prop · G503134 · 1981-12-31 00:00:00 — Fråganom delegation lill domstolsbiträden av domargöromål i Bf-mål kommer jag attbehandla närmare i det följande. Jag vill emellertid redan nu nämna atl jag ärpositivt inställd till en sådan ordning i och för sig men att jag anser atl ettgenomförande av förslaget bl.a. av utbildningsskäl bör anstå lill dess densummariska processen har fått en mera slutgiltig utformning. Riksdagenhar antagit en ny handräckningslag (prop. 1980/81:88, LU 25, rskr 352,SFS 1981:847) vilken trädde i kraft den . I promemorian föreslåsatt en del av de föreslagna ändringarna i LL bör genomföras även beträffandehandräckningsmålen. Jag återkommer till den frågan i del följande. 2.2Domstolens prövning av sin behörighet Departementsförslaget:Rättens prövning av sin behörighet att handlägga L- och Bf-mål begränsas tillmålets inledningsskede. Prövning inom ramen för den tvingande forumregleringeni 10 kap. 17 8 (RB) skall dock göras också efter det inledandeprocesskedet. Om gäldenären gör foruminvändning, skall invändningen alltidprövas. Motsvarande ordning införs för handräckningsmålen. Departementspromemorian:Överensstämmer med deparlementsförsla-get (se promemorian s. 13-16, 75 och86-87). Remissinstanserna:En majoritet tillstyrker promemorieförslaget. 1981/82:134 13 remissinstanserframhåller att forumfrågan måste anses sakna betydelse för gäldenären så längeförfarandet är skriftligt. Man framhåller också att del bara är ett mycketbegränsat antal mål som hänskjuts till rättegång och alt gäldenären harmöjlighet att göra fomminvändning. Några remissinstanser vill gå ännu längreoch föreslår att en fomminvändning från gäldenären skall beaktas endast ommålet hänskjuts till rättegång. Det föreslås vidare att en ansökan som hargivits in till fel domstol inte skall avvisas utan all målel i stället skallöverlämnas till en behörig domstol för fortsatt handläggning. Skälför departementsförslaget: Enligl 31 8 LL gäller beträffande både L- och Bf-målatl forumreglerna för tvistemål skall tillämpas. Rätten skall självmant prövasin behörighet och prövningen skall ske på grundval av borgenärens uppgift omde omständigheter som betingar rättens behörig-hel. En sådan uppgift sKallgodtas, om det inte finns anledning atl anta att den är oriKlig. Med fåundantag är det forumregeln i 10 kap. 1 8 RB, enligt vilKen behörig tingsrättär rätten i den ort där svaranden har sitt hemvist, som sKall tillämpas i demål där gäldenären är fysJsK person. Om gäldenären är en juridisk person,l.ex. etl bolag eller en förening, gäller som hemvist den ort där styrelsen harsitt säte eller, under vissa förutsättningar, den ort där förvaltningen ägerrum. Avgörandeför forumbedömningen är enligt 10 kap, 15 8 RB förhållandena när stämningdelges svaranden. Tillämpat på summarisk process innebär delta all det ärgäldenärens hemvist när rättens föreläggande i målet delges som avgör om rättenär behörig all handlägga målet. Rätten skall självmant pröva sin behörighetinnan målet tas upp och därefter, så snart det finns anledning till del,ompröva sitt inledande ställningstagande fram till dess att delgivning harskett med gäldenären. Om rätten då finner att den inte är behörig att handläggamålet, skall den avvisa borgenärens ansökan. Bakomhemvistregeln finns grundtanken att gäldenären inte i onödan skall utsättas förkostnader och olägenhel, l.ex. för resa till en avlägsen domslolsort för attdelta i en förhandling. Som flera remissinstanser har påpekat måste emellertidforumfrågan i allmänhel anses sakna betydelse för gäldenären så längeförfarandet är skriftligt. Domstolsortenfår betydelse för gäldenären först pm målet efter hänskjutande eller ansökanom återvinning skall handläggas i vanlig rättegång till vilken gäldenären måsleinställa sig antingen personligen eller genom ombud. Målet tas då upp av dentingsrätt som har utfärdat exekutionstiteln även om detta medför långa resorför parterna. Som sägs i promemorian är det emellertid bara en ringa andel avL- och Bf-målen som går till Iviste-målsbehandling. Jaganser alt praktiska skäl talar för att man nu överger den nuvarande ordningen.Avgörande för forumfrågan, om foruminvändning inte görs, bör alltså vara deomständigheler som är kända när ansökan görs, inte när Prop.1981/82:134 14 ansökan delges gäldenären. Detta har betydelse framföralll i de fall då det i samband med delgivning visar sig alt rätten i självaverket inte är behörig. Under remissbehandlingen har förts fram mera långtgåendeförslag lill hur problemet bör lösas. När det gäller den principiellaskyldigheten för rätten att självmant pröva sin behörighet anser jag inte attdenna skyldighet bör avskaffas utan närmare utredning om vilka effekter ensådan lösning skulle få på fördelningen av målen mellan domstolarna. Frågan börlämpligen prövas i samband med beredningen av rältegångsutredningens kommandebelänkande. Detsamma gäller frågan om begränsning av gäldenärens möjligheteratt i den summariska processen framställa foruminvändning och möjligheternaför domstol all överlämna mål lill en annan domstol när den själv inle ärbehörig alt handlägga målet på grund av forumreglerna. Sammanfattningsvis anser jag att den lösning som föreslåsi promemorian är väl avvägd. Jag förordar därför att den genomförs. Som harföreslagils i promemorian bör en molsvarande ordning genomföras beträffandehandräckningsmålen. 2.3 Kontrollen av parternas och ombudens behörighet Departementsförslaget: Kravet på företeende av fullmaktför ombud begränsas. Motsvarande ordning införs för handräckningsmålen. Promemorieförslaget: Överensslämmer i huvudsak meddepartements-förslaget (se s. 16-25, 75-76 och 87). Remissinstanserna: Så gott som alla tillstyrkerpromemorieförslaget. Några anser dock alt rätlen skall kunna infordrabehörighetshandlingar i slörre utsträckning än vad som föreslås i promemorian. Skäl för departementsförslaget: I LL finns inga regler omskyldighet för parterna eller deras ombud alt styrka sin behörighet att föratalan som ställföreträdare för en juridisk person resp. som ombud för en part.I stället gäller i dessa avseenden. Beträffande ombud finns bestämmelser i 12 kap. RB. Enligtdessa skall skriftlig fullmakt företes i huvudskrift första gångenför lalan i målet vid rätten. Sker inte det, skall rätten ge ombudet tid attförete fullmakten. En fullmakt skall innehålla ombudets namn. Ett ombud fårsälla annan i sitt ställe, om parten har gett lov till det. Den som uppträdersom ombud svarar för all han har erforderlig behörighet. Kapitlet innehållerockså bestämmelser angående skadeslåndsskyldighel för den som uppträder somombud utan behörighet. Bestämmelser angående skadeståndsskyldighet för ombudfinns även i 25 8 lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar påförmögenhetsrättens område. I promemorian påpekas atl det nuvarande fullmaktstvångelmedför betydande kontrollarbete hos tingsrätterna. Det ger också upphov tillell omfal- 1981/82:134 15 landearbele med att dels utfärda föreläggande för det uppgivna ombudet atlkomplettera de ingivna handlingarna med en fullmakt som styrker hansbehörighet, dels bevaka tidsfristen för komplettering. Ipromemorian görs den bedömningen att domstolarnas fullmaktsgranskning i densummariska betalningsprocessen i de flesta fall inte Qänar något verkligtsyfte. Det föresläs därför att LL kompletteras med en särskild regel sombegränsar rättens kontrollplikt lill sådana rena undantagsfall där någonsärskild omständighet pekar på atl ombudet saknar behörighet att föra talan imålet. Fleraremissinstanser framhåller alt kontrollen av fullmakter f.n. tar en stor del avdomstolarna tid i anspråk och att de föreslagna förenklingarna skulle ge storalidsvinster. Del påpekas också att det i allmänhet är de s.k. professionellaingivarna som har de största problemen med att visa sin formella behörighet. Ilikhet med flertalet remissinstanser anser jag alt den nuvarandefull-maktskonlrollen beträffande ombud för borgenären har begränsat värde i densummariska betalningsprocessen och alt den utan några slörre olägenheter kanavvaras i de flesta fall. Elt avskaffande av domstolarnas skyldig-hel attkontrollera det uppgivna ombudets behörighet torde sannolikt medföra enbetydande lättnad i hanteringen av L- och Bf-målen. Enligt min mening innebärpromemorieförslaget emellerlid en alltför långtgående begränsning av rättensmöjligheter alt fordra in en fullmakt. Jag förordar att bestämmelsen utformaspå motsvarande sätt som f n. gäller enligl 11 kap. 4 6 RB beträffandeskyldighet för ställföreträdare atl förete bevis om sin behörighet, dvs. attdel får ankomma på rätten atl bedöma om fullmakt skall företes i elt visstfall. Dennu föreslagna regleringen innebär en avvikelse från vad som gäller enligt RB.Den bör därför tas upp i LL. En motsvarande bestämmelse bör tas in ihandräckningslagen. Skyldighetenatt förete bevis om behörighet alt föra lalan som ställföreträdare för partregleras i 11 kap. RB. Enligt 2 8 förs lalan för en juridisk person av den somär den juridiska personens ställföreträdare. Bevis om att den som uppges varaställföreträdare för part är behörig behövs inte, såvida inle rätlen finner attbevis bör företes (4 6). summariska betalningsprocessen torde domstolarna f.n. regelmässigtinfordra registreringsbevis och andra handlingar beträffande en borgenär somär juridisk person. Mofivet för denna ordning är dels atl få klariagtbehörigheten för den ställföreträdare som har utfärdat en fullmakt ellerundertecknat en ansökan, dels att handlingarna behövs för kontroll av att deuppgifter som har lämnats angående borgenärens identitet är korrekta. Ipromemorian görs den bedömningen att domstolarnas kontroll av borgenärensidentitet i de flesta fall kan avvaras. Det föreslås därför atl det i LL las inen särskild regel som innebär att regeristreringsbevis för en Prop.1981/82:134 16 borgenär som är juridisk person behöver företes endast ide fall rätten finner det påkallat av någon särskild omständighet. Detframhålls att en sådan ordning skulle innebära en inte oväsentligarbetsbesparing hos tingsrätterna. Det föreslås vidare alt en molsvarandeordning övervägs för handräckningsmålen. De flesta remissinstanserna är ense om att den nuvarandekontrollen av borgenärens identitet kan begränsas. Någr-a remissinstanser anseremellertid att de problem med borgenärens identitet som f.n. föranleder domstolarnaalt fordra in registreringsbevis har underskattats i promemorian.Erfarenheterna visar alt det ibland uppstår ovisshet om borgenärens egenskapav juridisk person och att firman inte sällan är felaktigt angiven. Det måsteankomma på rätten att se till att elt slutbevis eller ett utslag tar upp rättparter. I annat fall torde problem uppstå i senare skeden, t.ex. om målet lasupp på nytt efter hänskjutande eller återvinning. I likhet med flertalet remissinstanser anser jag altkontrollen av ställföreträdares behörighet i de fall borgenären är juridiskperson kan begränsas. Det är också angeläget att man tar till vara demöjligheter till arbetsbesparing som en sådan begränsning kan ge. Som framgårav vad som har anförts innebär bestämmelsen i 11 kap. 4 8 RB intenågot krav på alt bevis om ställföreträdares behörighet alltid måste företes. Iregel bör man kunna utgå från att sökandens uppgifter om borgenärens identitetär riktiga. Uppgifterna bör därför godtas om del inte i det enskilda fallelfinns anledning atl kontrollera dem. Jag delar också den av några remissinstanserframförda uppfattningen att det som skäl för en sådan kontroll inte bör krävasnågra särskilda omständigheter som rätten har att redovisa. Enligt min mening ger redan de nuvarande beslämmelserna i11 kap. 4 § RB tillräckliga möjligheter alt begränsa kontrollen avställföreträdares behörighet i den omfattning som är önskvärd. Någon särskildregel härom behöver därför inle tas in i LL. Vad jag har sagt nu avser även handräckningsmålen. När det gäller registreringsbevis eller andrabehörighetshandlingar beträffande gäldenär som är juridisk person torde dessai regel behöva företes bl.a. för att rätten skall kunna kontrollera attdelgivning har skett på föreskrivet sätt. I promemorian föreslås inte någonändring på den punkten. 2.4 Yrkanden och grunder m.m. Departementsförslaget: Enligt en särskild lagregel skallell ränteyrkande i en ansökan om lagsökning eller betalningsföreläggande ansesgälla ränta för delgivningen av ansökningen, om det inte framgår avansökningshandlingarna från vilken tidpunkt ränta skall utgå. Promemorieförslaget: Motsvarar departemenlsförslaget (ses. 76 och 87). 1981/82:134 17 Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks av de flesta som har tagit upp frågan. Någraremissinstanser är dock kritiska mot förslaget och anser alt elt ofullständigtränteyrkande i stället bör avvisas eller medföra föreläggande omkomplettering. En remissinstans föreslår all det bör krävas att borgenären iansökningen även anger yrkad ränta till belopp för att dels göra del lättareför gäldenären atl ta ställning lill kravet, dels underlätta verkställighetenav avgörandet. Skälför departementsförslaget: Enligt LL ska|l en ansökan om lagsökning ellerbetalningsföreläggande innehålla uppgift om fordringens belopp och den räntasom yrkas. Som framgår av departementspromemorian och även bekräftas av fleraremissinstanser är det ofta ett fidsödande arbete för rätten all kontrolleraatt yrkandena har täckning i de handlingar som åberopas fill gmnd förborgenärens krav. Problemet synes vara störst i fråga om ränteyrkanden. Enligtmin mening är det inte förenligt med de effektivitetskrav som bör gälla för densummariska processen att domstolarna belastas med extra arbele på gmnd avofullständigt angivna ränteyrkanden. På en ansökan om lagsökning ellerbetalningsföreläggande bör ställas kravet alt såväl yrkanden som gmnder ärklart angivna. Att en ansökan uppfyller dessa krav är inte bara av betydelseför domstolarnas hantering av ansökningen utan också en förutsättning för attgäldenären skall kunna ta ställning till kravet och för en rationellhandläggning av ärendet hos kronofogdemyndigheterna. Denföreslagna tolkningsregeln synes vara en lämplig metod att minska domstolarnasarbete med ofullständiga ränleyrkanden. Den ligger också i linje medbestämmelsen i 4 8 tredje stycket räntelagen (1975:635) om atl borgenärernaalltid har rätt till ränta på en förfallen fordran för delgivning avansökan om lagsökning eller belalningsföreläggande i de fall förfallodagen inteär bestämd eller skall bestämmas på annal sätt. Jag anser därför inte att någraprincipiella skäl talar mot att bristfälliga ränteyrkanden fylls ut avdomstolen på det sätt som har föreslagits. Somen av remissinstanserna har påpekat kan den föreslagna tolkningsregeln ledalill att sökanden förlorar sin rätt att föra talan mot gäldenären för ränta somhar uppkommit före dagen för delgivning av ansökan. Enligl min mening kan delemellerlid knappast anföras några bärande skäl mot att en borgenär, som ger inen ofullständig eller bristfällig ansökan, själv får bära risken för derättsförluster som kan uppkomma för honom. Jagförordar således att den föreslagna tolkningsregeln beträffande bristfälligaränteyrkanden genomförs. Däremot anser jag inte att det är lämpligt att införaett krav på att yrkad ränta i ansökan även skall anges till belopp, bl.a. medhänsyn till de svårigheter etl sådant krav skulle kunna medföra för enskildaingivare. Prop, 1981/82:134 18 2.5 Ansökanmot flera gäldenärer Departementsförslaget:Liksom nu skall en ansökan om betalningsföreläggande bara kunna riktas mot engäldenär ensam. Promemorieförslaget:En ansökan om belalningsföreläggande skall kunna riktas mot flera solidarisktansvariga gäldenärer (se s. 27-30, 74 och 85). Remissinstanserna:Flertalet avstyrker förslagel med motivering all frågan saknar belydelse frånrationaliseringssynpunkt saml att förslaget inrymmer flera problem avprincipiell belydelse som inle bör behandlas i samband med en begränsad reformav den summariska processen. Skälför departementsförslaget: Enligl 20 6 LL får i samma Bf-ansökan inteframställas krav mot fler än en gäldenär. Delta leder enligl departementspromemoriani de fall flera gäldenärer är solidariskt betalningsskyldiga för en fordrantill alt flera slulbevis kan utverkas för samma fordran. Dessa kan missbmkas aven illojal borgenär lill att skaffa sig överbetalning. En lösning på dettaproblem skulle enligt promemorian vara att fillåla alt en ansökan ombetalningsföreläggande riktas mot flera solidariskt be-lalningsansvarigagäldenärer. Även om etl bestridande i så fall enligt allmänna regler skullekomma alt gälla endast fill förmån för den gäldenär som bestrider kravet,innebär den föreslagna lösningen ändå inte ett sämre rättsläge än detnuvarande. Föregen del anser jag att den i promemorian föreslagna lösningen innefattar fleraproblem som behöver övervägas ytterligare. Vidare torde förslaget knappastkomma all få någon betydelse när det gäller all minska tingsrätternasarbetsbelastning. Delgivningssvårigheter beträffande en av gäldenärerna skullet.o.m. kunna medföra all handläggningen av målel mot övriga gäldenärer drog utpå tiden. Jag anser därför inte att förslaget bör genomföras. De problem som ärförknippade med den nuvarande ordningen kan i stället tas upp till behandlingi samband med beredningen av rätlegångsutredningens kommande betänkande. Departementsförslaget:Etl större ansvar än läggs på borgenären beträffande sådana uppgifteri ansökningen som behövs för att gäldenären skall kunna delges. Om uppgifternainte har lämnats och borgenären inte har efterkommit etl föreläggande omkomplettering, kan domstolen avvisa ansökningen. Promemorieföreslaget:Motsvarar i huvudsak departementsförslaget (se s. 3041, 7274). Ansökningenskall dock i störte ulslräckning kunna avvisas , dvs. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker att borgenären får ett ökal ansvar ifråga om de uppgifter som behövs för att delgivning 1981/82:134 19 skallkunna ske med gäldenären samt atl avsaknaden av vissa uppgifter skall kunnaföranleda all en ansökan avvisas. Några remissinstanser anser dock atlavvisning bör få ske först om ell föreläggande om komplettering inte hariakttagits. Skäl fördepartementsförslaget: Enligt nuvarande bestämmelser i skall en ansökan omlagsökning eller betalningsföreläggande innehålla uppgift om gäldenärens namn.Övriga uppgifter om gäldenären såsom personnummer, yrke, hemvist, postadressoch telefonnummer skall anges där det kan ske. Atl uppgifterna omgäldenären i en ansökan är korrekta och fullständiga har stor betydelse fråndelgivningssynpunkt. Enligt departementspromemorian är de krav som lagenuppställer på borgenären när det gäller alt lämna uppgifter om gäldenärenalltför blygsamma. Delta får lill följd all domstolarna ofta får svara för denadressforskning som behövs för att gäldenären skall kunna delges. För att kommatill rätta med problemet föreslås att ett slörre ansvar än fördelgivningsunderlaget läggs på borgenären. Uppgift om gäldenärens postadressbör vara obligatorisk. Även uppgifter om personnummer och särskild gatuadressbör vara obligatoriska under förutsättning atl sådana uppgifter behövs fördelgivning med gäldenären. Borgenär bör även vara skyldig atl lämna andrauppgifter om gäldenären som han känner lill och som har belydelse fördelgivningen. Enliglpromemorian skall en ansökan kunna avvisas , dvs. ulan föreläggandeom komplettering, om uppgift om postadress saknas. Finns postadressen angivenmen saknas uppgift om gatuadress, skall delgivning genom posten prövas. Om delgivningenmisslyckas, skall ansökningen avvisas. Saknas uppgift om personnummer, skallpostdelgivning prövas och därefter slämningsmannadelgivning. Om delgivningenmisslyckas på gmnd av atl adresspår saknas, skall ansökan avvisas. En stor majoritet avremissinstanserna ställer sig bakom förslaget att uppgift om gäldenärenspostadress skall vara obligatorisk i ansökningar om lagsökning ellerbetalningsföreläggande, liksom att avsaknad av en sådan uppgift skall kunnaföranleda avvisning. Flera remissinstanser anser dock att avvisning bör få skeförst om ett föreläggande om komplettering inte har iakttagits. Någraremissinstanser framhåller att, när det gäller personer som på grund av sinlivsföring saknar fasl adress, det bör vara tillräckligt att sökanden - istället för uppgift om postadress - lämnar uppgift om den utredning som harverkställts och som visat alt gäldenären saknar känd postadress. I annat fallskulle dessa personer vara oåtkomliga för den summariska processen. parremissinstanser erinrar om möjligheten alt i L-mål delge ansökningen genomkungörelsedelgivning i de fall gäldenären saknar känt hemvist. Kravei påuppgift om postadress i dessa fall måste därför nyanseras. Somframgår av promemorian och remissvaren utgör delgivningssvårigheterna elt avde största problemen i den summariska processen . 1981/82:134 20 Problemetär dock inle begränsat till denna processform ulan medför påtagliga svårigheteräven i domstolarnas övriga verksamhet och försvårar ett effektivt utnyttjandeav deras resurser. Antalet inställda förhandlingar som beror på misslyckadedelgivningar har ökal, vilket medfört en lägre avverkningslakl beträffande måloch ärenden som domstolarnas arbetsplanering har försvårats och mertid och arbete måsle läggas ned på arbetet med delgivningsfrågorna. Motdenna bakgrund är del nödvändigt att ställa högre krav än påborgenären beträffande skyldigheten att tillhandahålla domstolen de uppgifterom gäldenären som behövs för atl en ansökan om lagsökning ellerbetalningsföreläggande skall kunna delges. En sådan uppgift är naturligtvisfrämst gäldenärens postadress. I enlighet med vad som föreslås i promemorianbör den uppgiften i princip vara obligatorisk och avsaknaden av densamma kunnamedföra avvisning av ansökningen. Promemorieförslagetinnebär som nämnts atl avvisning skall få ske , om uppgift ompostadress saknas. För en sådan ordning talar onekligen önskemålet om atl såmycket som möjligt förenkla hanteringen hos domstolen. Å andra sidan skulle deti vissa fall framstå som obilligt atl direkt avvisa en ansökan som inteinnehåller uppgift om gäldenärens postadress. Alt uppgiften saknas kan l.ex.bero på att gäldenären saknar känd adress eller att borgenären vet om attgäldenären inte låter sig delges per post. Fall kan också tänkas där uppgift ompostadress visseriigen saknas, men övriga uppgifter om gäldenären ärtillräckliga för alt delgivning skall kunna ske. Avsaknaden av uppgiften kanibland också bero på elt rent förbiseende. Beträffandeuppgifterna om gäldenärens personnummer och gatuadress föreslås i promemorianall avvisning skall kunna ske , om delgivning inte har kunnat ägarum. Skälet lill att dessa uppgifter inle har lämnats i ansökningen kanemellerfid vara atl borgenären utgått från att gäldenären skulle kunna delgespå postadressen eller all borgenären inte har kunnat få fram uppgifterna. Ävenandra fall kan tänkas där ett avvis-ningsbeslut skulle framstå som obilligl, omborgenären inte beretts möjlighet alt komplettera sin ansökan medden erforderiiga uppgiften. För alt vara på den säkra sidan skulle borgenäreni praktiken alltid behöva lämna uppgifter om personnummer och andra tänkbaradelgiv-ningsadresser än postadressen, trots att postadressen i de flesta fallär fiilräcklig för delgivning. Medhänsyn till det anförda anser jag att som förutsättning för avvisning i nuberörda fall bör gälla att borgenären inte har efterkommit ett föreläggande omkomplettering. Somnågra remissinstanser har påpekat bör även det fallel att gäldenären saknarkänd postadress regleras i LL. I sådana fall bör borgenären vara skyldig atlredovisa den utredning som han har gjort för att få fram uppgiften. Underlåterborgenären alt efterkomma ell föreläggande atl Prop, 1981/82:134 21 kompletteraansökningen med sådan utredning, bör detta, liksom i fråga om tidigare nämndauppgifter, kunna föranleda avvisning av ansökningen. Som jag nämnt tidigarekommer jag att föreslå regeringen vissa ändringar i sekretesslagenför atl allmänheten lättare skall få tillgång till adressuppgifter hospostverket.