prop · G50385 · 1981-12-31 00:00:00 — omändring i m.m. (bokföringsbrott); Regeringenföreslår att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll denna dag. Ipropositionen föreslås ändringar i bestämmelserna om bokföringsbrott. Syftet äratt mer effektivt än f. n. hindra att bokföringsskyldigheten åsidosätts.Ändringarna innebär bl. a. att den bokföringspliktige blir skyldig att förvarasina bokföringshandlingar på ett betryggande sätt. Eftersätter han dennaskyldighet avsiktligt eller av vårdslöshet, kan han fällas till ansvar förbokföringsbrott. Dessutom föreslås att det till skillnad från f. n. skall varamöjligt att väcka åtal för bokföringsbrott oberoende av om den bokföringsskyldigehar gått i konkurs eller liknande förhållande har inträffat. Slutligenföreslås att straffet för bokföringsbrott skärps genom att en särskildstraffskala för grovt brott införs. En motsvarande skala införs även förbrottet försvårande av skattekontroll. Dennya lagstiftningen föreslås träda i kraft . Prop.1981/82:85 2 Lag om ändring i Härigenomföreskrivs att 11 kap. 5, 7 och 8 §§, 14 kap. 4 § samt 35 kap. 4 § brottsbalkenskall ha nedan angivna lydelse. Åsidosätter gäldenär uppsåtligen eller av oaktsamhet honomåliggande bokföringsskyldighet på sådant sätt att ställningen och rörelsensgång ej kunna i huvudsak bedömas med ledning av bokföringen, dömes förbokföringsbrott till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, tillböter. Om någon som är bokföringsskyldig enligt bokföringslagen(1976:125) uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att bokföra ajfårshändelsereller bevara räkenskapsmaterial, lämnar oriktiga uppgifter i bokföringen ellerannars åsidosätter bokföringsskyldigheten och om rörelsens förlopp eller ekonomiskaresultat eller ställning till följd härav inte kan i huvudsak bedömas medledning av bokföringen, döms han för bokföringsbrott till fängelse eller, om brottet är ringa, till böter. Är brottet grovt, skall handömas till fängelse i lägst och högst . Begår den som är i gäldenärs ställe gärning som i detta kapitel sägs, skall han dömas såsom vore han själv gäldenär. Begär den som är i gäldenärs ställe en gärning som avsesi detta kapitel, skall han dömas såsom om han själv vore gäldenär. Vad som nuhar sagts om gäldenär skall ifråga om en sådan gärning som avses i 5 § gälladen bokföringsskyldige. Borgenär, som i fall varom förmäles i 4 § tager ellerlåter åt sig utlova betalning, säkerhet eller annan förmån, dömes för medverkantill brottet endast om han brukar otillböriigt hot eller otillbörligt löfte omförmån eller handlar i hemligt samförstånd med gäldenären. Senaste lydelse 1976:56. 8 §2 Vårdslöshet mot borgenärer enligt 3 § första stycketmå åtalas av åklagare endast om åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Åtal för bokföringsbrott må äga rum endast om gäldenäreninom från det brottet förövades kommit i konkurs, fått eller erbjuditackord eller inställt sina betalning- Den somförstör, gör obrukbar eller undanskaffar urkund, över vilken han vidtillfället ej äger så förfoga, dömes, om åtgärden innebär fara ibevishänseende, för undertryckande av urkund till fängelse i högst två åreller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt, dömes till fängelse, lägst sex månaderoch högst . Den somförstör, gör obrukbar eller undanskaffar urkund, över vilken han vidtillfället ej äger så förfoga, döms, om åtgärden innebär fara i bevishänseendeoch brottet ej är att anse som bokföringsbrott, för undertryckande av urkundtill fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter ellerfängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst sex månaderoch högst . 4§' De i 1 § bestämda tiderna skola räknas från den dag brottet begicks.Förutsattes för ådömande av påföljd att viss verkan av handlingen inträtt,skall tiden räknas från den dag då sådan verkan inträdde. / fall,som i II kap. 5 § sägs, skall tiden räknas från den dag då beslut om egendomsavträdemeddelades eller åtal eljest tidigast kunde ske. Om vidbokföringsbrott, som ej är ringa, den bokföringsskyldige frånbrottet har försatts i konkurs, fått eller erbjudit ackord eller inställt sinabetalningar, skall tiden räknas från den dag då detta skedde. Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 1976:56. Ändringen innebär att andrastycket upphävs. ' Senaste lydelse 1975:667. Prop.1981/82:85 4 Lag om ändring i bokföringslagen (1976:125) Härigenom föreskrivs att 22 § bokföringslagen (1976:125)skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Allt räkenskapsmaterial skall be- Allt räkenskapsmaterial skall be varas i ordnat skick inom landet un- varasi ordnat skick och på betryg- der från utgången av gandesätt inom landet under minst det kalenderår då räkenskapsåret frånutgången av det kalen- avslutades. Vad nu sagts gäller ock- derårdå räkenskapsåret avsluta- så avtal och andra handlingar av des. Vad nusagts gäller också avtal särskild betydelse för att belysa rö- ochandra handlingar av särskild relsens ekonomiska förhållanden. betydelseför att belysa rörelsens Skyldighet att som räkenskapsmaterial bevara materialenligt 10 § första stycket 3 upphör, om registrerade uppgifter på betryggandesätt föres över till vanlig läsbar form eller till film eller annat materialmed registreringar i mikroskrift som kan läsas med förstoringshjälpmedel. Om särskilda skäl föreligger, får för visstfall tillåta, att räkenskapsmaterial i vanlig läsbar form förstöres föreutgången av den i första stycket angivna tiden. Materialet skall därvid underbetryggande former mikrofilmas eller kopieras på likvärdigt sätt. Kopiornaskall ordnas så att sökta uppgifter lätt kan återfinnas och läsas samt bevarasunder den tid som återstår av den i första stycket angivna tiden. Tillstånd som avses i tredje stycket medges dock avbankinspektionen eller försäkringsinspektionen när det gäller rörelse som stårunder respektive myndighets tillsyn. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) Härigenom föreskrivs att 10 § skattebrottslagen (1971:69)skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 § Den som uppsåtligen eller av Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätter bok- grov oaktsamhetåsidosätter bokföringsskyldighet eller sådan skyl- föringsskyldighet ellersådan skyldighet att föra och bevara räkea- dighet att föra och bevara räken- ' Senaste lydelse 1976:991. I ringa fall dömes ej till ansvar enligt första stycket. Ansvar enligt första stycket inträder ej, om ansvar för gärningen kan ådömas enligt . skaper, som föreskrives för vissa uppgiftsskyldiga, ochdärigenom allvarligt försvårar myndighets kontrollverksamhet vid beräkningeller uppbörd av skatt eller avgift dömes för försvårande av skattekontroll tillböter eller fängelse i högst . skaper, som föreskrivs för vissa uppgiftsskyldiga, ochdärigenom allvarligt försvårar myndighets kontrollverksamhet vid beräkningeller uppbörd av skatt eller avgift döms för försvårande av skattekontroll tillböter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse ilägst och högst . I ringa fall döms ej till ansvar enligt första stycket. Denna lag träder i kraft . 1981/82:85 6 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,Åsling, Söder, , , , , , , , Elmstedt,Tilländer, Ahrland, Lagrådsremissom ändring i m. m. () fick av den dåvarande regeringen i uppdrag att göraen översyn av lagstiftningen mot den organiserade och den ekonomiskabrottsligheten. BRÅ har i enlighet med uppdraget bildat en styrgrupp och olikaarbetsgrupper för denna lagstiftningsöversyn. Somett led i översynsarbetet har inom lagts frampromemorian (BRÅ PM 1981:1) Bokföringsbrott, där räkenskapsbrottens utformningoch straffvärde behandlas. Som bilaga till promemorian har fogats en skrivelsetill BRÅ från riksåklagarens arbetsgrupp mot kvaUficerad ekonomiskbrottslighet. På förslag av styrgruppen har BRÅ överlämnatpromemorian till justititedepartementet. En av gruppens ledamöter har dockreserverat sig mot förslaget. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels ensammanfattning av promemorian som bilaga 1, dels de lagförslag som läggs frami promemorian som bilaga 2, dels skrivelsen från riksåklagarens arbetsgrupp sombilaga 3. Beträffandenuvarande förhållanden på området samt de närmare övervägandena i promemorianhänvisas till denna. En inom upprättad sammanställningöver remissyttrandena bör fogas till protokollet som bilaga 4. 1981/82:85 7 2.1Allmänt om bokföringsbrottslighet. Behovet av en reform Föreskrifterom bokföring finns i bokföringslagen (1976:125). Inledningsvis anges kretsenav bokföringsskyldiga (1 §). Den omfattar alla enskilda näringsidkare samtaktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar även om de inte drivernågon näringsverksamhet. Termen näringsidkare skall fattas i vidsträckt meningoch avser varje fysisk eller juridisk person som yrkesmässigt driver verksamhetav ekonomisk art. Verksamhetens omfattning har i princip ingen betydelse förbokföringsskyldigheten. Enskildapersoner som äger eller brukar jordbruksfastighet undantas frånbokföringslagens föreskrifter. Skyldigheten för dem att föra räkenskaperregleras i jordbruksbokföringslagen (1976:125), vars egentliga ändamål är attsäkerställa taxeringsunderlaget för jordbrukare. Bokföringslagens bestämmelserom årsbokslut äger inte heller tillämpning på småföretagare. Dennaundantagsgrupp omfattar enskilda näringsidkare i vars verksamhet den ärliga bruttoomsättningssummannormalt understiger ett gränsbelopp som motsvarar 20 basbelopp. Bokföringsskyldighetensinnebörd framgår av 2§. En bokföringsskyldig skall kronologiskt ochsystematiskt löpande bokföra uppkomna affärshändelser. I samband med denlöpande bokföringen skall han se till att det finns verifikationer till allabokföringsposter. Med kronologisk bokföring avses grundbokföring (8 §) och medsystematisk bokföring förstås huvudbokföring (9§). Bestämmelser om den löpandebokföringen återfinns i 4-10§§. Vidare föreskrivs skyldighet - med det undantagsom tidigare nämnts att vid räkenskapsårets utgång upprätta åtsbokslut (Il-21§§).Detta sker för att ge upplysning om rörelsens ekonomiska resultat och ställning.Slutligen skall den bokföringsskyldige arkivera verifikationer, bokföringsböckeroch annat räkenskapsmaterial (22§). Medhänsyn till att lagen reglerar bokföring i olika verksamheter med skiftandestorlek och inriktning oavsett om man använder sig av moderna tekniska hjälpmedeleller inte, har bestämmelserna i viss utsträckning karaktär av enramlagstiftning. Den flexibla utformningen är också nödvändig för attmöjliggöra en fortlöpande anpassning av bokföringen efter utvecklingen påredovisningsområdet. Vägledande för hur bestämmelserna skall tillämpas är vadsom. med hänsyn till den enskilda rörelsens förhållanden kan anses varaförenligt med god redovisningssed. Begreppetgod redovisningssed definieras i förarbetena till bokföringslagen som "enfaktiskt förekommande praxis hos en kvalitativt representativ krets avbokföringsskyldiga" (prop. 1975:104 s. 148). För att följa upp och verifieraförekommande god praxis och verka för utvecklingen av god 1981/82:85 8 redovisningssedhar ett särskilt organ - bokföringsnämnden (BFN) -inrättats. Nämnden är enstatlig myndighet, som sorterar under . Den har enligtsin instruktion - förutom att främja utvecklingen av god redovisningssed - attlämna föreskrifter om hur bokföringsskyldigheten skall fullgöras i rörelser avolika slag och storlek. BFN:s uttalanden om god redovisningssed i olika frågoråterfinns i nämndens anvisningar, som ges ut i kommerskollegiumsförfattningssamling. Bokföringslageninnehåller inte någon straffbestämmelse. Lagens föreskrifter är i ställetsanktionerade genom bestämmelser i (BrB) om bokföringsbrott (11kap. 5 §) och i skattebrottslagen om försvårande av skattekontroll (10 §). 5 § BrB föreskrivs att en gäldenär som uppsåtligen eller av oaktsamhetåsidosätter bokföringsskyldighet på ett sådant sätt att ställningen ochrörelsens gång ej i huvudsak kan bedömas med ledning av bokföringen skall dömasför bokföringsbrott till fängelse i högst , eller, om brottet är ringa,till böter. Åtal för bokföringsbrott får dock äga rum endast om gäldenären från det brottet förövades gått i konkurs, fått eller erbjudit ackordeller inställt sina betalningar (11 kap. 8 § andra stycket BrB). Mot dennaföreskrift svarar en särskild bestämmelse i kapitel ombortfallande av påföljd (35 kap. 4§ andra stycket), där det föreskrivs atttiden för åtalspreskription skall räknas från den dag då åtal tidigast kundeske. Bestämmelseni 11 kap. 5 § BrB sanktionerar som nämnts i viss utsträckning de regler somfinns i bokföringslagen. Bokföringsskyldighet kan åsidosättas inte bara genomen aktiv åtgärd, som t. ex. införing i böckerna av en tillgäng eller skuld, sominte finns eller införing av en post under oriktig beteckning eller tilloriktigt värde utan även genom underlåtenhet att göra erforderlig införing.Ansvar gäller emellertid inte varje åsidosättande av bokföringsskyldigheten.Straffbarheten har begränsats till de fall, där ställningen och rörelsens gångpå grund av bokföringsfelet inte i huvudsak kan bedömas med ledning avbokföringen. Sådana fel eller ofullkomligheter i bokföringen som närmast harordningskaraktär har inte ansetts böra behandlas som gäldenärsbrott. Rent tekniskabrister är inte heller i och för sig av beskaffenhet att föranleda ansvar.Förekomsten av en mängd smärre fel, även om vart och ett för sig inte är sådantatt det kan föranleda ansvar, kan emellertid så förringa bokföringens värde,att förutsättningarna för ansvar föreligger. Brottsbeskrivningenenligt paragrafen innehåller inte något krav på att den oriktiga bokföringenskall ha framlagts inför någon utomstående. Det har emellertid inte ansettslämpligt att låta ansvar inträda i vilket fall som helst dåbokföringsskyldighet uppsåtligen eller av vårdslöshet åsidosatts. Åtalsmöjlighetenhar därför begränsats till vissa fall i vilka det uppstått anledning attgranska gäldenärens bokföring. Det har sålunda, som nämnts, föreskrivits attbokföringsbrott inte får åtalas, om inte gäldenären Prop.1981/82:85 9 hargått i konkurs, fått eller erbjudit ackord eller inställt sina betalningar. Somskäl för inskränkningen i åtalsrätten har åberopats handelsbokföringensprivata karaktär och vådan för den bokföringsskyldige om affärshemligheterblottläggs. Tiden för åtalspreskription skall beträffande bokföringsbrotträknas från den tidpunkt då beslut om egendomsavträde meddelas eller åtaleljest tidigast kan ske. För att förhindra att åtal väcks alltför lång tidefter det att brottet förövats föreskrivs emellertid att bokföringsbrott fåråtalas endast om gäldenären kommit på obestånd från det brottetförövades. I10§ i skattebrottslagen (1971:69, SkBL) anges att den som uppsåtligen eller avgrov oaktsamhet åsidosätter bokföringsskyldighet eller sådan skyldighet attföra och bevara räkenskaper, som föreskrivs för vissa uppgiftsskyldiga, ochdärigenom allvarligt försvårar myndighets kontrollverksamhet vid beräkning ochuppbörd av skatt eller avgift skall dömas iör försvårande av skattekontroll tillböter eller fängelse i högst . I ringa fall skall ansvar för försvårandeav skattekontroll inte ådömas. Straffbestämmelsen tillämpas inte om straff kanådömas enligt . Bestämmelsen avser dels försummelse avbokföringsskyldighet enligt bokföringslagen, dels brott mot särskildabokföringsregler som finns för vissa kategorier skattskyldiga, t. ex. de s.k.punktskatteförfattningarna och jordbruksbokföringslagen. Försvårandeav skattekontroll är ett s.k. effektbrott. Effekten består i att denuppgiftsskyldige genom sin passivitet eller sitt aktiva handlande allvarligtförsvårar myndighets kontrollverksamhet vid beräkning eller uppbörd av skatteller avgift. Straffansvar inträder sålunda endast om det i det enskilda falletkunnat konstateras att en eftergranskning av en skattskyldigs ekonomiskaförhållanden omöjliggjorts eller allvarligt försvårats genom bristfällig räkenskapsföring.Det blir därmed enligt 35 kap. 4§ första stycket BrB den tidpunkt då dennaeffekt uppkom som bildar utgångspunkt för beräkningen av tiden föråtalspreskription. Härbör också nämnas att vissa andra bestämmelser i ibland kan blitillämpliga på gärningar som har samband med bokföring. Förurkundsförfalskning (14 kap. 1 § BrB) döms den som skriver annan, verklig ellerdiktad, persons namn och därigenom framställer en falsk urkund, förutsatt attåtgärden innebär fara i bevishänseende. Detsamma gäller om man falskeligenskaffar sig annans underskrift eller också ändrar eller utfyller äkta urkund.Som urkund anses bl. a. protokoll, kontrakt, skuldebrev, intyg och annanhandling, som upprättas till bevis eller i övrigt är av betydelse som bevis.Straffet är fängelse i högst , eller om brottet anses som grovt, fängelsei lägst och högst . Med urkund avses sålunda en handling somhar betydelse som bevismedel. Bokföringshandlingar är typiska urkunder. För denhändelse man framställer t. ex. falska verifikationer för bokföringen, gör mansig skyldig till urkundsförfalskning. Detsamma kan gälla om man går in iböckerna och Prop.1981/82:85 10 raderar,ändrar eller gör tillägg på ett sätt som ger sken av att det är fråga om deursprungliga noteringarna. För att straffbarhet skall inträda fordras inte attden förfalskade handlingen har begagnats, utan förfalskningen anses fullbordadi och med att själva förfalskningsåtgärden har ägt rum. Ett brott som ligger närade traditionella räkenskapsbrotten är undertryckande av urkund (14 kap. 4§ BrB).Gärningsbeskrivningen förbjuder någon att förstöra, göra obrukbar ellerundanskaffa urkund över vilken han inte ägde förfoga på så sätt. Vidare krävsatt åtgärder innebär fara i bevishänseende. Påföljden är fängelse i högst tvåår eller, om brottet är ringa, böter eller fängelse . Ansesbrottet grovt är strafflatituden lägst och högst . Bestämmelsenriktar sig bl. a. mot den som uppsåtligen förstör räkenskapsmaterial. Detväsentliga för det straffbara handlingssättet är att man förhindrar denaktuella urkunden att utöva sin funktion som bevismedel. Det räcker inte attenbart vägra att ge ut en urkund, som man är skyldig att tillhandahålla.Gärningsmannen skall antingen aktivt ha gjort urkunden mer eller mindrepermanent oåtkomlig eller också ha förändrat urkunden så att den efter åtgärdeninte längre innebär någon bevismöjlighet. Enförutsättning för ansvar är att gärningsmannen inte haft rätt att förfoga överurkunden på det sätt han gjort. Även ägare är i många fall skyldiga att bevaraen urkund och har således inte fri förfoganderätt över den. Av 22 §bokföringslagen följer en skyldighet att bevara bokföringsmaterial i tio år.Kan uppsåtligt undanskaffande styrkas, skall ansvar för undertryckande avurkund ådömas. Bestämmelsen om bokföringsbrott i 11 kap. 5 § BrB avses då intebli tillämplig. Som tidigare påpekats, tillämpas inte bestämmelsen omförsvårande av skattekontroll i skattebrottslagen, om ansvar för brott enligtbrottsbalken kan ifrågakomma. RÅtillsatte en arbetsgrupp för att följa åklagarverksam-hetensåvitt avser kvalificerad ekonomisk brottslighet. Gruppen har att överväga atthos RÅ föreslå åtgärder i syfte att effektivisera brottsbekämpningen på dettaområde. Arbetsgruppenhar i en skrivelse till BRÅ anfört att det av ett stort antalåklagare, poliser och taxeringsrevisorer har framhållits att det under desenaste åren blivit allt vanligare att bokföringsskyldigheten åsidosätts elleratt räkenskapsmaterialet påstås helt eller delvis ha förkommit genom stöld,brand översvämning eller på liknande sätt. Resultatet av detta blir attskattemyndigheterna och de brottsbeivrande organen ställs inför utomordentligtstora utrednings- och bevisproblem. Enligtvad arbetsgruppen erfarit har dessa förhållanden lett till nästan totaluppgivenhet hos många utredningsmän. Det finns risk för att ambitionsnivånhåller på att sjunka vid påbörjandet av större utrednigar. Enligt gruppensuppfattning är det därför nödvändigt att överväga vilka åtgärder 1981/82:85 11 somkan vidtas i syfte att stävja det tilltagande åsidosättandet av skyldighet attföra och bevara räkenskaper. Enligt arbetsgruppensmening bör en särskild straffsats för grova fall av bokföringsbrott respektiveförsvårande av skattekontroll införas. Härigenom uppnås överensstämmelse medvad som gäller beträffande undertryckande av urkund jämlikt 14 kap. 4 § BrB,som när det gäller förstöring eller undanskaffande av bokföringshandlingar ärett närliggande brott. Förstörande eller undanskaffande av bokföring är, även omförutsättningar för ansvar för undertryckande av urkund ej föreligger, ettförfarande som ur straffvärdessynpunkt kan vara i det närmaste jämförbart meddetta brott. Att helt eller delvis underlåta att föra räkenskaper i syfte attomöjliggöra kontroll framstår som minst lika straffvärt som att införförestående taxeringsrevision eller konkurs undanskaffa bokföringen.Omständigheter som bör föranleda att brotten bedöms som grova är attåsidosättandet av bokföringsskyldigheten skett systematiskt under en följd avär, att det skett i en rörelse, vars verksamhet är av stor omfattning ochomsätter höga belopp, eller att gärningen eljest är av särskilt allvarlig art.Det torde vara naturligt att ansvar enligt den svårare graden endast bör kommai fråga vid uppsåtligt brott. Gruppen har stannat vid att ett högsta straff i likhet med vad som stadgas i 14 kap. 4§ BrB torde vara tillräckligt. Gruppenföreslår också ett par smärre ändringar i 10 § skattebrottslagen (se bilaga 3). Ipromemorian påpekas inledningsvis att bestämmelserna i bokföringslagen ochjordbruksbokföringslagen har tillkommit först och främst med hänsyn till denbokföringsskyldige själv. Han får genom en ordnad bokföring den överblick överrörelsens gång och ställning som är nödvändig för en varaktig framgång iaffärslivet. Bokföringsplikten har emellertid motiverats också med hänsyn tillden bokföringsskyldiges borgenärer. Affärskontrahenter och kreditgivare harbehov av vederhäftiga och noggranna uppgifter om rörelsen när de överväger attingå förbindelser med den bokföringsskyldige. Framför allt ger emellertid enordnad bokföring borgenärerna vissa garantier' för att den bokföringsskyldigeinte svävar i okunnighet om rörelsens ställning och så att säga av misstagfortsätter en förlustbringande rörelse i onödan. Bokföringsplikten fyller,uttalas det i promemorian, också en mycket viktig allmänpreventiv funktion. Enbokföringsskyldig som överväger en brottslig affärstransaktion, t. ex. ettskattebrott, torde avstå från detta, om han vet att transaktioneni efterhand kan kartläggas genom bokföringen och att det således finns enpraktisk risk att gärningen kommer att föranleda straff om den utförs. Eneffektiv taxeringskontroll förutsätter en ordnad bokföring. Utvecklingenmot ökad företagsdemokrati och medbestämmande i ar- Prop.1981/82:85 12 betslivetsamt den alltmer utvecklade samhällsplaneringen har, sägs det i promemorian,inneburit ökade uppgiftsskyldigheter för de bokföringsskyldiga. Även dessaskyldigheter förutsätter en ordnad bokföring. Det är således enligt promemorianfrån skilda synpunkter av största betydelse att bokföringsplikten fullgörs. I promemorian påpekas attantalet personer som döms för bokföringsbrott är få. Detta skall inte tolkasså att bokföringsskyldigheten sällan försummas. Uppgifter fråntaxeringsrevisionsverksamheten anger tvärtom att bokföringsmaterialetvarit otillfredsställande i mer än en tredjedel av fallen. Förhållandena tordeinte heller ha förbättrats . Från ett stort antal åklagare, poliseroch taxeringsrevisorer har nämligen kommit uppgifter om att det under desenaste åren blivit allt vanligare att bokföringsskyldigheten åsidosätts elleratt räkenskapsmaterialet påstås helt eller delvis ha förkommit genom stöld,brand, översvämning eller på annat sätt. Omden uppfattningen vinner spridning, att det lönar sig att förstöra bokföringsmaterialhellre än att låta skattemyndigheten och brottsbeivrande myndigheter ta del avdet, ställs enligt promemorian rättsväsendet inför stora problem.