prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Idet särskilda yttrandet av ledamoten , sakkunnige Thöm och expertenUtterström berörs förmedling av krediterbjudanden från bank och finansbolag.Därvid påstås att ett regelsystem, banklagstiftningens och det som finns ilagen om finansbolag, kommer att gälla för den marknadsföring som banken elleri finansbolaget därvid riktar till konsumenter medan den marknadsföring somtredje man eller den förmedlande näringsidkaren riktar till konsummenten ärunderkastat ett annat, MFL. Genom den marknadsföring som banken eUerfinansbolaget vidtar kommer att vara underkastad när den förmedlas avnäringsidkaren kan en betänklig följd bli att oUka sanktioner skulle kunnatillämpas mot bank/ finansbolag och säljföretag. Föreningen finner skäl framhålla att finansbolagenej medger att säljföre-tagen förmedlar krediter för finansbolagens räkning. fall säljföretagen äger refinansiera fordringsdokument hos ett finansbolagär det säljföretaget som helt ansvarar för marknadsföringen gentemotkonsumenten. Finansbolaget förbehäUer sig en rätt att pröva varjefordringshandling innan medel utbetalas till säljföretaget. Omfordringshandlingen dä ej finansieras kvarstår fordringsförhåUandet mellansäljföretaget och konsumenten. Av dessa skäl förekommer finansbolaget ej i marknadsföringengentemot konsument med undantag för att finansbolagets namn kan nämnas vidsäljföretagets marknadsföring av sin kredit. Endast undantagsvis torde ev.ytterligare uppgifter om finansbolaget förekomma. FörhåUandet är detsamma i de fall finansbolagetfinansierar och administrerar säljföretags kontokreditsystem. fall finansbolaget marknadsför sitt eget kontokreditsystem ömhän-derharockså finansbolaget marknadsföringen härav. I den mån säljföretaget medverkarsker det efter finansbolagets anvisningar och med finansbolagets material variendast finansbolaget och ej säljföretagets namn förekommer. I dessa fall tordedet knappast kunna komma ifråga eller vara rimligt att ingripa mot jämvälsäljföretaget för medverkan. Enligt föreningens mening är det inte sannolikt attden situation som anges i yttrandet uppstår. Detta illustreras med ett faktisktfall vari väckt talan före den enligt såväl MFL somKkrL mot ett säljföretag som marknadsför säljföretagets kontokredit somfinansieras och administreras av ett finansbolag. Det har här inte varit frågaatt rikta Prop.1981/82:180 Bilagedel 746 talanmot finansbolaget för marknadsföringen och mot säljföretaget förmedverkan eller för medverkan mot finansbolaget. Ej heller i den praktiskahanteringen uppstår de nackdelar som befaras i det tidigare nämnda särskUdayttrandet. Föreningen finner det emeUertid utomordentligtviktigt att samarbetet mellan inspektionen och bedrivs nära.Detta enär säljföretag och finansieringsföretag som ej är finansbolag självafinansierar och administrerar sådana finansieringsformer som tillhandahålles avfinansbolagen. Genom att medverkar vid inspektionensfiUsyn av finansbolagens verksamhet och bankinspektionen får ta del av verketserfarenheter vid verkets tillsyn av säljföretags och finansieringsföretagsverksamhet vinns de fördelar som banklagsutredningen pekar på somkonkurrensneutraliteten mellan olika kreditgivare i möjligaste mänupprätthålles och ev. nackdelar motverkas. TUlsynen enligt KkrL över finansbolagen haröverflyttats från till bankinspektionen. Utredningen konstaterar pä sid. 71 att problemetmed den dubbla fiUsynen enligt KkrL endast kan lösas genom att en endamyndighet får ansvaret för tUlsynen enligt säväl MFL:s som KkrL:s bestämmelser.Med hänvisning till vad som sagts förordar föreningen att utredningensförslag jämväl skaU gälla för finansbolagens del. Utredningen har som skäl för sina förslag åberopatrisken för kompetenskonflikter. Föreningen kan endast konstatera att dennarisk föreligger och hänvisar tiU de skiUnader som föreligger mellanbankinspektionens anvisningar om informafion vid marknadsföring av kredit fillkonsument och motsvarande rikfiinjer. Experten Utterström från har i detsärskilda yttrandet inte framfört invändningar mot att fiUsynen över KkrL betr.bl. a. banker och finansbolag åvilar bankinspektionen. Om det under det fortsatta arbetet medbanklagsutredningens mbr. betänkande skuUe komma ifråga att betr. tillsynenöver KkrL överflytta denna från bankinspektionen till i vadgäller finansbolagen fömtsätter föreningen att föreningen beredes tillfälleatt avge synpunkter. På sid. 36 anges att från AVL:s tillämpningsområdehar undantagits verksamhet som står under tUlsyn av bank- ellerförsäkringsinspektionen. Finansbolagen, som står under bankinspektionenstUlsyn, har emellertid ej undantagits. Betr. bakgrunden och skälen härtUlhänvisar föreningen tiU sid. 50 ff' i betänkandet. Prop.1981/82:180 Bilagedel 747 Utredningen konstaterar på sid. 58 attbankinspektionen redan nu prövar bankemas avtalsvillkor med stöd av"sundhetsparagrafen" samt med vägledning av gmndklausulen i AVL ochdet sätt på vUket andra konsumentpolitiska organ tiUämpar denna klausul.Utredningen föreslär därför att i banklagarna intages en regel som svarar motAVL:s gmndklausul. I likhet med utredningen hemställer föreningen attsamma lösning väljes för finansbolagen. Förutom de allmänna skäl för ensamordning av fillsynen enligt olika lagstiftningar som tidigare åberopatsfinner föreningen det för sin del det vara uppenbart att inspektionen och inteverket granskar att finansbolagens avtalsvUlkor med konsumenter ej är oskäliga. Denna möjlighet har bankinspektionen redan idaggenom den "sundhetsparagraf som gäller för finansbolagen och i följd avinspektionens granskning av finansbolagens låneengagemang. Med hänsyn härtilloch dä inspektionen utövar tillsyn över finansbolagens efterlevnad av KkrL, somfill stora delar bestämmer avtalsinnehållet, och enär lagen om kreditpolifiskamedel kan ge anledning tUl särskilda bedömningar är riskerna för olikabedömningar särskilt stora om inte utredningens förslag till ändring genomförsockså för finansbolagen. 1979/80:159 (sid. 121), anförde departementschefenbl. a. att man enligt hans mening bör sä långt som möjligt undvika att företagställs under tillsyn av olika myndigheter. Tillsynen bör i detta fall samlashos en myndighet. Experten Utterström från har inteframfört några invändningar mot utredningens förslag att samma lösningtillämpas för finansbolagen som för bankema. KUL omfattar inte förmedling av kreditupplysningarinom en krets som utgörs av sädana kreditinrättningar eller för kreditupplysningsverksamhetinrättade företag som står under bankinspektionens fiUsyn och inte ärfinansbolag. Lagen gäller inte heUer förmedling av kreditupplysningar meUanföretag i samma koncern. I regeringens proposition 1980/81:10 har nägonändring av denna avgränsning inte skett. Som skäl har angetts att omundantagsregeln för bankernas intema kreditupplysningsförmedling får omfattaäven finansbolagen skulle det innebära en kraftig inskränkning av lagensnuvarande tillämpningsområde. Vidare kan det hävdas att finansbolag medlikartad verksamhet och likartade fömtsättningar i övrigt skall behandlas likai kreditupplysningssammanhang vare sig de stär under bankinspektionens tUlsyneller inte. Angivna skäl är inte fullständiga och interelevanta. Genom att lagen inte gäller kreditupplysningar mellan företag isamma koncem har de bankägda finansbolagen varit undantagna. Ipraktiken kommer en ändring, som medför att finansbolagen undantages frän KUL,i huvudsak Prop.1981/82:180 Bilagedel 748 endastatt påverka tre medlemsföretag. Propositionens påstående om en kraftiginskränkning av lagens tillämpningsområde om finansbolagen undantages är interiktig. Föreningen delar således uppfattningen ipropositionen att finansbolag med likartad verksamhet etc. skaU behandlas lika.Finansbolag som står under tiUsyn av bankinspekfionen bör således undantagasfrån KUL och även i detta hänseende omfattas av bankinspektionens allmännafiUsyn. Däremot delar föreningen inte uppfattningen att kreditgivare, som ejstår under inspektionens tUlsyn och som har med finansbolagen likartad kreditgivning,skall behandlas lika med finansbolagen i kreditupplysningsverksamhet. Detfinns enligt föreningens mening inget skäl att upprätthålla denna principenbart betr. KUL när den inte upprätthålls i någon av de övriga lagstiftningarsom behandlats ovan. målsättning enligt betänkandetär också att dubbel tillsyn och kompetens skaU undvikas och att en samordningskall eftersträvas. Samfiiga finansbolag lyder numera underbankinspektionens tillsyn. Genom den lösning som i prop. 1980/81:10 förordasbetr. KUL behandlas finansbolag beroende pä ägareförhållande olika. En sådanlösning kan inte accepteras. I synnerhet som finansbolagens internakreditupplysningsverksamhet är av växande betydelse för finansbolagen. Enligt föreningens mening är det ett rimligt kravatt finansbolagen i överväganden om tillsynen behandlas pä ett konsekvent ochenhetligt sätt och efter samma mönster som andra kreditgivare som i likhet medfinansbolagen lyder under bankinspektionens tillsyn. Mot anförda bakgmnd får föreningen hemställa attsamtliga finansbolag undantages från KUL:s tiUämpningsområde. Föreningen hemställer således att tiUsynen över finansbolagenoch deras verksamhet enligt annan lagstiftning än lagen om finansbolag utövasav samma myndigheter som gäller för bankerna och deras verksamhet. I likhet medbanklagsutredningen förordar föreningen att utredningens förslag betr.tiUsynen över bankverksamheten även bör tiUämpas på finansbolagens verksamhet. Föreningen instämmer i utredningens förslag om ettnära samarbete med . FöreningenhemstäUer att samtliga och inte endast en del finansbolag undantages frän KUL:sfillämpningsområde i enlighet med utredningens målsättning. 1981/82:180 Bilagedel 749 Utredningen har i sitt arbete behandlat viktigautvecklingsfrågor som gäller bäde konsumentpolitik och det marknadsrättsligasystemet i stort. Inledningsvis kan konstateras att de arbetsområden somBankinspektionen naturligen bör arbeta med har breddats . Denkonsumentpolitiska utvecklingen bör fä effekter ocksä pä de särskiltsamhälls-reglerade näringslivsområden som bank- och försäkringsverksamhet ärpåtagliga exempel på. Samtidigtmåste konstateras att de skyddsmekanismer varom här är fråga ej enbart har relevans på det traditionella konsumentområdet, dvs där privatpersoner agerar i sin egenskap av konsumenter. Inom stora delar av näringslivet dominerar små och medelstora företag. Detta är ett förhål lande som även bör beaktas vid utformningen av Bankinspektionens fram tida arbetsuppgifter . Förbundet menar att frågan om kompetensfördelningenvad avser marknadsföringslagen och konsumentkreditlagen bör bli föremål förvidare övervägande. Däremotbör huvudansvaret vad gäller avtalsviUkorskontroU inom bankomrädet ligga hosBankinspektionen. I denna myndighet finns erforderlig expertis och man hardessutom löpande kontakter med bankverksamheten. Emellertid kan starktifrågasättas om icke den renodlade åklagarfunk-tionen inför idessa fall bör anförtros . Det kan härvid erinras om attKO i detta sammanhang utövar en funkfion som är fristående frånKonsumentverkets styrelse och har en kompetens som är ett direkt utflöde urlagstiftningen. Möjligheterna till avtalsvillkorskontroll näringsidkarnaemellan prövas f n av . Härvid bör också tas stäUningtill de processuella former som denna kontroll bör utövas i. Förbundetfinner det vara olyckligt att - som utredningen föreslagit -kombinera tiUsyn,förhandUngsarbete och "dömande" verksamhet i en och samma inspektionsmyndighet.Det är tvärtom naturUgt att rättsutveck-Hngen i möjligaste mån samordnas inomMarknadsdomstolens ram. Detta torde också stå i bästa samklang med deintentioner som ligger bakom den hittiUsvarande marknadsrättsligalagstiftningen. Detfinns enligt Förbundets mening också anledning att peka pä att bankernasverksamhet gentemot kundkretsen i hög grad påverkas av den förda ekonomiskapolitiken bäde kortsiktigt och långsiktigt genom bäde ochBankinspektionen. Till denna bild hör också att bankvärlden är en utprägladoligopolmarknad som dessutom innefattar en för svenska förhållanden ovanligtlångtgående etableringskontroll. Förbundet har vid sina överväganden av deframlagda förslagen starkt velat understryka den stora betydelse som Bankinspekfionenbör få både vad avser konsumentskydd och näringslivsintressen. 1981/82:180 Bilagedel 750 avinte minst tekniskt administrativ art som kännetecknar modern bankverksamhetmotiverar ett bredare grepp på tillsynsfrågorna. Ett ytteriigare skäl för ensådan reformverksamhet kan i ett längre perspektiv vara den internationeUautvecklingen som kan leda fram till en ändrad syn på etableringsreglerna förbankinstilut. I samma riktning talar för övrigt också den utvidgning avBankinspektionens verksamhet som realiseras genom finansbolagslagen. SAF hänvisar fiU yttrande frän och och anser i likhet med utredningen att tillsynen över bankemasverksamhet bör ligga på bankinspektionen. bör dock givetvis hamöjlighet att ta kontakt och samråda med bankinspektionen i ärenden som verketfinner angelägna. Förbunden ifrågasätter dock om detta måste ske inom ramen förett SärskUt s k kontaktfomm mellan och bankinspektionen. De bäggemyndighetemas organisationer måste enligt förbunden vara sä utformade attsamråd kan ske utan att speciella kontaktorgan inrättas. Samråd måsle juständigt ske mellan olika stafiiga myndigheter i ärenden av gemensamt intresse.Sådant samråd är en naturlig del i varje myndighets arbete som måste kunnabedrivas inom ramen för den ordinarie organisationen. Utredningen föreslär att sammansättningen avbankinspektionens styrelse ändras. Bland annat föresläs att en representantför ska ingå i inspektionens styrelse. Endast en liten del avde ärenden som behandlas i inspektionens styrelse torde beröra de aspekter somkonsumentverkets representanter tänkts bevaka. Förbunden ifrågasätter motdenna bakgmnd det lämpliga i att låta en representant för ingai bankinspektionens styrelse - specieUt mot bakgrund av att denna representantendast skuUe fiUvarata intressena för de bankkunder som är privatpersoner. Denandra stora kategorin bankkunder, nämligen företagen, föreslås inte fämotsvarande representation. Överhuvudtaget har denna kundkategoris behov isammanhanget inte analyserats av utredningen. Förbunden vill hänvisa tiUförsäkringsverksamhetskommitténs betänkande, där det angåendeförsäkringsinspektionens styrelse föreslogs att näringslivet skulle ha enrepresentant. Prop.1981/82:180 Bilagedel 751 I det fall företrädare för konsumenterna avbankernas tjänster ska ingå i bankinspektionens styrelse, bör enligt förbundendetta ske genom att företrädare för båda de stora kundkategoriema -privatpersoner och företag bereds plats i styrelsen. 23 i (LO) har enligt sina direkfiv hafttill uppgift att överväga vad som bör gälla i fråga om bankinspektionensgranskning av bankernas verksamhet i syfte att i skilda hänseenden ge ettkonsumentskydd åt bankkundema. Utredningen skulle särskUt uppmärksamma fråganom hur gränsen skall dras mellan bankinspektionen och de konsumentpolitiska organen. Föratt ge konsumenten ett ökat rättsskydd har en omfattande lagstiftninggenomförts på det konsumentpolitiska området. LO har aktivtdeltagit i detta arbete. Utredningens uppgift att se över bankinspektionenskonsumentskyddande arbete utgör ett led i det fortsatta konsumentskyddandelagstiftningsarbetet. Bankområdet innefattar tjänster av ekonomisk art somställer stora krav på konsumentens förmåga aft tillvarata sina intressen. Enöversyn av konsumentskyddet på bankomrädet är därför enligt LOs meningangelägen. Det är ocksä angeläget att den specialreglering som finns påområdet anpassas sä att den även ger stöd åt konsumenterna. Därförär det enligt LOs mening anmärkningsvärt att utredningen tiU största delenägnat sin uppmärksamhet åt hur gränsen skall dras mellan bankinspektionen ochde konsumentpolitiska organen. Detär känt att konsumenter har problem med att tillvarata sina intressen päbankområdet, exempelvis vilka priser och avgifter som gäller för olikatjänster. Räntenivån, som av låntagare/konsumenter uppfattas som bunden underlång tid, kan snabbt förändras med hänvisning till banklagen. Somutgängspunkt för detta arbete borde utredningen ha analyserat vUka problemkonsumenterna har. Detta saknas helt i utredningen. LO vill här hänvisa tUl vadexperten anfört i sitt särskilda yttrande sid 121-123. LOanser vidare att det är en brist att inte företrädare för fackligaorganisationer, konsumentintressena och politiska partier ingått i en utredningsom har tiU uppgift att föreslå förändringar av konsumentskyddet. Utredningen diskuterar två olika modeller i frägaom kompetensfördelningen mellan myndigheterna. En av dessa benämns"bankinspektionsmodellen" och innebär att tillsynen enligtbestämmelser med motsvarande Prop.1981/82:180 Bilagedel 752 innehållsom AVLs och MFLs generalklausuler läggs hos bankinspektionen. Utredningenförordar denna modell. Den andra modellen är en renodlad"konsumentmodell". Enligt denna förblir den slutliga prövningen avsamtliga konsumentärenden på bankomrädet enligt såväl AVL, MFL som demarknadsrättsliga reglerna i KKrL och kommer att åvila MD samt att engranskning, som i vissa faU kan leda fill prövning inför denna domstol, skerhos KOV. LO tUlstyrker den renodlade konsumentmodellen.Bankema använder sig ofta av samma slags marknadsföringsåtgärder som andraföretag i näringslivet. De konsumentproblem som är förknippade med bankernasmarknadsföring är av samma slag som på andra områden. Det kan vara fräga omvilseledande uppgifter om olika erbjudandens förmårilighct ochkombinationserbjudanden av olika slag. Den konsumentpolitiska lagstiftningenhar byggts upp kring KOV och MD. KOV har stor erfarenhet och kunskap pä områdetoch LO anser att det är viktigt att tiUvarata och nyttja denna. Den nuvarande ordningen med KOV somtillsynsmyndighet och MD som beslutande organ innebär att konsumentintressenagivits en självständig och framträdande betydelse. Det är LOs bestämdauppfattning att denna ordning skaU fortsätta att gälla. Vad gäller AVL bör denutformas så att den kan tillämpas på den typ av bankfiänster som enbart riktarsig mot vanliga konsumenter. Utredningen föreslär att det inrättas ettkontaktforum för konsumentfrågor inom bankområdet. Representanter förbankinspektionen, KOV och de olika bankinstituten skulle ingå i samrådsorganet.Enligt LOs mening är ett sådant organ onödigt om KOV får fortsatt förtroendesom fiUsynsmyndighel. Enligt TCOs mening finns ingen anledning attöverföra granskningen av bankernas marknadsföring från tillbankinspektionen. Det är viktigt att resurser och erfarenhetav marknadsföringsfrågor tas liUvara och alt marknadsföringsåtgärder bedömslikartat inom hela näringslivet. Utredningens föreslagna modell medför att enmarknadsföringsåtgärd kan komma att bedömas olika på olika konsumentområden. Såkommer att bli fallet om bankinspektionen skaU handha marknadsföringsfrågor förbankerna och motsvarande uppgifter för bankernas dotterbolagm.fl. En och samma myndighet bör enligt TCOs uppfattning ha hela ansvaret förmarknadsföringsfrägorna. TCOinstämmer i utredningens förslag att avtalsviUkorsgranskningen 1981/82:180 Bilagedel 753 Det är, enligt TCOs mening, naturligt attbankinspektionens speciella kompetens utnyttjas för kontroll av avtalsvillkorpå samma sätt som kompetens utnyttjas vad avsermarknadsföringsfrågor. När det gäller tillsyn och övervakning enligtkonsumentkreditlagen anser TCO att nuvarande system förbehållas även om detteoretiskt kan uppstå kompetenstvister. Härigenom fillvaratas bådamyndigheternas sakkunskap. Utredningen föreslår också att det inrättas ettkontaktfomm för konsumentfrågor inom bankomrädet. Inom detta forum skallöverläggningar ske mellan representanter för inspekfionen, ochde olika bankinstituten. TCO delar utredningens uppfattning om att ett sädantkontaktforum bör komma fill stånd. Särskilt stort blir behovet om utredningensförslag att lägga all fillsyn pä bankinspektionen genomförs. TCO anser att ävenandra företrädare för konsument- och lönlagarinlressel bör ingå isamrådsgmppen. TCO bör inga i ett sädant vidgat kontaktfomm. /SRhänvisar tiU yttrandet frän . Förbundetför jurister, samhällsvetare och ekonomer () Förbundet delar utredningens i betänkandet angivnamening, "att det finns behov av en aktiv konsumentpoHfik även inombankområdet och anser det naturligt att bankernas kunder tillförsäkras sammaskydd som andra konsumenter". ansluter sig i allt väsenfiigt fill vad somframförts i det särskUda yttrandet. Vid granskningen av de villkor som bankerna låterskriva in i sina avtal är del heU nödvändigt att i bedömningen väga in alla deintressen som berörs. Kundens och bankens intressen måsle bedömas motbanklagstiftningens regleringar. Förbundet har den uppfattningen attbankinspektionen med sin banktekniska sakkunskap är bäst skickad att göra dessavägningar och menar alt övervakningen av bankernas avtalsvillkor skall liggahos bankinspektionen. Vadhärefter gäller granskningen av bankernas marknadsföring menar , att denomständigheten alt det är praktiskt med en tUlsynsmyndighet på ett avgränsatområde inte utan mycket starka skäl fär leda till att 48 1981/82. Prop.1981/82:180 Bilagedel 754 denövergripande bedömningen av dessa frågor hos KOV splittras upp pä fleramyndigheter. Pä sätt de som skrivit del särskilda yttrandet angivit, anserJUSEK att den rika erfarenhet av marknadsföringsbedömningar, som finns hos KOV,och de samordningseffekter som kan uppnås vid behandling av allamarknadsföringsområden inom KOV är av så stor betydelse alt del praktiskasynsättet med en tillsynsmyndighet måste stå tillbaka. Med en delning mellan bankinspekfionen och KOV avgranskningen av avtalsvUlkor och marknadsföring måste ett samordnande organ avdet slag som utredningen föreslär tillskapas. Förbundet delar utredningens slutsatser att behovföreligger av en aktiv konsumentpolitik på bankområdet men att anledning inlefinns att för denna sektor föreslå mer detaljerade eller strängare konsumenträltsligabestämmelser än för andra näringsgrenar. Det synes oss naluriigt, att allatillsynsuppgifter samlas hos Bankinspekfionen och att samma fömtsättningarskall gälla för bankerna, finansbolagen och övriga av inspektionenstillsynsobjekt. För att syftet om likabehandling skall blitiUgodoselt och expertis kunna utnyttjas bör föreslagetkontaktfomm inom bankområdel inrättas. skall verksamheten i samrädsorganet syfta tiU "att underlättaen utveckling fill konsumenternas bästa med hänsyn till både de enskildakonsumenternas och bankkollektivets intressen" (sid. 73). 1 linje härmedföreslås att TCO fär utse företrädare i kontaktforum för bankområdet. Prop.1981/82:180 Bilagedel 755 Sammanställning av remissyttrandena överförsäkrings-verksamhetskommitténs delbetänkande (Ds E 1981:4) Handläggningen avkonsumentskyddsfrågor inom försäkringsområdet Kommitténs förslag har bedömts mycket olika avremissinstanserna. Förslaget stöds i huvudsak bl. a. av försäkringsinspektionenoch företrädare för försäkringsbranschen. Däremot är bl. a. konsumentverketoch företrädare för löntagarorganisationerna negativa. Några remissinstanser anseratt ytterligare utredning är erforderlig eller att resultatet av kommitténsfortsatta arbete bör avvaktas innan ställning tas lill föreliggande frågor. I det följande återges remissinstansernas yttrandenmed vissa mindre justeringa*- i oavkortat skick. Bankinspektionen har tidigare haft att yttra sigöver banklagsutredningens delbetänkande (Ds E 1980:3) om konsumentskyddet inombankområdet och bankinspekfionens styrelse (se inspekfionens yttrande1980-09-29 till ekonomidepartementet). föreslog allfillämpningen av de tre konsumentskyddslagarna, sävitt gäller bankfrågor,skulle anförtros bankinspektionen.