är tillgängligaför myndigheten. 1 själva verket beskriver bestämmelsen sålunda närmast en avdatoriseringen betingad inskränkning av enskilds rätt att ta del av ADB-upptagning.Det framstår alltför motsägelsefullt att detta skall vara betydelsen av enbestämmelse som enligt vad kommittén hävdat skall ge uttryck för principen att ADB-teknikeninte får bestämma handlingsoffentlighetens innebörd. Det vore därför attföredra att myndighets skyldighet att på enskilds begäran använda tillgängligaprogram kommer till konkret uttryck i lagtexten. Härtill kan fogas denanmärkningen att vad som i fråga om denna skyldighet uttalas i motiven gerutrymme för den knappast avsedda tolkningen att myndighet skulle vara skyldigatt använda även program, som enskild ställt till myndighetens förfogande ochsom av deima anledning finns tillgänglig hos myndigheten. FOA erinrar om att DALK åberopat vad sorn i förarbetenatill ändringen i 2 kap. TF uttalats om att aUmänheten. med de undantag sombetingas av sekretess, skall ha tillgång till upptagningar för ADB i sammautsträckning som myndigheten. Kommitténs referat av motiven till 2 kap. TF ärmissvisande: några sådana onyanserade uttalanden om allmänhetens tillgång till ADB-upptagningarhar inte gjorts i prop. 1975/76:160, vilket torde framgå vid en läsning avdepartementschefsuttalandet på s. 88-90 i dess rätta sammanhang. Det i dettaavsnitt förda resonemanget blev av betydelse främst för bestämning av förvaringsbegreppeti fråga om bl. a. ADB-upptagningar i 2 kap. 3 S andra stycket TF; redan där görsemellertid i styckets andra punkt det undantaget, att upptagning i vissa fallinte skall anses förvarad hos myndighet även om den är tillgänglig förmyndigheten för överföring i t. ex. läsbar form. 1981/82:37 139 nämligen om upptagningen ingår i personregister ochmyndigheten - trots att upptagningen är faktiskt tillgänglig för denna - enligtlag eller förordning eller särskilt beslut (t. ex. av Datainspektionen) somgrundar sig på lag (datalagen!) saknar befogenhet att göra överföringen. -Härtill kommer att kriteriet "förvarad hos myndighet" inte ärtillräckligt för att ge en upptagning egenskapen av allmän handling samt att enupptagning, som enligt TFs huvudregler (förvarad -I- antingen inkommen ellerupprättad) skulle vara allmän handling, ändå kanske inte har den egenskapen pågrund av att någon av undantagsreglerna i 2 kap. 9-11 §S TF är tillämplig. FOA har således funnit att 3 § i lagförslaget, som den ärformulerad, klart strider mot TF. En tillämpning efter ordalydelsen skulle t.ex. göra av Datainspektionen meddelade föreskrifter, som inskränker myndighetsrätt till ADB-uttag, helt verkningslösa. Vidare skulle den i strid mot TF geoffentlighet åt allt ADB-lagrat internt arbetsmaterial hos myndigheterna. Paragrafen skulle kunna bringas i överensstämmelse med TFgenom följande tillägg till fjärde raden efter orden "i den mån" ochföre ordet "hinder": "... den enligt tryckfrihetsförordningen äratt anse som allmän handling och ...". I anslutning till förslaget till 3 § LUA tar kommunalföretagskommitténupp rätten att själv få använda en terminal och anför: Regeln i 3 § andra punkten att upptagningar för ADB skallvara tillgängliga för allmänheten i samma omfattning som för myndigheten haravfattats så att den leder avsevärt längre än som f. n. gäller enligtoffentlighetsprincipen. Att allmänheten får tillgång till upptagningar för ADBi samma omfattning som myndigheten innebär att den får en rätt att via de förmyndigheten öppna terminalerna fritt söka och ta del av alla de i myndighetensolika datasystem lagrade upptagningarna för ADB. i den mån sekretesslagen ejutgör hinder för detta. Offentlighetsprincipen, sådan den anges i 2 kap. TF,medger ej ett sådant generellt förfogande över allt tillgängligt material hos enmyndighet. Enligt denna grundsats är myndighet ej skyldig att göra annat än atttillhandahålla sökanden en eller flera av denne angivna handlingar. Vill man gåhärutöver och ge allmänheten samma möjligheter att gå runt hos en myndighet ochleta efter material som en hos myndigheten anställd och myndigheten underordnadtjänsteman har. måste ett sådant ställningstagande bygga på ingåendeöverväganden om hur myndigheterna skall under sådana omständigheter kunnafungera effektivt. I nuvarande läge anser sig kommittén böra avstyrka förslageti denna del. Också ADBJ diskuterar utformningen av 3 § från meraprincipiell synpunkt och yttrar därvid: Frågan vilka skyldigheter myndigheter har enligt gällanderätt att utforma ADB-system med hänsyn till offentlighetslagstiftningen äroklar. Den likställighetsprincip som DALK uttrycker i stadgandets andra punktär i sig själv tämligen innehållslös. Den bygger på definitionen av enupptagning som en konstellation av sakligt sammanhängande uppgifter vilken ärfaktiskt tillgänglig för en myndighet (jfr prop. 1975/76:160. sid. 88). Datasom på detta sätt är tillgängliga för en myndighet skall i princip också varatillgängliga för allmänheten. Att enbart konstatera detta leder inte särdeleslångt. Det intressanta är.