prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — Jagansluter mig alltså till följande redogörelse för NO:s allmänna uppgifter. Utredningen uttalartill en början att NO får vidgade befogenheter för alt fylla dagens uppgifter.Utredningen fortsätter: Delta innebär att NO ges en central roll som denadministrerande och exekutiva myndigheten i ett system för alt förhindra sådanaföljder av konkurrensbegränsning inom näringslivet som är olämpliga frånallmän synpunkt. Han får ställningen som övervakare, förhandlare, motpart iärende som han har fört till MD samt vidare som tillsynsmyndighet när delgäller efterlevnaden av ingripanden som har skett med stöd av lagen. Inom ramenför givna resurser har NO därvid att göra en prioritering så att de frånsamhällssynpunkt mest angelägna åtgärderna kommer till stånd. Ytterligare harNO alt pröva frågor om huravida anmälan eller medgivande till åtal skall ske ide fall överträdelse av de i lagen kriminaliserade förbuden kan sältas i fråga.NO skall vidare kunna lämna vissa förhands- eller underhandsbesked. Dessutombör han bedriva upplysningsverksamhet av den art som förekommer . Också15 1980/81. 1981/82:165 226 påett mer allmänt plan bör NO kunna överlägga och samarbeta med näringslivet föralt främja lagens syften. Till frågan om särskilda uppgtfler för NO återkommerjag . 3.7.3.2Uppgiftsskyldighet för näringsidkare m. m. Enligtgällande ordning saknar NO möjlighet alt genom föreläggande själv kräva inuppgifter eller annat som behövs för prövning enligt KBL. I stället får NOenligt 25 § KBL vända sig till i allmänhet SPK, som med stöd avuppgiftsskyldighetslagen kan hämta in det material som erfordras. För denna laghar jag redovisat tidigare (3.5.3). Utredningenanser all det nu krävs ett mer smidigt syslem med möjlighet också för NO attutan hänvändelse till SPK direkt förelägga en näringsidkare att lämna visstmaterial. Vidare uttalar utredningen bl. a. följande: TUl detta kan läggas attNO också när del gäller liUsyn över meddelade förbud eller ålägganden bör kunnaagera direkt. Slutligen blir del i fråga om systemet för prövning avföretagsförvärv nödvändigt att NO har en reglerad rätt att på anmodan erhållauppgifter m. m. 1 dessa fall kan ju råda särskild brådska, av hänsyn tillparter eller andra. Med hänsyn till alt NO själv måste ha räti aft fordra inmaterial i förvärvsfallen framstår det som naluriigt att han ges motsvarandebefogenhet avseende 2 kap. lagförslaget. - På grand avuppgiftsskyldighetslagens speciella karaktär och utformning framstår det sommest ändamålsenligt, all inle låta NO utöva befogenheter enligt nämnda lag ulanalt i den nya KBL infoga de önskvärda reglerna. Detta har skett i 4 kap.lagförslaget. MalerieUt har bestämmelserna utformats i räti näraöverensstämmelse med uppgiftsskyldighetslagens regler. I 4 kap. I §lagförslaget behandlas den uppgiftsskyldighel som föreslås avseende 2 kap. Utredningenanför fortsättningsvis: Vidare föreslås i 4 kap. 5 § alt NO också i visst annatfall skall kunna fordra in material. Där sägs bl. a. alt även annan än somavses i 4 kap. 1 § har motsvarande skyldighet som anges i bestämmelsen, om delär nödvändigt på grand av särskilda förhållanden och behövs för kontroll ellerfullständigande av vad som skall fullgöras enligt 4 kap. 1 §. En liknandebefogenhet har SPK enligt 1 § andra stycket uppgiftsskyldighetslagen. - Eflerkomsinle sådan anmodan som här avses får NO enligt 4 kap. 7 § andra stycketlagförslaget förelägga den uppgiflsskyldige att fullgöra sin skyldighet vidvite. Uppgiftsskyldighelen bör lämpligen inle avse tekniska yrkeshemligheter.Därför anges i 8§ samma kapitel att uppgiftsskyldighel enligt 4 kap. inteinnebär skyldighet att röja yrkeshemlighet av teknisk natur. AUmänt måste vidtillämpningen av de berörda reglerna iakttagas att den som är uppgiftsskyldiginle betungas onödigt. Utredningen har funnit det vara av värde alt dettaanges i lagen. Föreskriften finns i 4 kap. 9§ lagförslaget. anser NO att en effektiv laglillämpning förutsätter attuppgiftsskyldighetsregler införs. NO har inte någon erinran mot den 1981/82:165 227 föreslagnautformningen av de i 4 kap. 1 -5 §§ intagna reglerna. Vitessank-tionering avanmodan att lämna uppgift kan enligt NO:s uppfattning vara nödvändig för skall kunna försäkra sig om alt få in begärda uppgifter. NO framhåller detvidare som väsentligt all tillämpande myndighet iakttar återhållsamhet medinfordran av uppgifter. NO har inget att erinra mot utformningen av 4 kap. 10 §men understryker nödvändigheten av att NO kan begära utredningar hos SPK,bankinspektionen och försäkringsinspektionen. ÄO V tiUstyrker att NO fårmöjlighet alt ta in uppgifter från näringsidkare i syfte alt effektiviseratUlämpningen av konkurrensbegränsningslagen. DEFU anför följande.DEFU:s huvuduppgift är all reducera och förenkla företagens uppgiftslämnande,såväl befinthga som nya uppgiftskrav. DEFU skall också verka för altuppgiftslämnandets kostnader och konsekvenser belyses. Genom bestämmelserna i4 kap. utvidgas uppgiftsskyldighelen på ett väsentligt sätt för näringsidkare.Enligt gällande lagstiftning saknar NO möjlighet att direkt kräva in uppgifter.NO ges genom lagförslaget möjlighet att själv kräva in uppgifter frännäringsidkare. I och med att begreppet näringsidkare föreslås ersätta begreppetföretagare kommer den nya konkurrenslagens och uppgiftsskyldighetslagenstillämpningsområden och därmed sammanhängande uppgiftsskyldighet att öka i enicke oväsentlig omfattning. En påtaglig utvidgning förorsakas också av altbegreppet nyttighet används i stället för förnödenhet. DEFU ser en uppenbar bristi att utredningen inte fört en mer allsidig diskussion för alt bl. a. frånuppgiflslämnarsynpunkl belysa konsekvenserna av ovan refererade utökningar avuppgiftsskyldighelen. Exempelvis är det klart otillfredsställande all ingenredovisning skett av vilka följderna blir av alt tillämpningsområdet föruppgiftsskyldighelen utvidgas tUl att gälla fast egendom. Lagförslagen kanförorsaka en rad nya uppgiflsinsam-lingar som i och för sig inte behöverinrymmas i förslagens primära syften. DEFU anser att utredningenborde ha ägnat ett större intresse ål att från uppgiflslämnarsynpunkl försökaredovisa konsekvenserna av den relativt omfattande utvidgningen avuppgiftsskyldigheten. I avsaknad av en sådan redovisning finner DEFU det svårtatt göra en mer ingående bedömning av utredningens förslag. Föregen del viU jag uttala följande. Jag har förståelse förvärdet av alt reducera och förenkla förelagens uppgiftslämnande så att dessainte får vidkännas för höga kostnader härför. Från konsumentsynpunkt är det juviktigt att utbudet av varor och tjänster" inte fördyras i onödan. Dettafår dock inle vara ett självändamål som sätter angelägna samhäUsintressen påundantag. Mitt huvudsyfte med den nya konkurrenslagstiftningen är att tillförainslag som gör denna till ett mer effektivt och slagkraftigt instrument påmissbraksområdet. Det är alltså väsentligt att samhäUsskadliga inslag i delmarknadsekonomiska systemet kan spåras och motverkas med tillräcklig snabbhet. 1981/82:165 228 Mot denna bakgrund framstår det för mig som klartotillräckligt att NO i de fall de av honom begärda uppgifterna inle lämnassaknar möjlighet alt förelägga vederbörande att lägga fram dessa. Från rättsligsynpunkt är del vidare otillfredsställande att NO inle har ett förfallningsstödför nuvarande uppgiftsinhämlande. Jag vill liUägga all det här mest blir frågaom att inhämta uppgifter i enskUda fall och inte om all göra regelrättainsamlingar av uppgifter. Av det anförda framgår alt jag förordar att NO fårmöjlighet att infordra uppgifter m. m. i vissa fall. De av utredningenföreslagna reglerna om detta kan dock inskränkas i vissa avseenden. Mittförslag framgår av del remitterade förslaget. Jag vill tillägga alt utredningen också föreslår särskildauppgiftsskyldighetsregler med avseende på kontrollen av företagsförvärv.Bestämmelserna är intagna i 4 kap. i utredningens lagförslag (Bilaga 2). Ocksåjag finner bestämmelser av sådan art påkallade. Till de nu behandlade bestämmelsernas närmare innehållåterkommer jag i specialmotiveringen till 26-28 §§. Utredningen har vidare föreslagit alt den registrering avförelagsförvärv som SPK nu utför skall överföras till NO som en följd av altdenne enligt utredningens förslag får i uppgift att pröva sådana förvärv. Ävenmed den uppläggning av lagstiftningen jag har föreslagit finns ett fortsallbehov av att de konkurrensvårdande myndigheterna har kännedom om utvecklingenbeträffande marknadsstruktur och företagsförvärv. Jag är dock inle nu bereddatt ta ställning till hur registerföring och därmed sammanhängande verksamhetbör ordnas. Jag avser att återkomma särskilt till regeringen i denna fråga. Jag vill understryka att det föreligger ett klart behov aven samordning mellan NO:s och SPK:s uppgiftsinhämlande. Företagen får alltsåinte betungas onödigt. Detta bör anges i lagtexten, på sätt som utredningen harförordat. Hithörande regler upptas i 31-33 §§ lagförslaget. 3.7.3.3 Vissa handlingsalternativ m. m. Ombudsmannensförhandlande verksamhet m. m. När NO finner ett missförhållande föreligga som fallerunder lagen bör NO, om inle särskilda skäl talar mot detta, söka genom kontaktmed den eller de berörda vinna en frivillig rättelse, ullalar utredningen. Delförhällandet att ett förhandlingssystem i MD föreslås bli slopat innebäralltså inle ändring på denna punkt. Tvärtom bör gälla den principen attöverläggningar om sådan rätidse utgör den primära formen församhällsingripande, dvs. är den helt normala ordningen. Utredningen fortsätter:Vid kontakter med näringsidkare bör NO vara oförhindrad all liksom hittillslämna vissa informella, icke bindande underhandsbesked. Den formellamöjligheten att lämna officiellt sådant besked som NO har enligt 6§instruktionen bör Prop.1981/82:165 229 vidarefinnas kvar, även om den har kunnat utnyttjas föga. Det anfördainnebär givetvis inte att NO ej skaU få agera mer direkt i bl. a. brådskandefall eller när det är svårt att få överläggningar till stånd eller förda tiUslut. Jagkan i princip ansluta mig till utredningen. Vad jag har uttalat rörandenormbildningen i anslutning tiU missbruksbestämmelsen måste dock beaktas. Dithör att NO:s tolkning att det föreligger ett missförhållande, som ger rättsliggrand för ingripande, är en partsslåndpunkl som motparten inle är skyldig attgodta. Detta är inte utmärkande just för konkurrensområdet utan förekommer påmånga andra fäh. Förbuds-,sälj- och rättelseföreläggande Enligt14 § MFL har konsumentombudsmannen (KO) möjlighet alt i fall som inte är avstörre vikt genom förbudsföreläggande pröva frågan om förbud mot otillbörligmarknadsföring eller, i vissa fall, mot saluhållande av vara. Har föreläggande,som skall förenas med vite, godkänts, gäller det som förbud som har meddelatsav MD. Vidare kan KO enligt 15 § MFL meddela informationsföreläggande. Motsvarandegäller i fråga om detta. Erfarenheternapå konkurrensbegränsningsområdet ger vid handen att det är önskvärt att NO fårmotsvarande befogenheter, uttalar utredningen och fortsätter: Dessa bör då avseförbud eller åläggande enligt generalklausulen i 2 kap. 1 § lagförslaget.Förbud bör alltså gälla tiUämpning av visst avtal, avtalsvillkor eller annatkonkurrensbegränsande förfarande. Åläggande bör avse tillhandahållande tillannan näringsidkare av viss vara, tjänst eller annan nyttighet på villkor sommotsvarar vad som den föreläggandet avser erbjuder andra näringsidkare. Utredningen anför vidareföljande: Främst två intressen tillgodoses med denna art av åtgärder, som skallvara förenade med vite. Först gäller alt NO genom ett sådant föreläggande kan,när del behövs, snabbt gripa in på ett sätt som med erforderlig auktoritetvisar NO:s ställningstagande till visst förfarande, exempelvis ett fall av klarleverans vägran som inte kan godtas. Genom detta torde NO:s arbetekunna effektiviseras på ett sätt som är önskvärt. Vägrar den berörde attgodkänna föreläggandet kan han med säkerhet vänta sig att saken förs till MD.Men också på ett annat sätt blir det av värde för NO alt kunna utfärda sådanaförelägganden. Vidare står fördelar för den berörde näringsidkaren här altvinna. På denna punkt gäller följande. När förhandlingar mellan NO och ettföretag har lett . till en godtagbar rättelse synes visserligen NO i allmänhetkunna nöja sig med delta och skriva av ärendet. Bryter sedan näringsidkaren motuppgörelsen drabbas han dock inte av påföljd annat än om beteendet strider motett slraffsanklioneral förbud. Därför kan del i vissa fall finnas behov av dengaranti mot ett upprepande som ett vilessanktionerat förbud kan innebära. Åandra sidan kan det i ett sådant fall vara onödigt att dra ärendet under Prop.1981/82:165 230 MD:sbedömning, fortsätter utredningen och tillägger: Här får ett system medföreläggande utfärdade av NO en given betydelse. När föreläggandel har godkäntsfår det nämligen samma verkan som ett av MD meddelat förbud eller åläggande.Vid överträdelse kan därefter vitet komma att dömas ut efter anmälan ellermedgivande av NO. Den bestämmelse utredningen alltså föreslår har tagils in i2 kap. 15 §. Liksom motsvarande bestämmelse på marknadsföringsområdel gällerden ärenden som inte är av större vikt. Delta får ses i relation till hurärendena ser ut på konkurrensbegränsningsområdet. Rätt ofta är det här frågaom ekonomiska förhållanden av inte endast ringa betydelse. NO bör dock intesjälv avgöra ärenden som är exempelvis prinicipiellt viktiga eller ekonomisktomfattande. MDanför: KO har enligt marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen tillagts enmotsvarande befogenhet, varvid de erfarenheter som vunnits på detta områdebeträffande tillämpningen av den där aktuella regleringen enligt MD:suppfattning manar till försiktighet med alt införa den föreslagna befogenhetenför NO i den nya konkurrensbegränsningslagen. Del bör i vart fall understrykasalt förbud- och leveransföreläggande endast kan få komma i fråga i fall som ärav ringa vikt. NOuttalar att, eftersom praktiskt taget alla ärenden där skadlig verkanföreligger löses genom överenskommelse mellan näringsidkaren och ijNO,del i vissa fall kan vara motiverat att kunna använda sig av ettvilessanktionerat förbud för att förhindra ett upprepande av ett visst konkurrensbegränsandebeleende. NO kan också genom ett föreläggande markera sin bedömning av ettvisst förfarande och vad som enligt NO:s uppfattning krävs för alt skadligverkan skall upphöra. Detta torde som utredningen förmodar effektivisera NO:sarbete. I likhet med vad som har anförts beträffande MD:s möjligheter allutfärda förbud och ålägganden bör också NO:s rätt alt utfärda ålägganden vidgasutöver leveransföreläggande, anför NO vidare. Medden inriktning som jag förordar att den nya konkurrenslagen skall ha är detnaturligt för mig att ställa mig positiv till utredningens förslag. Jag anseratt det finns ett behov också på konkurrensområdet av denna typ av åtgärder.Förslaget öppnar möjligheter till effektiva och snabba insatser från NO:s sida.Därför förordar jag en sådan ordning. En bestämmelse om detta bör anpassas tillden utformning jag har förordat beträffande 3 § i det remitterade förslaget. Givelvisbör möjligheten användas endast i mer uppenbara fall som inte är av störrevikt. Jag återkommer tUl denna fråga i specialmotiveringen. 4§ andra stycket utredningens lagförslag har lagils in en liknande regelsom den som finns i 31 § KBL. Regeln innebär all allmänt åtal för brott motden föreslagna lagen får väckas endast efter anmälan eller Prop.1981/82:165 231 Jag delar utredningens uppfattning alt denna regel bör finnas kvar.Därmed uppnås en önskvärd enhetlighet vid bedömningarna samtidigt som detsäkerställs att åtal väcks endast i angelägna fall. Jag vill därtill erinra omall missbruksbestämmelsen skall kunna användas på det straffbelagda området. Utredningen anför vidareföljande: NO kan också besluta att föra visst ärende till MD. Hans talerättregleras i 2 kap. 12 § andra stycket lagförslaget. Vikten av att principfallförs dit har berörts tidigare. Besvärsbestämmelser finns i 5 kap. 5 §lagförslaget. Innebörden är att besvär inle får föras mot NO:s beslut enhgt 2kap. Ett sådant beslut är det som ombudsmannen fattar när han göransökan till MD enligt 12 § andra stycket samma kapitel. Vidare gäller detsagda också beslut om all utfärda förbudsföreläggande eller leveransföreläggande.Fattar NO i ärende avseende 2 kap. beslut om anmodan att fullgörauppgiftsskyldighet enligt 4 kap. 1 eller 5§ eller om vite enligt 4 kap. 7§, fårtalan mot detta föras hos kammarrätten genom besvär. I 5 kap. 4§ första stycketlagförslaget anges bl. a. att talan om utdömande av vite får väckas endastefter anmälan eller medgivande av NO eller, i fråga om vite som avses i 2 kap.4§, av annan som hos MD har ansökt om prövning enligt 2 kap. 1 §. Medden uppläggning som departementsförslaget bygger på inträder nya situationerdär frågan om överklagbarhelen beträffande NO:s beslut måste övervägas. Jagredovisar milt förslag i speciaimotiveringen till 40 §. Denutformning mitt förslag har gör all del blir en viktig uppgift för NO att följakoncenlralionsprocessen i näringslivet saml att ägna särskild uppmärksamhet åtförfaranden som marknadsdominerande förelag tillämpar. 1samband med min redovisning av allmänna synpunkter på konkurrensfrågorna (3.1)har jag berört ytterligare en betydelsefull uppgift för NO. Jag underströkdärvid alt en av de bärande tankarna beträffande en ekonomi medmarknadshushållning är att del finns näringsfrihet och etableringsfrihet. Härgäller del alltså all det finns ett fritt marknadstillträde för såväl nyaföretag som för varor och tjänster från andra marknader. Att nya företag kanetableras driver ju utvecklingen framåt och utövar ett tryck på de befintligaföretagen att inle stelna till utan att vara effektiva och hålla rimligapriser. Min bedömning är därföratt man måste iaktta stor reslriklivilel med etableringskontroll, privat såvälsom offentlig auktorisation saml olika former av tUlståndstvång, där villkorställs upp för att etablering skall få ske i viss verksamhet. Beslut ochregler, som framstår som motiverade sett mot bakgrund av sill syfte, kanallvarligt inverka på konkurrensförutsättningarna, t. ex. mellan olika företagi en bransch, eller på förutsättningarna för att del över huvud skall förekommakonkurrens inom en viss samhäUs- Prop.1981/82:165 232 sektoreller på en viss marknad. De mest långtgående besluten härvidlag är attförbehålla en viss marknad för ett enda företag. Exempel på detta är vissalegala eller faktiska monopol för statiiga bolag och affärsverk. 1de fall elableringsfriheten begränsas genom lagstiftning är del i regel frågaom enskUda branscher, där speciella skäl såsom hälso- och säkerhetsrisker,behov av integritelsskydd eller skydd för stora ekonomiska värden ansesföreligga. Även i dessa fall bör emellertid återhållsamhet iakttas med allställa andra viUkor, än sådana som hänför sig till kompelen-sen hos dem somutövar verksamheten. Villkoren bör alltså i princip inte innefatta en bedömningav behovet av antalet företag i en bransch eller på en ort. Ytterligareett sätt på vilket statsmakterna kraftigt minskar möjligheterna tillkonkurrens är genom att reglera hela samhällssektorer, såsom skett genomjordbrakspolitiken och bostadspolitiken. Vad som här sagts innebär inte att denfastiagda politikens inriktning på sådana områden i granden ifrågasätts, utanär avsett all ange ett vidare perspektiv på konkurrenspolitiken och framhållaatt konkurrensaspekterna bör beaktas då beslut fattas inom olikasamhällssektorer. Ävenregler som gör att viss verksamhet i stort sett endast kan bedrivas i offentligregi, t. ex. utbildning och sjukvård, uteslänger konkurrensen. I syfte attfrämja konkurrensen och hushålla med medel bör bl. a. kommunerna utnyttjamöjligheterna att anlita enskilda företag för uppköp, när dessa företag kanerbjuda bättre villkor än vad verksamhet i det allmännas egen regi skulleinnebära. Man får här även uppmärksamma om verksamhet i sådan regi kan skadakonkurrensförutsättningarna på en marknad på ett sätt som är till nackdel förkonsumenterna. Jag vill stryka under alldel som ett viktigt led i den konkurrensfrämjande politiken måste ingå enständig prövning och omprövning i fråga om konkurrensbegränsningar som detallmänna ställer sig bakom eller direkt tillskapar, exempelvis genom olikaregleringar. De konkurrensfrämjande frågorna måste långt mer än hittillsuppmärksammas i våra myndigheters arbete. Viklen av delta understryks av delekonomiska lägel. Motdenna bakgrund anser jag all NO bör ges ett särskUt uppdrag i fråga om attövervaka bl. a. olika former av etableringskontroll, auktorisation ochtUlståndstvång, oberoende av vem som har beslutat om dem. Därvid bör NO prövaderas utformning och effekter från konkurrenssynpunkt. Befintligaetableringshinder m. m. bör alltså granskas där så är påkallat så att inslagsom onödigtvis begränsar konkurrensen kan tas bort. NO kan, när han finneranledning till detta, förhandla t. ex. med en myndighet som berörs och kan isista hand vända sig till regeringen méd förslag om ändringar. Givetvisbör delta uppdrag omfatta inte blott redan befintliga etableringshinder m.m.Också i fråga om överväganden som gäller nya regleringsformer eller annat medelableringshindrande effekter måste NO i 1981/82:165 233 erforderligomfattning komma in i bUden på ett tidigt stadium. Ett lämpligt sätt att fåtill stånd samråd med NO kan vara att ålägga vissa myndigheter att informera NOom planer på särskilda typer av regleringar m.m. I denna uppgift för NO fårvidare ingå all också utanför området för olika former av etableringskontrollm. m. uppmärksamma om vissa samhällsåtgärder får olämpligakonkurrensbegränsande effekter. Jag hänvisar till vad jag uttalat. Jagvill i sammanhanget närriria att den omprövning av reglerande åtgärder m.m.som jag här förordar slår i god överensstämmelse med en rekommendation inomOECD. Detta behandlar jag i avsnitt 3.9. Desärskilda uppgifter jag här förordat att NO i lämplig omfati-ningskall ges täcker alltså ohirådena marknadsdominans, koncentration ochetableringshinder m. m. Vad jag nu har anförtvisar vidare vikten av att de konkurrensfrämjande myndigheterna i tillräckligomfattning konsulteras i utredningssammanhang och vid remissbehandlingen avskilda utredningsförslag. Den värdefulla praktiska erfarenhet och inblicksorti dessa myndigheter har i fråga om näringslivels betingelser ochfunktionssätt kan på så sätt nyttiggöras till fördel för konsumenterna.Samtidigt erbjuder dessa myndigheters granskning en form av kontroll över atti sig kanske välmotiverade samhällsåtgärder inte leder till sådana oförutseddanackdelar från konkurrenssynpunkt som är till skada för konsumenterna. Publicitelsprincipenhar hävd på konkurrensområdet. Den innebär ati samhällsorganen söker geoffentlighet åt konkurrensbegränsande överenskommelser mellan företag.Grundtanken är all publicering på bred basis -med vederbörlig hänsyn tUlföretagens behov av skydd för affärshemligheter - bör verka återhållande påföretag som har en tendens att missbraka sin ställning. Publicitet kringmissbruk anses kunna skapa en allmän opinion, som genom sin press på företagengör statliga ingrepp onödiga. Genom en sådan publicitet anses vidare länkbarakonkurrenters uppmärksamhet kunna komma all riktas på områden med oskäligprisbildning, där det då alltså finns möjlighet att ta upp en priskonkurrens. Tilldetta synsätt ansluter jag mig. Jag anser del vara i linje med det anförda attNO utökar och aktiviserar informationsspridningen om bl. a. MD:s och sinaställningstaganden i skilda ärenden av betydelse. Intressen-ler som här berörsär näringslivsorganisationer, massmedia, myndigheter och andra. En på dettasätt kanaliserad information bedömer jag som myckel värdefull för att främjagenomslagskraften av del allmännas bedömningar i fråga om skadliga konkurrensbegränsningar.Här bör också pekas på möjligheten att få bl. a. näringshvsorganisationerna alti ökad omfattning medverka till informationsspridning till enskilda förelagm.m.