prop · G503197 · 1981-12-31 00:00:00 — Reglerna bygger på att underskottsavdrag skall anses utnyttjadeendast om de verkligen har lett till lägre beskattningsbar inkomst än denskaltskyldige annars skulle ha haft. Underskottsavdrag skall anses medgivnaefter övriga allmänna avdrag och makes allmänna avdrag efler egna avdrag. Ilagrummet behandlas vissa undantag från bestämmelsen alt medgivna underskottskall läggas till den beskattningsbara inkomsten vid beräkning av underlag förfilläggsbelopp. Detförsta undantaget gäller den inte ovanliga situationen att den som harunderskott av en schablontaxerad fastighet har viss kapitalinkomst. Denskaltskyldige redovisar exempelvis ett underskott pä den egna villan med 25000kr. som inkomsten av kapital uppgår till . I detta fall skaU- vid beräkningen av underlaget för lUläggsbeloppet - den beskattningsbarainkomsten ökas endast med . 1981/82:197 74 avkapital uppgått till . skulle någon återföring av underskottsavdragetöver huvud taget inte ha ägt rum. Den högsta kapitalinkomst som får avräknasmot villaunderskottet är dock . Uppgår exempelvis underskottet avvHlafasfigheten till . mäste alltså den beskattningsbara inkomstenunder alla förhåUanden ökas med . gäUeroavsett om den skattskyldige har en eller flera schablontaxerade fastigheter. Regeln om kvittning mellanvillaunderskott och inkomst av kapital skall tillämpas ex officio avtaxeringsmyndigheterna. Kvittningsrätten förutsätter således inte någotyrkande från den skattskyldiges sida. Del andra undanlaget frånhuvudregeln om återföring av underskottsavdrag avser kombinationen underskottav kapital och inkomst av näringsverksamhet söm bedrivs av den skattskyldigeeller av ett av honom ägt företag. Ålerföringen får underlåtas om och i den månkapitalunderskottet beror på räntekostnader som har en direkt anknytning tUlnäringsverksamheten. Så kan vara fallet om den skattskyldige ådragit sig enskuld i samband med förvärv av aktier i ett sådant aktiebolag (ellerundantagsvis andelar i en ekonomisk förening) som enligt 35 § 1 a mom. KLräknas som fåmansföretag. Skulden kan avse obetald köpeskilling eller obetaldarvs-eller gåvoskatt för akfierna (andelarna). I tydlighetens intresse kan påpekasatt reglerna gäller även vid förvärv av aktier vid nyemission. Räntan påskulden är avdragsgill i inkomstslaget kapital medan överskottet av företagetsverksamhet normalt tas ut i form av lön. Som framgår av lagtexten har denskattskyldige i dessa situafioner rätt att avräkna kapitalunderskottet mot löneinkomstfrän företaget. Avräkningen får dock inte avse större belopp än vare sig denvid taxeringen faststäUda inkomsten av tjänst eUer vad den skattskyldigeuppburit i kontant lön från företaget under det aktuella beskattningsåret. Engrundläggande förutsättning för kvittningsrätten är att räntan hänför sig fillen skuld som uppkommit i samband med förvärvet av aktierna eUer andelarna ifåmansföretaget. Ränta på en skuld som den skattskyldige ådragit sig vid ettsenare tillfälle kan - även om aktierna eller andelarna lämnats som säkerhetför skulden - inle kvittas mot lön från företaget. Kvittningsrätt bör inteheller föreligga om den skaltskyldige inte längre innehar nägra aktier ellerandelar i företaget. Som nägra remissinstanser har påpekat bör detta villkor lill skillnad mol vad som föreslogs i promemorian - framgå av lagtexten. Regelnom att kapitalunderskott skall återföras kan få obiUiga verkningar även närnäringsverksamheten bedrivs av den skaltskyldige själv eller genom etthandelsbolag i vUket den skattskyldige är delägare. I dessa fall är det inlefråga om kvittning mellan kapitalunderskott och inkomst av tjänst denskaltskyldige kan ju inte vara anställd hos sig själv och räknas vidbeskattningen inte heller som anställd i ett eget handelsbolag - utan mellankapitalunderskolt och inkomst av jordbruksfastighet, konventioneUt taxeradannan fastighet eUer rörelse. 1981/82:197 75 Viddirektinnehav kan kvittningsrätten bli aktuell endast när fastigheten ellerrörelsen förvärvats genom arv eller gåva. En person soni förvärvar t.ex. enjordbruksfastighet genom köp får ju dra av ränta pä obetald köpeskilling somomkostnad i förvärvskällan. Nägon särskild kvittningsre-gel behövs då inte. Somvillkor för kvittning gäller sålunda att underskottet av kapital hänför sigtill ränta på skuld för arvs- eller gåvoskatt avseende den mottagnaförvärvskällan samt att denna har gett ett överskott vid inkomstbeskattningen.Kvittningsrätten förutsätter inte att arvingen fått ett formellt beslut om anståndmed betalning av arvs- eller gåvoskatten. Om denne i stället har tagit upp ettlån och betalt skatten, gäller kvittningsrätten för räntorna på lånet. Rättentill kvittning bortfaller om den skattskyldige överlåter förvärvskällan tUl nyägare. Han har ju då inle längre någon inkomst från förvärvskällan. Fördelägare i handelsbolag kan kvittningsrätten bli aktuell säväl när andelarna ibolaget köpts som när andelarna tillfaUit den skattskyldige genom arv ellergåva. Det avgörande är - i likhet med vad som gäller i fråga om akfier - attkapUalunderskottet beror på räntor som har direkt anknytning till förvärvet avandelarna i handelsbolaget. På samma sätt som ifråga om direktinnehav är detgivetvis en förutsättning att den skattskyldige har kvar förvärvskällan ochalltså har inkomster frän denna. Detbör understrykas att de i lagrummet angivna undantagen frän huvudregeln i 10§3 mom första stycket 1 om återföring av underskottsavdrag endast gäller denskattskyldiges egna underskott och inkomster. Hänsyn tas alltså inle tilleventuella underskott och inkomster som den skattskyldiges make har haft. Denomständigheten att den skattskyldiges make redovisar . som inkomst avkapital saknar exempelvis betydelse vid bedömningen av hur stor del av den skatlskyldigesvillaunderskott som skall återföras. 1detta lagrum behandlas möjligheten att i vissa fall kvitta underskott i enförvärvskälla mot överskott i samma förvärvskälla senare år. Densärskilda avräkningsrätten gäller bara i fråga om inkomst av jordbruksfastighet,annan konventionellt taxerad - fasfighet och rörelse. Reglerna innebär altavdrag vid beräkning av tilläggsbelopp får göras för underskott som haruppkommit i en sådan förvärvskälla ett infill ett belopp motsvarandeden vid taxeringen fastställda inkomsten av samma förvärvskälla. Avdragsrälteninnebär att underlaget för filläggsbelopp kan bli lägre än den beskattningsbarainkomsten, när ett äldre underskott utnyttjas på detta sätt. Förlustavdragsom har medgetts vid taxeringen skall enligt 10 § 3 mom. första stycket 2läggas tiU den beskattningsbara inkomsten vid beräkning av underlag förtilläggsbelopp. I ett sädant förlustavdrag kan ingå sådana underskott som fåravräknas enligt bestämmelserna i förevarande moment. 1981/82:197 76 Tilläggs- och avdragsposten kommer då att till denna delta ut varandra. Några särskilda regler härom behovs inte. I dettasammanhang vill jag också nämna att rätten att utnyttja underskott fråntidigare är kan aktualiseras samfidigt med en annan kvittningsre-gel. Jagtänker här på bestämmelserna i 10§ 4 mom. om undantag från kvittningsförbudetför vissa räntor. Kvittningen får dock infe överstiga den vid taxeringenfastställda inkomsten av fastigheten eller rörelsen. I tydlighetens intressebör påpekas att denna inkomst naturligtvis inte kan utnyttjas för kvittningmer än en gång. Om t.ex. inkomsten av en rörelse uppgår till . och detavräkningsbara underskottet avseende vissa räntekostnader till . användas för att avräkna ett underskott frän tidigareär. Den särskUda avräkningsregeln för äldre underskott kaninte helt samordnas med vad som gäller för förlustavdrag. Detta sammanhängermed att det här är fråga om system som tar sikte på var sitt moment i den nyastatliga inkomstskatten. Förlustavdragen är utformade med tanke på det systemsom grundbeloppet bygger pä, medan underskottsfallen är intressanta förfiUäggsbeloppsdelen. Det kan alltså inte undvikas att ett förlustavdrag kankomma att delas upp om det innehåller ett avräkningsbart underskottsavdrag närdet gäller att återföra det vid beräkningen av underlag för tiUäggsbelopp. En förutsättning för avdragsrätt är - i likhet med vad somgäller i fräga om förlustutjämning - att den skattskyldige det är däunderskottet uppkom har varit deklarationsskyldig pä nägon annan grund än atthan skulle ta upp garantibelopp för fasfighet eller hade förmögenhet överskattepliktsgränsen och att han också har fullgjort deklarationsskyldigheten.En likhet är också att det ankommer på den skattskyldige att framställa yrkandeom avräkning och att styrka rätten till avdrag samt att avdraget får frittfördelas . 10 § 6 mom. I defta lagrum ges bestämmelser om räntetillägg i treskilda fall. Det första gäUer bostadsförmån på jordbruksfastighet, det andraprivat nyttjande av bil e.d. som utgör inventarium i näringsverksamhet och dettredje räntefria lån till anställda. Utgängspunkt för beräkning av räntetillägg förbostadsförmån av jordbruksfastighet enligt första stycket är de totalaräntekostnaderna på låneskulderna i förvärvskällan. Något räntetillägg blirsåledes inte aktuellt om den skattskyldige inte har några sådanaräntekostnader. Förekommer sådana räntekostnader skall dessa fördelasschablonmässigt mellan bostadsdelen och övriga tillgångar i förvärvskällan medledning av värdet pä bostadsbyggnaden inkl. tomtmark och värdet av samtligatillgångar i förvärvskällan. Vid denna fördelning bör fastigheten tas upp tilltaxeringsvär- 1981/82:197 77 det,inventarier tUl skattemässiga restvärden och omsättningsfillgångar tillbokförda värden före nedskrivning (före avsättning till lagerreserv). Ettexempel kan belysa det anförda. En jordbrukaresmangårdsbyggnad med tillhörande tomtmark är taxerad fill . Värdet avsamtliga tillgångar i förvärvskällan är 1 milj. kr. och räntekostnaderna pålåneskulderna uppgår till . I detta faU bUr räntetillägget 75000 x(200000 : 1 000000) =15000 kr. Avandra stycket framgår att regeln om att den på bostaden belöpande delen avförvärvskäUans räntekostnader skaU öka filläggsbeloppets underlag inle ärundanlagslös. Regeln måste modifieras i tvä avseenden. Det första undantagetgäller när jordbruksfastigheten har gått med underskott. Sädant underskott ökarunderlaget för filläggsbelopp enligt 10 § 3 mom. första stycket 1. Om denskattskyldige skulle påföras räntetillägg kommer räntan atf helteller delvis återföras tvä gånger. Eventuellt underskott i förvärvskällanmåste därför räknas av från ränletillägget. Detandra undantaget tar sikte på skattskyldiga som har överskott av kapital. Somframgått av det föregående kan högst . av ett villaunderskott kvittasmot den skattskyldiges inkomst av kapital. De skäl som föranlett dennakvittningsrätt motiverar också en rätt till kvittning mellan räntelilläggenligt första stycket och kapitalinkomst. Sådan kvittning kan dock självfalletinte medges i fräga om kapitalinkomst som redan utnyttjats mot villaunderskottenligt 10§ 4 mom. Beräkningen avräntetillägg enligt tredje stycket görs mycket schablonmässigt. Hänsyn lassåledes inte alls till de faktiska räntekostnaderna i den aktuellaförvärvskällan eller fill den skattskyldiges inkomstförhållanden i övrigt.Samma schablonmässiga beräkning sker vid värdering av anställdas bilförmåner.Avgörande för ränfelilläggets storlek är endast värdet pä bilen (eller båtene.d. ), tiUämplig räntesats och omfattningen av privat utnyttjande. Det fårförutsättas att RSV kommer att utarbeta anvisningar vad gäller räntesatsensstorlek och beräkningen av värdet på bilen e. d. RäntetiUäggpå grund av privat utnyttjande av bil, båt eller liknande tillgång kan belysasmed följande exempel. En rörelseidkare har dragit av samtliga kostnader för enpersonbil i sin rörelse. Bilens värde uppskattas fill . och dentillämpliga räntesatsen antas vara . Den sammanlagda körsträckan under åretär 3 000 mU varav privat. Räntetillägget kan då beräknas till av40000 x (1000 : 3000) = . Isammanhanget kan nämnas att sänkningen av marginalskatterna och begränsningenav underskottsavdragens skattemässiga värde också bör påverka värderingen avanställdas bilförmåner. Framhållaskan att räntetillägg enligt tredje stycket förutsätter att bilen e.d.redovisats som anläggnings- eller omsättningstillgång i den skatlskyldigesnäringsverksamhet eller som tillgäng i ett handelsbolag i vilket denskattskyldige är delägare. Regeln är alltså inte tillämplig om fillgängenanvänds så obetydligt i näringsverksamheten att det är förenligt med god 1981/82:197 78 redovisningssedatt behandla den som en privat tillgång. Detta gäller även om verksamhetensresultat belastas med eft avdrag som svarar mot den del av de totalabilkostnaderna som skäligen belöper på utnyttjandet i näringsverksamheten. Ifiärde stycket behandlas det tredje fallet av räntetillägg, nämligen vidräntefria eller lägförräntade lån till anställda. Räntefillägget skall motsvaraskillnaden mellan sedvanlig ränta och eriagd ränta. Beräkningen bör kunna skepå samma sätt som f. n. sker i fråga om räntefria lån till företagsledare ifåmansföretag. En förutsättning är att lånet har lämnats av arbetsgivaren elleratt det finns anledning att anta alt det har förmedlats av denne, något somnaturligtvis normall är faUet om det lämnats av någon i intressegemenskap meddenne. Även i faU där det inte föreligger någon direkt intressegemenskap kanlikväl sädana förhållanden föreligga alt arbetsgivaren kan sägas ha förmedlatlånet, t.ex. genom att på något sätt lämna låntagaren kompensafion för denuteblivna ränteinkomsten. Räntetillägg skall påföras den anställde även omlänet har lämnats till vissa släkfingar, nämligen till närståendekretsen enligl35§ 1 a mom. nionde stycket KL. Bestämmelserna skall inte fillämpas närskillnaden mellan sedvanlig och erlagd ränta skaU tas upp som intäkt avtUlfällig förvärvsverksamhet enligt fjärde stycket i nyssnämnda moment. Skattesalsernaför aktiebolag, föreningar m.fl. har flyttats från 10§ 2 mom. till dennaparagraf utan annan ändring, frånsett språkliga justeringar, än att begreppetgrundbelopp har förts in i lagtexten i stället för stafiig inkomstskatt.Bestämmelserna om marginalskattespärren som tidigare fanns i 10a§ har tagils ini 12 §. TUIden nya 10 b § har från 10 § 3 mom. med endast en språkUg ändring överflyttalsbestämmelserna om avrundning av statlig inkomstskatt lill helt krontal. Skäletfill överflyttningen är att bestämmelsen bör följa efter de bestämmelser somhar flyttats från 10 § 2 mom. tUl 10a §. Idetta moment finns regler om sambeskattning av makars B-inkomster. Dessabestämmelser har flyttats till nya 11 § 3 mom. Ilagrummet finns också - i första-tredje styckena - regler om taxering avsammanlevande makar, om rätt att utnyttja andra makens underskottsavdrag ochövriga allmänna avdrag samt om beräkning av avdrag för väsentligen nedsattskatleförmåga för makar. Dessa regler är bortsett från språkliga justeringaroförändrade. 1981/82:197 79 11 § 3 mom. Iförsta stycket anges att momentet skaU fiUämpas vid beräkning av tilläggsbeloppför sammanlevande makar. Avandra stycket framgär i vilka fall sambeskatlning skall ske, nämligen ommakarnas sammanlagda B-inkomster överstiger . Itredje och fiärde styckena finns bestämmelser om beräkning av A- och B-underlagsom motsvarar nuvarande bestämmelser i 9§ 3 mom. om beräkning avbeskattningsbar A- och B-inkomst. Lagtekniskt har de nya reglerna byggts uppmed utgångspunkt i B-underlaget. Detta utgörs av B-inkomsten, dock högst helaunderlaget för fiUäggsbelopp, vilket innebär att avdrag liksom tidigare iförsta hand avräknas frän A-inkomsl. Vidare skall från makarnas B-inkomsteravräknas , i första hand med hälften från värderas. En avräkning fråni första hand den lägsta B-inkomsten, vilket föreslogs i promemorian, kanvisserligen vara nägot enklare men kan medföra otillfredsställandetröskeleffekter. Bestämmelserna leder tiU att räntefillägg enligt 10 § 6 mom.allfid kommer att ingå i A-underlaget. Skatteberäkningen,som regleras i femte-.sjunde styckena, sker på motsvarande sätt som , medendast den ändringen att den avser beräkning av tUläggsbelopp och grundar sigpå A-underlag resp. B-underlag. Idenna paragraf har tagils in bestämmelser om marginalskattespärren. Denuvarande reglerna finns i 10a §. Förstastycket innehåller förutom en bestämmelse om alt spärren gäller vid beräkningav tilläggsbelopp i sak oförändrade regler rörande kretsen av skattskyldiga förvUka den tillämpas. Innebördenav marginalskattespärren anges i andra stycket. Där föreskrivs atttilläggsbelopp inte tas ut i den mån det på nägon del av underlaget överstigervad som motsvarar minskat med den kommunala skattesatsen. Tillsammans medgrundbelopp efter uppnäs då spärrgränsen, . Bestämmelsernaom vUken skattesats som skall ligga till grund för tillämpningen angesi tredje stycket. Till skillnad mot tidigare regler skall en enda skattesatsfillämpas för hela inkomsten. Vidare skall del förhållandet inte längre beaktasall den skallskyldige inte tillhör och alltså betalar en lägrekommunalskatt. Det skall vara skattesatsen i den kommun, där den skattskyldigehar den största kommunalt beskattningsbara inkomsten. Om inte inkomsten ärstörst i en viss kommun utan lika stor i två eller flera, tillämpas den högstaskattesatsen i dessa kommuner. Om inkomsten i den kommun, där den störstainkomsten finns, skall beskattas i flera församlingar med olika skattesats,sker i andra hand valet mellan dessa skattesatser efter motsvarande regler. Omen skattskyldig har lika stora inkomster i flera kommuner och inkomsten i någonav dessa skall beskattas i flera församlingar med olika skattesats. 1981/82:197 80 börsom skattesats i denna kommun anses skattesatsen i den församling,vars skattesats i andra hand blir bestämmande (dvs. den församling därinkomsten är störst eller vid lika stora inkomster där skattesatsen är högst). Ifiärde stycket regleras hur marginalskattespärren tillämpas vid gemensamberäkning av filläggsbelopp för makar. Beräkningen sker - i likhet mednuvarande ordning - som om maken med det högsta A-underlaget var skattskyldigäven för andra makens B-underlag. Vilken skattesats som skall liggatill grund för beräkningen skall dock bestämmas med hänsyn endast tillförstnämnda makes kommunalt beskattningsbara inkomst. Eftersom olika kommunalaskattesatser kan bli tillämpUga för makarna, behövs en särskild regel för detsällsynta fall där makarnas A-underlag är lika stora. I så fall bör vidtillämpningen av marginalskattespärren B-underlagen anses bli sammanlagda medA-underlaget hos den make för vilken den högsta skattesatsen skall tillämpas. 4.2Lagen med ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Inkomstskattereformenskall träda i tillämpning stegvis vid taxeringar. Deövergångsbestämmelser som behövs har samlats i en särskild promulgationslag. Ändringarnai SIL föreslås bli tillämpade första gången vid taxering. För detstora flertalet skattskyldiga - som ju har beskattningsår som sammanfaller medkalenderår - innebär detta att först inkomster kommer att beröras avde nya reglerna. Även för skattskyldiga vilka har brutna räkenskapsår somomfattar fid års ingång men där taxering skall ske bör de nyareglerna då tillämpas i största möjliga utsträckning. Det är nämligen intepraktiskt genomförbart att vid en taxering ha tvä skilda system för olikaperioder av beskattningsåret eller för olika förvärvskällor. De nya reglernatorde inte kunna träda i kraft fidigare än . Detnu sagda innebär att de nya reglerna kommer att tillämpas i fråga om tid somligger före ikraftträdandet. Bestämmelserna i grundlagen med förbud mot retroaktivskattelagstiftning hindrar emellertid inte att de nya reglerna tillämpas vid1984 års taxering även sävitt avser tid före ikraftträdandet men efler det atten proposition med förslag i ämnet har lämnats till . Jag beräknar attavlämnandet kan ske och de nya reglerna kan således fullt uttillämpas fr.o.m. . Härigenom torde det endast undantagsviskunna uppkomma fall med beskattningsår som skall ligga till grund årstaxering och som omfattar fid före sistnämnda dag. Sålunda börjar den 1 maj1982 det fidigaste av de enligt bokföringslagen (1976: 125) ochjordbruksbokföringslagen (1979:141) godkända brutna räkenskapsåren av sådantslag. 1981/82:197 81 Detkan emeUertid inte uteslutas fall där räkenskapsåret omfattar tid föreproposifionens avlämnande. För dessa fall föreslås en särskild övergångsregel. Paragrafernainnehåller de skatteskalor för grundbelopp och tilläggsbelopp som skaUtillämpas under övergängsären. Iparagrafen regleras makebeskattningens utformning under övergångsåren.Sambeskatlningen av B-inkomster skall fram fill slulåret ske endast vidberäkning av grundbelopp. Detta innebär alltså att vid 1984 och 1985 årstaxeringar skall de nya bestämmelserna som behandlar sambeskattningen vidberäkning av filläggsbelopp (11 § 3 mom. SIL) inte fillämpas. I stället skallde tidigare bestämmelserna (9 § 3 och 4 mom. samt 11 § 1 mom. fjärde-niondestyckena SIL) tillämpas vid beräkning av grundbelopp. Höjningen avsambeskattningsgränsen frän . och omvandlingen frångränsbelopp till grundavdrag skall dock gälla redan frän taxering. Vidtaxeringarna kvarstår alltjämt även den nuvarande regeln attminst . av vardera makens inkomst alltid utgör A-inkomst. Idessa paragrafer regleras tillämpningen av marginalskattespärren underövergångsåren. Den skaU dä gälla vid beräkning av grundbelopp. Detta hängerfrämst samman med att sambeskattningen av makars B-inkomster då fortfarandesker vid beräkning av grundbelopp. Deprocentsatser för högsta tUlätna marginalskatt som skall gälla underövergångsåren är resp. och resp. , i båda fallen med gränsen mellan procentsatserna liksomf.n. vid 30 basenheter. De procenttal som anges i lagtexten motsvarar dessaprocenttal minskade med det tilläggsbelopp som utgår i inkomstskiktet. Sålundautgår t.ex. vid taxering fillläggsbelopp på inkomstdelar mellan 30 och45 basenheter . Eftersom spärren skall ligga vid , får grundbelopputgå minskat med den kommunala skattesatsen. Eftersom grundbeloppetenligt skatteskalan för detta är skall utgå i inkomstskiktet, träderspärten i funktion på denna inkomstdel först om den kommunala skattesatsenöverstiger . Denya reglerna i 12 § tredje stycket SIL om tiUämplig skattesatstillämpas redan vid taxering och i den delen behövs alltså ingasärskilda övergångsbestämmelser. Annorlunda förhåller det sig med de särskildareglema för makar i paragrafens Qärde stycke eftersom dessa bygger på attspärren skall tillämpas vid beräkning av tilläggsbelopp. Vad där sägs omtilläggsbelopp. A- och B-underlag får alltså under övergångs-6 1981/82.1 saml. 1981/82:197 82 årentillämpas på grundbelopp, beskattningsbar A-inkomst och beskattningsbarB-inkomst. Iparagrafen finns den särskilda övergångsregeln vid taxering förunderskott och räntelillägg som hänför sig fill tid före propositionensavlämnande till . I specialmotiveringen till I § har redogjorts för deallmänna skälen för regeln i fråga. För att undvikasvårigheter när det gäller all avgöra hur stor del av ell underskott ellerräntetillägg som skall anses hänförligt tiU fiden före nämnda avlämnande ges ilagrummet en presumtionsregel. Av t.ex. ett underskott skall sä stor del ansesbelöpa före som svarar mot förhållandet mellan dendel av beskattningsåret som infaller före nämnda lidpunkt och helabeskattningsåret. För den sålunda beräknade delen av underskottet ellerräntetUlägget skaU de nya reglerna inte tillämpas. Den skall alltså inte ökaunderlaget för tilläggsbelopp. Föralt inte de nya reglerna skall bli tiUämpliga på underskott som har uppkommitföre ikraftträdandet, föreskrivs i denna paragraf att tillägg vid beräkning avtiUäggsbelopp inte skall göras för förlust som hänför sig till ettbeskattningsår för vilket taxering har skett eller tidigare. Somförlustavdrag skall därvid också behandlas sådana underskott i partrederi m.m.som har uppkommit under ett sådant beskattningsår. Motsvarande skall gälla ifråga om underskott som har uppkommit genom att avdrag för reparationer somhänför sig till ett sådant beskattningsår har fördelats enligt punkt 8 avanvisningama fiU 25 § KL.