prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — Hovrätten biträder NlU:s förslag, att de som ingåräktenskap behåller sina respektive släktnamn om de inte själva tar initiativettill att endera namnet skall vara deras gemensamma. Hovrätten anser vidare attanmälan om gemensamt namn före äktenskapet bör kunna ske, förutom hos pastorsämbetet,även till vigselförrättaren. Se vidare bilaga 3:1 avsnitt 2:5. 2.2 Hovrätten för : Hovrätten har ingen erinran mot den frihet för makar attvälja släktnamn som utredningen har föreslagit. Förslaget torde inte hellermedföra några tillämpningsproblem. förvärvar hustrun vid vigseln, om hon såönskar, automatiskt mannens släktnamn. På grund av vad som är känt omförekomsten av antalet fall då hustrun önskar behålla sitt tidigare släktnamnoch genom vad som har framkommit i den på utredningens uppdrag verkställdasociologiska undersökningen kan man förutsätta att det alldeles övervägande antaletmakar önskar att få sin släktnamnsfråga löst på samma sätt som . Förslagetinnebär emellertid att det i så fall behövs en skriftlig anmälan av hustrun hospastorsämbetet. Till denna skall fogas ett samtycke frän mannen. Även om enuttrycklig bestämmelse saknas om det, torde också detta samtycke behöva varaskriftligt. Antalet giftermål uppgick till 44 790. Om det antages attmakarna i av dessa 1981/82:156 157 giftermål vill ha kvar den nuvarande ordningen, skulleförslaget innebära att Bilaga 3 ytterligare ungefär 36 000 blanketterårligen måste fyllas i jämfört med vad som är fallet. Den föreslagnahuvudregeln förefaller därför att vara tämligen opraktisk. Ur principiella synpunkter kan det också förefalla tveksamtom man som en huvudregel skall bestämma att namnolikhet skall råda mellanmakar, då det är klarlagt att det överväldigande flertalet finner det lämpligteller önskvärt att makar har samma släktnamn. Från allmän synpunkt är detdessutom önskvärt med namnlikhet mellan makar. Trots dessa nackdelar anser hovrätten ändå att den avutredningen föreslagna huvudregeln bör kunna godtas, väsentligen med hänsyntill dagens starka strävanden mot jämställdhet mellan man och kvinna. Hovrättenvill emellertid framhålla som angeläget att det föreslagnaanmälningsförfarandet hos pastorsämbetet verkligen blir så enkelt som möjligt.Det för många makar naturliga önskemålet om namngemenskap måste kunnatillgodoses på ett sätt som inte uppfattas som en besvärlig och administrativtkrånglig procedur, 2.3 Kammarrätten i : Såvitt kan utläsas av den i betänkandet redovisadesociologiska undersökningen är önskemålet om namngemenskap mellan makar välutbrett hos allmänheten. Erfarenheten av den gällande namnlagens tillämpninguppges också ge vid handen att de gifta kvinnorna endast i mycket ringautsträckning begagnat sig av den möjlighet namnlagen ger dem att efter anmälanbehålla sitt släktnamn under äktenskapet. Förutom att namngemenskapen ansessymbolisera familjegemenskapen är - såsom anförts i betänkandet -otvivelaktigtåtskilliga praktiska fördelar förenade med namngemenskap. Det föreligger enligtkammarrättens mening ett starkt såväl offentligt som enskilt intresse av attnamngemenskap allmänt förekommer i äktenskapet. Mot bakgrund av det nu anförda är det enligt kammarrättensmening fel att såsom utredningsmannen föreslagit införa en huvudregel att envarav makarna behåller sitt före äktenskapet gällande namn. Huvudregeln bör istället vara att makarna skall ta gemensamt släktnamn med valfrihet mellanmannens och hustruns. Vill de undantagsvis envar behålla sitt släktnamn föreäktenskapet bör så kunna ske genom anmälan hos pastorsämbetet. Har makarna intetagit gemensamt släktnamn och ej heller anmält att de vill behålla sittsläktnamn före äktenskapet bör - i enlighet med vad som synes vara de flestasönskan-som hjälpregel gälla att mannens namn blir makarnas eemensamma. Prop.1981/82:156 158 2.4 : Bilaga 3 Av det framlagda förslaget tilldrager sig bestämmelsernaom makars släktnamn och om barns släktnamn naturligt nog det största intresset.Vår nuvarande namnlag präglas av omsorg om namngemenskap inom familjen men gersamtidigt en vidsträckt möjlighet att göra avsteg därifrån, ehuru denna möjlighetmycket sällan utnyttjats. Den sociologiska undersökning, som ingår iutredningsmaterialet ger också belägg för en fast rotad namntradition, somframför allt består i namngemenskapen inom familjen. Enligt undersökningensresultat ansåg det överväldigande flertalet, , det lämpligt ellerönskvärt att makar har samma släktnamn; ansåg det betydelselöstoch menade att det var lämpligt med skilda släktnamn.Utredningsmannen anser sig också kunna utgå från att den bild undersökningengett av allmänhetens inställning vid tiden för undersökningens genomförande1975 är tillräckligt rättvisande för att kunna tjäna till vägledning vidutredningens övervägande. Enligt tingsrätten bör en så fast rotad namntradition somden sociologiska undersökningen påvisar ej brytas utan tungt vägande skäl.Namngemenskapen i en familj är av stort värde, och regler som bidrager tillnamnsplittring måste. a. av hänsyn fill barnen, vara väl mofiverade.Utredningsmannen framhåller också (sid. 86 n) att det skall till alldelessärskilt starka skäl för att avskaffa den på tradition grundade seden attkvinnan vid giftermål antager mannens namn. Utredningsmannen anför (sid, 70 m, m, flera ställen) attsläktnamnsfrågor (alltså efter 1975) blivit livligtuppmärksammade i den allmänna debatten, därvid särskild betydelse måstetillmätas de strävanden mot jämställdhet mellan könen som tagit sig uttryck iolika former, samt att en viktig grund för reformarbetet har blivit den senaretidens ändrade uppfattning om förhållandet mellan makarna i äktenskapet (sid,82 x). Det grundläggande betraktelsesättet skulle alltså vara ettannat nu än . Det som tillkommit är, enligt tingsrätten, attjämställdhetstanken slagit igenom på olika områden, bland annat påarbetslivets. Jämställdhetssynpunkterna har en avsevärd tyngd och principen omkönens likaberättigande torde omfattas av praktiskt taget hela samhället. Omdessa synpunkter anlägges på namnrättens område får de närmast en symboliskbetydelse. Denna kan ej utan vidare lämnas åsido. Förmodligen upplever en heldel människor denna betydelse som viktig. Resultatet av den sociologiskaundersökningen tyder dock närmast på att majoriteten av befolkningen ej hardenna inställning. Enligt undersökningen ansåg av de tillfrågadedet vara bäst att båda makarna vid giftermålet automatiskt får mannenssläktnamn men att hustrun genom anmälan kan få behålla sitt släktnamn.Ytterligare 25.4 procent ansåg det vara bäst att båda makarna automatiskt fårmannens släktnamn, men dessa ville också ee mannen Prop.1981/82:156 159 möjlighet att genom anmälan taga hustruns släktnamn.Sammanlagt 64,3 Bilaga förordade alltså en huvudregel att hustrun vidäktenskapets ingående förvärvar mannens släktnamn. uttaladesig för utredningens huvudregel att envar av makarna behåller sitt respektivesläktnamn, - Utredaren anser sig emellertid kunna lämna undersökningen somvägledning och anför skälen härför i ett stycke på sid, 70, Varken detresonemang han där för eller det han för på sid, 82 utgör något egentligt stödför hans påstående att opinionen efter den sociologiska undersökningenförskjutits, - Tingsrätten kan mot bakgrunden av det sagda icke finna atttillräckligt starka skäl framförts för den föreslagna regeln. Vad utredaren anfört om namnregler och förslag därom iandra länder -speciellt våra nordiska grannländer - synes ej ge någotdefinitivt stöd för viss lösning. Utredaren har tagit fasta på ett norsktförslag som i väsentliga delar överensstämmer med den av honom föreslagnaordningen. Än starkare skäl talar emellertid för att tillmäta gällande danskrätt, som helt strider mot förslaget, betydelse. Ett finskt förslag slutligenger stöd åt föreliggande förslag i vad avser makars namn men talar emot detbeträffande barns namn. Redogörelsen för den nordiska situationen ger snarastvid handen att övriga nordiska länder avvaktar det svenska förslaget.Förhållandena i de övriga nordiska länderna utgör alltså ej något stöd för utredningsmannensförslag att vardera maken vid äktenskapets ingående behåller sitt släktnamn. Tingsrätten ställer sig positiv till förslaget att mannengenom anmälan kan förvärva hustruns släktnamn. Hustrun bör givetvis, som ärfallet, genom en anmälan kunna behålla sitt släktnamn. - Reglerna bör såledesutformas så att hustrun vid äktenskapets ingående automatiskt förvärvar mannenssläktnamn med rätt såväl för hustrun att efter anmälan behålla sitt egetsläktnamn som för mannen att efter anmälan förvärva hustruns släktnamn. -Dettaförslag strider ej på någon punkt mot grundsatser i de av utredningsmannen påsid. 82 anförda lagarna och resolutionerna. Tingsrätten instämmer i det resonemang utredningsmannenför, som leder till att ett genom tidigare äktenskap förvärvat släktnamn ej fårföras vidare till "tredje man". Bestämmelsen i 6§ 2 st. får ansesvara en lämplig gränsdragning även om den kan bidraga till namnsplittringeninom familjen. Denna regel innebär emellertid att den av tingsrätten förordadeordningen att kvinnan vid äktenskapets ingående förvärvar makens namn måstemodifieras då mannen förvärvat sitt släktnamn från tidigare hustru. Fördettafall, som torde bli mycket ovanligt, föreslås regeln att vardera makenbibehåller sitt namn. 2.5 (): RSV instämmer i utredningens förslag att man och kvinnabehåller var och en sitt släktnamn under äktenskapet om de inte gör anmälan omannat. RSV ifrågasätter om inte i 6 § som första punkt bör insättas enbestämmelse om 1981/82:156 160 detta med hänsyn till att den nya lagstiftningen på ett såavgörande sätt skiljer Bilaga 3 sig från den tidigare. RSV tillstyrker ävenförslaget att ena maken kan anta andra makens namn med dennes tillstånd. Attsamtycke skall föreligga framgår ej av den föreslagna lagtexten. Då samtycke ären förutsättning för namngemenskap bör detta krav återfinnas i själva lagen. Enligt förslaget skall vidare någon begränsning avmöjligheterna att växla mellan makarnas namn ej föreligga utan namnväxling kani princip ske hur som helst. På skäl som RSV allmänt framhållitbör anmälningsförvärv endast få ske en gång vid i övrigt oförändrade förhållanden.Under denna förutsättning - att ett en gång anmält gemensamt namn inte fårändras enbart genom ny anmälan till pastorsämbetet under äktenskapets bestånd -bör tillfogas att återgång till tidigare buret namn kan ske vid äktenskapetsupplösning genom anmälan till pastorsämbetet. Förslag till lagtext: 6 § Ingående av äktenskap medför ej ändring av makars namn.Make äger dock med andre makens samtycke vid äktenskapets ingående eller senareunder bestående äktenskap genom anmälan hos pastorsämbetet som gemensamtsläktnamn anta det namn denne senast hade som ogift eller under äktenskapetförvärvat för egen del. Anmälan enligt första stycket får ej avse släktnamn somförvärvats på grund av tidigare äktenskap. Anmälan enligt första stycket får ske endast en gång vid iövrigt oförändrade förhållanden. Upplöses äktenskap får den som antagit andra makens namnåtertaga det före anmälan burna namnet genom ny anmälan till pastorsämbetet. RSV delar den i specialmotiveringen anförda uppfattningenatt anmälan endast skall kunna ske till pastorsämbetet och inte tillvigselförrättaren kommer namnfrågan - att behålla var sitt namneller anta enderas som gemensamt - att bestammas vid hindersprövningen och fåeffekt vid vieseln. Reservation av styrelseledamoten i RSV : instämmer i sitt yttrande i utredningensförslag att man och kvinna behåller var och en sitt släktnamn under äktenskapetom de inte gör anmälan om annat. Jag delar inte den uppfattningen. Av hänsyntill barnen och i allmänt intresse bör i stället som namngemenskap mellanmakarna vara den naturliga utgångspunkten. Jag menar därför att nuvaranderegler i namnlagen bör kvarstå. Detta innebär att hustrun vid vigseln förvärvarmannens släktnamn, om hon inte till pastor eller vigselförrättareanmält, att hon ämnar behålla det släktnamn hon hade som ogift. 1981/82:156 161 2.6 : Bilaga 3 Förslaget att makar, när de ingår äktenskap, skall kunnavälja enderas släktnamn såsom gemensamt namn får anses ligga i linje med denmoderna synen på jämställdhet mellan könen. Det får också anses överensstämmamed modernt synsätt att ingen ändring automatiskt sker av enderas släktnamn.Var och en behåller sitt namn, såvida inte anmälan sker om gemensamt namn. delar utredningens bedömning i denna del ochräknar med att den större valfrihet för makar som förslaget innebär kommer atthälsas med tillfredsställelse av alla som anser att släktnamnet är en faktorsom berör jämställdheten mellan könen. Å andra sidan skall inte döljas att detfinns en betydande konservatism i fråga om namnskicket. Enkäten ger ju vidhanden att tre fjärdedelar av svenska folket anser det självklart att kvinnanvid gifte antar mannens släktnamn. Reformen kan sägas inbjuda tillfamiljetvister när namnfrågan skall avgöras inför giftermål eller i fråga om barn.Det är därför viktigt att reformen åtföljes av en bred informationsverksamhetoch att samhället avsätter resurser för en rådgivningsverksamhet. Beträffande paragrafens (6 §) formulering villpatentverket framhålla följande. Utredningen anser (s, 160) att kravet påenighet mellan makar framgår av uttrycket "Vill makar ",förordar att detta krav kommer till tydligare uttryck i lagtexten.Texten föreslås därför utformad på samma sätt som skett i 7 §, Den börföljaktligen lyda: "Vill makar ha gemensamt släktnamn, får endera med denandres samtycke genom anmälan hos" etc. 2.7 Kyrkobokföringsinspektören i stifts östrainspektionsområde: Tvärt emot rådande tradition och klart utslag genomföretagen namnundersökning utförd av docent föreslår beredningen atthuvudregeln skall vara att makar behåller var och en sitt släktnamn underäktenskapet. Motivet till detta förefaller vara den iver med vilken man på sinahåll vill markera kvinnans självständighet. Denna opinion är visserligen bådehögröstad och enträgen, men företräder dock en minoritet. Den kvinna som önskarbehålla sitt släktnamn vid äktenskapets ingående skall givetvis ha möjlighetdärtill utan omgång. Men att mot alla de starka skäl för namngemenskap, vilkaberedningen själv redovisar, ändå föreslå som huvudregel skilda släktnamn är enicke ändamålsenlig förändring. Den nya och verkligt angelägna reformen att mannen kanförvärva hustruns släktnamn kommer däremot att öppna möjlighet för ömsesidignamngemenskap och just jämlikhet och göra behovet av skilda släktnamn betydligtmindre än vad det kan förefalla vara . Genom denna nya möjlighet fårbetydligt fler behälla/förvärva ett särskiljande eller särpräglat slaktnamn.vilket är svnnerlieen önskvärt. 1981/82:156 162 2.8 Kyrkobokföringsinspektören i stiftsvästra inspekfionsområ- Bilaga 3 de: Det förefaller i högsta grad anmärkningsvärt attnamnlagsutredningen förklarar sig ej vilja grunda sitt förslag "på enstakaröster som höjts i den ena eller andra riktningen" (s. 69) utan vill haett bredare underlag grundat på en sociologisk undersökning hos allmänheten,men ändå så fullständigt nonchalerar den undersökning som gjorts.Undersökningen ger klart besked om att ett överväldigande flertal anser attnamngemenskapen skall behållas både ur psykologiska och praktiska synpunkter.Detta framkommer också i utredningen (s. 86). Namngemenskap kommer icke ipraktiken att kunna uppnås - såsom utredningen tror - genom huvudregeln attmannen och kvinnan behåller sitt släktnamn från tiden före äktenskapet om deinte anmäler att de vill ha gemensamt släktnamn. Utredningen fastslår (s. 86)att "Det skall alldeles starka skäl till för att en sådan ordning skallavskaffas" nämligen att hustrun förvärvar makens släktnamn.Jämställdhetssträvandena är icke "alldeles särskilt starka skäl" fören ändring. Man kommer genom denna huvudregel att bidra till attnamngemenskapen upplöses. Då det enligt den sociologiska undersökningen endastär en försvinnande liten procent (0,8) som anser det vara bättre att makar harolika släktnamn, kan dessas önskemål tillgodoses inom ramen för nuvarandelagstiftning då ju hustrun äger rätt att behålla sitt släktnamn som ogift ochgenom en ändring av namnlagen bör möjlighet kunna ges för mannen att förvärvahustruns namn som ogift. Namngemenskap kan ej säkerställas genom sådan anmälansom utredningen avser. Det finns alltför stora risker för att anmälan ej kommertill stånd, varför förslagets huvudregel kommer att spoliera den fast rotade ochav de allra flesta önskade namngemenskapen, Förövrigt har utredningen frångåttkravet på jämställdhet när det gäller mellannamn. Här får enligt förslagetendast en av makarna bära mellannamn. 2.9 Kyrkobokföringsinspektören i : Huvudregeln enligt förslaget är, att makarna vid vigselnbehåller sina tidigare släktnamn. Något stöd för detta förslag har utredareninte. Den nuvarande namnlagen har alltsedan 1964 givit kvinnan möjlighetbehålla sitt släktnamn (i vissa fall efter medgivande av namnmyndigheten).Likväl är det i ytterligt få fall, som kvinnan beslutat behålla sitt tidigaresläktnamn. år det också så, att när kvinnan anmält, att hon villbehålla släktnamnet, så har hon därmed avsett att anmäla det som tilläggsnamn.Först när man bett kvinnan skriva sitt tilltänkta namn, har det klart framgått,att hon avsett anmäla sitt tidigare släktnamn som tilläggsnamn. Praxis visaralltså, att i de allra flesta fall betyder namngemenskap betydligt mer änformell jämställdhet i namnfrågan. Den enkät utredningen gjort bland människori giftasåldern pekar entydigt i samma riktning. Endast en mycket litenminoritet har uttalat sig emot nu gällande huvudregel. 1981/82:156 163 Huvudregeln bör alltså även i fortsättningen vara, attkvinnan vid vigsel Bilaga 3 förvärvar mannens släktnamn, om ej annat anmäles.Kvinnan bör dock fortfarande kunna anmäla behållande av tidigare släktnamn ävenom det förvärvats genom vigsel, I sistnämnda fall utan att inhämta namnmyndighetensmedgivande. Det finns ingen reell anledning kräva ett sådant medgivande. Bådamakar bör också genom anmälan kunna förvärva kvinnans namn som ogift. Anmälanbör kunna ske till pastorsämbetet både före vigseln som efter vigseln.Nuvarande spärr vid vigseln har visat sig olycklig och förorsakat onödigtbesvär genom tvånget att gå till namnmyndigheten så fort vigselakten är över. Sedan anmälan väl gjorts, bör återgång eller ändring ickekunna ske genom ny anmälan till pastorsämbetet, utan i sådana fall bör det varatvång att göra ansökan fill namnmyndigheten. Därav följer, att FBF 14 § bör vara kvar. I utredningen föreslås (s. 84 ff.) att huvudregeln föräkta makar skall vara den att mannen och kvinnan behåller var och en sittsläktnamn under äktenskapet, om de inte gör anmälan om annat. Detta innebär ettmarkant brott mot nu gällande förhållanden och lagbestämmelser, dvs. atthuvudregeln är att äkta makar har namngemenskap och att denna uppnås genom attkvinnan vid vigseln förvärvar mannens släktnamn. Nämnden instämmer iutredningens uppfatfing att jämställdheten mellan man och kvinna bör medföraatt namngemenskap skall kunna uppnås på två sätt, dels enligt hittillsvarandepraxis, dels på det sättet att mannen vid äktenskapets ingående kan förvärva hustrunssläktnamn. I utredningen konstateras (s. 86) att det stora flertalet() av dem som svarade vid en av utredningen företagen sociologiskundersökning ansåg det lämpligt eller önskvärt att makar har samma släktnamn.Det förefaller rimligt att antaga att denna attityd till frågan om gemensammaeller skilda släktnamn inte kommer att förändras nämnvärt under överskådligfid. Därför ter det sig mindre lämpligt att som huvudregel införa en principsom flertalet av befolkningen inte finner vara den lämpliga eller önskvärda. Nämnden instämmer i utredningens uppfattning att det börråda stor frihet för äkta makar när det gäller val av släktnamn. Det synes ossemellertid som om denna valfrihet skulle kunna uppnås utan att den lagstiftandemyndigheten binder sig vid en viss uppfattning om vilket alternativ som skallvara utgångspunkten för lagen och därmed - utan att det sägs rent ut - geruttryck åt en åsikt om vad som är eller bör vara det normala. Enligt utredningens förslag skall anmälan göras hospastorsämbetet om två makar inte vill behålla var sitt släktnamn. Det kan antasatt antalet sådana anmälningar kan komma att bli mycket stort. Vi finner detnaturligt att de som gifter sig i samband med äktenskapets ingående tarställning fill 1981/82:156 164 namnfrågan, och vi anser det rimligt att anmälan omsläktnamn alltid skall Bilaga 3 göras när äktenskapet ingås. Vi föreslåratt 6 § första stycket får följande lydelse (högerspalten; i vänsterspaltenutredningens förslag): Vill makar ha gemensamt släkt- Före äktenskapets ingående skall namn, får endera genom anmälan anmälan göras hos pastorsämbetet hos pastorsämbetet förvärva den om de äkta makarna önskar bära var Görs anmälan och en sitt tidigare släktnamn eller före äktenskapets ingående, sker om de önskar namngemenskap namnförvärvet genom vigseln. genom att välja ettdera av dessa Detta nämndens förslag markerar tydligt den valfrihet somenligt nämndens - och också utredningens - mening bör råda. Möjligen medförnämndens förslag att vissa mindre ändringar måste göras på andra ställen iutredningens förslag till lagtext, men det rör sig i så fall om mycketobetydliga justeringar. Enligt utredningens förslag skall äkta makar när som helstunder äktenskapet kunna uppnå namngemenskap genom att de väljer ettdera avmakarnas släktnamn som gemensamt namn. Nämnden anser att det eller de släktnamnsom enligt nämndens förslag (genom anmälan hos pastorsämbetet) förvärvas vidäktenskapets ingående icke skall kunna ändras på annat sätt än genom ansökanhos namnmyndigheten. Också på denna punkt innebär nämndens förslag en avvikelsefrån utredningens. I utredningens sammanfattning (s. 9) diskuteras i korthet"det allmännas intresse av namnstabilitet och den enskildes intresse avatt få förvärva det släktnamn han önskar". Det sägs att på grund avpersonnumren skulle "det allmännas" intresse av namnstabilitet intevara lika framträdande som . Det står inte helt klart för oss vad som härmenas med "det allmänna". Såväl offentliga myndigheter ochinstitutioner som enskilda medborgare och privata företag m. m. torde ha ettstarkt intresse av att det råder namnstabilitet - att inte samma person vidskilda tillfällen, kanske med korta mellanrum, förekommer med två (eller iolyckliga fall flera) olika namn. Nämnden anser att namnstabiliteten börbevaras. För den skull bör givetvis möjligheterna att byta släktnamn inteinskränkas alltför hårt, men namnbytena bör regleras genom att namnmyndighetenfår tillfälle att ta ställning till dem. Det blir sedan namnmyndighetens sakatt se till att namnbytena i enkla fall (t. ex. återgång till före äktenskapetburna skilda släktnamn) kan ske utan större kostnader och utan onödig tidsutdräkt. Prop.1981/82:156 165 2.11 i : Bilaga 3 Mot förslagets utgångspunkt ifråga om makars namn,nämligen att vardera maken behåller sitt släktnamn under äktenskapet, göresingen erinran. Hustru kan redan nu enligt gällande rätt genom anmälan förevigseln behålla sitt släktnamn som ogift. Strävanden mot jämställdhet mellanman och kvinna talar också för ett övergivande av den hittillsvarande agnafiskanamnordningen, trots de konsekvenser detta kan ha för namnstabiliteten. Det ärdå tillfredsställande att makar genom en enkel anmälan hos pastorsämbetet kanvinna namngemenskap. Att döma av den ovannämnda sociologiska undersökningen kandetta förhoppningsvis förväntas bli en vanlig företeelse. Om alltså förslagets utgångspunkt är godtagbar, så måsteemellertid starka invändningar resas mot de möjligheter förslaget öppnar förmake att när som helst utan vidare genom en enkel anmälan till pastorsämbetetåterta tidigare släktnamn - detta såväl under äktenskapet som efter dessupplösning.