prop · G503106 · 1981-12-31 00:00:00 — En sådan hånsyn kommer enligl kommittén att leda liU enpåtaglig ökning av högskolans andel av den tolala statliga investeringsvolymenom del skaU vara möjligt all inom rimlig lid fillgodose de lokalbehov somföranleds av högskolans forskningssamverkan. Kommittén lar också upp detbristande kostnadsmedvetandel inom högskolan när del gäller lokalutnyttjande.Orsaken lill denna brist är enligt kommittén all medel för lokalkostnader anvisasunder elt särskill förslagsanslag och därför i högskoleenheternas budgeteringoch prioritering inle vägs samman med kostnaderna för andra ändamål. Däravföljer all de rationaliseringsvinster som skulle kunna åstadkommas genom enbättre hushållning med lokaler inle kan tillgodogöras i högskolans övrigaverksamhet. En förändring på denna punkt skulle ge incitament lill ell bättrelokalutnyttjande inom högskolan. Dessa frågor har iremissbehandlingen främst berörts av UHÄ och högskoleenheterna. De instämmer ialll väsentligt i kommitténs beskrivning av dagens situafion. Mångahögskoleenheter anser att bristen på lämpliga forskningslokaler är myckelbesvärande. De betonar också all del är särskill önskvärt med elt smidigaresystem beträffande lokalförsörjningen. Enligl UHÄ bör man pröva en friarehantering beträffande lokaler för externt finansierade och tidsbegränsadeprojekt. Försöksvis bör högskoleenheterna ges frihet all hyra lokaler försådana projekt under fömtsättning att förhyrningen kan finansieras inomprojektets ram. 1981/82:106 72 Jagkan instämma i FOSAM: s och remissinstansernas bedömning all bristande tiUgångpå lämpliga forskningslokaler självfaUel kan komma alt begränsa högskolansmöjligheter att engagera sig i exlernfinansierad forskning av skilda slag.Lokalplaneringen har i huvudsak inriktats på allklara den starkt växande utbildningen och forskningen på olikahögskoleorter. Jag kan konstatera att investeringar i nybyggnader, ombyggnaderm. m. för högskoleändamål därför kontinuerligt harlegat på en hög nivå. Sålunda har de planeringsmål för lokaler som ställdes uppav universitets- och högskolekomrnillé och 1968 årsulbildningsulredning i huvudsak uppnåtts . SomFOSAM framhåller har liögskoleenheterna utformat färdiga lokalprogram lill enomfattning som skulle kräva ytterligare . ibyggnadsinvesteringar om de genomfördes. Därav följer emellertid inle, enliglmin mening, all dessa lokalprogram skuUe utgöra en god måttstock på del reellalokala behovel av byggnadsinvesteringar. TUl en del måste de ses som ett säv.tatt från högskoleenheterna uttrycka en ambitionsnivå i fråga om utvidgning avbl. a. forskningsverksamheten som inte vore möjlig att uppnå ulan också myckelbetydande resurslillskoll tiU just dessa verksamheter. Nyligenhar en ändrad ordning för lokalplanering genomförts vilken bl.a. innebär althögskoleenheterna fått ett större ansvar för denna verksamhet. Därmed börlokalplaneringen kunna knytas fastare liU planeringen av den övrigaverksamheten och sålunda grundas på mera realistiska fömlsällningar. För allunderlätta detta arbete har regeringen genom beslut den 17 december 1981begärt underlag från för långsiktig planering avbyggnadsarbeten inom verksamhetsområde. I beslutetanges riktpunkter för byggnadsinvesteringar under den närmaste tioårsperioden.Delta bör ge en realisfisk gmnd för invesleringsplaneringen och därmedkoncentrera denna på de mest angelägna investeringarna. Jaginstämmer således i kommitténs uppfattning all det är angeläget att vidlokalplaneringen i del långsiktiga planeringsperspektivet också bedöma behovelav utrymme för externt finansierad forskning. Så har också skelt i elt antalfaU. vill jag dock framhålla all förslag om investeringar i nyabyggnader inom högskolans område måste underkastas enrestriktiv prövning. Därav följer all lokalprogrammen i sin tur måste gmndas påen noggrann prioritering av de verkliga behoven. En huvuduppgift förhögskolestyrelserna kommer alltjämt all vara alt åstadkomma ell effektivtutnyttjande av befinfiiga lokaler. Jagdelar också kommitténs uppfattning om all del borde vara möjligt att åstadkommaen bättre hushållning med de lokalresurser som redan står fill förfogande. 1981/82:100 bU. 12 har jag tagit upp denna fråga. Jag erinrar om vad jagdärvid har anfört i mitt inledande anförande under Vissa Prop.1981/82:106 73 inomutbildningsdepartementets verksamhetsområde gemensamma ändamål. Jag har därredovisat att ett beredningsarbete har påböoals inom i syfteall pröva möjligheterna aft åstadkomma eU effekfivare utnyttjande avhögskolans lokaler. UHÄ:s förslag om att pröva möjligheterna alt för vissexlernfinansierad forskning förhyra lokaler kommer alt behandlas i dettasammanhang. FOSAM föreslår att i defall vissa samverkansprojekl kräver särskill dyrbar utrustning, som inte kanutnyttjas i annan verksamhet inom högskolan, kostnaden härför inle skallbelasta högskolan. Jag biträder kommitténs förslag och återkommer lill dennafråga i samband med all jag tar upp frågan om pålägg på den exlernfinansieradeforskningen. Ansvarför långsiktig kunskapsuppbyggnad för sektoriella och industriella ändamål Närdel gäller den långsikliga kunskapsuppbyggnaden för sekloriell och industriellutveckling lar FOSAM först upp frågan vem som skall ha ansvaret för all sådankommer lill stånd, högskolan, seklorsorganen eller industrin. FOSAM definierarsektorsforskning som sådan forskning som syftar lill att utveckla mål ellerstödja eller utveckla verksamhet inom stadiga eller kommunala myndighetersansvarsområden och som finansieras av statliga eller kommunala myndigheter.Som seklorsorgan definieras fill följd härav sådana statliga myndigheter ellermotsvarande som disponerar FoU-medel lill stöd för verksamheten inom sillansvarsområde. Exempel härpå är delegationen för social forskning,arbelarskyddsfonden, , livsmedelsverket m. fl. innefattas den långsikliga kunskapsutvecklingen ochkompetensuppbyggnaden i del sektoriella FoU-ansvaret. Med hänvisning lill 1979års riksdagsbeslut om högskolans roll för seklorsforskningen anser FOSAM attden långsikliga kunskapsuppbyggnaden bör förläggas lill högskolan. Detta kandock inle ske ulan alt högskolan filiförs resurser härför. Eftersom ansvaretför den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden ytterst vilar på sektorsorganen följerdärav alt dessa också har ell ansvar för finansieringen av denna. FOSAMföreslår därför att basen för högskolans forskning breddas genom attsektoriella medel avdelas för ändamålet. Med långsiktig kunskapsutvecklingavser FOSAM teori- och metodutveckling av betydelse för de problem som olikasamhällssektorer önskar få belysta genom forskning inom högskolan och som inomområden där del bedöms lämpligt kan leda lill all sektoriellt motiveradforskning utvecklas lill självständiga kunskapsområden. Ifråga om industrins behov av kunskapsuppbyggnad framhåller FOSAM att samhälletsedan länge tagit på sig ansvaret för all tillgodose näringslivelskompetensbehov. Det finns emellertid behov av en snabbare kunskapsutveckling påvissa speciella områden än den högskolan själv förmår åstadkomma. Denna kan skegenom att näringslivet liUskjuler extra 1981/82:106 74 medel.Industriellt stöd är också nödvändigt för att utveckla kompetens inom områdensom inle annars skulle beredas utrymme inom högskolan. Kommittén framhåller allbenägenheten all samverka med näringslivet skiftar mellan högskolans olikadelar. FOSAM bedömer del som angelägel all utveckla former för samverkan ochkontakter mellan näringslivet och högskolan bl.a. för alt åstadkomma störreuppmärksamhet än hillills på FoU-frågor med anknytning till näringslivets behovav kompelens och långsikfig kunskapsutveckling. Kommittén lägger i dettasammanhang fram förslag som den anser bör utredas vidare. Till dessa hör bl.a.att högskoleenheter som engagerar sig i forskningssamverkan med näringslivetbör erhålla ett resurstUlskott över statsbudgeten all disponeras för fördelningmellan institutioner med utgångspunkt i deras engagemang i uppdragsverksamhet.Dessa medel bör användas förutom för forskning, för resor, gästforskare eUerandra ändamål som insfitutionen prioriterar. FOSAM anser också attrepresentanter för högskolemyndigheter, för samhällsorgan för närings- ochindustripolitik saml för näringslivet i samverkan bör identifieranäringsgrenar och/eller branscher där FoU-behoven mofiverar insatser i fråga omkompetensuppbyggnad och långsiktig kunskapsutveckling. Detta bör ingå som endel i förberedelserna för övergripande forskningspoliliska propositioner.Kommittén lar slutligen upp frågan om en avgift på industrin för attfinansiera industriellt motiverad forskning förlagd lill högskolan. Remissinstansernasluter i huvudsak upp kring FOSAM:s ställningstagande all ansvaret för denlångsiktiga kompetensuppbyggnaden bör åvila sektorsorganen. Däremot ärremissbilden splittrad när del gäller kommitténs förslag all medel för sådankompetensuppbyggnad skall föras över lill högskolan. En positiv uppfattning harhär flertalet högskolemyndigheter, TCO, /SR, och sektorsorgan ställer sig skepfiska eller direkt avvisande. T. ex.påpekar FOA all om principen all förlägga all seklorsforskning lill högskolanskulle genomföras skulle del med stor sannolikhet innebära att högskolansresurser skulle bli så ansträngda alt den inomvetenskapligt motiveradeforskningen skulle bli starkt eftersatt. STU, statens rid förbyggnadsforskning, m. fl. erinrar om all man har utvecklat metoder förall i samverkan med högskolan åstadkomma en långsiktig kunskapsuppbyggnad.Sektorsorganens negativa uppfattning i den principiella frågan har närasamband med det förslag fill teknisk lösning av medelsöverföringen som FOSAMföreslår. Jag återkommer strax till denna fråga. Jagframhöll i prop. 1978/79:119 all med sektorsforskning bör förstås sådanforskning som av myndigheterna inom en sektor bedöms nödvändig för alt främjasektorns utveckling och som finansieras av sekiorn. Denna avgränsning avsektorsforskningen stämmer väl överens med den som FOSAM har gjort. Jag harockså i inledningen av milt anförande använt en sådan beskrivning. Den bördärför enligt min mening kunna utgöra en Prop.1981/82:106 75 praktiskutgångspunkt för ställningstagande fill fördelningen av ansvaret förseklorsforskning, däribland också långsiktig kunskapsuppbyggnad, mellanhögskolan och sektorsorganen. Omfattningenav de resurser som ställs till förfogande för sektorsforskningen med denavgränsning för denna som här används - bestäms genom en avvägning inom sekiornmeUan behoven av resurser för forskning och resurser för andra ändamål. Däravföljer också all seklorsorganen och ytlersl de sektorsansvariga måste ha ansvarför all sektorsforskning. Den långsikfiga kunskapsuppbyggnaden riktad mol ettvisst seklorsbehov motiveras just av detta behov och är därmed en avfömtsättningarna för annan FoU-verksamhet inom sekiorn med syfte alt främjadess utveckling. Även den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden måste därför enligtmin mening innefattas i seklorsmyndighelernas ansvar för seklorsforskningen.Detta ansvar bör inle påverkas av var den långsikliga kunskapsuppbyggnadenförläggs eller i vilka former den sker. Jag delar således när det gälleransvaret för den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden :s uppfattning. Den precisering av sektorsorganensansvar för sektorsforskningen som jag således förordar, dvs. alt delta ansvarockså skall omfatta den långsikfiga kunskapsuppbyggnaden, innebären uttalatkrav på sektorsorganen att inom ramen för sina samlade FoU-resurser avvägabehovet av långsiktig kunskapsuppbyggnad mot annan FoU-verksamhel. Sådanaavvägningar görs redan av elt anlal seklorsorgan men långt ifrån av alla. Denlångsikliga kunskapsuppbyggnaden, som ju avser teori- och metodutveckling avbetydelse för de problem som olika samhällssektorer önskar få belysta genomforskning, är tidskrävande. skäl härtill är all den ofta rör områden sominle naturligen kan täckas av en enda vetenskaplig disciplin inom högskolanulan fordrar samverkan mellan flera discipliner eller ligger på ett områdemeUan olika discipliner. a. av detta skäl men också med hänsyn fill allansvaret för den långsiktiga sektoriella kunskapsuppbyggnaden främst åvilarsektorsorganen är det inle heller möjligt alt kräva av högskolan all den ulanelt uttalat önskemål från seklorsorganen skall ge hög prioritet ål långsiktigkunskapsuppbyggnad för sektoriella ändamål. Del är därför enligl min meningangelägel att de seklorsorgan som hillills har eftersatt denna nu intensifierarsill arbete med all i samarbete med högskolan utforma sådana program ochavsätta medel för dessa ändamål. Jaghar tidigare angivit all en strävan bör vara alt så långt möjligt förläggaseklorsforskning lill högskolan. Särskilt angelägel anser jag delta varabeträffande den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden. Skälen härtill är många ochFOSAM har utförligt redovisat dem. Jag har tidigare nämnt att man därmedundviker resurssplitlring och på lång sikt skapar bättre fömtsätlningar för enstimulerande kreativ forskningsmiljö. Jag vUl också nämna att en fömtsättningför att kunskapsuppbyggnaden skall kunna få en 1981/82:106 76 långsiktigeffekt är att den också leder lill en vidgning av högskolans bas för forskningoch forskarutbildning. Del föreligger inte någon artskillnad meUan högskolans gmndforskningoch den teori- och metodutveckling som är kärnan i den långsikligakunskapsuppbyggnaden för seklorieUa ändamål. SkiUnaden beslår främst i all densenare verksamheten inle i allmänhet i första hand är inomvetenskapligtmofiverad och därför inte prioriteras inom högskolans lednings- ochplaneringsorganisalion. Såsom FOSAM påpekar hindrar emellertid inte dettaförhållande en samverkan mellan den inomvetenskapligt motiverade forskningenoch den långsikliga kunskapsuppbyggnaden för seklorieUa ändamål som stimulerarbåda verksamhetsområdena. 1 ett anlal fall har en sådan samverkan redan lelllill utveckling av nya discipliner. Ävenom högskolan således inte har ett primärt ansvar för den långsiktigakunskapsuppbyggnaden för sektoriella ändamål så har den elt ansvar för attgenom olika åtgärder skaffa sig en beredskap för all la emot och i samverkanmed seklorsorgan genomföra kunskapsuppbyggnaden. Denna beredskap skapas främstgenom att högskolan i planeringen av sin verksamhet beaktar de behov av resurserav skilda slag som behövs för all den effekfivt skall kunna utföra densektorsforskning som förläggs till den. Jag återkommer strax till denna fråga. FOSAM:sförslag att i särskild ordning låta utreda vissa former för att finansieraindustriellt motiverad långsiktig kunskapsuppbyggnad inom högskolan har ihuvudsak bemötts negativt av remissinstanserna. UHÄ anser att denna fråga börlas upp i ell bredare industripolitiskl sammanhang. SAF, ochIVA avstyrker direkt en särskild utredning. Även jag anser alt dessa frågorför närvarande inte påkallar någon särskild utredning. Jag kommer i delföljande alt la upp vissa frågor om uppdragsforskning och samverkan mellanhögskolan och externa forskningsintressenler. däribland industrin, som FOSAMockså har lagt fram förslag om. Jag kommer därvid a.tt förorda åtgärder somenligl min mening bör underlätta högskolans samverkan med industrin. Resultatetav dessa bör avvaktas innan yllerligare åtgärder inom området aktualiseras. FOSAM:s förslag om vidgad samverkan mellan företrädare för högskolemyndigheter,samhällets organ för närings- och industripolifik samt näringslivet harberörts endast i förbigående av remissinstanserna. Jag vill erinra om attsådana samverkansformer till viss del redan har byggts upp. Sålunda gmndar sigSTU:s program för kunskapsuppbyggnad bl.a. på en sådan samverkan. Jag anserinte att det nu finns skål all ytterligare formalisera de olikasamverkansformer som successivt växer fram. När del gäller möjligheterna alt ikommande forskningspoliliska propositioner fånga in behov avkompetensuppbyggnad och långsiktig kunskapsutveckling för olika näringsgrenaroch branscher kommer jag i samband med att jag i del följande lar uppförberedelsearbetet för näsla forskningspolitiska proposition all också beröradessa frågor. Prop.1981/82:106 77 Regeringenbör inhämta godkännande av de av mig förordade riktUnjerna förseklorsforskningen i vad avser programansvar och finansiellt ansvar. Planeringoch finansiering av forskningssamverkan Finansieringav långsiktig kunskapsuppbyggnad är en central fråga. FOSAM :s förslag ommedelsavsätlning för långsiktig kunskapsuppbyggnad är därför viktigt. Kommitténulgår, som jag har redovisat, från all sådan forskningsverksamhetnormalt skall förläggas till högskolan och all den nödvändiga förstärkningen avhögskolans basorganisation inte kan ske uteslutande genom nytillskoll avresurser utan också måste finansieras genom att seklorsorganen avsätter medelhärför. En utgångspunkt är vidare alt seklorsorganen har ansvaret förplaneringen av den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden. Jag har i det föregåendeanslutit mig lill synsätt i dessa avseenden. FOSAM redovisar tre olikamodeller för medelsöverföring. Denförsta modellen innebär all berörda sektorsmyndigheter efter samråd med UHÄföreslår medel för sektoriellt riktad långsiktig kunskapsuppbyggnad. Medlenförs sedan upp i budgetproposition under huvudtitel,anslagen till forskning och forskarutbildning inom högskolan. Samtidigtminskas i motsvarande mån anslagen lill sekloriell FoU under resp. huvudtitel.Förslag om medelsanvändningen avges av UHÄ efter samråd med resp. sektorsorgan.Medlen disponeras sedan av högskoleenheterna enligt föreskrifter iregleringsbrev. Dessa utarbetas av ulbildningsdepartemenlel efter gemensamberedning med berörda övriga departement. Modelltvå innebär alt berörda sektorsmyndigheler efter samråd med UHÄ föreslår medelunder resp. FoU-anslag. I budgetproposition beräknas medlen under resp.FoU-anslag som en delpost att användas för sektoriellt motiverad långsiktigkunskapsuppbyggnad. Sektorsorganen disponerar medel enligt föreskrifter iregleringsbrev, vilka utarbetats av resp. departement efter samråd med ulbildningsdepartemenlel.Förslag lill sådana föreskrifter ges av sektorsorganen efter samråd med UHÄ. Modelltre innebär alt på förslag från resp. seklorsorgan efter samråd med UHÄberäknas under resp. FoU-anslag som en delpost del belopp som skall användas försektoriellt motiverad långsiktig kunskapsuppbyggnad. föreskrivs alldelposten skall kredileras ett under huvudtiteluppfört s. k. lusenkronorsanslag. Medlen disponeras av högskoleenheterna, delsenligl mål och riktlinjer utarbetade av seklorsorganen, dels enligtföreskrifter i regleringsbrev, vilka utarbetats av ulbildningsdeparlmentetefter gemensam beredning med resp. fackde-partemenl. FOSAMframhåUer alt den första modellen lägger ett stort ansvar på högskolemyndigheternaför utnyttjandet av resurserna. Genom att dessa i denna modell integreras ifakultetsanslagen kan dock svårigheter uppstå Prop.1981/82:106 78 allåstadkomma den ofta mång- och tvärvetenskapliga forskning som fordras för attfillgodose den sektoriellt motiverade långsiktiga kunskapsuppbyggnaden. I denandra modellen behåller sektorsmyndighelerna i stort sett det inflytande de nuhar över sina FoU-medel. Den medger inte i egentlig mening en förstärkning avhögskolans bas för forskning och lämnar därför inle heUer någon garanti förall högskoleorganisationen som sådan kan utvecklas mol all bättre tillgodosesektorsforskningens behov. Den tredje modellen gör del enligt FOSAM möjligt allförslärka högskolans basorganisation för forskning och all samordna insatsernamed dem som görs inom ramen för den reguljära högskoleplaneringen t. ex.rörande sektoriellt motiverad forskning. Medlen hålls också åtskilda från demsom utnyttjas för högskolans övriga verksamhet. Seklorsorganens uppföljningsansvar,dvs. ansvar för kontinuerlig uppföljning och användning av resultaten i detlöpande FoU-arbelel, markeras särskUt genom att medlen beräknas under resp.sektor. Kommitténs majoritet stannar för att förorda denna modeU. Remissopinionenär starkt splittrad i denna fråga. Endasi ett fåtal remissinstanserfillstyrker FOSAM:s förslag. Till dem hör UHÄ som i huvudsak instämmer i FOSAM:s utgångspunkter för sill förslag och pekar på alt modell tre bäst motsvararde krav på planeringssamverkan mellan högskolan och sektorsorganen som måsteställas. En majoritet av de lokala högskolemyndigheterna ullalar sig för modeUett eller modell två. Av övriga remissinstanser ansluter sig några liU modelltvå. TUl dem hör SÖ, TCO, /SR och SAREC. Dessa avvisar modell tre medmotiveringen all den dels är byråkratiskt invecklad, dels inte ger denmyndighet som begär medel möjlighet att också disponera dessa. Dennauppfattning delas också av ett stort antal remissinstanser som avvisar samtligamodeller. Till dem hör flertalet sektorsorgan, IVA, SAF och Industriförbundet.Sektorsorganen, som av naturliga skäl är benägna att slå vakt om sina anslag,vänder sig i allmänhet mot att en förstärkning av högskolans basorganisationskulle ske genom överföring av medel de nu disponerar. Några remissinstanserförordar all den nödvändiga avvägningen mellan resurser för sekloriell FoU ochhögskolans forskningsresurser skall göras av regeringen i budgetpropositioneller i forskningspolitisk proposition. och slufiigen framhållerall den kulturella sektorn i stort sell saknar seklorsorgan och att därförFOSAM:s modeller inle kommer alt leda liU en behövlig långsiktigkunskapsuppbyggnad för denna sektor. Föregen del får jag anföra följande. Jag har fidigareframhållit all del är nödvändigt all skapa en bättre balans meUan högskolansinomvetenskapligt motiverade forskning och sekloriell FoU innefattande ävenlångsiktig kunskapsuppbyggnad. Detta förutsätter bl. a. all högskolansbasorganisation för forskning ges hög prioritet vid fördelning av resurser avskilda slag. Därvid måste enligl min mening en balans åstadkommas mellanresurser för inomvetenskapligt motiverad 1981/82:106 79 forskning,resurser för all höja högskolans beredskap all la emot och utföra långsiktig kunskapsuppbyggnadför sektoriella ändamål och resurser för att utföra annan sekloriell FoU. Altbygga upp högskolans kompetens och kapacitet för alla dessa olika ändamål är entidskrävande process. Den kräver nära samverkan mellan högskolemyndigheter och sektorsmyndighelersamt avvägningar på regerings- och riksdagsnivå. Så långt kan jag, i likhet medflertalet remissinstanser, ansluta mig fill synsätt. Jag kan däremot inteansluta mig lill kommitténs förslag all genom överföring av medel från sekloriellFoU högskolan skall fillförsäkras de nödvändiga resurserna för att genomföralångsiktig kunskapsuppbyggnad för sektoriella ändamål. Remissopinionen har härövertygat mig om all FOSAM :s förslag är alltför generellt utformat och därmedskulle leda till svårigheter all beakta de skilda förhållanden som råder såvälinom de olika seklorsorganen som inom olika delar av högskolansforskningsverksamhet. Inle heUer anser jag all det är en framkomlig väg altstärka högskolans resurser i detta avseende genom överföringar frånseklorsorganens nuvarande medel för FoU. Sektorsorganens yttranden överkommitténs förslag ger på denna punkt en myckel klar anvisning om all en sådanåtgärd skulle skapa betydande svårigheter att åstadkommaen nära och förtroendefull samverkan mellan dem och högskolan. Jag anser ocksåi likhet med många remissinstanser all förslaget riskerar all leda lill enadministrativt omständlig procedur. Del är således nödvändigt all söka andralösningar på de problem som finns när del gäller högskolans forskningssamverkani här berört avseende. Jag har tagitställning för alt sektorsorganen skall ha det fulla programansvaret och delfinansiella ansvaret för sin FoU innefattande även långsiktigkunskapsuppbyggnad. Innebörden härav är enligl min mening att mångasektorsorgan i ökad utsträckning måste göra omprioriteringar inom sinaFoU-resurser för all få utrymme för den nödvändiga kunskapsuppbyggnaden. Jaghar också på nyll stmkil under angelägenheten av all sträva efter all så långtmöjligt förlägga sekloriell FoU lill högskolan.