prop · G50377 · 1981-12-31 00:00:00 — Enligt stiftsorganen innebär förslaget en totalomvälvning av den svenska kyrkoförfattningen samt att svenska kyrkansstatskyrkokaraktär i avgörande grad förstärks. I stället för en samverkan pånågorlunda lika villkor mellan den i princip sekulariserade staten och en - ivissa hänseenden - till staten nära knuten kyrka, föreslår kommittén enuppdelning av det nuvarande området för kyrkolagstiftning enligt principen attalla ärenden där "det statliga intresset" är betydande skall avgörasav ensam, medan ärenden "där något statligt intresse inte allseller endast i ringa mån föreligger" överlämnas åt kyrkomötet.Stiftsorganen avstyrker den föreslagna konstruktionen. Skulle den genomföraskommer enligt stiftsorganen att göra skäl förbenämningen "statskyrka". Enligt stiftsorganen borde det därtill avkommittén klart ha sagts ifrån att varje relationsförändring som beslutasefter att förslagen genomförts, sker helt på statens villkor. Den logiskaslutsatsen borde enligt stiftsorganen vara att om den nuvarande ordningen förkyrkolagstiftning ej kan behållas under en avsevärd framtid, bör förnyadeförsök inledas att lösa stal-kyrka-förhållandet med sikte på ett förändratsamband. Sliftsnämndeni framhåller att den finner det oundgängligen nödvändigt att vidlagstiftning av vad som betecknas som kyrkolag även kyrkansmedverkan kan bibehållas. Detla bör enligt stiftsnämndens mening ske genom attkyrkomötet erhåller en vetorätt vid sådan lagstiftning. iGöteborg framför som sin mening att en stor del av de frågor som har behandlatsi tidigare kyrka-stat-utredningar undandras kyrkans slällningstagande, ombetänkandets regler om ett reformerat kyrkomöte och ändrad kyrklig lagstiftningskulle genomföras. framhåller att utvecklingen historiskt sett harvarit den att kyrkan har fått ta mer och mer ansvar för sin verksamhet. Motbakgrund härav ter sig kyrkomötets ställning enligt förslaget något underlig.Enligt stiftsnämnden förvandlas kyrkomötet mer till en remissinstans ochviktiga frågor undandras kyrkomötets bedömning. Vidare kommer enligtstiftsnämnden de kyrkliga kommunernas inflytande över den egendom somhistoriskt har tillförts lokalkyrkor, pastorat och församlingar att kraftigtminska genom den nya ordningen. finner - såvitt dess verksamhelberörs - att det föreliggande förslaget f. n. inte är tjänligt som underlag förlagstiftning i ämnet. för evangelisation ochförsamlingsarbete förklarar sig inte på något sätt kunna dela kommitténs meningatt förlusten av medbestämmanderätten i kyrkolagsliflningsfrågor likvärdigtkompenseras av att den formella beslutsrätten i liturgiska frågor förs övertill kyrkan själv. När det gäller de liturgiska frågorna har enligtcentralrådet kyrkan redan i nuvarande läge ett fullt tillfredsställande medinflytande.Situationen skulle 6Riksdavcn 1981/82. 1 sam/. 1981/82:77 82 därför inte på något märkbart sätt förändras genom attäven den formella beslutsrätten förs till kyrkomötet. Enligt centralrådet kandetta på intet sätt jämföras med eller kompensera det allvarliga ingrepp ikyrkans kompetensområde som en förlust av medbestämmanderätten ikyrkolagstiftningsfrågor innebär. anser att statuspå en principiellt avgörande punkt skulle förändras genom ett sådant ingrepp.Kyrkans traditionellt nationalkyrkliga karaktär skulle enligt centralrådetbytas ut mot en rent statskyrklig. framhåller att det synesuppenbart att ett genomförande av detta förslag skulle innebära ett markantföregripande av ställningstagandet i stat-kyrka-frågan genom att på ett heltannat sätt än förut binda kyrkan vid statsmakten. Enligt centralrådet måstedetta också i sin tur försvåra senare relationsändringar dels genom attrelationsändringens riktning mot en ren statskyrklighet redan vore angiven,dels genom att kyrkan inte längre genom en legalt reglerad medbestämmanderättkunde delta i beslut om sin egen framtida utformning. Det synes enligtcentralrådet ofrånkomligt att ett genomförande av utredningens förslag i dettaavseende skulle innebära ett befästande av statskyrkosystemet och försvåra enframtida reform. kan alltså inte acceptera kommitténs förslag pådenna punkt. diakoninåmnd uttalar att förslaget innebär altkyrkan på avgörande punkter blir allt närmare bunden till staten.Diakoninämnden vill på det bestämdaste motsätta sig en sådan ordning. Förslagetom en konsekvent tillämpning av den nya regeringsformens bestämmelser vadgäller som ensam lagstiftare får enligt diakoninämnden till följdatt kyrkan måste ställa vissa existensrella krav. a. måste krävas att degrundläggande bestämmelserna i lagen om skall kunna ändras ellerupphävas endast i grundlags ordning. Biskopsmötet konstaterar att vissa övergångsbestämmelserom kyrkan fortfarande skall gälla enligt förslaget. Då man tydligen är bereddatt på dessa punkter pruta av på konsekvensen, kan det enligt Biskopsmötet medskäl frågas, varför man inte också skulle kunna tänka sig ett undantag när detgäller kyrkomötets medverkan vid kyrkolagstiftning. Biskopsmötet anser, attregeringsformens övergångsbestämmelse om kyrkomötets medverkan ikyrkolagstiftningen bör bestå. Biskopsmötet hänvisar till den finska kyrkan därkyrkolagsordningen anges vara den grundläggande relationen mellan stat ochkyrka. Biskopsmötet framhåller att förslaget, som det nu ligger, medför enrelationsändring mot ett större statligt beroende. Biskopsmötet är inte berettatt förorda denna nya färdriktning. Biskopsmötet anför vidare att för det fallkyrkolagsfrågor anförtros åt ensam, kommer det att innebära, attkyrkliga ärenden avgöres också av sådana ledamöter i , som inte tillhörsvenska kyrkan. Det är inte en självklar demokratisk rättighet att besluta iinre angelägenhet i ett trossamfund, som man själv inte tillhör. Ur kyrkligsynpunkt är det enligt Biskopsmötet en vinst om det föreskrivs, att beslut ikyrkoärenden fattas endast av sådana riksdagsledamöter som är medlemmar avkyrkan. 1981/82:77 83 att det därför bör prövas huruvida en sådan föreskrift är lagteknisktmöjlig i . I riksdag gäller denna ordning. För det fallkyrkomötet inte skulle få medverka vid kyrkolagstiftning är detenligt Biskopsmötet i högsta grad rimligt att det i grundlag fastställs attkyrkolagsärenden före beslut tillställs kyrkomötet för yttrande. Liknandesynpunkter framförs av i , som dock inte uttryckligenmotsätter sig förslaget om att upphäva regeringsformens övergångsbestämmelserom kyrkolagstiftning. Rikskommiitén för stiftstingen anser att ett genoiTrförandeav förslaget skulle innebära ett föregripande av ställningstagandet istat-kyrka-frågan, eftersom kyrkan härigenom skulle bli mera bunden vidstatsmakten än . Delta skulle enligt rikskommittén komma attförsvåra framtida relationsändringar. anser att kyrkan måstehävda sin rätt att även i fortsättningen ha ett avgörande inflytande på besluti frågor, som kyrkan bedömer som grundläggande. Rikskommrttén konstaterar attutredningen föreslår att de kyrkliga kommunerna skall få behållagrundlagsskyddet. Enligt rikskommittén bör motsvarande gälla på riksplanet.Rikskommittén anser således att kyrkomötets medverkan vid stiftande avkyrkolag bör behållas. Sliflsrådeli framhåller att avskaffandet av obligatoriskt samtycke från kyrkomötetvid stiftande av lagar som reglerar kyrkans struktur och liv och därmed berörsjälva dess karaktär av krislen kyrka innebär en väsentlig ökning av detstatliga inflytandet över kyrkan. avstyrker att förslagetgenomförs. Sliflsrådel i förklarar att förslaget inte kan biträdas. Sliflsrådelanser sig kunna konstatera att kyrkans bestämmanderätt enligt förslaget blirmycket inskränkt medan däremot bestämmanderätt skulle komma attomfatta större delen av de för kyrkan viktiga och avgörande frågorna. Stiftsrådetkan inte finna annat än att den nuvarande balansen avsevärt skulle skjutas fränkyrkan till staten, nägot som strider mot de förutsättningar som kommitténsjälv har angivit. framhåller att den principsom kommittén anser skall gälla och den därav följande gränsdragningen innebäratt kyrkan knyts hårdare till staten. Enligt förbundet kan förslaget försvåraen framtida kyrkoreform. Förbundet anser att nuvarande ordning är bättre ägnadatt tjäna som utgångspunkt för reformer. evangeliska student- ochgymnasiströrelse (SESG) anser att förslaget innebär en dramatisk förskjutningav styrkeförhållandena mellan staten och kyrkan, i det att kyrkan binds myckethärdare till staten. Enligt SESG är det inte möjligt att på kyrkan tillämparegeringsformens stadganden om att all makt utgår från folket, utan att kyrkankvävs som kyrka. SESG anser att kommitténs förslag inte kan genomföras. Om manönskar behålla den nuvarande relationen mellan stat och kyrka, tvingas manockså enligt SESG att permanenta regeringsformens s. k. övergångsbestämmelser.Om däremot regeringsformen skall gälla fullt ut finns enligt SESG endast tvåalternativ; antingen kommer - som i föreliggande förslag - statens inflytande ikyrkan att öka till den grad att 1981/82:77 84 kyrkan kvävs, eller så får man ta konsekvenserna avstatens oeh kyrkans olika grundvalar och skilja dem från varandra. Kommitténsförslag understryker indirekt den av SESG redan tidigare framförda meningen,alt det senare alternativet är det enda rimliga. Några remissinstanser granskar förslaget med utgångspunktfrån om det går alt förena med regeringsformens bestämmelser. Regeringsrättenframhåller att kyrkans statsrättsliga särställning bygger pågrundlagsbestämmelserna om kyrkan. Om dessa upphävs måste kyrkan i ställetinordnas i de rättsliga kategorier som gäller enligt regeringsformen.Regeringsrätten påpekar att kommittén inte har uttalat sig om vilken ställningsom enligt dess mening skall intaga framgent. Närmast står valetmellan att kyrkan blir något slag av statlig myndighet enligt 11 kap. 6 §regeringsformen med vissa specialuppgifter, eller att den blir att anse som ensådan sammanslutning av privaträttslig natur som åsyftas i 8 kap. 2 § andrastycket 3 regeringsformen. Regeringsrätten framhåller att klarhet måste vinnaspå denna punkt, då ställningstagandet härvidlag blir bestämmande för hur normgivningenför kyrkan skall ske i det läge som uppstår då grundlagsreglerna om kyrkanförsvinner. Utgår man från att kyrkan avses skola bli ett enskilt trossamfund,blir enligt regeringsrätten konsekvensen av en dylik konstruktion att, på depunkter där staten ej ingriper med sin normgivningsmakt, kyrkan äger självbestämma om sina angelägenheter på samma sätt som varje annan enskildsammanslutning. Regeringsrätten framhåller att staten enligt förslagetemellertid ingriper beträffande formerna för hur kyrkan skall bestämma i egnaangelägenheter. skall sålunda enligt förslaget stifta lag om kyrkansinterna beslutsformer. I främsta rummet skall det på visst sätt valdakyrkomötet besluta för kyrkans räkning. Denna befogenhet är dock begränsad tillatt gälla ämnen som räknas upp i 5 § förslaget till lag om . förslag skall förstås så att kyrkan skall vara ett offentligrättsligttrossamfund, torde enligt regeringsrätten reglerna i 11 kap. 6§ regeringsformenbli att tillämpa och kyrkan blir då närmast en statlig myndighet underregeringen, om än av speciellt slag. Regeringsrätten framhåller att regeringensförordningsmakt enligt 8 kap. 13 § första stycket p. 2 regeringsformen dåkommer att omfatta alla de punkter där ej kyrkomötet enligt reglerna i denföreslagna lagen om gjorts till beslutsinstans. Regeringen fårmed andra ord en långtgående förordningsmakt i kyrkliga ämnen. Enligtregeringsrätten måste man också hålla i minnet att 8 kap. 14 § regeringsformenger rätt att, när den så önskar, själv lagstifta på områden somegentligen tillhör regeringens kompetens. Regeringsrätten anser att oklarhetenpå den nu berörda centrala punkten i det föreliggande förslaget måsteundanröjas. JK framhåller att ett upphävande av de nuvarande grundlagsreglernaom kyrkans medverkan vid kyrkolagstiftning innebär automatiskt attkyrkolagstiftningen i sin helhet faller in under grundlagsstad-gadekompelens att ensam stifta lagar. Enligt JK hjälper det inte att man. 1981/82:77 85 såsom kommittén har gjort i 5 § i förslaget till lag omsvenska kyrkan, i vanlig lag tar upp särskilda regler om kyrkans normgivningskompetens.Grundlagsreglerna i 8 kap. regeringsformen tar över dessa regler om det intefinns uttryckliga undantag i regeringsformen för en kyrklig normgivningsmakt.På motsvarande sätt tar enligt JK grundlagsstadgandena om regeringens normgivningsmakti 8 kap. 13 § regeringsformen över stadganden i vanlig lag som tillerkännerkyrkan normgivningskompetens. Även i detta hänseende krävs således uttryckligaundantag i regeringsformen, framhåller JK. Det gäller bl. a. i fråga omregeringens s. k. restkompetens. vid i att reglerna i punkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformenom kyrkomötets och regeringens medverkan vid kyrkolagstiftning enligt förslagetskall upphävas utan att ersättas av nya grundlagsbestämmelser. Den föreslagnaordningen synes enligt fakultetsnämnden konstitutionellt oacceptabel.Fakultetsnämnden konstaterar att direktiven förutsätter att banden mellan statoch kyrka tills vidare skall bestå med följd att den aktuella normgivningenfortfarande skall vara av offentligrättslig art. Nämnden framhåller attkommitténs förslag innebär att lagstiftningsmakt på kyrkans områdekommer att hänga i luften. De tämligen disparata typer av föreskrifter, somryms under begreppet kyrkolag sådant det enligt förslaget skall förstås, kanenligt nämnden svårligen hänföras till något av de existerande stadgandena i 8kap. Slopas övergångsbestämmelserna om kyrkolagstiftningmåste regeringsformen kompletteras med nya bestämmelser i detta ämne,framhåller fakultetsnämnden. Dessa borde logiskt placeras i 8 kap., men iavvaktan på ett slutligt ställningstagande i stat-kyrka-frågan - som ju kaninnebära, att kyrkan skiljes från staten och bestämmelserna därmed bliröverflödiga - förefaller det enligt nämnden lämpligare att ta in dem iövergångsbestämmelserna. anser att det förhållandet, att denföreslagna lagen om föreslås bli antagen enligt nuvarande reglerom kyrkolagstiftning och att ändringar av lag enligt den formella lagkraftens principendast får ske genom lag, minskar inte det principiella behovet avkonstitutionellt stöd för framtida kyrkolagstiftning. vid universileiet i påpekar att genom punkt 9övergångsbestämmelserna till regeringsformen har reglerna i 1809 årsregeringsform om sättet för stiftande av kyrkolag tills vidare behållits iavvaktan på en lösning av frågan om relationerna mellan staten och kyrkan.Fakultetsnämnden påpekar att de överväganden som ligger till grund förövergångsbestämmelsen finns redovisade i författningsutredningens betänkande"statsskick" del 2 (SOU 1963:17) s. 487 f. borde övergångsbestämmelsen utgå, när ställning hadetagits i frågan om förhållandet mellan stat och kyrka. Om därvid de nuvarandebanden mellan stat och kyrka i allt väsentligt bibehålles, bör regeringsformenkompletteras med bestämmelser om kyrkolagstiftning. Skiljes kyrkan från staten,behövs däremot inga grundlagsbestämmelser om 1981/82:77 86 framhåller att tilldessa överväganden anslöt sig sedermera grundlagsberedningen (SOU 1972:15 s.229) liksom departementschefen i propositionen om ny regeringsform (prop. konstaterar att det har ålegat kyrkomöteskommitténalt finna förslag som inte föregriper senare principiella ställningstaganden istat-kyrka-frågan. Kommitténs förslag innebär ingen upplösning av de nuvarandebanden mellan stat och kyrka. Härav följer enligt nämnden att normgivningen pådet kyrkliga området är att betrakta som offentligrättslig. Denna normgivningmåste sålunda ha grundlagstöd. anser i enlighet medförfattningsutredningens uttalande att regeringsformen bör kompletteras medbestämmelser om kyrkolagstiftning. konstaterar att denföreslagna lagen om visserligen kommer, om kommitténs tidsschemaskall följas, att beslutas enligt den gamla ordningen dvs. genom samstämmigabeslut av , kyrkomötet och regeringen. Och i fortsättningen kommerriksdagens lagstiftningsmakt på det kyrkliga området i stor utsträckning attsäkras genom principen att lag ej får ändras eller upphävas annat än genom lag(RF 8:17). Icke desto mindre är det enligt fakultetsnämnden av vikt attomfattningen av lagstiftningsmakt på det kyrkliga området blirfastslagen i grundlag. Kyrkolagstiftningen är av mycket skiftande innebörd ochkan enligt fakultetsnämnden knappast pressas in under något av de nuvarande stadgandenai 8 kap. regeringsformen. Vad som skulle behövas är enligt fakultetsnämnden ettstadgande av samma typ som 8 kap. 5 § regeringsformen, vari normgivningsmaktinom kommunallagstiftningens område bestäms. Domkapidei I påpekar attregeringsformen måste kompletteras med föreskrifter om kyrkolagstiftning. 3.2 Fördelningen av normgivning mellan staten och kyrkan Åtskilliga remissinstanser uttalar sig om den föreslagnafördelningen mellan statens och kyrkans normgivning. Remissutfallet är även idenna del blandat. Av de instanser som har yttrat sig är nio i huvudsakpositiva. Flertalet av dessa anger emellertid olika förbehåll. De flestainstanser som har yttrat sig över förslaget i denna del är kritiska. Sålundager 25 instanser uttryck för en negativ inställning till förslaget. 3.2.1 Instanser som utan förbehåll stöder förslagel En allmänt positiv inställning redovisas avlänsstyrelserna i . i ger i stort det omdömet attförslaget synes ge kyrkan ett betydande mått av självständighet i för kyrkanbetydelsefulla frågor. framhåller att i de frågor som kommer attföras till statens exklusiva beslutanderätt blir det angeläget att kyrkan fårkomma till 1981/82:77 87 tals på sätt som anges i betänkandet och att staten tarskälig hänsyn till vad som sägs från kyrkligt håll. i Göteborgsoch län tillstyrker den föreslagna uppdelningen i fråga om ochkyrkomötets normgivning. i instämmer ikommitténs förslag. anser att det är angeläget att kyrkomötetskompetensområde och arbetsuppgifter klarläggs genom en särskild lag om . Därigenom klarläggs också kyrkomötets offentligrättsliga karaktär,framhåller . Instanser som stöder förslagel men anger olikaförbehåll Några remissinstanser knyter förbehåll till sina positivaställningstaganden eller uttrycker annan tveksamhet till förslaget. Dessainstanser är kammar-koUegiel, domkapitlen i , och ,församlings- och pastoratsförbimd samt stiftsrådet i . Kammarkollegiet framhåller att kommitténs förslagbeträffande det legala området för kyrkomötets självbestämmanderätt kan framståsom betydelsefullt från principiell synpunkt. Enligt kollegiet betyderförslaget mindre reellt. Kyrkomötets rekommendationer till riksdag ellerregering i frågor av religiös art har nästan undantagslöst haft utslagsgivandebetydelse. Kollegiet påpekar att enligt förslaget bör kyrkan själv få bestämmabl. a. om kyrkliga högtids- och helgdagar utöver de i almanackan upptagna s. k.röda dagarna, om prästmöte, om bikt och om biskopsvisitation. Såvitt kollegietförstår ryms bestämmelserna härom inte i de angelägenheter som enligt 5 §lagförslaget skall ingå i kyrkomötets ensamma bestämmanderätt. Kollegietframhåller vidare att det måste möta svårigheter att dra en bestämd gränsmellan de angelägenheter sorn skall beslutas av kyrkomötet och sådana som skallregleras av riksdag eller regering. i anför att det harvarit ett starkt önskemål att själv genom egna organ skall fåbesluta i interna kyrkliga angelägenheter. finner det positivt attett seriöst försök att tillmötesgå dessa krav nu presenteras. Domkapitletfinner det självklart att till området hänförs föreskrifter om gudstjänstfirande,dop. konfirmation, nattvard, jordfästning, invignings-, vignings- ochinstallationsakter samt närmare reglering av frågor rörande kyrkans lära ochböcker samt rikskollekter. Vad angår övriga för kyrkan vitala frågor har tvåprinciper varit vägledande för kommitténs ställningstagande, nämligen dels attförutsättningen för ett överlämnande till kyrkans självbestämmande bör föreliggaendast i de fall kyrkans och statens intresse sammanfaller såvitt angårregleringens innehåll, dels att kyrkan inte kan utfärda generella föreskrifter,som sedan skall tillämpas av staten. ser mycket allvarligt på denförst uttalade principen, som vid en eventuell annan attityd änden rådande från statsmaktens sida kan få till följd att den frihetkyrkan tillerkänns som kompensation för avståendet av sin 1981/82:77 88 medverkan vid stiftande av kyrkolag utan vidare kaninskränkas. Kommittén har enligt lagt ner ett ambitiöst arbete påatt analysera vilken effekt en strikt tillämpning av dessa båda principer fårpå fördelningen mellan statens och kyrkans normgivning inom olika områden.Domkapitlet kan dock inte i alla stycken, exempelvis beträffande frågan ommedlemskap i kyrkan, den kyrkliga egendomsförvaltningen och kyrkans ekonomiskaställning acceptera de redovisade utredningsresultaten och inte hellermotiveringen för desamma. Hela frågan bör enligt bestämda meninggrundligt penetreras mot bakgrund av att kyrkan måste ges ett i förhållandetill förslaget ökat självbestämmande för att den nu rådande balansen mellanstaten och kyrkan skall anses bevarad. vill därför föreslå attfrågan om fördelning mellan statens och kyrkans normgivning och därmed avgränsningenav kyrkomötets befogenheter blir föremål för ytterligare utredning - och dåmindre med hänsyn till grundläggande principer än till prakfiska lösningar.Domkapitlet i anser att de frågor som föreslås lagda under kyrkomötetssjälvbestämmanderätt ingalunda uppväger det inflytande som kyrkomötet f. n.har genom sin medverkan vid stiftande av kyrkolag. förklarar attdet i och för sig inte har något att erinra mot att till kyrkanssjälvbestämmanderätt överförs de frågor som har angetts i betänkandet.Domkapitlet framhåller att någon bestämmelse om konfirmation inte finns ikyrkolag, varför någon överföring av befogenheter inte kan ske. Domkapitletkonstaterar att fill kyrkans egen normgivning föreslås blir överfördaföreskrifter om bl. a. biskops- och prästvigning. Innebörden härav kan enligtdomkapitlet anses nägot oklar. Det kan ifrågasättas om självbestämmanderättenendast avses omfatta de bestämmelser som återfinns i 22 kap. kyrkolag"Om sätt att ordinera präster" angående plats för vigningsakten,ordningen för denna och prästbrevsutfärdande eller även föreskrifterna i 19kap. "Om predikoämbetet" med däri angivna villkor för att vigas lillpräst (inträde i prästämbetet). De villkor kyrkan eventuellt självfår ställa för rätten att inträda i ämbetet kan enligt komma attavvika från de kvalifikationsbeslämmelser för tjänstetillsättning, som enligtförslaget helt skall förbehållas staten. På grund av de unika föreskrifterna i19 kap. 6 §-en form av anställningsgaranti som biskop ikläder sig som följd avprästvigningen- kan reglerna komma i konflikt med varandra så länge 6 § ansesgälla. Ett klarläggande av förslagets omfattning i denna del torde varamotiverat, anser . framhåller att det mot bakgrund avkyrkomötets enligt lagförslaget och motiven tänkta kompetensområde börövervägas, i vad mån domkapitlen som statliga myndigheter genom generella ellerindividuella kyrkomötesbeslut kan direkt eller indirekt åläggas nya arbetsuppgifter.Sådant åläggande kan ju f. n. under vissa förutsättningar endast ske på grundav riksdags, regerings eller annan statlig myndighets beslut. iVästerås anför att man genomgående kan säga att den föreslagnaärendefördelningen tillgodoser framför allt statens intressen. 1981/82:77 89 Därmed underkänns den utveckling som har ägt rum under ettdrygt 100-årigt kyrkolagsarbete. förklarar sig inte vara berett attförorda denna nya färdriktning. anser att ärendefördelningen mellankyrkomöte och riksdag bör ses över samt att de grundläggande lagbestämmelsernaom kyrkan bör ges en mera bestående karaktär. En möjlighet vore enligtdomkapitlet att låta framtida ändringar i lagen om beslutas isamma ordning som riksdagsordningen. anser att reformen kan genomförasunder förutsättning att den nu rådande balansen mellan staten och kyrkanbevaras. Enligt förbundet kräver detta att två särskilda förutsättningariakttas.