prop · G503197 · 1981-12-31 00:00:00 — Dennuvarande obegränsade avdragsrätten för räntekostnader måste direkt kopplas tiUde höga inkomstskatterna. Den faktiska kostnaden för de räntor som låntagarnasjälv svarar för har vid stigande inkomstskattebelastning liksom vid stigandeinflationsnivå blivit aUt mindre. Vi har nått ett läge där mycket stora gruppernästan är okänsliga för höga räntenivåer. Detta har också påtagligtåterspeglats i företagens handlingsmönster där kreditgivning till ansenligaräntenivåer blivit ett allt mer naturligt inslag i verksamheten för de företagsom har den direkta kontakten med den växande, nära nog ränteokänsliga gmppenkonsumenter. Förräntekostnader bör avdragsrättens värde enligt TCO vara oberoende av omräntorna tillsammans med andra kostnader och intäkter leder till 1981/82:197 163 En begränsning i avdragsrätten för räntekostnader bör därför skiljasfrån behandlingen av underskottsavdrag. Ett ytterligare mofiv föratt behandla avdragsrätten för räntekostnader likformigt, oberoende av i vilketinkomstslag de uppträder, är att det är nästan omöjligt att skilja mellanprivata räntor och verksamhetsräntor. Det går inte att öronmärka lån ochräntekostnader. När man söker komma tillrätta med de problem som en obegränsad avdragsrätt ger upphov till, är detviktigt att inte välja ett tillvägagångssätt som missgynnar den som har inkomstav tjänst. Det är också självklart att en omläggning av rätten till avdrag förräntekostnader inte får leda till att vanliga inkomsttagares möjligheter attförvärva ett eget hem försvåras. Den enda lösning som då står tUl buds är attbehandla samtliga räntor på samma sätt, oberoende av i vilket inkomstslag ellervilken förvärvskälla de förekommer. Om räntorna fiUsammans med övriga kostnaderoch intäkter ger ett positivt eller negafivt resultat bör frånbeskattningssynpunkt vara utan betydelse. Det nuvarande förvärvskäUebegreppetär inte så definierat att det på ett rättvist sätt kan lösa de problem somföljer av den föreslagna begränsningsregeln. Frågor som varitbetydelselösa blir om förslaget genomförs av avgörande betydelse. Exempelvisblir en räntekostnad som redovisas i en förvärvskälla som ger överskott mervärd än om den i stället redovisats där underskott uppkommit. TCOanför vidare att det i fråga om egenföretagare är omöjligt att i praktikenskilja ut räntor som hänför sig till verksamheten från privata räntor, attföljden därför blir att företagare får bibehålla en obegränsad avdragsrätt orriinte särskilda bestämmelser införs samt att det är oacceptabelt att endastbegränsa löntagarnas avdragsrätt. Även om det kan synas självklart att avdragskall medges för näringsräntor liksom för alla andra kostnader i verksamhetenanser TCO att egenföretagarna måste acceptera en begränsning så länge man intekan finna en metod att skilja näringsräntor från privata räntor eller drivaverksamheten i sådan form att man klart kan skilja den privata ekonomin frånverksamheten, något som f. n. kan ske bara beträffande aktiebolag. TCO villpåpeka att den s. k. staketmodell som nämns i promemorian innebär enlångtgående reform och därmed är förknippad med betydande svårigheter vid ettgenomförande. TCO anför vidare: Föratt upprätthålla konsekvens i beskattningen krävs att man inte bara betraktarränteutgifterna utan också ser tUl nettot av ränteinkomster och ränteutgifter,vilket också föreslagits. Den skattskyldige börseparat redovisa sina ränteförhåUanden. Vid exempelvis ränteintäkter på 5000kr. och ränteutgifter på . bör det bli saldot, dvs. , som blirföremål för avdragsbegränsning. Detta gäUer oberoende av i vilken förvärvskälladessa poster finns redovisade. Att beskatta inkomsträntorna fullt ut ochbegränsa avdragsrätten för utgiftsräntorna vore inkonsekvent. Speciellt svårtblev det att förstå en sådan inkonsekvens för de relativt stora gmpper avvillaägare som har inkomsträntor från reverser på tidigare ägda fastigheter ochdär dessa inkomsträntor används för att täcka de egna utgiftsräntorna. För attfå en fördelningspolitiskt försvarlig "nettomodell" kan det vara skälatt begrän- 1981/82:197 164 saomfattningen av intäktsräntor som räknas av från utgiftsräntor fill den nivåsom angivits dvs. Föratt så långt som möjligt ge ränteavdraget samma värde för individer med olika inkomster,bör man utforma avdraget så att skattelättnaden i möjligaste mån inte påverkasav den enskildes marginalskattenivå. Den princip som föreslagits och sominnebär att ett underskottsavdrag får en högsta skattelättnad av bör ävenkunna fillämpas vid en begränsning som enbart gäller ränteavdragsrätten.Därigenom har man så långt möjligt utformat avdragsrätten så att värdet bliroberoende av inkomsternas storlek. 5Begränsningen av underskottsavdragens skattemässiga värde fastighetssektorn Fleraremissinstanser riktar kritik mot förslagets effekter för bostadsrättshavare,villaägare och andra fastighetsägare samt för byggnadsindustrin. Någraremissinstanser anser emellertid att den föreslagna begränsningen eller andraåtgärder är särskilt befogade på detta område eller att effekterna ärotillräckliga. Länsrätteni (majoriteten) tar upp det fallet att två personer medsamma inkomst äger likartade villor, varav den ena är belägen i ettstorstadsområde med höga villapriser och den andra i ett glesbygdsområde med betydigtlägre priser, ifrågasätter om det är förenligt med skatteförmågeprincipen attbegränsa ränteavdragen för den som har betydligt högre kostnader och påpekaratt sådana variafioner kan förekom-. ma även för vUlor eller radhus som ärbelägna i samma område, beroende på när och på vilka villkor fastigheten haranskaffats. RRVuttalar att de regionala prisskillnaderna medför skillnader i upplåning ochdärmed underskottsavdrag, att de nuvarande skillnaderna i boendekostnaderkommer att öka om förslaget genomförs samt föreslår att stafistik över detotala underskotten på kommun- och länsnivå bearbetas och analyseras för attbelysa de regionala olikheterna av tillläggsskatten. Vidare anför RRV: RRVskall här endast beröra de ändringar som kommer att uppkomma efter reformens genomförande för villor med resp. utan statliga räntebi drag. RRV har beräknat skattesänkningen för personer med samma in komster och samma bmttounderskott av villor. Personer med statliga lån och räntebidrag redovisar lägre nettounderskott av villor, eftersom under skottet redovisas efter det att räntebidraget dragits av från räntorna. Kon sekvenserna av reformen blir att personer med räntebidrag i nästan samfii ga fall får en betydligt större sänkning av skatten. tordebli att efterfrågan ökar på villor med räntebidrag och minskar på villor utanräntebidrag. Ett sätt att minska dessa snedvridande effekter, även omneutralitet ej uppnås, är att vid beräkningen av tilläggsskatten låta räntebidragetingå i skatteunderlaget. finnsfall där villaägare med räntebidrag kommer i ett sämre läge jämfört 1981/82:197 165 medvillaägare utan räntebidrag. Dessa skillnader är dock ganska små. Förslaget börutredas vidare för att konsekvenserna skall bli bättre klarlagda. Beträffandeunderskott av schablontaxerad fastighet bör först klargöras bakgmnden tillnuvarande regler. Är 1974 antog ett omfattande bostadspolifisktprogram som i stora delar gäller även . Där slogs fast att likartadebostäder skall ha samma boendekostnad oavsett besittningsform. Subventionerinfördes för flerfamiljshus och enfamiljshus genom räntebidrag utifrån en garanteradräntenivå. Den garanterade räntenivån för flerfamiljshus var 3,(3,)och för enfamiljshus med statliga lån 6,(). SkiUnaden isubventioner mellan flerfamiljshus och enfamiljshus motiverades med attvillabeskattningen fungerar som ett stöd till boende i egnahem. Detta var ettnytt synsätt på villabeskattningen och en konsekvens härav borde enligtlänsstyrelsens mening ha varit att medge varje villaägare lika stor"skatterabatt" oavsett marginalskatt. Genom den successiva ökningenav marginalskatterna och höjda räntekostnader har denna"skatterabatt" blivit större . Enligt meningfår det därför anses principiellt riktigt att vidta åtgärder beträffandeunderskottsavdragen för villaägare och att införa regler som gör att underskottsavdrageni regel får samma värde oavsett marginalskatt. Enreducering av villaunderskotten kommer att leda till ökade ojämnheter iboendekostnaden mellan olika delar avlandet. I områden med högproduktionskostnad, högt marknadspris och därmed stor räntekostnad faravdragsreduceringen en mer kännbar effekt än i andra områden. Denna förstärksav de högre schablonintäkterna som följer av högre taxeringsvärden. Genomsnitfiigttaxeringsvärde för villafastigheter utgör i ,. och för hela riket . Det är såledesskattskyldiga inom storstadsregionerna som sannolikt drabbas hårdast avavdragsbegränsningen. Denna snedvridande effekt på boendekostnaden och därmeddisponibel inkomst kan inte acceptera. Samhälletsstöd tUl boendet har ända utvecklats på ett frånbostadssocial synpunkt mycket negativt sätt. Enligt harstödet ökat från . år 1980.Inriktningen av stödet har ändrats radikalt. svaradedet stöd som i någon form är behovsprövat och som bestäms genom bostadspolitiskabeslut, dvs. bostadsbidragen och räntebidragen till statligt belånade hus, förtre fjärdedelar av det totala stödet till boendet. hade dessastödformers andel sjunkit till hälften. Detta år var skattesubventionengenom-villaägarnas ränteavdrag nästan . eller hälften av stödettill boendet. Subventionerna över skatten gynnar framför allt höginkomsttagarnaoch har i hög grad styrt bostadsbyggandet på ett sätt som medverkat till ettalltmer segregerat boende. Storleken och priserna på vUlorna har drivits upp pågmnd av de förmånliga skattereglerna. Det är nu alldeles nödvändigt att dennaur bostadssocial synpunkt mycket negativa utveckling bryts. 1981/82:197 166 satsaspå boendet måste fördelas efter de behov som finns. Sänkningen avmarginalskatterna och begränsningen av värdet av underskottsavdragen innebäratt de skattemässiga fördelarna för villaägare reduceras framför allt för desom hcU" höga inkomster. De mest stötande subvenfionerna kan därvidbegränsas. Som en följd av detta kommer förmodligen priserna på dyrare villoratt falla något. FörslagettUl reformerad inkomstbeskattning medför emellertid inte att subventionernagenom villaägarnas underskottsavdrag kommer att minska i omfattning.Ökningstakten kommer att begränsas något, men underskotten kommer troligenenligt förbundets mening även i fortsättningen att öka med ett par miljarderkronor . Förbundetframhåller vidare att villaägarnas möjligheter att göra inflationsvinster kommeratt bestå, att problemen beror på att skattesystemet inte är anpassat fillinflationen samt att dessa problerii inte löses genom den föreslagna reformenutan kräver andra åtgärder. SBC anför att flertaletpolitiska partier inför valet avgav löften om oinskränkta avdrag förlandets villaägare, att även om de boende med bostadsrätt inte utryckligeninnefattades i löftet - de familjer som har skaffat sig bostad i ettföreningshus har baserat sina boendekal-kyler på att löftet om oinskränktavdragsrätt skulle hållas, att det är etiskt oförsvarligt att vidta oförbereddaåtgärder som medför ekonomiskt avbräck och rättsförluster för de boende samtatt tidpunkten för beslut om ytterligare boendekostnadshöjningar är synnerligenilla vald med hänsyn till dels redan inträffade höjningar, dels att niånga lånkommer att konverteras som avdragsbegränsningen skall trädai kraft med starkt ökade räntekostnader som följd. Vidare anför SBC att det vidstark inflation är möjligt att bo i nyare hus endast om de initiala räntornaantingen subventioneras bort, varvid huvuddelen av kapitalkostnaderna betalasvia statskassan, eller omfördelas över tiden genom antingen reallån ellerparitetslån eller också via en skattekredit som skall återbetalas, attunderskottsavdragen medför en sådan omfördelning över fiden genom att avdragenger en skattekredit på räntekostnadema, vilken återbetalas på grund av attschablonintäkten beräknas på ett taxeringsvärde som skall återspegla marknadsvärdetoch därmed inflationen, samt att avdragen därför över tiden blir en mindrebelastning på statskassan och skattebeta-lama än vad subventionerna blir. SBCuttalar också att bostadsrätterna, speciellt bostadsrätterna utan statliga lån,har högre nettokostnader för kapital än andra boendeformer redan föreavdragsbegränsningen, att bostadsrätterna är dubbelbeskattade och missgynnadepå kreditmarknaden samt att inflationsvinsterna vid förvärv av äldrebostadsrätter är små jämfört med sekundärköp av småhus. SBCviU erinra om att denna individueUa intäktsschablon främst mofiverades medsystemets tidigare brist på symmetri. Bostadsrättshavarna fick sålunda görafullt avdrag mot egen marginalskattesats för räntor på lån tiU kontantinsatsen(som för äldre bostadsrätter ofta motsvarar nästan hela 1981/82:197 167 totalpriset).För intäkt av fastighet skattade endast föreningen, vars skattesats är . "Schablonintäkten i bostadsföreningen träffas således av enmarginalskattesats om medan bostadsrättshavarens ränteavdrag normalttorde göras vid en avsevärt högre skattesats". 1978/ 79:209). Genomatt underskottsavdragen får göras mot högst , bortfaUer dettaargument för dubbelbeskattningen. Eftersom föreningens skattesats är ca 50%kommer symmetri att råda mellan avdragssida och intäktssida - på båda -utan någon individuell schablon. Skatteomläggningen 1983-85 tillgodoser alltsåi huvudsak det syfte som den nya intäktsschablonen nu tjänar. Om nutvå skilda medel sätts in för att tUlgodose detta mål, blir följden enskärpning av den redan höga beskattningen på bostadsrätter, jämfört med andraboendeformer. SBC anser därför att skatteomläggningen i sig är ett argument föratt den individuella bostadsrättsbeskattningen slopas, i den takt underskottsavdragenreduceras till . Marginalskattesänkningenmedför en begränsning av skattelättnaderna vid ränteavdrag för lånekostnadertill egnahem. Sänkta maginalskatte-satser kan sägas öka hushållensräntekänslighet. Ä andra sidan uppstår ett ökat betalningsutrymme för bl. Dessaeffekter är tillräckligt starka för att avsevärt påverka kostnadsbilden för småhusboende,så att det ställer sig dyrare än förut jämfört med hyresboende, dvs.kostnadsneutraliteten meUan boendeformerna påverkas. Läggstill detta avdragsreformen förstoras denna fördyring av villaboende högstavsevärt jämför angående det sagda följande schematiska resonemang hämtat urdet framlagda förslaget "Om marginalskatten t. ex. sänks från tiU 65%innebär det schematiskt att räntekostnaden efter skatt ökar med så mycket som75 %. Om avdragets skattemässiga värde sedan ytterligare sätts ner genom enbegränsning av underskottsavdrag leder detta till att kostnaden stiger medytterligare ". Denna kostnadsökning antyder att fömtsättningarna för småhusägandekommer att förändras drastiskt. Densannolika följden blir en kraftig minskning av småhusägande bland hushållen i framfiden,och detta i sin tur för med sig en försvagning av bostadsbyggande och byggsysselsättning,som närmare kommer att diskuteras i det följande. Tilldetta kommer en ofrånkomlig försämring för redan etablerat småhusboende somkan bli särskilt kännbar bland hushåll som förvärvat hus framför allt . Omläggning av lån i samband med konverteringar kanförstora denna gmpp av berörda hushåll. Egnahemmen har fått och kommer att få vidkännas kraftiga kostnadsökningar alldelesoberoende av skattereformen. Kostnadsökningen beror bl.a. på höjning avtaxeringsvärden och intäktsprocenten, höjd ränta, höjda energipriser ochkommunala taxor. Dessutom stiger produktionskostnaderna klart snabbare äninflationen. NBDanför vidare att marknaden för frifinansierade småhus torde upphöra, attdetsamma i stor utsträckning också gäller fritidshus, som uppförs på likartadeeller för hushållen ännu kännbarare finansieringsvillkor, att statensansträngningar att minska bostadssubventionerna kan komma att 1981/82:197 168 medföraatt den garanterade räntan och/eller upptrappningstakten vid statlig belåninghöjs, att detta i kombination med minskning av avdragens värde gör att även denstatligt belånade produktionen kan komma att ytteriigare minska samt att tilldetta resultat också torde bidra småhusens efter reformen betydligt ökadeboendekostnader jämfört med hyresbostäder. Nyproduktionenav småhus för egnahemsboende har redan mötts av avsättningssvårigheter. Dessakommer att bestå och helt säkert öka efter hand som reformen blir fulltgenomförd. Prisfallet i det befintliga beståndet, liksom den bristandeneutraliteten mot hyresboende, kommer att förstärka denna effekt. Sysselsättningeninom byggnadssektorn står redan inför allvarliga problem. Dessa kommer attförvärras, och avdragsreformen får betraktas som en ny riskfaktor iorsakssammanhanget. Småhusboendet begränsas för framtiden som framgått ocksåmed den uttalade ekonomiska styrning mot hyresboende, som avdragsbegränsningeninnebär. Produktionenav hyresbostäder är låg, trots nuvarande subventionsnivå. Småhusproduktion haralltmer fungerat som en bas för bostadsbyggandet. Den kommer delvis fallabort. I vad mån defta bortfall kan ersättas till någon del med produktion avhus med bostadsrätt är ovisst. Också här finns risk för störningar, t.ex. somföljd av de rådighetsinskränkningar som nyligenföreslagit när det gäller rätten för bo-stadsräftshavare att fritt sälja sinalägenheter. Skattereformenmedför därför en ytteriigare allvarlig nedgång i bostadsproduktionen ochsysselsättningen på byggnadsmarknaden. Detta är ett starkt vägande skäl förjustering av skatteförslaget. NBDuttalar att prisförändringarna på småhusmarknaden kan komma att bli mycketomfattande, även om det exakta utfallet kan vara svårt att uppskatta, attvillakollektivet som helhet kommer att utsättas för ett mycket betydandevärdefall räknat i realvärde, att värdefaUet i åtskilliga fall kan betyda attfastigheterna inte längre utgör fullgod säkerhet för ingångna förbindelser, attunderhåll och reparationer på småhussektorn försvåras genom att nettokostnadenför finansieringen ökar, att småhusbeståndets skötsel därmed kommer attförsämras samt att till detta kommer vissa näringspolitiska effekter i det attsmåhus i mindre utsträckning än före reformen kan utnyttjas som säkerhet förfinansiering av näringsverksamhet - av intresse särskilt för hantverk, handeloch småindustri. NBD anser att i vart fall räntor på bostadslån bör undantasfrån avdragsbegränsningen. Dethävdas att särskilt större och dyrare villor redan blivit utsatta för enprispress. Detta är givetvis en verkan av skatteomläggningen som betyder attinnehavarna av sådana villor redan innan omläggningen genomförts fått en renkapitalförlust vars storlek vida överstiger de skattesänkningar som de fårgenom marginalskattesänkningarna. Detta inträffar oavsett om villaägaren haravdrag för räntor på villan eller inte. Givetvishade redan en marginalskattesänkning utan avdragsbegräns- 1981/82:197 169 ninglett till prissänkningar. Emellertid hade dessa då varit mer naturliga och inteså påfallande stora som blir fallet. Detta är ytterligare ett skäl till attnöja sig med att genomföra marginalskattesänkning utan att i samband därmedgenomföra avdragsbegränsningen. Iremissyttrandet från NBD beskrivs varför skatteförslaget medför kraftigtsänkta värden för småhus och fritidshus. En sådan utveckling har redan skettoch skulle ytterligare pådrivas om effekten av ränteavdragen begränsas. Mångaav dessa fastigheter är högt belånade och såväl husägare som kreditgivare måstenu räkna med en allvarlig sänkning av värdet på kreditsäkerheten - i vissa falltiU och med under den faktiska belåningen. Detta gäller givetvis även närfastigheterna har använts som säkerhet för lån till finansiering avnäringsverksamhet såsom hantverk, småindustri och handel. Boendekostnadernaför ett stort antal småhus- och fritidshusägare och bostadsrättsinnehavare ökarkraftigt till följd av en kombinerad anser att många hushåll inte kommer att klara av den nyasituationen. Risken för ett starkt ökat antal exekutiva auktioner är iippenbar. anser attäven de i detta avsnitt diskuterade omständigheterna stai-kt talar mot denföreslagna avdragsbegränsningen. - De eftersträvade effekterna bör i stäUétuppnås genom den av bankföreningen ovan föreslagna sänkningen av högstamarginalskattesats till . Om statsmakterna ändå skulle anse att en särskildavdragsreform är nödvändig, bör man enligt bankföreningens uppfattning närmareutreda om en sådan reform kan utformas på sådant sätt att de nu föreslagna ochkritiserade asymmetriska effektema undviks. Deinkomsttagare som drabbas är i första hand personer som köptegnahem i storstadsområden där marknadspriserna ligger högt, även för tämligenanspråkslösa villor. Dessa personer, som oftast är yngre, har naturligt noggjort husköpet för att skaffa sig och sin familj en hygglig bostad. Någonspekulation i framfida stora kapitalvinster har säkert inte varit ledmotivet.Ett genomförande av förslaget skulle medföra stora ekonomiska problem för dessapersoner och kanske därigenom även beröva dem mofivafionen för en braarbetsinsats i förvärvslivet. För husbyggnadsindustrin och alla dessunderleverantörer skuUe förslagets genomförande komma att få synnerligennegativa konsekvenser . Utöver de nu angivnakonsekvenserna för villaägare och byggnadsindustrin skulle givetvisavdragsbegränsningen få allvarliga konsekvenser för praktiskt taget alla tiUverkareav kapitalvaror. SBEFansluter sig tiU uttalandet i promemorian att det finns skäl för en gemensaminkomstberäkning, då fastigheter som utgör omsättningstillgångar ibyggnadsrörelse hyrs ut, anser att regler redan nu bör utformas som medgerdetta och anför: Ettflertal i prakfiken vanliga situationer kan tänkas då förhållandena är sådanaatt fullständig resultatutjämning mellan förvärvskällorna rörelse Prop.1981/82:197 170 ochannan fastighet ter sig naturlig. Vanligt är sålunda att i en som enskild firmabedriven byggnadsrörelse ingår fastigheter som utgör omsättningstillgångar irörelsen. Fasfigheterna behandlas därvid dels såsom ingående i rörelse - vUkettar sig uttryck bl. a. i aft en eventueU fastighetsförsäljning redovisas irörelsen och i att fastighetema vid värderingen behandlas enligt reglema förlager av fastigheter med åtföljande rätt till nedskrivning på fasfigheterna -och dels som ingående i en fastighetsförvaltning. Det senare tar sig uttryck iatt de löpande fastighetsinkomsterna redovisas i inkomstslaget annan fastighet. Överskotteller underskott från fastighetsförvaltningen bör i dylika fall enligt SBEF:suppfattning alltid få avräknas mot underskoft resp. överskott i rörelsen. Ibägge verksamheterna - fastighetsförvaltningen och byggnadsrörelsen - kan medhänsyn fill verksamhetemas speciella art kraftiga variationer . Sålunda kan resultatet av fastighetsförvaltningen bl. a.påverkas av utförda reparations- och underhåUsarbeten o.d. Den föreslagna föriängningenav tiden för fördelning av reparationsavdrag är inte tillräcklig för attåstadkomma motiverade resultatutjämningar mellan åren. Resultatet ibyggnadsrörelsen å andra sidan varierar vanligen meUan åren bl.a. på gmnd avdet ekonomiska utfallet av i rörelsen utförda större entreprenadåtaganden. Resuhatelav ett sådant arbete påverkar i stor utsträckning företagets hela årsresultat.Att notera i sammanhanget är dessutom att ett byggföretag ofta förvärvar egnafastigheter för att i konjunktursvackor genom arbeten på de egna fastighetema bibehåUaen jämn sysselsättning. Det anförda talar enligt SBEF:s mening ytterligare förden uppfattning som framförts i promemorian om att gemensam inkomstberäkning(eller fuUständig kvittning av överskott resp. underskott) bör få ske mellanförvärvskällorna annan fastighet och byggnadsrörelse i det faUet sammafastigheter ingår dels som omsättnings-tUlgångar i byggnadsrörelsen och delssom förvaltningsobjekt i förvärvskällan annan fastighet. Som redan anförts bördetta tillåtas även om en eventuell avdragsbegränsning i andra avseendengenomförs.