prop · G503151 · 1981-12-31 00:00:00 — Kommunstyrelsen vill slå fasl alt kommunen i dettahänseende har posifiva erfarenheter av båda myndigheterna. Det synes dockändamålsen-ligare alt den som har planeringsansvaret, dvs. länsstyrelserna,också har att fördela medel. Viktigare kanske är den omständigheten att dendemokratiska insynen blir större i naturvårdsverkels förslag, dvs. förslag om atl börtillföras bidragsmedlen får slöd av länsstyrelserna i ochJämtlands län saml av . Prop.1981/82:151 94 anser all försöksverksamhetensorganisationsform varit alltför krånglig. ger inte förslagenlill organisation tillräckliga förenklingar eftersom de innebär etl alltförsplittrat ansvar på olika instanser. avstyrker därför de bäggeförslagen i föreliggande form och anför vidare. En betydande del av kalkningsverksamheten lorde komma altutföras under kommunalt huvudmannaskap. Det är därför av vitalt intresse ocksåför kommunerna att den framtida hanteringen av bidragsmedel leder till en enkeloch smidig handläggning och att det öppnas möjligheter till snabb igångsättningav arbetena. Enligt styrelsen bör kommunerna och hahuvudansvaret för kalkningsplaneringen. Denna måste naturligtvis ske isamverkan med bl. a. fiskenämnden och berörda organisationer (t. ex. SNF ochLRF). Styrelsen anser atl de lokala och regionala organen måsteges större självständighet och ytterligare befogenheter inom bestämda ramar förall verksamheten därigenom skall kunna anpassas till de lokala förutsättningarna.Regeringen bör således dela ut vissa ramar till länsstyrelserna förkalkningsverksamheten. Dessa ramar kan eventuellt läcka en tvåårsperiod.Länsstyrelserna bör anmäla den löpande kalkningsverksamheten i efterhand.Regeringens tilldelningsramar bör utgå ifrån kommunernas och länsstyrelsensplanering och den kalkningsverksamhet som genomförts. Styrelsen anser all fiskenämnden inte längre skall haansvaret för genomförandet. Den framlida kalkningsverksamheten och helaförsurningsproblemel bör inte centreras kring fiskeintressena, utan i förstahand kring dricksvatlenförsörjningen och de hälso- och miljövårdsfrågor som hardirekt anknytning till vattenmiljön. Beträffande genomförande av kalkningsprojekl anser någrainstanser, t. ex. länsstyrelserna i och attlänsstyrelsen skall ansvara härför. Beträffande genomförandet anser att det äruppenbart all länsslyrelsen som den myndighel som regionall ansvarar förmiljövårdsfrågorna och som fastställer kalkningsplanen också ansvarar förgenomförandel och fördelningen av medlen. Därigenom undviks den splittring avansvaret på flera organ som annars blir fallet. Inom länsstyrelserna finnsockså en bred ekologisk och leknisk kompetens och erfarenhet inomvattenvärdsomrädet. Genom all ett nära samarbete kommer att ske medfiskenämnden kan ocksä fiskerikonsulenternas erfarenheter utnyttjas pä etteffektivt sätt. Mänga av de försurningsdrabbade kommunerna har ocksä en godkompetens för det praktiska kalkningsarbetet och genom att insatserna blir såpass omfattande i framliden kan man förvänta sig att fler och fler kommunerförbättrar sin kompetens genom utbildning m. m. slöder däremot förslagel attfiskenämnden skall ha ansvaret för genomförande av kalkningsätgärderna ochanför. Förbundet delar hell denna uppfattning, eftersom fiskenämnderna under 1981/82:151 95 försöksverksamhetenförvärvat slor erfarenhet av praktiskt kalkningsarbete. Nämnderna har dessutomde kontakter med valtenägarna som är nödvändiga för alt ell fastställt programskall kunna genomföras. Som förbundet inledningsvis påpekat, skall man givetvisutnyttja redan förvärvade kunskaper och bygga vidare på dessa. Flera remissinstanser tarupp frågan om vilken myndighet som bör fä det övergripande ansvaret förverksamheten. , länsstyrelserna i ,, och anser lämpligast.Sveriges fiskevattenägareförbund poängterar centrala roll ochmenar alt styrelsen skall ansvara för en central sammanvägning av i kalkningsplanernaredovisade behov. , som förordar naturvärdsverket, menardock all del finns argument för båda myndighelerna i detta sammanhang ochanför. FörSNV talar bl. a. följande: kalkningär, vilket klart uttalas i ulredningen, endast ett medel eller en metod för allbedriva ett uppehållande försvar mot effekterna av den pågående försurningen.Kalkningen måste även fortsättningsvis löpande avvägas mol andra framkomstvägarför att hantera försurningsproblemet. SNV är den myndighet som har kompetensoch allmänt ansvar alt göra sådana avvägningar. SNVhar bredare erfarenhet av den fysiska riksplaneringen, vilken sägs skola liggalill grund för de föreslagna länsvisa kalkningsplanerna. SNVhar redan det övergripande ansvaret för att avväga alla natur- ochmiljövårdsintressen. Fiskeintresset som är speciellakompelens är, även om del dominerat den hitfillsvarande verksamheten, trotsallt endast ell av flera intressen som utredningen anser bör tillvaratas ikalkningsverksamheten. Förfiskeristyrelsen talar bl. a. följande: Fiskeristyrelsenhar tillsammans med fiskenämnderna svarat för verksamheten och är denmyndighel som har störst kunnande om vattensystemen och om det praktiskagenomförandet av kalkningsprojekl. Fiskeristyrelsenhar bäst kontakter med "valleninlressenlerna" (fritidsfiskeföreningar,fiskevårdsområden, fiskevallenägare och andra vattenägare). Fiskeinlressethar dominerat den hittillsvarande kalkningsverksamheten. Del är i stort settendast kring delta intresse som det tycks finnas intressenter villiga altinitiera, genomföra och delvis finansiera kalkningsprojekt. Behålls dennuvarande konstrukfionen med frivillighel och statsbidrag får man räkna med attfiskeintresset kommer atl vara dominerande även , vilket kan ses skäl alt ge rollen som ansvarig myndighet. Oavsetthur statsmakterna beslutar i frågan om en ansvarig central myndighetförutsätter RRV all fiskenämnderna, liksom , kommer alt vara engageradei genomförandet av de konkreta kalkningsprojekten. Prop.1981/82:151 96 Utformning av statsbidrag till enskilda kalkningsprojekt Beträffande utformningen av statsbidraget anförs en radsynpunkter. anser att konstruktionen med frivillighet ochstatsbidrag bör omprövas eller modifieras. Frivilligheten befaras av verketslå i konflikt med strävan alt behandla hela vattensystem. Utgångspunkten i hela vallensystem synes ocksä i väsentliggrad rycka undan grunden för del enda argument för statsbidrag (dvs. vissegenfinansiering) som utredningen redovisar, nämligen "att de som drardirekt nytta av kalkningen ... bör svara för någon del av kostnaden".Argumentet har uppenbarligen störst giltighet för mindre och välavgränsadekalkningsprojekt av det slag som dominerat verksamheten. De direktanylloia-garna har dä ocksä i stort sett varit de som genomfört projektet. Denkalkningsverksamhet som föreslås kommer tydligen att ha en mer markeradtonvikt pä stora projekt, inle minsl sådana som är avsedda alt motverkaförsurningen av hela vattensystem. Följden blir då sannolikt all det kommer attvara mindre lätt och mindre meningsfullt att idenfifiera en väl avgränsad gruppav direkta nyllotagare. Del innebär bl.a. all en inlressenlgrupp som fårstatsbidrag för att svara för genomförandet av ell enskilt projekt inte likaoproblemafiskl kan idenfifieras som den enda eller huvudsakliga direktanyttotagaren. Mot bakgrund av den ändring av kalkningsverksamhetensomfattning och inriktning som förslaget innebär, och de synpunkter som ovanredovisats, anser RRV att statsmakterna bör ompröva den hittillsvarande konstruktionenmed frivilliga inlressenlledda och slaisbidragsfinansierade projekt. Enkonstruktion som i större ulslräckning innebär atl staten står för helaprojektkostnaden, men ocksä beslutar om var och hur kalkning skall genomförassynes värd atl allvarligt övervägas. Konstruktionen är tillämplig oavsett omverksamheten finansieras genom skatter eller avgifter. Den föreslagna länsvisaplaneringen får först med en sådan konstruktion rimliga möjligheter attomsättas i faktisk verksamhet. Länsstyrelserna i , , , , och län framför farhågor om problem medfinansieringen då statsbidrag ej utgår. Kommuner med små resurser och storsjöareal bör kunna få 100 procentiga bidrag i större ulslräckning än enliglförslaget. I har intresset för ansökningar omstatsbidrag för kalkningsinsatser varit begränsat. Finansieringen av den del avkostnaden som ej täcks av statsbidrag har utgjort etl hinder. Den av verkenföreslagna höjningen från 75 lill av statsbidraget lorde inte innebäranågon väsentlig förändring. Vissa av de av sjöförsurningen hårdast drabbadekommunerna tillhör de ekonomiskt mest ansträngda kommunerna i länet. 1981/82:151 97 Etleffektivt genomförande av kalkningsplanen med målsättningen all kalka deförsurade och försurningsholade sjöarna enligt en prioriteringslistaförutsätter dock enligl bedömning atl kalkningen genomförs med100% statligt bidrag. Alt slaten betalar motåtgärderna till försurningen är eltuttryck för alt dessa är en nationell och rikspolitisk angelägenhet. Styrelsenanser alt staten skall ha det fulla ansvaret i kampen mot försurningen. Verkenanser alt de som "drar nytta av" kalkningen på olika sätt skall svaraför viss del av kostnaden. Detta resonemang kan styrelsen inte acceptera.Försurningen är etl internationellt problem och det är ett riksintresse attingripa för att hejda den. Styrelsen anser därför att statsbidragen skalluppgå lill . En sådan ordning innebär dessutom ett enklare förfarande vidden regionala fördelningen av bidragen. a. slipper man onödigadiskussioner om de eventuella möjligheterna att få full kostnadstäckning. ÄvenSveriges fritidsfiskares riksförbund är kritiska mot förslaget ombidragsprocent och anser att bidrag i fortsättningen generelll skall utgå . Motivettill detta är bl. a. att det på mänga håll visat sig varaförenat med stora svårigheter alt uppbringa de i egen insats som normalterfordrats för genomförande av kalkningsätgärderna. Sålunda har endasl ellfåtal kommuner funnit anledning atl satsa pengar på kalkningsåtgärder, delta iregel beroende på alt man i etl kärvt ekonomiskt läge ansett sig böraprioritera andra ur synpunkt viktigare områden. Förbundetanser det av största vikt att kalkning sker i ur fritidsfiskesynpunktintressanta vatten. Detta oavsett om vattenägare eller kommuner har möjlighetatt bidra ekonomiskt. Vidare bör, enligt förbundets uppfattning, kalkning skei källområden, som i och för sig inle erbjuder intressanta fritidsfisken, mendär den kan ge god effekt för nedanför liggande fiskevatten. Vidvarje form av kalkning är del av största vikt all åtgärderna sker på ekonomisktoch biologiskt effektivaste sätt. Enligl förbundets uppfattning kan dettaåstadkommas endast genom ell hundraprocentigt statligt bidrag. vill lägga särskild vikl vid från vetenskaplig synpunktsärskilt betydelsefulla vattensystem och källflöden och vattenområden av storstrategisk belydelse nedströms. Härvid anför föreningen. Iverkens förslag ingår att kalkningsprojekt av dessa typer i vissa fall skakunna ges statsbidrag. För att verkligen garantera alt kalkning kommertill.stånd i dessa fall anser föreningen dels att del snarare bör vara regel änundantag alt bidrag utgår för projekt av denna karaktär, dels 7 1981/82. 1981/82:151 98 attfiskenämnden eller annan statlig myndighet måsle ha etl uttalat ansvar för attkalkningsprojekl av denna karaktär kommer till stånd även om ingen lokalintressent lar initialiv därtill. I likhet med verken vill föreningen ocksäframhålla att om kalkningsprogrammet av ekonomiska skäl måste krympas är delangeläget alt kalkningsobjekl av ovan nämnd karaktär ges prioritet framför allaandra typer av projekt. Beträffandeförslaget atl naturvärdverket och skall svara för kvalificeraduppföljning och samordna länens effektuppföljning anser attden ansvariga myndigheten skall åläggas atl inkomma med en nyutvärderingsrapport som inle bara behandlar verksamhetens biologiska aspekterutan även dess organisation och ekonomi. anser delnödvändigt atl erforderliga resurser avsätts för flera kvicksilveranalyser, sombör göras pä fisk fångad i sjöar före och efter kalkning. Då sådana analyser ärrelativt dyrbara och arbetskrävande anser livsmedelsverket att särskilda medelbör ställas till förfogande för att täcka dessa kostnader. SGU anser att föralt möjliggöra en bättre uppföljning av utvecklingen av försurningssitualioneni framliden måste brister avhjälpas och kompletteringar göras i deoperationella stationsnät vid SGU, och i vilka dengrundläggande informafionen insamlas. Verkensförslag om ett återhållsamt mätprogram för effektuppföljningen avkalkningsprojekten får stöd bl.a. av länsstyrelserna i och Hallandslän och . Detär viktigt att följa upp vilken effekt vidtagna kalkningsåtgärder har haft ibehandlade vatten främst i frågan om förbättrad kemisk status och åtgärdernasvaraktighet. Genom samordning med annan kontrollverksamhet som länsstyrelsenulför i sjöar, vattendrag och grundvatten bör uppföljningen avkalkningsätgärderna enligl bedömning kunna ra-fionaliseras. Deekonomiska ramar som föresläs av verken kan därvid anses vara fillräckliga. SMHIhar synpunkter på den tekniska utformningen och anför. Enligtförslagel skall kontrollen av pH, alkalinitet m. m. inom det enskildakalkningsprojektet inlemmas i länsstyrelsernas miljöövervakning. Stora kravkommer här alt ställas på länsstyrelsernas resurser för utförande eller ledningav vatlenprovtagning, analyser och dalahanlering. vill i detta sammanhangframhålla betydelsen av att provtagningsprogrammen utformas med sikte på bästamöjliga representativitet och med flexibililel med hänsyn till variationerna iomgivningsfaktorer som väder och vattenföring. Det är också synnerligenviktigt att datarutinerna anpassas till de krav som ställs för inlemmande avinformafionen i det centrala kalknings-registret. 1981/82:151 99 Någraremissinstanser lämnar synpunkter pä finansieringen av de föreslagnaåtgärderna. Enligt RRVs mening innebärden föreslagna utbyggnaden av kalkningsverksamheten så avsevärda kostnader attandra finansieringsvägar bör övervägas innan statsmaktema beslutar i frågan.Del alternativ som kanske i första hand bör prövas är någon typ avavgiftsbeläggning av de inhemska källorna till den fortskridande försurningen,t. ex. handelgödsel, fossila bränslen och industriella utsläpp. Verket är medvetet om attmerparten av den fortskridande försurningen orsakas av ufländskaförsurningskällor och att dessa inte direkl påverkas av en avgiftsbeläggning avdetta slag. Såväl kalkningskostnaderna som försurningsproblemets allvarmotiverar trots detta att en avgiftsbeläggning övervägs. Ett stödargumenl fören avgiftsbeläggning kan möjligen vara all en sådan åtgärd från svensk sida kananvändas i internationella sammanhang som underlag för krav pä ytterligareätgärder i de länder varifrån vi importerar stora delar av den pågåendeförsurningen. Även iKopparbergs län tar upp möjligheten till avgiftsfinansiering i sitt remissvar.Enligt mening bör man pröva att lösa finansieringsfrågan genomen avgift (förslagsvis per m') pä varje försåld kvantitet olja ellerkol. Avgiftens storlek och sättet för debitering bör enligt bliföremål för en skyndsam utredning. anser alt behovel av medel är sä stort att ett särskiltanslag måsle tillskapas. Föreningen anför vidare. Tillkomstenav ett stort kalkningsanslag fär dock inle leda till all det redan idagotillräckliga anslaget till förvärv och skötsel av naturreservat m.m. skärsned. Om inte de övergripande mål som ligger lill grund för årets budgetarbetemedger att huvudtiteln ökas i sökt omfattning måste omfördelningen inomhuvudtiteln gä ut över andra anslag än anslaget för förvärv och skötsel avreservat. Alternativt måste finansiering via en särskild avgift på försurandebränsle e. dyl. övervägas. Prop.1981/82:151 100 "" STATENS NATURVÅRDSVERK PM Tekniska avdelningen d<"'<"" , , ., . UTREDNING OM ALTERNATIVA MILJÖKRAV VID FÖRBRÄNNING AV FOSSILA BRÄNSLEN Försurningen är ett av 1980-talets allvarligaste miljöproblem. Nedfallet ow svavel från luften ärden dominerande orsaken. Försurningen måste därför främstmotverkas genom att utsläppen ov svavel till luften begränsas i och i andra länder men också genomökad kalkning.. - att den svenskaenergipolitiken utformas så att svavelutsläppen minskas genom energisparåtgärder ochsatsning på naturgas, flis och torv - att ekonomiskastyrmedel utformas så att de stimulerar till användning av lågsvavligabränslen och utveckling av teknik för begränsningav svavelutsläpp - att vissa lättnader i svavelrestriktionerna för kol införsunder en övergångstid. börsvavelutsläppet från en anläggninginte överstiga /MJ tillfört bränsle som årsmedel- värde motsvarande en svavelhalt på 0,8 - 1 % - att somriktlinje för svavelutsläpp frånmellanstora och stora koleldade industri- och fjärrvärmeanläggningar med utsläppstörre än svavel bör gälla en gräns på O,/MJtillfört bränsle som årsmedelvärde - att regeringenaktivt bör verka för att ökadoljeavsvavling och förgasning av restolja med efterföljande avsvavling kommer till stånd vid raffinaderierna - attprocessvavelutsläppen ytterligare begränsas till caen tredjedel av utsläppsnivån . 1981/82:151 101 UTREDNING OM ALTERNATIVA MILJÖKRAV VID FÖRBRÄNNING AV FOSSILA BRÄNSLEN 1 Arbetetsinriktning på svavelfrågorna 2 Valet avalternativa miljökrav och beräknings-.förutsättningar 3 Metoder att minska svavelutsläppen frånför bränning av fossila bränslen 3.1 Begränsning av svavelutsläpp före förbränning 3.2 Begränsning av svavelutsläpp vid förbränning 3.3 Begränsning av svavelutsläpp efter förbränning 4 Konsekvensernaför energiproduktionskostnaderna av olternativa svavelkrav 5 Försurningen i - dagsläget 5.1 Försurning av skogsmark 5.2 Försurning av grundvatten 5.3 Försurning av sjöaroch vattendrag 6 Förändring avden framtida svaveldepositionen i 6.3 Deposition från punktkällor 7 Utvärdering av alternotiven från miljösynpunkt 7.1 Försurning av mark och vatten 1981/82:151 102 Åtgärder mot försurningen- ett samlat handlingsprogram 8.1 Kalkning avmark och vatten 8.2 Begränsning av försurandeutsläpp 8.3 Begränsning av annan syratillförsel Slutsatser Bilaga 1Minskning av industrins processvavelutsläpp*) Bilaga 2Energiproduktionsscenarier och svovelutsläpp Bilaga 3Kostnader för svavelbegränsning vid koleldning Bilaga 4 Tillgång och merkostnad för lågsvavliga oljor Bilagorna 1-1* häruteslutna. *) Bilaga 1 örutgiven separat i PW-serie medbeteckningen SNV PM 1476 1981/82:151 103 1 Arbetets inriktning på svovelfrågorno Regeringens uppdrag till avser en redovisning av förslag till alternativa miljökrav vid eldning med fossila bränslen. Naturvårdsverkethar emellertid valt att i denna utredning endast behandla svavelutsläppen, främstfrån koleldning. Tyngdpunkten iarbetet är en analys av kostnader ocheffekter av alternativa svavelkrav vid koleldning. Skälen till att på detta sött valt att begränsauppdraget vid genomförandet är flera: Det har inte bedömts meningsfullt att på den begränsade tiden utreda alternativa miljökrav förannat än svavelutsläppen. Det ärsamtidigt frågor om kol och svavel som har bedömts medföranågra mer betydande samhällskostnader, varför det är viktigast att söka belysa konsekvenserna av alternativa miljökrovpå derina punkt. Det är ocksåsvavelutsläppen från koleldning som varit mest kontroversiella viddiskussioner om nya energianläggningar. Naturvårdsverketbifogar (bilaga 1) till denna utredning en annan utredning som belyser möjligheterna ott begränsa svavelutsläppen från processindustrin. Tillsammans med det material somtidigare översänts till regeringen gemensamt från och föreliggernu ett omfattande underlag för att fastställa den svavelpolicy som bör föras under1980-talet och . Vad gäller andra miljökrav än de som rör svavelutsläppvid användning ov fossila bränslen, kommer att remissbehcndlc ett förslag till preliminära riktlinjer för fastbränsleeldning därkol ingår som en del. 2 Valet ov alternativa miljökrav och beräknirrgsförutsättningcr De alternativa miljökravsom behandlar i dennautredning återspeglar, vad gäller kol, någraolika åsikter om lämplig ambitionsnivå som framförts av olika parter vid miljöskyddsprövningenav kraftvärmeverk och hetvattencentraler. Sexstycken olika alternativa svavelkrav (benämndakol A, B, C, D, E och F) har granskats och legat till grund för jämförande beräkningar av svavelutsläpp och kostnader vid energianläggningar. Alternativen bör ses som illustrationsexempel för skilda nivåerpå svavelutsläpp. Alternativen uppstår i skärningen mellan två olika tänktanivåer vad gäller riktlinjer försvavelkrav vid prövningen enligt miljöskyddslagen och tre olika tänkta nivåervad gäller krav ställda enligt svavellagen. De olika alternativen somanvänds för industrier och fjörrvärmeproducerande anläggningar framgår av figuren nedan. Svavellagen (norm) för koleldning i uppvärmning och industri: utsläpp högst /MJ (gäller ) utsläpp högst /MJ (lindring) Miljöskyddslagen "riktlinje" "KOL A" "KOL B" "KOL C" 0, 1. g/MJ >400 ton/år "KOL D" Naturvårds -verkets normalkray "KOL E" "KOL F" Som framgår ovan harnaturvårdsverket valt att beskriva enreglering av svavelutsläppen på samma sättsom , med två olika lagstiftningar. En södon reglering utnyttjar miljöskyddslagen förde stora utsläppen friån förprövningspliktiga anläggningar för förbränning av bränslen {10 MW tillförd effekt). Miljöskyddslagen medger att avvägningar görsutifrån der\ enskilda anläggningens förutsättningar. Förde många små onlöggningornautgör svavellagstiftningen det bästa styrmedlet. Vid beräkningen av kostnader och miljöeffekter av de olika alternativen har det antagitsatt de svavelutsläpp och -som förutsätts i deolika alternativen gäller som årsmedelvärden.Det har under utredningsarbetets giångvisat sig alltmer väsentligt för kostnaderna försvavelbegrönsonde åtgärder attformulera föreskrifter om svavelutsläpp från koleldningsom långtidsmedelvärden. För kolkondenscnläggningar har beräkningarav kostnader och effekter genomförts för två alternativariktlinjer för prövningen enligt miljöskyddslagenenligt figuren nedan. Beräkningsalternativ för kolkondensproduktion: "ELKOL A" "D 4) :0 -fJ t-i _ "ELKOL B" Anläggningar förkolkondensproduktion är så stora att prövningen enligt miljöskyddslag.3n (eller lokaliseringsprövningen enligt §136 a BL) i allmänhet blir helt avgörande förutsläppens storlek och svavellagstiftningensbestämmelser är av liten betydelse. Alternativa miljökravför den framtida oljeförbränningen harformulerats utifrån vad som bedömts tekniskt och ekonomiskt rimligt. De föreslagna alternativen återspeglar alltså inte olika parters ståndpunkter såsomalternativen för kol försöker göra. Naturvårdsverkethar valt att arbeta med tre alternativa nivåerpå svavelhalt i tjock eldningsoljaenligt nedan. Svavellagstiftningen (norm) Svavel- Tjock Eo * Tunn Eo ~0,/MJ 0,-0,/MJ 3,~0,/MJ 3,-0,/MJ 0,~0,/MJ 0,~0,/M "Olja A" dagens krav 1?8,1 "Olja B" "Olja C" 1 1981/82:151 106 Enligt naturvårdsverketsbedömning har det inte funnits skäl att arbeta med olika alternativ för svavelhalt i tunn eldningsolja. Det är emellertid möjligtatt svavelhalten hos tunn eldningsolja i alternativ "olja C" (och i någon mån även "olja B") får lägresvavelhalt "automatiskt" i scenariet för eftersom vi då förutsatt storandel lågsvavlig Nordsjöråolja ienergiförsörjningen. För ott belysa konsekvenserna av deolika alternativen har i utredningen använtsscenarier för energianvändning år1990 och . Det måste betonas att scenarierna inte utgör någon prognos.Scenarierna ör desamma som används av projekt . I korthet innebär scenariet förår 1990 en måttlig övergång till koleldning i hetvattencentraler för fjärrvärmeproduktion samt inom industrin. Kolanvändningen (exkl metallurgiska kol) ärca 6 Mton kol. I scenariet för har antagits en maximal utbyggnad med kol avkraftvärmeproduktionen samtidigtsom fjärrvärmesystemem växt i storlek. Kolanvcndningen ärdärför drygt 20 Mton. Förscenarierna har antagits ettden energiproduktion som inte kan ske med kol kommer att fortsätta ske med olja. Detta har också fått påverka scenarierna för den totala oljeförsörjningen.