prop · G5039 · 1981-12-31 00:00:00 — 2.1 Lagen (1973:558) om tillfälligt omhändertagandeoch lagen (1976:511) om omhändertagandeav berusade personer m.m. Arbetsgruppen har funnit det motiverat att först kort redogöraför de båda ovannämndalagarna, efter- 1981/82:9 23 som dessa har viss betydelse för den fortsatta framställningen. Lagen (1973:558) oro tillfälligt omhändertagande (LTO) kom till isamband med att riksdag beslöt om vissa åtgärder föratt bekämpa brottsligheten och förbättra denallmänna ordningen. LTO trädde i kraft . I 1-3 §§ LTO finns bestäitimelser som ger en polisman befogenhet att ivissa fall verkställa ett tillfälligt omhändertagande.Av dessa föreskrifter utgör 1 och 3 §§en direkt transformering till lag av tidigare gällande regler i polisinstruktionen (1972:511). Bestämmelsen i 1 § LTO tar sikte påfall då polisstyrelse enligt särskild bestämmelsehar befogenhet att besluta om omhändertagande.En enskild polisman får i ett sådant fall verkställaomhändertagandet i avvaktan på polisstyrelsens beslut, om förutsättningar för ett omhändertagandebedöms föreligga och ett dröjsmål med åtgärder skulle innebärafara för den omhändertagnes eller annans liv eller hälsa eller fara i annat hänseende. De bestämmelserom befogenhet för polisstyrelse att besluta om omhändertagande som häravses finns f.n. i utlänningslagen (1954:193), lagen(1954:579) om nykterhetsvård (NvL), barnavårdslagen (1960:97, BvL) och lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vårdi vissa fall (LSPV). Föreskriften i 2 § LTO gällerdet fallet att någon som kan antas vara under femtonår anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för hans hälsaeller utveckling. I ett sådant fall får polisman ta hand om honom för att skyndsamt överlämna honom till föräldrar, annan vårdnadshavareeller barnavårdsnäitmden. I 3 § före- 1981/82:9 24 skrivs att polisman skall omhänderta den som genom sitt uppträdande störden allmänna ordningen eller utgör omedelbar fara för denna, om ett omhändertagandeär nödvändigt för att upprätthålla ordningen. Ett sådant omhändertagande skall ske också när detfordras för att avvärja en straffbelagd gärning. LTO innehåller vidarebestämmelser om förfarandet vid omhändertagande,maximitid för kvarhållande m.m. Bl.a. föreskrivs att i de fall dänågon har omhändertagits enligt 3 § en utredning om hans personliga levnadsförhållanden vidbehov skall göras, om möjligt av en företrädare försocial myndighet. Avsikten med denna utredning skall vara att utröna om den omhändertagneär i trängande behov av hjälp eller stöd från samhällets sida (6 §). Beträffandeden som har omhändertagits enligt 3 § gäller vidareatt han skall friges så snart förhör ochpersonutredning har slutförts och anledning föreligger att han inte längre kommer att utgöra omedelbar fara för allmän ordning och säkerhet,dock senast efter omhändertagandet(8 §). Lagen (1976:511) om omhändertagandeav berusade personer m.m. (LOB) antogs i samband med att fylleristraffetavskaffades och trädde i kraft . LOBersatte tidigare gällande bestämmelser i förordningen(1841:58 s. 1) emot fylleri och dryckenskap. Enligt 1 § LOB får den som påallmän plats, utom eller inomhus, anträffas berusad av alkoholhaltiga drycker eller annatberusningsmedel omhändertas av en polisman, om han tillföljd av berusningen är ur ståndatt ta vård om sig eller annars utgör en fara försig själv eller annan. Omhändertagande fårockså ske om den berusade tillfälligtvis uppehållersig i port, trappuppgång eller liknande utrymme 1981/82:9 25 eller annars inom områdesom gränsar till allmän plats. Liksom enligt 4 § LTO gällerenligt 2 § LOB att det vid ett omhändertagande skall tillses att åtgärden inteorsakar den som tas om hand större olägenhet änsom är oundviklig med hänsyn till åtgärdens syfte. Vidare skall tillses att åtgärden inte väcker onödiguppmärksamhet. I LOB föreskrivsvidare (3 §) att den omhändertagne skall underkastas läkarundersökning,om det behövs med hänsyn till hans tillstånd. Om han efter en sådan undersökning inte tas in på sjukhus, får han hållas kvar hos polisen, när annan vårdej kan beredas honom (4 §). Den polisman som omhändertagit en berusad skall skyndsamt anmäla åtgärden till sin förman.Denne skall pröva om åtgärden skallbestå (5 §). Den som har tagits om hand skall friges sä snart det finnes kunna ske utan men för honom självoch anledning till omhändertagande ej längre föreligger,dock regelmässigt senast efter omhändertagandet. Om den omhändertagneär i behov av hjälp eller stödfrån samhällets sida skall polisen lämna råd ochupplysningar. Polisen skall därvid, i denmån det lämpligen kan ske, samråda med annat samhällsorgan som har till uppgift atttillgodose sådant behov (7 §). Enligt 9 § LOB skall LOBtillämpas även i fall dåförutsättningar för ett omhändertagandeskulle ha förelegat också enligt 3 §LTO. Enligt föreskrifter får registrering hos polisen av omhändertaganden enligt LTO eller LOB inte förekomma. Prop.1981/82:9 26 Enligt 10 § första stycket förstameningen NvL skall polismyndigheten göra anmälan till nykterhetsnämnden närnågon på grund av alkoholberusning har omhändertagitsenligt LOB. Samma skyldighet att göraanmälan föreligger enligt andra meningen i stycket för en polismyndighet som i annat fall får kännedora omatt någon har använt alkoholhaltiga drycker till skada för sig eller annan. Enligt 87 § körkortsförordningen (1977:722) skall polismyndighetenvidare, om den omhändertagne innehar körkort eller traktorkort, göra anmälanom omhändertagandet till den länsstyrelse som har meddelat körkortstillståndeteller utfärdat traktorkortet. Några motsvarande föreskrifter om obligatorisk underrät telseskyldighet för polisen när det gälleromhändertagan de enligt LTO finns inte. Det förekommeremellertid att anmälan till nykterhetsnämnd görs på grund av dennyssnämnda föreskriften i 10 §första stycket andra meningen NvL, omden omhändertagne har varit alko-holpåverkad. Eftersom polisen enligt 3 § polisinstruktionen (1972:511) är skyldig att underrätta socialvårdsmyndighetnär polisen får kännedom omett förhållande som bör föranleda en åtgärd av myndigheten, förekommer detatt man från polisens sida underrättar den sociala nämnden om LTO-ingripanden äveni andra fall, t.ex. om den omhändertagnehar varit narkotika-påverkad. Ingripanden enligt 3 § LTO kommer ocksåtill den sociala nämndens kännedom i den måndenna enligt 6 § LTO har utfört eller beretts tillfälle att utföra en utredning om den omhändertagnes levnadsförhållanden. Den anmälnings- ochunderrättelseskyldighet för polisen som har redovisats nu förutsätter att denomhändertagne har kunnat identifieras.Så är emellertid inte alltid förhållandet. Av de 50 392 personer som togs om handenligt LOB förblevsålunda 2 741 oidentifierade. Prop.1981/82:9 27 Den inledningsvis nämndaLTO/har till uppgift att utvärderade båda aktuella lagarnas till-lämpning. I den månutvärderingen ger vid handen att detvid den praktiska tillämpningen har uppkommit svårigheter som kan avhjälpas lagstiftningsvägen, bör utredningen också enligt sina direktiv ange de olika möjligheter som finns att ändraden aktuella lagstiftningen i angivet syfte. Bland de frågor som utredningen bör ta upp har särskilt angetts den berörda identifieringsproblematiken . Före hade ettstraff för fylleri särskild inverkan på rätten att få eller behållakörkort. I fråga om den som hade dömts för fylleri fick körkortstillståndinte meddelas innan hade förflutit från det förseelsenbegicks, om det inte kunde anses uppenbart att sökanden ändå var en skötsam person. Körkort skulle återkallasbl.a. om körkortshavaren hade gjort sig skyldigtill fylleri och det inte kunde anses uppenbart att han ändå var en skötsam person eller om körkortshavaren med hänsyn till onyktert levnadssättinte borde ha körkort. En konsekvens av attfylleristraffet slopades var att sådana rättsverkningarsom tidigare knöts till en dom för fylleri föllbort. gäller enligt7 § körkortslagen (1977:477) att körkortstillstånd får meddelasendast den som med hänsyn till sina personliga ochmedicinska förhållanden kan anses lämplig som förare av körkortspliktigtfordon. Vid prövningen av de personliga förhållandenaskall särskilt beaktas om sökanden ärkänd för nyktert levnadssätt och omdet kan antas att han som förare av körkortspliktigt fordon kommer att respektera trafikreglernaoch visa hänsyn, omdöme och ansvar i trafiken. 1981/82:9 28 Ett körkort eller ett körkortstillståndskall enligt 16 § körkortslagen återkallas bl.a. om körkortshavaren på grundav opålitlighet i nykterhetshänseende inte börha körkort. Frågor om att meddela körkortstillståndprövas av och frågor om återkallelse av körkortstillståndeller körkort av länsrätten efteranmälan av . Besluten kan överklagas till kammarrätten. Regeringsrätten är sista instans. Enligt 86 § körkortsförordningen(1977:722) åligger det nykterhetsnämnd att underrätta vederbörandelänsstyrelse, om nämnden har beslutat att ställa en kör-kortshavareunder övervakning enligt NvL eller hargett in ansökan till länsrätt om att ensådan person skall tas in på allmän vårdanstalt föralkoholmissbrukare. Även i annat fall skall nämnden underrättalänsstyrelsen, om den finner att rätten att ha körkortm.m. Nämndenskall i nu nämnda fall yttra, sig om den somunderrättelsen gäller börha körkort. Utöver den nu nämnda skyldigheten att lämna uppgifter till körkortsmyndigheten om körkortshavaregäller enligt 96 § första stycketkörkortsförordningen att uppgifter får inhämtas från bl.a. .<)Ociala organ som kan lämna upplysningar av betydelse för lämplighetsbedömningen. Det ärhär bl.a. fråga om uppgifter till den personutredning sompolismyndigheten enligt 11 § tredjestycket samma förordning skall göra när någon söker ett körkortstillstånd.Föreskrifter om personutredningen meddelasenligt 96 § andra stycket avrikspolisstyrelsen efter samråd medtrafiksäkerhetsverket och . 1981/82:9 29 Med stöd av dettabemyndigande har utfärdat provisoriska föreskrifter och anvisningar om personutredning enligt körkortsförordningenm.m. Av föreskrifterna framgår bl.a. att uppgifter alltid skall inhämtas frånsocial centralnämnd (nykterhetsnämnd) rörandeförhållanden som kan påverka bedömningen av sökandenslämplighet som körkortshavare. har meddelatanvisningar rörande social centralnämnds/ nykterhetsnämndsskyldighet att lämna uppgifter i körkortsärendenm.m.,SOSFS (S) 1977:98, ändrade genom SOSFS (S) 1979:13. Vid körkortsmyndighetens bedömning av en körkortshavareseller en körkortssökandes nykterhetspålitlighet kan en uppgift huruvida han har varit omhändertagen enligt LOB tjäna till ledning. Polisen får inte föraregister över sådana omhändertaganden. Som förut nämnts underrättar den emellertid enligt 87 § körkortsförordningeni det fallet att den omhändertagne är körkortshavare.Anmälningen förs in i körkortsregistretoch kan leda till att hos länsrätten väcker fråganom återkallelse av körkortet eller körkortstillståndet. I det fallet att den omhändertagne inte var körkortshavaresker f.n. ingen anteckning i körkortsregistret.På grund av föreskriften i 10 §NvL underrättar emellertid polisen alltid densociala näranden om LOB-omhändertaganden, Enligt de nyssnämnda anvisningarna från skall en social centralnämnd/nykterhetsnämnd,som av en polismyndighet anmodas att lämnauppgifter till personutredningen i ett körkortsärende, ange om sökandenunder den senaste tvåårsperioden har varit föremål för någon åtgärd på grund av nykterhets- eller narkotikaproblem. Om nämnden har kännedomom att omhändertagande enligt LOB har förekommit, skall detta enligt vad som anges ianvisningarna därför redovisas. Anmälningar i övrigt skall däremotredovisas endast om de har föranlett någon nämndens åtgärd. Prop.1981/82:9 30 Det nuvarande systemet ijnnebär sålunda attdet är centralnämnden (nykterhetsnämnden) som i ett ärende angående prövningav fråga om körkortstillståndtillhandagår med upplysning huruvida sökanden har varit omhändertagen enligt LOB. Denna ordning torde också ha varit förutsatti förarbetena till LOB och körkortslagstiftningen (se prop. 1975/76:113 s. 115och 117 samt prop. 1975/76: 155 s. 76-77). Det finns emellertid inte några i författningmeddelade föreskrifter om skyldighet för de sociala nämndernaatt registrera uppgifter om LOB-omhändertagandensom nämnderna erhåller frånpolisen. Registreringsfråganhar uppmärksammats av JO, som i ett beslutden uttalade bl.a. följande. I den allmänna debattsom förts kring olika slag av register har uppmärksamheten alltmer kommit att riktas mot denenskildes behov av skydd för sitt privatliv och sin personligasfär. Antecknandet avpersonupplysningar har kommit att uppfattas som ett intrång i den personliga integriteten. Sådant intrånghar man menat bör godtagas endast då det är motiverat avsärskilda skäl och dågarantier kan ges för att uppgiften är saklig, dvs. båderiktig till sitt innehåll och relevant för registreringsändamålet. mot bakgrund härav och med hänsyn till att omhändertagandenenligt LOB och LTO inte utgör något brott som polismyndigheten inte längre fårföra något sökbart personregister över personer som omhändertagits enligt dessa lagar. Det ter sig i detta lägenaturligtvis något egendomligt att de socialaorganen, som inte har någon författningsenlig skyldighet att föraregister över omhändertaganden, skall träda in i polisens ställe somregistreringsorgan och i sin tur försepolisen med uppgifter som polisen inte självfär anteckna i personregister. Det är därför onekligen en brist i den beslutade körkortsreformen att man inte uttryckligt behandlat frågan hur registrering skall ske av nykterhetsanmärkningar. Antalet fall därpolismyndigheterna gör personutredning med anledning avansökningar om körkortstillståndkan beräknas uppgå till ca 200 000 . är emellertiddessutom skyldig att göra förnyad personutred-. ning, om körkortsmyndighetenhar förordnat därom (jfr 12, 34, 39 och 40 §§ körkortsförordningen). 1981/82:9 31 förnyad personutredning tillfrågas regelmässigtde sociala nämnderna. De nu redovisade bestämmelsernaom körkort gäller också ifråga om traktorkort (jfr 27 § körkortslagensamt 55 och 59 §§ körkortsförordningen). Enligt 31 och 33 §§ luftfartskungörelsen(1961:558) har de motsvarande tillämpningäven beträffande certifikat för flygförare, navigatör, flygmaskinist och flygtelegrafist. I de allra flesta fall ärde personer beträffande vilka polisen begär upplysningar okända för den sociala nämnden. Som föruthar angetts förutsätts det i anvisningar att nämnden skall ange om vederbörande har varit föremål för någon åtgärd på grund av nykterhets- eller narkotikaproblem. Exempel på sådana åtgärder är övervakningeller annan öppen vård enligt NvL och tvångsintagning på allmän . Det är emellertid i praktiken sällsynt att någonsådan omständighet föreliggerbeträffande den som söker körkortstillstånd. Som regel har nämnden inte heller kännedom omhuruvida vårdätgärder mot alkoholmissbruk har sattsin. Detta hänger bl.a. samman med attbehandlingen i sådana fall vanligtvis sker vidalkoholpoliklinik eller sjukhus utan registrering hos nämnden. I praktiken ärdet därför mycket ovanligt att den sociala nämndensom svar på polisens förfrågningar i deärenden som har angetts nu kan bidramed andra uppgifter än sådana som avser omhändertagandenenligt LOB och de åtgärder som nämnderna kan ha vidtagit medanledning av en anmälan om ett sådant omhändertagande.Det kan sålunda utan överdrift konstateras att det rutinmässiga remissförfarandethuvudsakligen fyller den funktionen att polisen och körkortsmyndigheten förses med uppgift huruvida den person som avses med remissen har varitomhändertagen enligt LOB eller inte. Prop.1981/82:9 32 2.3 Nykterhetsprövningen i vissa andra ärenden En prövning av enskilda personers pålitlighet i nykterhetshänseende görsi åtskilliga andra ärenden hos polismyndigheterna. Det gäller härärenden där polismyndigheterna författningsmässigthar ålagts att för ett visst ändamål pröva enpersons lämplighet, ordentlighet e.d. I vissa av de ärendensom avses nu är polismyndigheten tillståndsgivande myndighet. I andra ärenden åliggerdet myndigheten att yttra sig till en annan myndighet, exempelvis länsstyrelse. Ärendenahandläggs inom ramen för den s.k. polismyndighetsverksamheten, som syftartill att tillgodose samhällets krav på säkerhet ochtillsyn inom områden där särskilda omständigheter påkallarsådan prövning. Detta ärfallet exempelvis i ärenden rörande vapen och sprängämnen. Motsvarande gäller ärenden där särskilt förtroende krävsav en tillständshavare, exempelvis när det gällerskrothandel eller hotell- och pensionatrörelse.Andra exempel är ärenden rörande anställning inom bevakningsföretag, antagande till hemvärnsmän och förordnande av ordningsvakter. Sammanlagt finns det ett drygt 10-tal ärendegrupper - utöver dem som har nämnts under 2.2 - där polismyndigheterna rutinmässigt infordrar uppgifter från social- eller nykterhetsnämnderna. Äveni fråga om dessa ärendegrupper gälleratt det endast är i undantagsfall som de sociala nämnderna kan bidra med andra uppgifter om en enskildän sådana som avser omhändertagandenenligt LOB. Den kvantitativt sett mest betydande ärendegruppen av dem som avses nu är vapenärenden.Antalet ansökningar om tillstånd enligt vapenlagen (1973:1176) att inneha vapenoch att förvärva ammunition kan med ledning av mätningarsom har gjorts i vissa polisdistrikt beräknasuppgå till ca 110 000 . Enligt föreskrifter angåendevapenlagstiftningens tillämpning skall, om sökanden inte ärkänd, yttrande frän den socia- Prop.1981/82:9 33 la nämnden inhämtas. Detsamma gällerom misstanke föreligger om spritmissbruk ellerbruk av annat beroendeframkallande medel. Den sociala nämnden hörsockså i en del av de fall dä fråga uppkommerom återkallelse av ett tillstånd (ca 50 000 ärendenom året). Enligt 55 § vapenkungörelsen (1974:123) åligger det nykterhetsnämnd attomedelbart underrätta polismyndighet, om nämnden har beslutat ställa innehavare av vapen under övervakningenligt NvL eller har gett in ansökan till länsrätt om att sådan person skall tas in på anstalt föralkoholmissbrukare. Detsamma gäller omnykterhetsnämnd i annat fall finner att rätten förviss person att inneha vapen bör omprövas till följdav hans alkoholmissbruk. Underrättelser medstöd av sistnämnda bestämmelseförekommer dock förhållandevis sällan i praktiken. 1979/80:1 om har föreslagitsen ny social vårdlagstiftning pä grundval av socialutredningens betänkande (SoU 1977:40) Socialtjänst och socialförsäkringstillägg.Nuvarande barnavårdslag, nykterhetsvårdslag och socialhjälpslag samt barnomsorgslag kommer att bli ersatta av en ny socialtjänstlag, som skall vara gemensam för hela vårdområdet. Benämningensocialvård utgår ur lagtexten och verksamheten kallas i stället socialtjänst.För att fullgöra kommunernas uppgifter inom skall i varje kommun finnas en socialnämnd, som ersätterden nuvarande lagstiftningens barnavårds-,nykterhets- och socialnämnder. föreslogi sitt betänkande att registreringen avpersonuppgifter inom skullebegränsas kraftigt och att inte skall åläggas någonuppgiftskyldighet i körkortsärenden eller i liknande sammanhang. Dessa förslag behandlas i propositionen på s. 421-450. Dåvarandechefen för , statsrådet , anförde bl.a. följande. 3 1981/82. 1981/82:9 34 förslagatt inte skall ha någon uppgiftsplikt i körkortsärenden förtjänar noggrantövervägande. Trafikolyckorna liksom alkoholmissbruket hör till våraallvarligaste samhällsproblem. Jag vill till en börjanslå fast att man med hänsyn till de brister som vidlåder det nuvarande systemet allvarligt måste ifrågasätta den faktiska betydelse som socialvårdens rutinmässigarapport- och uppgiftslämnande har från trafiksäkerhetssynpunkt.Att rapporteringsplikten drabbar de enskilda människorna ojämnt är dessutom klart. Det är utan tvekan så att den nuvarande rapporteringsskyldigheteninverkar menligt på de sociala myndigheternas möjligheter att hjälpaalkohol- och narkotikamissbrukare. Om denna skyldighet kunde slopas i sambandmed socialtjänstreformen, skulle det ge ökade möjligheteri det förebyggande nykterhetsvårdsarbetet. skulle jcanske därmed också komma att tjänatrafiksäkerhetsintressena bättre än vadsocialvården gör . Departementschefen framhöll härefter att det som ett skäl mot att slopa rapporteringsskyldigheten inom hade anförtsatt det f.n. inte finns något annat sätt att bevaka och återrapportera de anmälningar omomhändertaganden på grund av berusning som kommer in tillnykterhetsnämnderna. Möjligheterna av att lägga över en registreringsskyldighet på någon annanmyndighet hade emellertid diskuterats under remissbehandlingen avsocialutredningens betänkande. Departementschefenuttalade att en arbetsgrupp skulle tillkallas under för att prövaregistreringsfrågan. Det bör således vara möjligt att ersätta socialnämndernasrapporteringsskyldighet med ett annat system för att göra de nödvändigaregistreringarna av framför allt LOB-omhändertaganden av personer som inte finns upptagna ikörkortsregistret. Även rapporteringsskyldigheten enligt 86 § körkortsförordningen börupphöra. Det bör i så fall också vara möjligtatt avstå från det rutinmässiga uppgiftsinhämtande frånnykterhetsnämnden/sociala centralnämnden som ägerrum i samband med personutredningen. I propositionen diskuterades härefter fråganom myndigheterna inom över huvud taget borde medverka i körkortsärendena.Departementschefen framhöll i detta sammanhang att körkortslagstiftningen i aktuellt Prop.1981/82:9 35 hänseende bygger på principen att nykterhetsförhållandena måste särskilt uppmärksammas närdet gäller prövningen av förareoch att prövningen skall göras mera individualiserad och nyanserad . Det måstesåledes vara möjligt förkörkortsmyndigheterna att få en tillförlitligutredning om en körkortssökandes eller körkortshavaresnykterhetsförhållanden. Denna utredning kan man i vissa fall få bara frånnykterhetsnä]mnden. Om möjligheten att höra nämnden heltslopas, kommer prövningen i körkortsärendetatt bestå i endast ett konstaterande av omdet finns några LOB-anmälningar, trafiknykterhetsbrott m.m. eller inte. Denhelhetsbedömning som skall göras enligt körkortslagstiftningenblir således inte möjlig i de fall dädet föreligger nykterhetsanmälningar. Departementschefen anförde härefter: Jag anser därför att körkortsmyndigheterna- länsstyrelserna och de allmänna förvaltningsdomstolarna- även i fortsättningen börha kvar en möjlighet att begära utredning och yttranden från socialtjänsten.Jag tänker då på de körkortsärendeni vilka det finns särskild anledning att kompletteraunderlaget för prövningen. En begången förseelse eller någonannan anmärkning kan ha aktualiserat frågan att inte meddela ett sökt körkortstillstånd eller att återkallaett körkort. Dessa fall kan mänga gånger anses jämförliga med deyttranden i påföljdsfrågan i brottmål som myndigheterna inom ärskyldiga att avge. Jag föreslår att det i körkortslagen skall tas in en bestämmelse som innebärett undantag från sekretessen i förhållande tillkörkortsmyndigheterna i de nu nämnda fallen. Jag vill anmärkaatt det i dessa fall ofta kan antas att sökanden/körkortshavaren inte har något emot att de sociala myndigheterna yttrar sig.Det får överlämnas åt den tidigare nämnda arbetsgruppen att undersöka vilka närmareföreskrifter som behövs för det nya förfarandet med medverkan i körkortsärenden. F.n. verkställs kvalificerade sociala utredningar i. körkortsärenden av nykterhetsvårdskonsulenterna. Efter socialtjänstreformensgenomförande kommer konsulenterna att ingå i den nya sociala enheten vid . --- Arbetsgruppen börbl.a. ta till vara de erfarenheter som finns inom den sociala enhetennär det gäller att avge de kvalificerade yttranden som det här är frågan om. har föreslagitatt socialnämnden inte heller skall lämna uppgifter i ärendenrörande vapenlicenser eller besvaraförfrågningar om enskildas lämp- Prop.1981/82:9 36 lighet för anställning inom bevakningsföretag, förantagande som hemvärnsman e.d. Remissinstansernas inställning ärhär densamma som i fråga om socialnämndensmedverkan i körkortsärenden.