prop · G50385 · 1981-12-31 00:00:00 — Anledning till att ett väsentlighetskrav uppställs är att denkriminalpolitiska princip som följts och som inneburit attallvarligare brottslighet regleras i medan mera bagatellartade förseelserkriminaliseras i specialstraffrätten bör tillämpas också här. Prop.1981/82:85 21 jagnärmare återkommer till i det följande föreslås därför i promemorian att mindreallvarliga bokföringsförseelser bestraffas enligt en ny bestämmelse ibokföringslagen. Intealla fall av försummad bokföringsplikt rörande väsentliga omständigheter ibokföringen bör enligt promemorian föranleda straff enligt . Somytterligare förutsättning föreslås därför - i likhet med vad som i allmänhetgäller vid brott mot sanningsplikt (15 kap. 1013 §§) att gärningen innebärfara i bevishänseende. Därmed menar man sig i promemorian skära bortsituationer där felet i bokföringen är så uppenbart att ingen riskerar att låtasig luras av det. Dennu gällande ordningen med straff för såväl uppsåtliga som vårdslösa bokföringsbrottföreslås bibehållen. Dockförordas den ändringen att endast grov vårdslöshet skall bestraffas sombokföringsbrott. Förslaget skall ses mot bakgrund av ställningstagandet ipromemorian att bör förbehållas de grova fallen av åsidosättandeav bokföringsskyldighet. Närdet gäller påföljden för bokföringsbrott uttalas i promemorian att det ärviktiga samhällsintressen som bär upp bokföringsplikten. Manipulerande medbokföring kan utgöra ett led i eller tjäna som täckmantel förkvalificerad ekonomisk brottslighet. I likhet med anser man ipromemorian att möjligheter måste finnas till kännbara påföljder vid allvarligafall av bokföringsbrott. Det föreslås därför en särskild straffskala för grovabrott. När det gäller strafflatituden är det enligt promemorian naturligt attjämföra med grova fall av undertryckande av urkund. Detta brott, sominnefattar en viktig form av bokföringsbrott, kan föranleda högre straffän vad som är möjligt att uppnå enligt bestämmelsen för de särskildaräkenskapsbrotten. Det föreslås i promemorian att bokföringsbrotten inormalfallet - i likhet med vad som gäller - skall förskylla fängelse ihögst . För grova fall föreslås emellertid en särskild straffskala medfängelse i lägst och högst . För vårdslös bokföring föresläspåföljden vara böter eller fängelse . Enligtgällande bestämmelser kan bokföringsbrott i ringa fall bestraffas med endastböter. Som angivits i det föregående har i promemorian ansettsböra förbehållas de allvarligare bokföringsbrotten. Straffskalan föruppsåtliga bokföringsbrott innehåller enligt förslaget inte heller böter. Meddenna ordning faller emellertid en hel del straffvärda förfaranden utanför denföreslagna regleringen. I promemorian ifrågasätts därför om det inte ärlämpligt att införa en särskild straffbestämmelse i bokföringslagen för dessafall. Ipromemorian påpekas att den danska, den norska och den finländska motsvarighetentill bokföringslagen innehåller särskilda straffbestämmelser. En sådan fannsockså betänkande (SOU 1967:49) med förslag till räkenskapslag, ochremissinstanserna var över lag positiva till 1981/82:85 22 bestämmelsen.Att man avstått från att införa en straffbestämmelse bokföringslagkan enligt promemorian ha berott på att man utgått från att den gällandeordningen fungerade väl. är det ostridigt att så inte är fallet. Detförefaller enligt promemorian inte motiverat att helt underlåta att sanktioneraföreskrifter av ordningskaraktär endast därför att kontrollmöjligheterna inteär så goda som man skulle önska. Lagstiftningen kan ändå ha moralbildandeeffekt. Det framstår vidare som angeläget att ge större eftertryck åtbokföringsnämndens anvisningar genom att straffsanktionera uppenbara brott motgod redovisningssed. I enlighet härmed föreslås i promemorian att i bokföringslageninförs en ny paragraf, 22a§, som föreskriver straff för bokföringsskyldig somuppenbart åsidosätter god redovisningssed. Ansvar enligt bokföringslagen skalldock inte ådömas om gärningen föranleder straff enligt . Ansvarskall kunna ådömas vid såväl uppsåtliga som vårdslösa brott. Något krav på grovvårdslöshet har inte uppställts. Straffskalan föreslås inrymma endast böter.Dessutom föreslås en uttrycklig bestämmelse om att det inte skall dömas tillansvar i ringa fall. Påmotsvarande sätt som i fråga om bokföringslagen föreslås i promemorian att detinförs en ny paragraf i jordbruksbokföringslagen som föreskriver straff förredovisningsskyldig som uppsåtligen eller av oaktsamhet uppenbart åsidosättergod redovisningssed. Undantag görs för det fall gärningen föranleder straffenligt , och påföljden föreslås bli endast böter. Dessutom undantasringa fall. Ipromemorian anförs vidare att med den uppläggning av lagstiftningen rörandebrott mot bokföringsplikten som sålunda skisserats finns det inte längre behovav en särskild straffbestämmelse i 10 § SkBL om försvårande av skattekontroll.I stället föreslås att i den paragrafen tas in en erinran om att ansvar i vissafall inträder för den som åsidosätter bokföringsskyldighet med hänvisning tillbestämmelserna i 15 kap. 11 a § BrB, 22a § bokföringslagen och 18 a §jordbruksbokföringslagen. Förslageti promemorian att införa en ny straffbestämmelse om bokföringsbrott i 15 kap.brottsbalken har fått ett blandat mottagande under remissbehandlingen. Förslagettillstyrks eller lämnas i huvudsak utan erinran av bokföringsnämnden,bankinspektionen, försäkringsinspekdonen, statskontoret, ,kommerskollegium, statens industriverk, i och , /SR, Hantverks- och industriorganisation - Familjeföretagen,LO, , () ochTCO. Åtskilligaremissinstanser har emellertid framfört kritik mot den föreslagna bestämmelsenoch mot de motiv som har åberopats till stöd för Prop.1981/82:85 23 förslagetatt införa denna. Några remissinstanser tar i anslutning härtill upp ettuttalande i promemorian enligt vilket nuvarande påföljder för bokföringsbrottinte står i rimlig proportion till nedlagda utredningsresurser. vid , revisionoch avvisar uttryckligen tanken att det bör föreliggaett samband mellan utredningsarbetets omfattning och påföljden förbokföringsbrott. Flera remissinstanser harifrågasatt det lämpliga i att överföra bestämmelsen till 15 kap. ibrottsbalken. vid anser att hänvisnirigentill att de särskilda åtalsförutsättningarna tas bort inte är bärande som skälför åtgärden, eftersom motsvarande förutsättningar saknas vid övriga gäldenärsbrott.Dessutom kan ansvar för bokföringsbrott även med den föreslagna regleringenförväntas komma i fråga framför allt i samband med konkurs. Som ett skäl mot denföreslagna ordningen har även framförts att den innebär att ansvar förmedverkan blir oklarare än enligt gällande rätt (jfr 11 kap. 7§ BrB). Förslagetinnebär enligt juridiska fakultetsnämnden vid minskademöjligheter att ådöma straff när någon annan än den bokföringspliktige självhar medverkat. När det gäller den närmareutformningen av den föreslagna nya bestämmelsen om bokföringsbrott har underremissbehandlingen framförts olika kritiska synpunkter. Rikspolisstyrelsenpåpekar att det inte framgår under vilka förutsättningar vårdslös bokföringskall anses föreligga i de fall då räkenskapsmaterial saknas. iStockholms län anser att bestämmelserna bör kompletteras med en uttryckligregel med sikte på fall då räkenskaper inte har förts eller har förkommit tillföljd av oaktsam förvaring. Liknande synpunkter anförs av kammarrätten iSundsvall, Föreningen och Föreningen . vid menar genom en enkel justering av bestämmelsen om bokföringsbrott bör kunna gedenna en sådan räckvidd att fall då bokföringsmaterial har förkommit till följdav vårdslöshet täcks. Möjligen behöver bokföringslagen förtydligas i vad avserplikten att försvara materialet på ett betryggande sätt. Flera remissinstanser,däribland RÅ, pekar på att vissa betänkligheter gör sig gällande mot att införarekvisitet "fara i bevishänseende" på det ifrågavarande området.Juridiska fakultetsnämnden vid erinrar om att detta rekvisiterfarenhetsmässigt medför tillämpningssvårigheter. Den föreslagnastraffsatsen för grovt bokföringsbrott har lämnats utan erinran av flertaletremissinstanser. i har dock ifrågasatt om intemaximistraffet bör vara fängelse . Prop.1981/82:85 24 Straffbestämmelserna i bokföringslagen (1976:125) ochjordbruksbokföringslagen (1974:141) Det övervägande antalet remissinstanser avstyrker eller ärtveksamma till förslaget i promemorian om nya straffbestämmelser ibokföringslagen och jordbruksbokföringslagen. Flera av de remissinstanser som är kritiska till förslagetmenar att detta kommer att leda till olägenheter vid kontroll ochbrottsbekämpning. Så t. ex. menar RÅ att promemorieförslaget leder till att manfår en reglering som i sig är relativt komplicerad och som kan befaras geupphov till åtskilliga svårigheter i den praktiska tillämpningen. De nyastraffbestämmelserna i bokföringslagen och jordbruksbokföringslagen skullevidare innebära en utvidgning av det kriminaliserade området som sträcker siglångt utöver vad som kan anses erforderligt för ett ändamålsenligt bekämpandeav den ekonomiska brottsligheten. Det senare är betänkligt från principiellasynpunkter och kan leda till en inte önskvärd splittring av rättsväsendetsresurser för brottsbekämpningen på området. Den utanjämförelse kraftigaste kritiken riktar sig emellertid mot förslaget ipromemorian att använda begreppet åsidosättande av god redovisningssed som brottsrekvisit.Enligt kommerskollegiets mening talar både principiella och praktiska skäl motförslaget. Från principiell synpunkt är det tveksamt att lägga det etiskabegreppet "god redovisningssed" som grund i ett straffrättsligtsystem. Om förslaget genomförs, kommer det vidare enligt kollegiet att medförastora praktiska svårigheter. God redovisningssed kan skifta från företag tillföretag och från bransch till bransch. För att rimliga rättssäkerhetskrav skallkunna upprätthållas kommer polis, åklagare och domstolar att tvingas inhämta yttrandefrån bokföringsnämnden i ett stort antal fall. Detta låter sig knappast göraoch kan inte heller vara bokföringsnämndens uppgift. De föreslagnastraffbestämmelserna i bokföringslagen och jordbruksbokföringslagen kan ocksåmedföra att formella fel utan någon egentlig betydelse föranlederstraffansvar. En sådan ordning framstår inte som motiverad från kriminalpolitisksynpunkt eller eljest angelägen. Dessutom finns det en risk för attkriminaliseringen låser eller i vart fall hämmar utvecklingen på redovisnings-och, i någon mån, revisionsområdet, vilket vore olyckligt. Pä liknande skälavstyrks förslaget även av , statensindustriverk, juridiska fakultetsnämnden vid ,i , utredningen om säkerhetsåtgärder m.m.inom skatteprocessen, /SR, , . Föreningen auktoriserade revisorer ackordscentral.Svenska handelskammarförbundet, hantverks- och industriorganisationoch redovisningskonsulters förbund. En knytning av straffen till god redovisningssed skulleenligt bokföringsnämndens uppfattning komma att ge kansliet och nämnden enväsentlig Prop.1981/82:85 25 ökadarbetsbörda och ställa krav på väsentligt ökade handläggningsresurser, om manskall kunna upprätthålla en tillfredsställande service vad gäller remisser,telefonförfrågningar etc. Svårigheter kan trots bättre re surser ändå uppståför nämnden att komma fram till entydiga uttalanden, som kan läggas till grundför domslut i alla tänkbara redovisningsärenden. Föreningen att möjligheterna till lagföring torde bli minimala eftersom bokföringeni fråga inte kan kommas åt med hjälp av husrannsakan som förutsätter attfrihetsstraff skall kunna följa - och den bokföringsskyldige inte kart åläggasatt i brottmålet tillhandahålla detta bevismaterial. Föreningen framhåller att förslaget medför den risken attbokföringslagens straffbestämmelse skulle komma att tillämpas även vid egentligtbokföringsbrott. Enligt Sve riges advokatsamfund skulle förslaget öppna enmöjlighet till trakasseri och illojalt beteende genom påkallande avpolisutredning i rena bedömningsfrågor, något som man enligt samfundets meninginte kan bortse från. erinrar om attjordbruksbokföringslagen i motsats till bokföringslagen enbart tillkommit föratt ge underlag för taxeringen. Skyldigheten att föra räkenskaper enligt dennalag medför alltså inte några civilrättsliga verkningar. I de fall enlantbrukare inte fullgör sin räkenskapsskyldighet enligtjordbruksbokföringslagen är det enda rimliga att förseelsen beivras inom ramenför skattelagstiftningen. Upphävandetav den särskilda straffbestänimelsen i 10 § SkBL om försvårande avskattekontroll Förslagetatt upphäva straffbestämmelsen i 10 § SkBL om försvårande av skattekontrolldiskuteras särskilt av flera remissinstanser. Så gott som samtliga motsättersig att bestämmelsen tas bort. Enligt RÅ är den nuvarande utformningen avbrotten bokföringsbrott och försvårande av skattekontroll i huvudsakändamålsenlig och straffstadgandena kompletterar varandra på ett lämpligt sätt.Den nuvarande uppdelningen på två brott innebär inte några särskilt storaolägenheter i det praktiska arbetet. Attta bort ifrågavarande bestämmelse i skattebrottslagen skulle enligtlänsstyrelserna i och innebära én väsentlignackdel i förhållande till vad som gäller, på så sätt att preskriptionstidenför brott av denna art skulle förkortas. För det i promemorian angivnabokföringsbrottet börjar nämligen preskriptionstiden löpa den dag brottet ägderum, medan det vid försvårande av skattekontroll är tidpunkten då effekten avbrottet uppkommer, som är avgörande. Länsstyrelserna understryker att det urbrottsbekämpningssynpunkt är synnerligen angeläget att preskriptionstiden ärså lång som möjligt. ,utredningen om säkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocessen, och i erinrar om attskattebrottslagens bestämmelse till skillnad från tar sikte ävenpå fall då bokföringsskyldighet inte föreligger men väl Prop.1981/82:85 26 skyldighetatt föra och bevara räkenskaper enligt olika författningar på skatteområdet,såsom jordbruksbokföringslagen och de s.k. punktskatteförfattningarna. /SRpåpekar att en bokföringsskyldig kan vidta olika manipulationer i sin bokföringvilka i och för sig inte är av väsentlig betydelse för bedömning av rörelsensförlopp, ekonomiska resultat eller ställning. Sådana åtgärder kan emellertidvara av sådan art att de allvarligt försvårar myndigheternas kontrollverksamhetavseende bl. a. anlitande av svart arbetskraft. Liknande synpunkter framförs avlänsstyrelsen i . Fleraremissinstanser förespråkar en höjd straffsats för brottets försvårande avskattekontroll. Hit hör , , i och , i . Föreningen auktoriserade revisorer revisorssamfundet och redovisningskonsulters förbund. Föregen del har jag den uppfattningen att ett slopande av kravet på konkurs ellermotsvarande som förutsättning för åtal för bokföringsbrott inte mednödvändighet behöver medföra att detta brott måste utmönstras ur kapitlet om gäldenärsbrott.Någon sådan förutsättning för åtal finns nämligen inte beträffande övriga gäldenärsbrott.Bestämmelsen om bokföringsbrott har, som jag har utvecklat, ävenandra funktioner än att skydda enskilda borgenärer från oegentligheter från denbokförings-skyldiges sida, men motsvarande låter sig sägas även om de övrigabrott som finns upptagna i gäldenärsbrottskapitlet. Att överföra bestämmelsernaom brott mot bokföringsplikten till 15 kap. BrB skulle därtill som remissinstansernahar påpekat föra med sig komplikationer i olika hänseenden, bl.a. med hänsyntill det samband som f.n. föreligger mellan brottets karaktär av gäldenärsbrottoch medverkansansvaret (jfr 11 kap. 7§ BrB) samt konkursförvaltarnasutredningsskyldighet enligt 55 och 185 b§§ konkurslagen. Dessa konsekvenserskulle naturligtvis i och för sig kunna avhjälpas lagstiftningsvägen. Att någonbrottsförebyggande effekt skulle stå att vinna genom att föra över brottet tillett annat kapitel och anpassa brottsbeskrivningen härtill synes emellertidsvårt att hävda. Vadjag sålunda har anfört leder mig till den slutsatsen att det saknas bärandemotiv att föra över bestämmelsen om bokföringsbrott till 15 kap. BrB. Jagavstyrker sålunda promemorieförslaget i denna del. Ävenmed denna utgångspunkt finns det skäl att nu ta upp frågan om viss ändring igärningsbeskrivningen för bokföringsbrott. Såväl i skrivelsen från RÅ:sarbetsgrupp som i promemorian har man betonat det problem som ligger i att dethar blivit allt vanligare att räkenskapsmaterial påstås helt eller delvis haförkommit genom stöld, brand, översvämning eller på annat sätt. De ipromemorian framlaga förslagen synes emellertid inte vara inriktade på att sökakomma tillrätta med detta förhållande. Prop.1981/82:85 27 stanserhar också föreslagit att bestämmelsen om bokföringsbrott kompletteras ellerförtydligas på ett sådant sätt att även en bristfällig förvaring eller vårdslöshantering av räkenskapsmaterial, som det föreligger skyldighet att bevara,klart straffbeläggs. Enligt remissuttalandena skulle bestämmelsen därigenom fåen ökad preventiv effekt. Jag delar denna uppfattning. Jag föreslår därför attbestämmelsen om bokföringsbrott ändras så att det uttryckligen framgår attunderlåtenhet att bevara räkenskaper medför straffansvar även i oaktsamhetsfall. Deuppgifter som i samband med konkurser och förundersökningar ofta lämnas från debokföringsskyldigas sida om hur räkenskapsmaterial har förkommit kan synas tydapå att ett förvånande lättsinne inte sällan förekommer när det gäller sättetatt förvara sådant material. Som har påpekats vid remissbehandlingen vore deten fördel om man i samband med de lagändringar som är aktuella nu förtydligarbokföringslagens reglering när det gäller förvaringen av räkenskapsmaterial. Av22 § första stycket bokföringslagen framgår att allt räkenskapsmaterial skallbevaras i ordnat skick under , men det sägs i lagrummet ingenting iövrigt om hur materialet skall förvaras. Denna bestämmelse bör enligt minmening kompletteras med en föreskrift om att materialet skall bevaras på ettbetryggande sätt. Vadavser promemorians förslag om särskilda ansvarsbestämmelser i bokföringslagenoch i jordbruksbokföringslagen förtjänar det erinras om att det i förarbetenatill bokföringslagen ingående diskuterades behovet av en straffbestämmelse iden lagen. Man stannade emellertid för att inte lägga fram förslag i dettaavseende. Föredragande statsrådet uttalade bl. 1975:104 s. 198) attdet redan existerande regelsystemet - dvs. med straffansvar för bokföringsbrottoch försvårande av skattekontroll - kunde sägas ge en i princip tilltalandeordning för bestraffning av sådana brister i bokföring som går ut över enskildaoch allmänna intressen. Föredraganden erinrade vidare om att det fannsbegränsade praktiska möjligheter att ingripa mot överträdelser av lagen iandra fall än då borgenärsintressen hade trätts för när eller skattekontrollförsvårats. I samband med att vissa ändringar vidtogs i brottsbalkensbestämmelser om gäldenärsbrott någon tid senare uttalade dåvarande chefen förjustitiedepartementet att han inte fann skäl till något ändratställningstagande på denna punkt (prop. 1975/76:82 s. 4243). Dessa uttalandenmötte ingen erinran från sida. Medhänsyn till den förhållandevis korta tid som har förflutit sedan föregåendeställningstagande krävs enligt min mening starka skäl för en utvidgadkriminalisering av det slag som förordas i promemorian. Några sådana skäl harenligt min uppfattning inte förts fram i denna. Snarare torde det att döma avden så gott som enhälliga remissopinionen förhålla sig så attpromemorieförslaget om det genomfördes skulle innebära vanskligheter av såvälprincipiell som praktisk natur. Med hänsyn till att förslå- 1981/82:85 28 getnärmast syftar till att komma åt mera bagatellartade förseelser kan detknappast ses som ett led i bekämpningen av vad man brukar hänföra till denekonomiska brottsligheten. Tvärtom skulle det som RÅ har utvecklat finnas enrisk för splittring av rättsväsendets resurser på detta område. Jag ställer migvidare liksom remissinstanserna tveksam till om rekvisitet åsidosättande av godredovisningssed är ett tillräckligt entydigt begrepp för att avgränsa detstraffbara området; en så konstruerad regel skulle otvivelaktigt få en vissprägel av generalklausul som man enligt min mening bör undvika när fråga är omstraffbestämmelser. Jag anser mig därför inte i denna del kunna godtapromemorieförslaget. Avdetta ställningstagande följer att jag inte heller är beredd att tillstyrka promemorieförslagettill den del det innebär att räckvidden av bestämmelse begränsastill uppsåtliga brott och brott som har begåtts av grov oaktsamhet.Bestämmelsen bör i stället liksom nu omfatta även fall av oaktsamhet som intekan betecknas som grova. Däremot ställer jag migliksom flertalet remissinstanser bakom förslaget örn höjning av straffetbeträffande bokföringsbrott. Som anförts i prome-fllorian är det viktigasamhällsintressen som bär upp bokföringsplikten. Manipulerandet med bokföringkan utgöra ekonomisk brottslighet. Möjligheter måste därför finnastill kännbara påföljder vid allvarliga fall av bokföringsbrott. Självfalletmåste brottets straffvärde bedömas enbart med utgångspunkt i gärningen somsådan och utan hänsyn till de svårigheter som kan finnas att utreda detta;något annat torde inte heller ha avsetts i promemorian. Jag godtar sålundaförslaget att införa en särskild straffskala för grova fall av bokföringsbrott.De strafflatituder som föreslås anser jag väl avvägda. Förslageti promemorian att upphäva den särskilda straffbestämmelsen i 10 § SkBL harmötts av motstånd från så gott som samtliga remissinstanser som har diskuteratdetta. Jag ansluter mig härvidlag till kritiken. a. har påpekat har det aktuella lagrummet vidare tillämpningsområdeän bestämmelsen om bokföringsbrott i . Det senare brottetförutsätter sålunda f. n. liksom enligt mitt förslag att bokföringsskyldighetföreligger, medan 10 § SkBL dessutom kriminaliserar åsidosättande av sådanaskyldigheter att föra och bevara räkenskaper som följer av skilda författningarpå skatteområdet, t. ex. lagen (1959:92) om förfarandet vid visskonsumtionsbeskattning, lagen (1941:251) om särskild varuskatt och andrapunktskatteförfattningar liksom även jordbruksbokföringslagen. Till dettakommer, som också har påpekats vid remissbehandlingen, att enbokföringsskyldig kan vidta olika manipulationer med sin bokföring somallvarligt försvårar taxeringsmyndigheternas kontrollverksamhet men ändå inteär av väsentlig betydelse för bedömningen av rörelsens förlopp eller ställning.Exempel erbjuder anlitande av s. k. svart arbetskraft liksom fall då enuppköpare av någon vara underlåter att i bokföringen ange inköpskällan påsådant sätt att denna kan identifieras Prop.1981/82:85 29 medanbokföringen i övrigt är korrekt. Sådana eller likartade fall kan knappastbeivras vare sig enligt den nuvarande eller enligt den föreslagna brottsbalksbestämmelsenmen bör givetvis även i fortsättnigen vara straffbara. Övervägande skäl talardärför för att bestämmelsen om försvårande av skattekontroll behålls med dessnuvarande brottsbeskrivning. har isitt remissyttrande framhållit att beivrandet av brottet försvårande avskattekontroll har intensifierats och att en viss straffskärpning också kunnatnoteras. Verket och flera andra remissinstanser anser emellertid att det ärnödvändigt med ett strängare synsätt på detta brott och förordar därför enstraffskärpning av det slag som riksåklagarens arbetsgrupp har föreslagit.Visserligen torde flertalet fall av försvårande av skattekontroll som är såallvarliga att det nuvarande maximistraffet fängelse inte ärtillfyllest i praktiken kunna bestraffas som bokföringsbrott, särskilt om ienlighet med mitt förslag de särskilda åtalsförutsättningarna för detta brotttas bort. Som har påpekats föreligger emellertid inte fullöverensstämmelse mellan tillämpningsområdet för bestämmelsen om försvårande avskattekontroll å ena sidan och bestämmelsen om bokföringsbrott i åden andra. Med hänsyn härtill och då enligt min mening av allmänpreventiva skälett generellt sett strängare synsätt på räkenskapsbrotten framstår sommotiverat anser jag mig böra godta förslaget om en höjning av straffet förförsvårande av skattekontroll.