prop · G503196 · 1981-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1981/82:196 medförslag till lag om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m. m.; Regeringen föreslår att antaga det förslag somhar upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag. I propositionen läggs fram förslag att i lag reglerautförseln från riket av krigsmateriel, upplåtelse eller överlåtelse avtillverkningsrätt samt anordnande av militärt inriktad utbildning av utländskmedborgare. Genom lagen ersätts krigsmaterielkungörelse, 1 förslagetredovisas de överväganden som skall ligga till grund för prövningen avtillståndsärenden. Därjämte behandlas vissa förslag rörande rutiner ochkontrollåtgärder vid tillämpningen av nuvarande riktlinjer för utförsel avkrigsmateriel. Den nya lagen föreslås träda i kraft den . I 1981/82. Prop.1981/82:196 2 Lag om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m. m. Härigenom föreskrivs följande. 1 § Krigsmaterielfår inte föras ut ur riket utan tillstånd av regeringen, om ej annat följer avdenna lag eller annan författning. 2 8 Den som inomriket tillverkar krigsmateriel får inte utan tillstånd av regeringen upplåtaeller överlåta rätt att utom riket tillverka sådan rnaterir el. 3 § Militärtinriktad utbildning av utländsk medborgare får inte bedrivas inom riket utantillstånd av regeringen. Första stycket gäller inte 1, utbildning somstår under tillsyn av eller universitets- ochhögskoleämbetet, om den sker i enlighet med läroplan eller utbildningsplan somhar fastställts av någon av dessa myndigheter, 2, utbildning somanordnas av staten, 3, utbildning somanordnas i samband med försäljning av krigsmateriel eller med anställning iföretag för tillverkning av sädan materiel, 4 § I ärenden sominte avser utförsel i större omfattning eller eljest inte är av större vikt fårchefen för meddela tillstånd enligt I §. 5 § Regeringenbestämmer vad som skall avses med krigsmateriel enligt denna lag. 6 § Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter omutförsel av enstaka skjutvapen och därtill hörande ammunition samt avskjutvapen jämte tillhörande ammunition för personligt bruk eller för användningvid jakt, tävling eller övning utom riket. 7 § Om olovligutförsel av vara och om försök därtill finns bestämmelser i lagen (1960:418) omstraff för varusmuggUng, 8 § Den sombryter mot 2 eller 3 § döms, 1, om gärningen skett uppsåtligen, till böter ellerfängelse i högst två är, 2. om gärningen skett av grov oaktsamhet, till bötereller fängelse . I ringa fall skall inte dömas till ansvar. 9 § Är brott som avses i 8 § första stycket 1 att anse somgrovt, döms till fängelse lägst och högst . Vid bedömande om brottet är grovt skall särskilt beaktasom det avsett tillverkningsrätt av betydande värde eller utbildning avbetydande omfattning eller varaktighet eller om gärningen eljest varit avsärskilt farlig art. Denna lag träder i kraft . Genom lagenupphävs kungörelsen (1949:614) angående förbud mot utförsel från riket av krigsmateriel. Närvarande: statsministern , ordfördande, ochstatsråden , , Åsling, Söder, , , , ,, , , Elmstedt, Tilländer, Ahrland, Lagrådsremiss med förslag till lag om förbud mot utförselav krigsmateriel, m.m. Enligt kungörelsen (1949:614) angående förbud mot utförselfrån riket av krigsmateriel (ändrad senast 1981:492) får krigsmateriel inteutan tillstånd utföras fill utrikes ort. Vad som är att betrakta somkrigsmateriel anges i bilaga till kungörelsen. Gällande riktlinjer för prövning av tillstånd till exportav krigsmateriel beslutades av (prop. 1971:146, UU1971:21. rskr 343). Den svenska krigsmaterielexporten har vid fleratillfällen diskuterats i . Med anledning av motioner om en översyn avriktlinjerna (mot. 1977/78:531, 1978/79:397 och 1978/79:589) hem-Ställdeutrikesutskottet (UU 1978/79: 25) att en översyn skulle komma tillstånd. Detta godkändes av (rskr 1978/79:226). Efter regeringensbemyndigande den 19juli 1979 tillkallade dåvarande chefen förhandelsdepartementet en kommitté' med uppgift att se över reglerna för svenskexport av krigsmateriel. Kommitténsom antog namnet krigsmaterielexportkommitté avlämnade i juni 1981sitt betänkande (SOU 1981:39) Svensk krigsmate-rielexport. En sammanfattning avkommitténs överväganden och förslag bör fogas till protokollet i detta ärendesom bilaga I. Kommitténsförslag till lag om förbud mot utförsel från av krigsmateriel m. m. börfogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2. ' Förutvarande statsrådet , ordförande,riksdagsledamöterna samtf.d, landstingsrådet , 1981/82:196 4 Efter remiss har yttranden över belänkandet avgetts av justitiekanslern,riksåklagaren, , kammarrätten i , ,, överbefälhavaren, försvarets civilförvaltning,, försvarels forskningsanstalt, ,, universitets- och högskoleämbetet, ,kommerskollegium, generaltullstyrelsen, patent- och registreringsverket,, överstyrelsen för ekonomisktförsvar, , statens industriverk, styrelsen för tekniskutveckling, förenade fabriksverken, sprängämnesinspektionen, länsstyrelserna iSödermanlands. , , , och Västernorrlandslän, exportråd. Centralorganisationen /SR, iSverige, och . i har bifogat yttrande av Saab-ScaniaAB, i och av ABoch i av AB . Yttranden har vidare inkommit från Svenska handelskammarförbundet.Svenska Freds- och och . En sammanställning av remissyttrandena bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 3. Till protokollet i ärendet bör vidare som bUuga 4 fogasbilagan till nu gällande kungörelse (1949:614) angående förbud mot utförselfrån riket av krigsmateriel. Kommittén konstaterar i sitt betänkande att Sverigessäkerhetspolitik i väsentliga avseenden grundas på tillilen till den svenskaindustrins förmåga att utveckla och tillverka materiel som är av vikt förförsvarskraften. Vårt land vill undvika att komma i en sädan beroendeställningtill andra länder att den kan utnyttjas för påtryckningar eller så att landet ien krissituation står utan viktig materiel. Åven om av tekniska ochekonomiska skäl i betydande utsträckning tvingas importera försvarsmaterielfår det internationella beroendet inte i något sammanhang bli så stort att desäkerhetspolitiska målen kan ifrågasättas. Denna syn har varit vägledande för vårsäkerhets- och försvarspolitik. Den utgår från den i folkopinionen fastförankrade utrikespolitik som innebär alliansfrihet i fred och som syftar tillneutralitet vid krig. Den utvecklas också i det betänkande som avgavs av 1969års krigs-materielexportutredning och i den proposition som därpå följde ochsom 1981/82:196 5 godkändesav (prop. försvarskommitté har,liksom chefen för försvarsdepartementet i prop. 1981/ 82:102 s. 123, betonatbetydelsen av att vi inom landet härden industriella kapaciteten att utveckla,tillverka och underhålla försvarsmateriel. Detta är av vikt både för vårsäkerhetspolitiska trovärdighet och för försvarsmaktens utformning ochutnyttjande. Remissutfalletöver det föreliggande betänkandet ger också ett entydigt stöd för dennauppfattning. Tilltron till vår utrikespolitiska hållning och respekten för vårsäkerhetspolitik kräver att vi har ett tillräckligt starkt försvar och att vipå väsentliga områden är självförsörjande med högt kvalificerad materiel. Somett litet land med begränsade resurser kan vi inte uppnå en fullständigsjälvförsörjning. Utvecklingen har nödvändiggjort en ökad import. Visserligenhar försvarets materielanskaffning varit knuten till svenskaföretag till men av denna materiel beräknas hautgjorts av importerade delar och komponenter, Itakt med den allmänna internationella utrikeshandelns tillväxt och den tilltagandearbetsfördelningen på det industriella området tenderar också importbehovet attöka på områden som berör utveckling och tillverkning av försvarsmateriel. Detgäller inte bara s,k, hårdvaror, exempelvis elektroniska komponenter, utanockså överföring av rent kunnande. Som några av remissinstanserna framhåller ärdenna teknikimport av grundläggande betydelse för svensk industri. i likhet med vad chefen för försvarsdepartementet anfört i prop. 1981/82:102,kraftigt understryka vikten av att både av utrikespolitiska ochförsvarspolitiska skäl upprätthåller försvarsindustrins kompetens ochkonkurrenskraft. Det är av stort värde att vi inte kommer i beroendeställning tillutländska leverantörer. En hög självförsörjningsgrad stärker trovärdigheten i värpolitik att försvara vårt oberoende vid kris eller krig. En kvalificerad svenskförsvarsindustri gör det dessutom möjligt, vilket ofta framhållits avplanerings- och produktionsansvariga myndigheter inom försvaret, att utformaförband och system med särskild hänsyn till våra speciella försvarsbetingelser. Undersenare tid har emellertid svårigheterna att bibehålla den önskvärdakapaciteten inom försvarsindustrin ökat. Detta har flera orsaker. En ligger iden allmänna utvecklingstrend som berörts. En annan bottnar i att den delav försvarsanslagen som används för materielanskaffning kraftigt minskat. Frånslutet av har denna del sjunkit frånhälften till en tredjedel av hela anslaget. Storaansträngningar görs f. n. att bibehålla den önskvärda kapaciteten inomförsvarsindustrin t.ex. genom en kompletterande civil tillverkning. Menförsvarsindustrin kommer alltid att behöva ett visst eget utrymme för forskning,utveckling och tillverkning. Framtagning av nya vapen och vapensystem kräversin speciella kompetens. De kostnader som är för- 1981/82:196 6 bundna med denna process är mycket stora. Den kostnadstäckningsom kan ske genom tillverkning i långa serier begränsas i fredstid både avförsvarets ekonomi och behov. En viss expoit som ökar den industriellabeläggningen ger ett värdefullt bidrag till kostnadstäckningen. Samtidigtbidrar den till att sänka styckekostnaderna vid försvarets upphandlingar. Enexportförsäljning innebär också ett kapacitetsutnyttjande som är högre än vadsom är nödvändigt för försvarets fredstida behov. Detta har i tidigareöverväganden om krigsmaterielexporten tillmätts särskild vikt. Också iföreliggande betänkande och remissyttranden framhålls värdet av attförsvarsindustrin är dimensionerad utöver vad som krävs under fredstidaförhållanden. Kommittén talar om vikten av att kunna fillgodose de behovsom kan uppkomma i ett avspärrningsläge. För att kunna möta dessa fordras enberedskap som i sin tur kräver en tillverkningskapacitet som ligger något överfredsbehovet. Överstyrelsen för ekonomiskt försvar anför samma argument. Jag delar uppfattningen om vikten av att hålla en högberedskapsnivå inom försvarsindustrin. Den är en integrerad del av vår försvarspoUfikoch ett avgörande skäl till vari"ör en viss export av krigsmateriel börtillåtas. Jag är också ense med kommittén om att försvarsindustrin och desskapacitet i huvudsak bör vara anpassad till den svenska försvarsmaktens behov.Därigenom kan man bl.a., som påpekar, lättaresäkerställa en längre utnyttjandetid av materielen genom renoveringar ochmodifieringar vilket givetvis har betydelse från kostnadssynpunkt. En anpassning av den svenska försvarsindustrin till detsvenska försvarets behov begränsar visserligen exportsektorn men ger ändåutrymme för en viss försäljning till andra stater. Därigenom vinner man som fram.hällitsmöjligheter till längre serier i tillverkningen och därmed till kostnadssänkningar.Detta stär också i överensstämmelse med de försvarspolitiska beslut somfattats. En tillverkning av krigsmateriel i enbart för den utländskamarknaden skulle inte vara förenlig med vare sig med vår utrikes- ochneutralitetspolitik eller vår försvarspolitik. De grundläggande motiven varför trots ettgenerellt exportförbud ändå bör kunna tillåta en viss men noggrant tillståndsprövadexport utvecklas närmare krigsmaterielexportutredning och i 1971 årsproposifion. I propositionen ges rikfiinjer till närmare ledning för tillståndsprövningen.Dåvarande departementschefen uttalade: Som jag förut har anfört måste huvudregeln vara generelltförbud mot aU exportera krigsmateriel utan tillstånd. De riktlinjer som härredovisas avser att ge närmare ledning för tillståndsprövningen. Prop.1981/82:196 7 Ivissa fall föreligger ovillkorligt hinder mot krigsmaterielexport. Detta kanvara fallet på grund av internafionella avtal, beslut av FN:s säkerhetsrådeller folkrättsliga regler om export från neutral stat under krig. I dessa fallskall självfallet exporttillstånd vägras. Utrikes-och neutralitetspolitiska skäl saknar betydelse i fråga om krigsmaterielexporttill de nordiska staterna och fill de neutrala staterna i . Därt"örbör i fredstid tillstånd beviljas för export till dessa stater. 1 fråga omandra stater måste från fall till fall bedömas om de utrikes- och neutralitetspolitiskaskälen har så ringa vikt att export bör tillåtas. Deprincipiella överväganden som här har redovisats leder till att tillstånd intebör beviljas för export till statsom befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, oavsett om krigsförklaringhar avgetts eller ej, statsom är invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda till väpnadkonflikt, eller statsom har inre väpnade oroligheter. Vidtillämpningen av dessa regler bör man dock skilja mellan materiel av utpräglatdefensiv karaktär och krigsmateriel i övrigt. De allmänna utrikespolitiskaskälen mot krigsmaterielexport har, som jag har anfört, inte sammatyngd i fråga om defensiva vapen, t.ex. kustartilleri- och luftvärnsmaleriel.Visserligen bör inte ens defensiv materiel kunna exporteras till stat sombefinner sig i väpnad konflikt med annan stat. Men i de övriga fall som häravses bör export av sådan materiel, som inte kan utnyttjas för att påverka denföreliggande krissituationen, kunna tillåtas. Detta är helt i överensstämmelsemed den praxis som gäller f. n. Starkautrikespolitiska skäl talar vidare mot att exporterar krigsmateriel,som kan bli utnyttjad för att undertrycka mänskliga rättigheter. Även om dennaprincip redan nu kan sägas vara vägledande för praxis i tillståndsärenden, ärdet angeläget att det uttryckligen slås fast som en grundläggande regel attexport inte kan medges i dessa fall. Regeln avses medfört ökad restriktivitet ifråga om urvalet av mottagare för svensk krigsmaterielexport i överensstämmelsemed det allmänna syfte som jag fömt har angett för de nya riktlinjerna. Regelnbör uttryckas så, att tillstånd inte skall ges för export av krigsmateriel tillstat, som på grund av deklarerade avsikter eller rådande politiska förhållandenkan antas använda materielen för att undertrycka mänskliga rättigheter somanges i . Ifråga om reservdelar till tidigare levererad krigsmateriel föreligger särskildaförhållanden. Med den stränga restriktivitet jag förordar för urvalet av destater till vilka krigsmaterielexport skall medges är det osannolikt, atttveksamhet uppstår i fråga om export av reservdelar till materiel, för vilken Ucensen gång lämnats. Skulle detta ändå inträffa, bör enligt min mening avgörandevikt fästas vid att reservdelarna är ett komplement fill materiel, somexporterats med vederböriigt tillstånd. För att svensk krigsmaterielindustriskall kunna verka på exportmarknaden inom de ramar som jag har angivit är detangeläget att köparna har goda garantier för att de får reservdelar tillinköpt materiel. Reservdelar till tidigare inköpt materiel bör därför fåexporteras oavsett förhållanden som jag här angivit som hinder för export.Ovillkorliga exporthinder gäller dock givetvis även i detta fall. Utredningenoch flera remissinstanser har betonat de svårigheter som uppslår i företagensplanering, om påbörjade eller kontrakterade leveranser måste avbrytas. Dessasvårigheter måste enligt min mening beaktas. Kartong:S. 7, rad 12 Står: intemationell konflikt Rättat till: väpnad konflikt 1981/82:196 8 som jag har funnit, krigsmaterielexport av viss omfattningskall tillåtas av beredskapshänsyn, bör man också beakta de konsekvenser försysselsättningen som kan uppslå, om en för export utbyggd kapacitet plötsligtinte kan utnyttja. Utfärdad exportlicens bör därför indragas, förutom vidovillkorliga exporthinder, endast om den mottagande staten kommer i väpnadkonflikt med annan stat eller fär inre väpnade oroligheter. Även i fall avväpnad konflikt bör indragning av licensen kunna underlåtas, om det ärförenligt med de neutralitetsrättsliga reglerna och mottagarstaten deltar ikonflikten endast symboliskt. anfört och jag tidigare framhållit medför den tekniska utvecklingenatt med begränsade resurser får allt svårare att följa med i dentekniska utvecklingen och med egen produktion täcka hela den sektor som är avbetydelse för det svenska försvarets behov. Det är som jag också tidigareframhållit inte tänkbart att vi med hjälp av export av krigsmateriel kan klaradetta problem. Det kan därför bli nödvändigt att inleda samarbetemed företag i andra stater. I ett sådant samarbete måste samarbetspartnernkomma med pä ett mycket tidigt stadium. Vid samarbelsavlal mellan företag iSverige och i andra länder om gemensam utveckling och produktion avkrigsmateriel bör sädan utförsel till det andra landet som föranleds av avtaletmedges oavsett förhållanden som fidigare angivits som hinder för krigsmaterielexport.Dock gäller även i detta fall de tidigare angivna ovillkorliga exporthindren.Avtal av detta slag fömtsätter en mycket restriktiv prövning vid val avutländsk samarbetspartner. Jag fömtsätter att avtalen alltid skallunderställas Kungl. Maj:t och aft myndigheterna skall ha full insyn i densvenska samarbetspartnerns verksamhet. Liksom f. n. bör endast statlig myndighet eller av statenauktoriserad vapenimportör godtas som köpare. Detta medför att risken för attkrigsmateriel hamnar hos icke avsedd stat är kraftigt reducerad. För att ytteriigareminska denna risk bör utländska köpare av svensk krigsmateriel, om det inte avsärskilda skäl kan underlåtas, skriftligen förklara att materielen under denärmaste fem åren från köptillfället är avsedd för köparens eget behov. I fråga om export av krigsmateriel till befrielserörelservill jag i likhet med utredningen och remissinstanserna hänvisa till dengrundläggande principen, vilken bl.a. fastslagits i ett av godkäntutlåtande från statsutskottet (SU 1969:82), att ingen stat har rätt att ingripai en annan stats inre angelägenheter. Hävdandet av denna princip är framförallt i de mindre staternas intresse. En sanktionering av export avkrigsmateriel till vad som från svensk sida betraktas som befrielserörelser ietablerade stater skulle urholka principen och undergräva våra möjligheter atthävda den. Trots att neutralitet i formell mening endast föreligger i krig ochinte vid inre väpnade konflikter, skulle en inblandning i sådana konfliktergenom export av krigsmateriel till endera parten stå i dålig samklang med densvenska neutralitetspolitiken och med det konsekventa svenska stödet förfredlig lösning av konflikter. Därtill kommer svårigheterna att avgöra vad somskall betraktas som befrielserörelse. Principen att endast etablerade stateroch av vårt land erkända regeringar eller deras ombud skall kunna uppträda somköpare bör alltså gälla generellt. krigsmaterielexportkommitté har haft till uppgiftatt göra en översyn av riktlinjerna och tillämpningen av dem. Prop.1981/82:196 9 sinprövning inte ha funnit anledning att ifrågasätta de gmndläggande motiven ochansluter sig fill utrikesutskottets bedömning att riktlinjerna pådet hela taget fyllt sin funktion väl. Kommittén anser därför att dessa reglermycket väl kan ligga till grund för tillståndsprövningen även i fortsättningen.De bör emellertid liksom tillämpas på ett restriktivt sätt. Kommitténanser att särskild försiktighet bör iakttas när det föreligger anledning befaraalt ett tilltänkt mottagarlands yttre eller inre stabilitet är i fara ellerinformationsunderlaget om landet är bristfälligt eller motsägelsefullt. Remissinstansernaansluter sig till denna allmänna bedömning. Flera av dem vitsordar attriktlinjerna fungerat väl och menar att de bör gälla även i fortsättningen.Landsorganisationen () understryker utredningens uttalande att fortsatt storrestriktivitet och noggrannhet i tillämpningen av riktlinjerna är påkalladspeciellt när det gäller ländervalef. Jagfinner kommitténs bedömning väl motiverad och anser att riktlinjerna bör liggatill grund för tillståndsprövningen även i fortsättningen. Inga erinringar harheller gjorts i den allmänna diskussionen beträffande de grundläggande motivensä som de utvecklas proposifion. Jag bortser dä från dem somöverhuvudtaget motsätter sig svensk krigsmaterielexport. Vad diskussionen hargällt såväl i som i den allmänna debatten har huvudsakligen varitbedömningar huruvida bestämda länder uppfyllt de krav riktlinjerna ställer.Därtill har frågan om distinktionen mellan krigsmateriel av utpräglad defensivkaraktär och krigsmateriel i övrigt diskuterats vid åtskilliga tillfällen. Jagåterkommer till dessa frågor. Kommitténlägger inom ramen för sin allmänna bedömning fram en del förslag som innebär enytterligare skärpning av den restriktivitet som är inbyggd redan i nuvaranderiktlinjer. Några väsentliga ändringar av riktlinjernas utformning föreslåsinte av kommittén och inte heller av remissinstanserna. Att riktlinjerna efteren noggrann prövning befunnits kunna ligga till grund för tillståndsprövningenäven i fortsättningen har sitt stora värde. Det tryggar kontinuiteten iSveriges exportpolitik på defta område och ger industrin en ökad säkerhet ifrågor som rör investeringar och marknadsföring. Vidsin genomgång har kommittén funnit att det skett en inteobetydlig ökning av exporten av krigsmateriel men att denna inte skett genomatt tillstånd lämnats i strid mot riktlinjer eller genom en extensivtolkning av dessa. Ökningen beror enligt kommitténs uppfattning huvudsakligenpå större och dyrare försäljningar fill tradifionella köparländer. Jag villbekräfta detta. vill jag framhålla att exporten inte börtillmätas särskild betydelse. Exportsiffrorna visar starka variafioner år frånår och bör därför studeras i relationer av längre tidsavsnitt. Av allt att dömakommer export att ligga på en betydligt lägre nivä än de bådaföregående årens, preliminärt bedömt kring som andel av den totala exportenmot 1,59 för . Prop.1981/82:196 10 viktigtatt hålla i minnet att moderna sofistikerade vapensystem med ökade insatser avelektronik och optronik ger brant stigande kostnadskurvor. Somjag tidigare framhållit har frågan om till vilka länder krigsmaterielexportkan tillåtas enligt riktlinjernas anvisningar varit föremål för diskussion vidflera tillfällen . Inte minst på grund av dennadiskussion har tanken på en parlamentarisk nämnd som rådgivande organ tillregeringen i krigsmaterielfrågor funnit uttryck i och annorstädes.Den väcktes redan av krigsmaterielexportutredning men avvisades i1971 års proposition och följande riksdagsbeslut. slog är 1979 -liksom - fast att utrikesnämnden bör kunna fylla funktionen avsamrådsorgan i krigsmaterielexportfrågor av mera betydande utrikespolitiskräckvidd. Kommittén har inte funnit anledning att ifrågasätta denna ståndpunktmen föreslår att regeringen fortlöpande inhämtar utrikesnämndens råd i frågaom länderval och större ärenden av principiell innebörd. Kommitténsslutsatser möter inga invändningar hos remissinstanserna. Dock vill LO för sindel förorda att en särskild rådgivande parlamentarisk nämnd inrättas medmotiveringen att en sådan skulle ha bättre förutsättningar än utrikesnämndenatt grundligt följa tillämpningen av föreskrifterna för krigsmaterielexportenoch medverka till att dessa preciseras när behov av detta uppstår. Detta skulledock inte hindra att även utrikesnämnden rådfrågas i spörsmål av storutrikespolitisk räckvidd. Jagkan inte dela uppfattningen att en särskild parlamentarisk nämnd skulle habättre förutsättningar att följa tillämpningen av riktlinjerna än utrikesnämnden.Denna består av talman och nio andra av valda ledamöter.Fördelningen av platserna sker enligt parlamentariska principer. Det är vidareoklart vad som avses med att nämnden skulle medverka till att preciseraföreskrifterna för krigsmaterielexporten. I betänkandet av utredning -som LO refererar till - heter det att nämnden särskilt bör följa handläggningenav och ge råd i ärenden som avgörs av Kungl.