prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Även om en övergripande riksplanering i stortkommer att eftersträvas, bör därvid inle utvecklingen för enstaka projekt låsasutan möjligheten hållas öppen att kunna fatta avgöranden medhänsyn fill de samhälleliga värderingar som gäller vid prövningslillfäl-let.Enligt samfundets uppfattning bör det kommunala-regionala intresset blitillräckligt tillgodosett med en allmänt hållen fillådighelsregel att företaginle får komma ti|l stånd om hinder möter från allmänna planeringssynpunktereller företaget för annat allmänl intresse medför slörre olägenhel-som inleuppvägs av dess betydelse från allmän synpunkt. Av betydelse vid bedömningenhärav torde jämväl vara vilket prövningssystem som skall gälla. Ålvräddarnas samorganisation: Del är beklagligt attutredningen avvisat förslagen från skilda håll om införande av kommunalvetorätt av det slag som gäller för annan miljöstörande industri. Vi kan inleförstå utredningens motivering att kommunalt veto skulle strida mot grundenför den genomförda reformeringen av prövningssystemet. Den ändringenhar endast inneburit att regeringens möjligheter all avslå en ansökan ökatdäremot inte alt tillstyrka densamma. Det är endast vid tillstyrkan som ettkommunalt veto har någon betydelse. Utredningens motiv tycks även i vissutsträckning vara gmndade på politiska hänsynstaganden. Vi kan inte finna atlreglerna om förberedelse av slörre vattenföretag skulle ge den lokala opinionennågra som helst möjligheter alt påverka frågan om ett vattenföretags fillkomst.Man behöver bara se på hur ofta vattendomstolarna avslagit en ansökan.Kraftföretagen har heller aldrig vad vi känner till avstått från att ansöka,efter en sådan förberedelse, på grund av en lokal opinion. kan ingetenskilt vattenkraftförelag vara av riksbetydelse. Det är därför elt högstrimligt krav atl kommunerna får möjlighet att avvisa enskildavattenkraftföretag. Kammarkollegiet: Många kanske rent av de flesta -större vattenmål har verkningar utöver kommungränserna. Att i l.ex. frågor om kraftutbyggnadeller en bygds eller industris vattenförsörjning låta projektet gå om intettill följd av ett kommunalt veto är inte rimligt. Kollegiet anser därför liksomulredningen att kommunala veton inle bör få förekomma. För övrigt torde såvälBL som bygglagutredningens förslag innehålla garantier för alt planläggningenpå lägre nivå inte sker i strid med intentionerna på riksplanet. Vid detomvända förhållandet, nämhgen dä ett vallenföretag står i överensstämmelse medgällande plan men ändå någon grund för bestridande föreligger, skulle 3: 3första stycket VLF kunna åberopas. : Under hänvisning lill möjligheten att meddela 10 1981/82. Prop.1981/82:130 146 villkorligatillstånd anser utredningen att man i VL kan undvara sådana regler om dispensfrån plan som finns i bl. a. FBL, VägL och AL. Några dispensmöjligheter hardärför inte tagits upp i lagförslaget. Del kan tilläggas atl del vidtillämpningen av FBL etc. inte anses vara möjligt alt meddela villkorligatillåtlighelsbeslut. Denav vattenlagsutredningen valda metoden att reglera fall där giltiga skäl attavvika från en gällande plan finns leder till dålig samordning mellanprövningsförfarandena i fall där tillkomsten av etl vattenföretag förutsätterprövning också enligl någon annan av de åsyftade lagarna. Man måslenämligen då vid prövningen enligt 1. ex. FBL eller AL inhämta dispens förplanavvikelsen men kan inte inhämta någon motsvarande dispens när det gällertillåtligheten enligt VL. I stället meddelas enligt VL villkorligt tillståndsbeslul,vilket innebär att planändringen, trots meddelad dispens enligt FBL eller AL,måsle avvaktas innan förelaget kan komma till stånd. För vissa särskilda fall föreslår utredningen visserligenen lösning som innebär alt förfarandet blir enkelt. Ulredningen föreslårnämligen (3 kap. 5 8) att bestämmelserna i 3 kap. 1, 2 och 4 88, dvs. a.huvudregeln att vattenföretag skall stämma överens med plan, inte skall gälla ifråga om uppförande av bro eller utförande av annat vattenföretag för väg,järnväg, tunnelbana eller spårväg vars anläggande prövats i annan ordning.Förslaget bygger på tanken atl företagets förenlighet med plan i dessa fallredan har prövats enligt t. ex. AL, varvid också eventuellt behövlig dispensfrån plan har inhämtats. Till följd av den föreslagna undantagsregeln kan tillständsbeslutenligt VL i angivna fall meddelas ulan villkor om planändring och alltså genastverkställas. Det sagda förutsätter emellertid att prövningenenligt t. ex. AL sker först och VL-prövningen därefter. Sker prövningen imotsatt ordning, dvs. VL-prövningen först, måste såvitt man kan se etteventuellt lillståndsbeslut som förutsätter avvikelse från plan förbindas medvillkor om planändring, och en senare meddelad dispens enligt t. ex. AL tordeinte ändra pä detta villkor. Enligl LMVs uppfattning bör av praktiska skäl endispensmöjlighet tas upp också i VL. Detta utesluter inte alt man behållermöjligheten att meddela villkorliga tillstånd. Oberoende härav kan anmärkas att den berördasärskilda bestämmelsen om broar och vägar m. m. som prövats i särskild ordningsynes ha fått en sakligt sett diskutabel avgränsning. Om en sådan bestämmelseskall finnas synes det vara rikligast atl den avgränsas så all den gäller va-jevattenföretag vars anläggande prö\ als enligt någon av de lagar som ulredningensyftar på, inte bara broar och vägar etc. Som exempel på vattenförelag som i såfall också skulle komma atl täckas av bestämmelsen kan nämnas småbåtshamn varsanläggande prövats som gemensamhetsanläggning enligl AL. domareförbimd: Förbundet finner alt detibland, särskilt vid små valtenförelag, kan vara praktiskt alt genom undantagkunna undvika planändring eller att kunna medge en kanske bagatellartadavvikelse frän plan. Sådana dispensmöjligheler synes därför böra inlagas i enny VL. : Utöver atl ettvattenföretag ej får komma till stånd om hinder möter från allmännaplaneringssynpunkler, föreslås av ulredningen att del inte får strida motfastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan (3 kap. 2 8). uppfattning bör det också stadgas atl ett vallenföretag ejfår strida mot tidigare beslut om markanvändning enligt naturvårdslagen(avsättning av nafionalpark, natur- Prop,1981/82:130 147 reservatoch naturvårdsområde). Utredningen har i förslaget tagit in kravet att ettföretag ej får motverka bestämmelser enligt NVL som ett allmäntlämplighetsvillkor och ej som ett tillåtlighetsvillkor. I specialmoliveringensägs detta bero på att sådana bestämmelser ofta har formen av förbud (!) ochdessutom ofta lorde sakna den noggrannhet, som utmärker fastställda planerenligt BL. kan inle instämma i detta resonemang. Beslut omavsättning enligl naturvårdslagen föregås alltid av ett omfattandeinventerings- och utredningsarbete saml av ett remissförfarande där intressensom eventuellt motsätter sig förslagel kan komma lill tals. Noggrannheten ibestämmelser om markanvändning enligt NVL är enligl verkets uppfattning av denkaraktären alt de kan ligga lill grund för senare beslut om tillåtlighet enligtVL. Skulle förhållandena förändrats sedan ett beslut om avsättning fattatseller skulle nya förhållanden komma fram får det tidigare beslutet enligtnaturvårdslagen helt eller delvis ändras eller undantag meddelas. Den del av 98 som avser beslut om markanvändning enligt NVL bör således enligl verketsmening tas in bland tillåtlighetsvillkoren i den nya vattenlagen. Åtskilliga synpunkter framförs i fråga om vilkaallmänna intressen som bör tillgodoses eller skyddas genomvaltenlagsliftningen. : Vid olika former avvattenanvändning utgör fisket ofta det största motstående intresset. Å enasidan handlar det om ingrepp i vattenmiljön, som antingen skadar fiskbeståndeneller hindrar fiskels bedrivande. Den typen av konflikter har på senare årbeskurit möjligheterna fill fiske allt hårdare. Konflikterna kan gällaenergiproduktion, miljöstörande verksamhet, tätortsbebyggelse, jord- ochskogsbruk, exploatering av bottnar liksom rent rumsliga konflikter medsjöfarten, försvaret och det rörliga friluftslivet. Å andra sidan kan i vissafall fiskefrämjande åtgärder störa andra intressen, främst dåbevarandeintresset i den allmänna naturvården. Sedangammalt har vattnei använts som drivkraft och för kraftproduktion. Redan deprimitiva kvarn- och sågverksdammarna hindrade fiskens vandring och därmedvandringsfiskens reproduktion. Genom senare tiders kraftutbyggnad har helaälvsystem avtrappats och förvandlats till serier sjöliknande kraftverksmagasin.För flertalet av de värdefulla fiskarter som fanns i älvarna ärmiljön i dessa magasin olämplig. Korttidsregleringar med kraftiga och hastigavattenslåndsvariationer omöjliggör ofta fisket. Källsjöar används förårsreglering av vattenföringen med skillnader mellan dämnings- ochsänkningsgräns eller mera. I dessa reglerade sjöar skadas flerafiskarters lek helt eller delvis som strandzonens fauna, som ärfiskens viktigaste föda, förintas. Utredningen säger att förelag i vatten kan habetydelsefulla och långsikliga verkningar som sträcker sig vida över kommun-och länsgränserna. Utredningen har dock till synes i sina allmänna övervägandeninte tillräckligt väl beaktat delta faktum och inte heller de speciellabiologiska förutsättningarna som gäller för fisken och dess miljö. Särskiltsaknas dessa frågor helt i avsnittet 2.3.6 som behandlar fisket.Vandringsfiskebestån-dens särprägel nämns inte heller. villdärför komplettera bilden i viss mån. Oavsett i vilken form fisket utövas bygger det påen areell produkiion. skiljer sig fisket i grunden från annanprodukiion med areella krav såsom skogs- och jordbruk. De produkter som dessasenare näringar frambringar är nämligen bundna till enoch samma 1981/82:130 148 plats.Fisken däremot är i rörelse. Till bilden hör också den i och för sig självklaraomständigheten att vattnet, som är fiskens livsmiljö, ständigt är i omlopp.Vidare måste de komplicerade biologiska system som reglerar arternas utbredningi elt vattenomiråde beaktas: påverkan på en fiskart kan få svåröverskådligaverkningar på andra fiskslag. Många värdefulla arter såsom ål och lax företar dessutomlånga lek- och/eller näringsvandringar, varvid fångstområdena kan ligga långtfrån reproduktionsområdena. Detta innebär att kraflverksutbyggnad i norraNorriand kan ge negativa effekter inte bara pä älv-, skärgårds- och kustfisketi norr ulan även på laxfisket i södra . Härav följer att ingrepp ilandets nordligaste delar kan ha direkt negativa följder för yrkesfiskarehemmahörande i . Olika ingrepp i vattenmiljön får alltså för fisketsvidkommande följder även långt från störningskällan. Avspärrade eller förstördalek- och uppväxtområden påverkar fisket inte bara i det närmaste berördavattendragets olika delar. Även till synes obetydliga ingrepp i små vattendraghar ofta fält långtgående och ödesdigra effekter. Dämmen och kulvertar liksomuttag av vatten för olika ändamål t. ex. jordbruksbevattning kan helt spolieraeller kraftigt decimera fiskbestånden. Det nu sagda inskärper enligt styrelsens meningvikten av alt de samhällsorgan som har atl tillämpa lagstiftningen om vattenanvändningenhar den överblick som bl. a. de fi:>keribiologiska bedömningarna påkallar. Oavsett vilket förprövningssystem man slutligenstannar för, anser all det ligger i sakens natur atl denavvägning som måste göras vid de stora ingrepp som avses i 3 kap. 3 8 måsteankomma på regeringen. Styrelsen delar alltså inte ulredningens uppfattning (s.257) att den nya lagen inte skall innehålla motsvarighet till VL:s och . Lantbruksstyrelsen:Lantbruksslyrelsen vill understryka att det knappast finns någon typ avvattenföretag som inte kan påverka förhållanden för företag inom styrelsensverksamhetsområde. Varje ändring av vattenförhållanden innebär ingrepp sompåverkar marken och dess användningsmöjligheter. Jordbruket är en sådan areellnäring där en viss verksamhet inte kan lokaliseras enbart med hänsyn tillsysselsättningen eller till en relativt kortsiktig företagsekonomisk bedömning.Om en åker läggs under vatten vid byggande av en regleringsdamm kan denna åkerinte ersättas. Landets naturliga markresurser för jordbruksproduktion bördärför inte utan starka skäl användas för annal än sådan produkiion.Rennäringen kan härvid inräknas i jordbrukel och den har särskilt stora krav påareal. Tillförsel av vatten i lagom mängd är en förutsättning förjordbruksproduktion. Många vattenförelag kan negativt påverkamöjligheterna till jordbruksproduktion. Andra vallenföretag ger i ställetjordbruket bättre produktionsmöjligheter. Om det finns för mycket vattenbehövs dränering och om det finns för litet vaiten kan bevattning komma ifråga.Dessa företag kan inrymmas under begreppen markavvattning. nylQande avytvattentäkt saml anordnande och nyttjande av grundvattenläkl. För dessaföretag kan även ifrågakomma vattenreglering och vattenöverledning. Vattnei som en nödvändig resurs förlivsmedelsprodukfionen bör ha en stark ställning vid en jämförelse med vattneisom resurs för annat ändamål. Att åkrarna producerat livsmedel ulan"konstbevattning" betyder inte alt bevaltningsbehovet är sekundärt.Företagsekonomiskt är bevattning av stor och, för viss produktion såsom avpotatis och av trädgårds- Prop.1981/82:130 149 växter, ofta av avgörande betydelse. Vattnet är i regel enav de sämst tillgodosedda växtfaktorerna. då bevattningen sker i stor skala och än mer , dä än större areal väntas bli bevattnad, får den anses vara av ökande samhällsekonomisk betydelse. Vad gäller frågan om företrädesrättbör jordbrukets intresse av bevattning eller markavvattning kunna anses somett allmänl intresse. Ulredningen har också framfört att bevattningsintresselbör kunna räknas som allmänt intresse vid omprövning av tillstånd om del ärfråga om en ändring för fillgodoseende av en större grupp jordbrukare. Lantbruksstyrelsenanser dessutom atl jordbmkels behov av vatten eller dränering kan vara sådantallmänt intresse som anges i förslagets 3 kap. 3 8. Vid en prövning mellan exempelviskraftinlresset och bevattningsintres sel måsle således göras en såväl företagsekonomisk som samhällsekono misk analys. I vissa fall kan för atl näringslivet skall kunna utvecklas inom orten bevattningsintressel väl hävda sig mot kraftproduktionen. Om exempelvis i den fysiskariksplanen eller i en mer detaljerad markanvändningsplan anges att visstområde skall användas till jordbruk, bör del kunna hävdas alt det är ettallmänl intresse alt det bedrivs jordbruk inom delta område. Vattenföretag istrid med jordbruksintresset skall således kunna vägras med stöd av dessabestämmelser eller i vart fall skall företagels byggnad kunna uppföras påannan av prövningsmyndigheten anvisad plats. LRF: Odling förutsätter under våraklimatförhållanden i de flesta fall möjligheter alt reglera vatlenfaklorn. är behovet alt reglera vattenfaktorn mer framträdande . Detgäller såväl avledning av vatten som bevattning. Sedan växtnäringsbehovet i detmoderna jordbruket kan tillgodoses genom tillförsel av bl. a. handelsgödsel ärvatlenfaklorn i hög grad den främsta begränsningsfaklorn då det gäller attuppnå optimala skördar. Vattnet bör därför ses som en ur samhällets synpunktnödvändig resurs för att säkra en livsmedelsproduktion till lägstasamhällsekonomiska kostnad. Ur jordbrukets synpunkt har vatlenfaklorn storbetydelse för att minska skördevariafionerna och möjliggöra jämna och säkrainkomster i förelaget. Bevattningen inom jordbrukel och trädgårdsnäringen harockså ökat mycket kraftigt . För vissa grödor är bevattning enfömtsättning för att kunna odla fram kvalitetsmässigt goda grödor. När delgäller specialgrödor såsom grönsaker och rotfrukter av olika slag, jordgubbarm. m., kan i regel en odlare inte teckna kontrakt med färädlingsindu-strin medmindre än att han har möjligheter att bevattna grödan ifråga. Industrin kräverdetta för att trygga en jämn råvamtillförsel såväl kvantitativt somkvalitativt. För vallodlingen inom stora delar av vårt land är bevattning enåtgärd som vinner allt större omfattning på gmnd av dess ekonomiska betydelseför ökad produktion. För potafisodlingen harbevattningen ökat starkt i omfattning . En av de främstaorsakerna härfill är all de bästa jordarna för potatisodling i regel ärsandjordsbetonade med låg vattenhållande förmåga. God vattentillgång har storbetydelse för all uppnå hög kvalitet. Med dessa påpekanden vill förbundetunderstryka den stora betydelse bevattningen har i del moderna jordbmket. Med hänsyn till samhällets krav på en fortgående effektivisering inom näringen, kan bevattningen ses som en samhällsekonomiskt viktig åtgärd inom lantbruket. Utredningens förslag innebär, inte garanterat något utrymme för elt lokalt ersättningsfrittvattenutnyttjande för odlingsändamål. Det enda som är garanterat i förslagelär, att man ersättningsfritt får ta hushållsvat- 1981/82:130 150 ten.Den rätten har man även i de mest vattenfatliga länder. Som jämförelse kanockså anföras, atl den finska vattenlagen i motsats till VL-förslagetprioriterar bevattningsvattnel framför industriell och viss samhällelig användning. Förbundet vill med del sagda vända sig mot dennegativa behandling odlingsinlressel rönt i vattenlagslörslaget. Vi finner altodlingsintresset, vars primära mål är att framställa högklassiga livsmedel tilllägsta kostnad, ej fått sin rätta plats och värdering i konkurrens med andramotstående vatlenföretagsinlressen. Modern lagsliflning har inpassat fastighetsrätten ividsträckt bemärkelse i samhällsplaneringen. Vattenlagsförslaget följer dessalinjer. Förbundet har ingenting all erinra mot denna gmndprincip. anfört kommer den klara anknytningen lill den samhälleligaplaneringen alt medföra all de olika planerna kan ges ell avgörande inflytandei fråga om konkurrensen mellan olika intressen om knappa vattentillgångar. Redannu är aktuellt frågan om vattnets fördelning mellan bevaltningsintresset, å enasidan, och andra intressen med anknytning till vattnet, å andra sidan. viktigt att understryka ulredningens uttalande alt om en vissbygd i fastställd markanvändningsplan reserverats för jordbruksändamål, bördetta medföra att vattenläkl för bevattningsändamål ligger i linje med planenssyfte. Finns inle någon fastställd plan, bör tillståndsmyndighelen grundaavgörande på det förhållandet alt jordbruk är den domineran-den näringsgreneninom bygden. Detta leder då lill att jordbruksbevattning måsle anses haförhandsräll lill befintliga knappa vatlenfillgångar. : inriktadeskulturminnesvården främst på skydd och bevarande av vissa utvalda objekt somuppfyllde bestämda konstnärliga eller kulturhistoriska kriterier. Successivthar den emellertid kommit alt inriktas på hela den av människan uppbyggda ochpåverkade miljön. Detta har uttryckts i riktlinjerna för den statliga kulturpolitikengenom departementschefen; "Kulturminnesvården bör sålunda i ökad utsträckninginriktas även på bevarandet av samlade miljöer vid sidan av den monument- ochobjektvård som år kulturminnesvårdens traditionella domän. Kulturminnesvårdenbör därför ges en sådan ställning alt den utan att försumma sina traditionellauppgifter kan svara mot de vidgade kraven." 1974; 28 sid. 301 och351). Kulturminnesvårdens regionala organisation har därför förstärkts ochknutits lill länsstyrelserna. Likartade synpunkter anfördes i samband medriktlinjerna för den fysiska riksplaneringen (prop. 2, sid.150). Härvid betonades betydelsen av atl kulturminnesvården hade kommit altföras in på ell mer integrerat sätt i samhällsplaneringen samt att kulturminnesvårdensintressen borde tillmätas stor tyngd vid planeringen bl. a. därför atl derepresenterar värden som inte kan återskapas eller ersättas om de en gång harförstörts. I samband med förarbetena till den fysiskariksplaneringen redovisade ämbetet en inventering av miljöer och slörre områdenav betydelse för kulturminnesvården. (Underlagsmaterial nr 23, Förarbeten förfysisk riks-planering. Som ett led i det fortsatta arbetetmed riksplaneringen utarbetade ämbetet det kulturhistoriska underlagsmaterialet(; 1973 och D9: 1975) för bostadsdepartementetsutredningar om vattenkraflbyggnader i och norra (SOU 1974; 22och 1976: 28). Kravet på hänsynstagande lill kulturminnesvårdensintressen har också behandlats av som i dom DT 52, 1977-12-20angående Prop, 1981/82:130 151 lagligförklaringav verkställd utfyllnad och tillstånd till ytteriigare utfyllnad iGamlebyviken, , förklarat atl bestämmelsen i 2 kap. 12 8första stycket vattenlagen kan utnyttjas till skydd för kulturhistoriskaintressen. I domskälen anför all man kan räkna med att skyddetav kulturhistoriskt värdefulla miljöer kommer att ägnas stor uppmärksamhet vidden fortsatta samhällsplaneringen och att de planer som utarbetas kommer atlbygga på en avvägning mellan olika anspråk på markanvändningen varvidkulturminnesvårdens intressen får väga tungt. Kulturminnesvårdensspeciallagstiftning skyddar fasta fornlämningar och vissa enskilda byggnadermen det ger endast begränsade möjligheter till säkerställande av samlademiljöer. Sistnämnda intresse måste därtor i betydande omfattning tillgodosesinom ramen för den fysiska planeringen. Ämbetet har i sitt yttrande till regeringenöver planeringsskedet av den fysiska riksplaneringen bl. a. anfört att det börligga i varje näringsgrens intresse att bevara och föra vidare delar av sinegen historia. Ämbetet har vidare framhållit att det är angeläget att bygga utett system med generella hänsynsregler i den lagstiftning som gäller förrespektive sektor. Vattenlagsulredningensbehandling av kulturminnesvården präglas genomgående av ett äldre synsätt därkulturminnesvårdens verksamhetsområde begränsas till monument och objekt skyddadeav speciallagar. Utredningen synes helt ha förbisett den ovan beskrivnautvecklingen inom kulturminnesvården. Förhållandet är uppenbart bl. a. iförslagen till föreskrifter, t. ex. 14 kap. 2 §, men framträder tydligast ispecialmoliveringarna till vattenlagsfcirslaget och i avsnitten 3.4.2, 3.4.5och 3.11. Synpunkterna på kulturminnesvårdens betydelse somallmänt intresse bereds sålunda synneriigen begränsat utrymme i utredningen.Vidare synes roll i övergripande planeringssammanhangej ha blivit i önskvärd mån beaktad av utredarna. Medhänsyn fill den betydelse förarbetena tillmäts för bl. a. tolkning av ettlagförslag samt för utformningen av tillämpningsföreskrifter anser ämbetet detsynnerligen angelägel att den syn på kulturminnesvärden som kommit lill uttrycki utredningen ej får bli normbindande för det fortsatta arbetet. Ämbetet anserdärför atl molivullalanden för den nya lagen bör utformas på sådant sätt atttveksamhet ej kan råda om kulturminnesvårdens roll i allmännaplaneringssammanhang särskilt i fråga om planering av vallenförelag. Länsstyrelseni : Enligl utredningen skall allmänna intressen (såsomnaturvårds- och fiskeintressen) som inle omfattas av planer o. d. betiktasendast om förelaget medför betydande olägenheter för dessa. Detta är ettsynsätt som kan få olyckliga konsekvenser. Bestämmelserna i vallenlagen lillskydd för exempelvis naturvårds-, fritids- och kulturvårdsintressena bör ejvara utformade så atl ett företag alltid är tillåtet om del inte medförbetydande olägenhet för sådana och andra liknande allmänna intressen, oavsetthur stor eller liten nyttan med företaget är. I stället bör - om en konfliktföreligger mellan nyssnämnda intressen och vattenföretagel - en allsidigavvägning göras både när det gäller fillåtlighet och utformning av företaget. : Ytterligare hinder mot ett vattenföretags tillåtlighetbehandlas i 3 kap. 3 8 i förslaget, där det stadgas att ett förelag ej fårkomma till stånd om olägenhet av större betydelse därvid uppkommer för ävenandra allmänna intressen än sådana som tillgodoses genom allmännaplaneringssynpunkter eller fastställda planer. Dock sägs företaget få utförasom synneriiga skäl talar för det. Verket vill i anslutning härtill Prop,1981/82:130 152 ytterligarebetona alt beslut i enskilda ärenden måsle bygga på en långsiktig planering avnaturresursen vatten.