prop · G5038 · 1981-12-31 00:00:00 — Innebörden i uttalandet är oklar. Om meningen är att tvångsvården alltid skall ha föregåtts av frivillig vård iolika former men att dessa vårdförsök skall ha misslyckats leder uttalandet för långt. Om beredningen endasi anser att försök att erbjuda olika former av tvångsvård skall ha gjorts men avböjts, finns mindre anledning till invändning. Över lag synes dock gälla att det måste förekomma fall då en missbrukare har försatt sig i en så akut missbrukssituation - som han saknar insikt om vårdbehovet - att frivilliga vårdinsatser inte först kan prövas utan att omedelbar vård enligt LVM är den enda möjliga lösningen. Kammarrätten anser därför att tvångsvård måste kunna tillgripas utan föregående försök med frivillig vård. Detta gör det påkallal alt lagtexten jämkas,-t. ex. "- och kan-vårdbehovel inte tillgodoses enligl socialtjänst lagen eller annan lag får vård ". Generalindikationerna för tvångsingripande enligt 2 § LVMär atl "någon (är) i trängande behov av vård". Uttrycket "iträngande behov av vård" används även i nu gällande nykterhetsvårdslag (21§ 1 mom. sista stycket "i trängande behov av omedelbar vård").Hittillsvarande rättstillämpning av detta begrepp har enligl vad som inhämtatsfrån länsrätten i länet varit ytterst restriktiv och om det är meningen altinlägga samma restriktiva innebörd i detsamma som torde lagenendast sällan kunna tillämpas. Kommentarerna till lagförslaget tyder dock intepå atl avsikten är att drastiskt nedbringa antalet fall, vari tvångsvård skallkunna meddelas. Prop,1981/82:8 163 Följaktligen måste denna grundläggande indikation förtvångsvård erhålla en annan utformning än den nuvarande eller ett förtydligandeske för atl lagförslagel skall kunna uppfylla önskat syfte såväl lagstiflningsmässigtsom när del sedan skall tillämpas i praktiken. En lag som öppnar möjlighel all vidla ivångsåtgärder motenskild måste utformas så att ulrymme för ivivelsmål rörande lagens tillämpningsområde så långt möjligt begränsas. De bestämmelser, som beredningen har föreslagit under 2 och 3 S§, fyller inte de krav som måsle ställas. Det brister i sambandet mellan 2 och 3 §§ och de under 3 S a) och b) angivna indikationerna griper delvis in i varandra. Härtill kommer atl personkretsen under 3 § b) inte är tillräckligt entydigt bestämd. Enligt 2 S anges som en förutsättning för lagens lillämpningall insalser enligt socialtjänstlagen eller annan lag är otillräckliga för all lillgodoseelt föreliggande värdbehov. Redan här möler de svårigheter alt beslämma lagenssyfte som utmärker de följande beslämmelserna. Den fråga som uppkommergäller lagens karaktär av en social eller en medicinsk vårdlag. Enligtberedningens uppfallning skall lagen vara supplementär till såvälsjukvårdslagen som socialtjänstlagen. Jagansluter mig till beredningens uppfattning att lagen skall utgöra ettkomplement till socialtjänstlagen. Har de insatser som kan ges med stöd av denlagen befunnits otillräckliga, skall vård med stöd av LVM kunna komma ifråga.Jag kan emellertid inte dela den uppfattningen att lagen på motsvarande sättskall vara supplementär till sjukvårdslagen. Om så var fallel skulle etlprimärt syfte med lagen bli att öppna möjlighet att tvångsvis genomföra densomatiska eller psykiatriska vård till vilken missbrukaren inte har velat lämnasitt samtycke. Därmed skulle möjlighel öppnas dels att bereda vård mot denenskildes vilja på sjukhus där psykiatrisk vård inte bedrivs, dels alt vidsidan av LSPV anordna psykiatrisk vård mot den enskildes vilja även i fall därpsykisk sjukdom inte föreligger. Beredningen synes emellertid inte främmandeför ett sådant synsätt. Av 11 och 22 §§ i beredningens förslag följer attvården skall inledas på sjukhus och att polishandräckning kan meddelas för altgenomföra vården där. Lagens syfte bör klart anges; Det bör klart framgå allvård med stöd av lagen får ges endast i det fall den behövliga vården inte kanberedas i de frivilliga former som socialtjänsflagen anvisar. Det innebär attsjukvårdslagen inte skall gälla som ett alternativ till utan vid sidan av LVM.Behöver den som ges vård med stöd av LVM vård på sjukhus eller annars medicinskvård och behandling, skall sådan vård erbjudas honom. Den enskilde skallemellertid inte kunna tas in på sjukhus för sådan vård mot sin vilja. Utredningsförslaget slår inle fast att straffrättsligprövning enligt Brottsbalk och Rättegångsbalk alllid måsle komma i första handnär det gäller drogen narkotika. Här banar ulredningens förslag väg för iförsta hand en avkriminalisering av narkotikan och allt fler narkomaner skalltvingas lill vård via vårdapparaten. RFHL varnar starkt för en sådanutveckling. 1981/82:8 164 RFHLvill också understryka att det verkligen inte saknas lagar att tvångsvårdanarkotikamissbrukare - det saknas däremot en hel del alternativ och resurser. 2.23 § (Specialindikationerna) Flertaletremissinstanser har godtagit utformningen av de i 3 § a) angivna kriterierna. Däremotgår meningarna isär vad gäller 3 § b). Särskilt kontroversiell har varitingripandegrunden "befaras komma alt skada någon närslående", dvs.möjligheten atl ingripa till skydd för tredje man. Å ena sidan uttrycker vissaremissinstanser uppfattningen att tredjemansskyddet i förslaget har blivit förbegränsat. Ändra remissinstanser understryker å andra sidan socialberedningensuttalanden att tredjemansskyddet skall återfinnas i vårdlagsliflning-en endastsom en övergångslösning i avvaktan på vidgade möjligheter atl väcka åtal förmisshandel på enskild plats. Fleraremissinstanser efterlyser en definition av vad som inryms i begreppen"närstående" och "skada" i 3 § b). Följanderemissinstanser har efterlyst ett längre gående tredjemansskydd än delberedningen har föreslagit: RÅ, hovrätten för Nedre , kammarrätten iStockholm, länsrätterna i , och , BRÅ,i , . Riksförbundetav föräldraföreningarna mot narkotika och . Ävbetänkandet framgår alt det skydd lagförslaget innefattar inskränker sig tillden enskilde missbrukaren själv och dennes familj (3 §), Personer utanförfamiljekretsen som hotas av missbrukaren anses få lillräckligl skydd genombrottsbalkens regler. Jagställer mig tveksam till den sålunda gjorda begränsningen. Straffrättsligabestämmelser iräder ju in försl då brott förövats och erfarenhetsmässigt tordestraffet endast i begränsad omfattning verka brottsprevenerande på personervars omdöme är nedsatt under drogpåverkan. Här kan förtjäna påpekas att vid enmycket betydande del av de avdömda misshandelsbrotten gärningsmännen varit alkoholpåverkade. Socialutredningenansåg del inte motiverat (jfr SOU 1977:40 s. 919) att i nysocialvårdslagstiftning behålla rekvisit som primärt syftade till att skyddaannan persons liv och hälsa. Sålunda borde inte samhällets rätt alt med stöd aven socialvårdslagstiftning vidta åtgärder utan den enskilde missbrukarenssamtycke, grundas på indikationer som avsåg att hindra all missbrukaren Prop.1981/82:8 165 vållade olägenhet för annan. Emellertid uppkommer oftalägen i vilka en påverkad missbrukare med fog kan befaras föröva sådanaallvarliga övergrepp som han i opåverkat tillstånd med säkerhet inte skullegöra sig skyldig till. Missbrukarens intresse av atl skyddas från att begåbrott kan i sådana fall presumeras sammanfalla med ett allmänt intresse attingripa i syfte att skydda honom från följderna av missbruket. Även om LSPV ien del sådana lägen i sin nuvarande lydelse kan vara tillämplig bör man inlebortse från de gränsfall som inte är hänförliga till denna lag men som ändå kanmotivera ingripanden i strid med missbrukarens egen vilja, främst beträffande s.k. farliga alkoholister, 1979/80:1 Om (Del A, s. 24)föreslogs ändrad lydelse av innebörd att den som var beroende av alkohol ellernarkotika och liU följd därav var i trängande behov av avgiftning och annanpsykiatrisk vård i samband med denna skulle oberoende av eget samtycke fåberedas vård med slöd av lagen, om utebliven vård skulle innebära allvarligfara för hans hälsa eller liv eller för annans personliga säkerhet eller hälsa. Under hänvisning till det anförda vill jag förorda attmöjlighet bereds lill vård av missbrukare oberoende av dennes samtycke påindikationer erinrande om dem som anges i 34 § a) utom sista ledet nykterhetsvårdslagen(1954:579) och i 1 § b) LSPV. I sammanhanget vill jag också framhålla alt beredningensynes fästa alltför stor vikt vid betydelsen av en eventuell ändring avåtalsreglerna för misshandel (s. 40 f). Ofta är bevisläget helt avhängigt deuppgifter som målsäganden är beredd atl lämna. Även om kravet på målsägandeangivdseskulle frånfallas, torde således särskilda skyddsregler för bl. a. närslåendebehövas till förebyggande av skador. BRÅ - som i och för sig är positivt till tanken på enändrad åtalsregel - vill ifrågasätta om brottsförebyggande hänsyn ändå inlemotiverar att vård enligt LVM bereds den som till följd av missbruk kan befarasskada annan, vare sig den hotade är familjemedlem eller utomstående. Del finns ingen anledning att sätta ambitionen att skyddaalkohol- och narkotikamissbrukarens anhöriga eller eljest människor i hans omgivning lägre än vad som stipulerats i LSPV. Tvärtom är det på grund av de former, som missbrukarens beteende ofta tar sig, angeläget att bygga ett bättre skydd för missbrukarens omgivning än när del gäller manifestationer av psykisk sjukdom. ' av föräldraföreningarna mot narkotika FMN är enig med beredningen om atl våld inom hemmetsväggar bör falla under allmänl ålal. Vi motsätter oss dock kraftigt att s. k. tredjemansskydddras bort ur sociallagstiflningen. FMN kan aldrig blunda för atl kanske enmiljon medborgare - närslående lill drogmissbrukare - tvingas leva underkonstant press utan att tillförsäkras stöd i sociallagsliftningen. Prop.1981/82:8 166 indikation till behandlingsskyldighet som tar denärståendes livssituation i beaktande. FMN intar denna ståndpunkt på följandegrunder: De anhöriga är en grupp som alltid blir undanskuffadeeller bortglömda i det sociala arbelel. 1 den gamla Nykterhetsvårdslagennämndes de anhörigas situation på etl flerlal ställen. I den nyasocialtjänstlagen nämns de inte alls. Detta är ett uttryck för en modern tradition inommissbruksvården -nämligen att betrakta missbrukaren som ensamstående.Socialvården behandlar missbrukaren som om han/hon levde i ett socialt vacuumsom enbart fylls med socialvårdskontakler. Det är aldrig fråga om frivilligheteller integritet för de människor som år lever nära inpå en drogska-dad. De anhörigas situation är svår. har de självakontakt med vårdapparaten. Del kan gälla socialbidrag för en familj med raseradekonomi som följd av missbruksproblem. De psykiatriska klinikerna har kontaktmed många anhöriga som inte orkar längre. Förskrivningen av sömnmedel, ångestdämpandeeller depressionshävande mediciner är enorm. Psykosomatiska sjukdomar sommagsår, högl blodtryck, hjärtbesvär och allergier är vanliga hos både barn ochvuxna i dessa familjer. Misshandel eller hot från missbrukaren eller hanskamrater är vanligt. Ännu vanligare är stölder i hemmet, sönderslagnalägenheter och andra ekonomiska (och känslomässiga) skador som inte täcks avhemförsäkringar. Ingen instans ser dock problemen i sin helhet och ingen tartag i totalsituationen. Detta borde dock vara socialvårdens uppgift. Därför börockså de närstående omfallas av stöd och skydd i sociallagstiftningen. FMNanser att en utmönslring av tredjemansskyddet ur sociallagstiftningen innebär etlgigantiskt svek mot de 1-2 miljoner medborgare som lever nära inpå enmissbrukare. Följande remissinstanser är negativa lill möjligheten atlingripa till skydd för närstående eller godtar förslaget som enövergångslösning; . , , /SR, TCO, KALV, RSMH,Föreningen , . Beredningen betonar att def skydd för närstående somföreslås i LVM endasi skall vara en övergångslösning i avvaklan på enreformering av brollsbalken. Det gäller såväl åtalsreglerna som reglerna omhäktning. nuvarande regler ger inte tillräckligl skydd förfamiljemedlemmar, oavsett om våldet är föranlett av missbruk eller inte. Enliglberedningens uppfallning bör misshandel och annal våld mol både barn och vuxnaalltid falla under allmänt åtal. I avvaklan på de ytterligare utredningar somkrävs innan en sådan förändrad lagstiftning kan träda i krafl föreslårberedningen emellertid all skyddet för närslående i LVM skall accepteras tillsvidare. kan mot den angivna bakgrunden tillstyrka förslaget , i likhet med beredningen, framhålla att det är utomordentligt angelägel,att utredningsarbetet i dessa frågor påskyndas och snarasl läggs till grund förnödvändiga lagändringar. 1981/82:8 167 I fråga om vård utan den enskildes samtycke enligt § 3 bför befarad skada mot närstående anser beredningen att en övergångslösning börkunna accepteras främst i avvaklan på förslagel från sexualbrottskommittén omen skärpning av åtalsreglerna och att häktningsreglerna ses över. LO villunderstryka nödvändigheten av etl snabbt utredningsarbete och att hithöranderegler i LVM endast är att betrakta som en övergångslösning. Behovel avuppföljning och utvärdering är speciellt angelägel i fråga om dessa LVM-regleroch deras tillämpning. Föreningen avslyrker att tvångsvård skall kunna beredasden som till följd av missbruk kan befaras komma alt skada sig själv ellernågon närslående. Föreningen instämmer i beredningens uttalande atl problem somsammanhänger med all skydda människor mot våld inom familjen inle enbartsammanhänger med att någon familjemedlem är missbrukare. Därför kan ett utökatskydd bäst åstadkommas genom en skärpning av åtalsreglerna. Enligl föreningensmening är det angeläget att det utredningsarbete som syftar till all lägga framförslag om en sådan skärpning påskyndas. Föreningen kan inte acceptera attprovisoriska regler till skydd för närstående förs in i LVM i avvaktan på enändring av . Vården skall ulformas så att den kan bli ett avstamp förden enskilde i hans eller hennes fortsatta kamp för ett drägligt ochmeningsfullt liv. Vi avvisar därför bestämt alla möjligheter till tvångsvårdsom grundar sig på hänsyn till andra inlressen exempelvis samhällsskyddet ochskydd för tredje man. Några remissinstanser har efterlyst en närmare bestämningav begreppet "närstående" i 3 § b) lagförslaget. Hit hör länsrätten iSlockholms län, länsstyrelserna i Slockholms, och , JO,/SR och . Skyddet mol misshandel av närstående är otillfredsställandebehandlat. finner således att tolkningen av närslående kan bjudapå svårigheter och att förtydligande bör ske liksom en skrivning som görtolkningen generös. Vem är egentligen närstående i dessa sammanhang? År delexempelvis en sammanboende som misshandlas av missbrukaren eller en mor som Prop.1981/82:8 168 missbrukarenvisserUgen inte bor tillsammans med men som ändå ofta får besök av sonen ochdärvid ibland misshandlas när pensionen kommer? De kommentarer som lämnats pådenna punkt anser inte vara tillfyllest ulan ytterligareklargörande måste ske. Underbegreppet närstående torde falla en vid personkrets. Beredningens avsikt attbegränsa skyddet till missbrukarens familjemedlemmar (inbegripel samboende) harsåledes inte kommit till uttryck i lagtexten. /SRdelar beredningens åsikt att det presenterade förslaget i LVM får betraktas somett provisorium och atl frågan får prövas när pågående utredningsarbete omändrade regler om åtal m. m. avslutats. /SR anför vidare: Detär emeUertid angelägel alt också ett provisorium utformas så klart som möjligt.Det framgår nu inte otvetydigt av vare sig lagtext eller specialmoliveringvilka som innefattas i kretsen "närstående", även om de allmännaövervägandena förtydligar detta till "missbrukarens familj" ochunderstryker att skyddet inskränker sig lill denna begränsade personkrets. praktiska tillämpningen vore det emellertid värdefuUt atl veta om ävenmissbrukarens f. d. make omfattas. Vidare: kan lagen tillämpas på gravidakvinnor (något som är önskvärt) och är det i så fall risken för skada förmodern eller fostret som skall vara utslagsgivande. I3 § b) har angivits att lagen skall tillämpas även för skydd av anhöriga.Sällskapet vill dock varna för att formuleringen "någon närstående"kan komma att tolkas alltför restriktivt och vill därför föreslå en formuleringsom även kan inrymma inte bara missbrukarens hustru och barn utan också föräldrar,f. d. hustru, samboende, grannar och eventuellt även arbetskamrater. 2.2.4Begreppet "skada" Någraremissinslanser har ocksåfrågat efter ett klargörande uttalande huruvidabegreppet "skada" i 3 § b) lagförslaget avser fysisk eller psykiskskada eller bådadera. Hit hör RÅ, länsrätten i , ,i , JO. /SR och . Beträffandeskadan som sådan bör enligt min mening övervägas om inte ett mer preciseratskydd skall ges än vad som framgår av 3 § b) i förslaget. Där anges sålimdainte vilken sorts skada som avses. I avsaknad av förtydligande härvidlag kan osäkerheluppkomma angående förslagets lolkning även om man genom vad som framgår av s.40-41 i betänkandet närmast får intrycket atl annan skada än sådan som orsakasav fysiskt våld inte är avsedd. Prop.1981/82:8 169 3 § innehåller vissa oklarheter. Det framgår inte klart omordet "skada" i punkten b) avser fysisk eller psykisk skada ellerbådadera. Beredningen synes endast inbegripa fysiskt våld. Frågan bordeklarläggas åtminstone genom etl motivullalande. Beträffande det särskilda kriteriet i 3 § b) framgår inteav vare sig lagtextens lydelse eller speciälmotiveringen om därmed avses såvälfysisk som psykisk skada beträffande närstående. anser alt ävenpsykisk skada som kan befaras drabba närstående skall innefattas därmed och atldetta bör komma till klart utlryck i lagtexten. 3 § är otydligt formulerad även när det gäller skyddet förnärslående. Det framgår således inte om beredningens avsikt har varit attbereda närstående skydd mol såväl fysisk som psykisk skada. Det bör enUgt minmening klart anges att skyddet skall omfatta även befarad psykisk skada. Vad som skall förslås med "skada" definierasinte närmare. De allmänna övervägandena talar om "misshandel","annat våld", "våld dier hot". Del är därför oklart ompsykisk misshandel faller under skadebegreppet. En förutsättning för atl vård skaU få beredas med stöd av2 och 3 §§ är att det föreligger ett trängande behov av vård som inte kantillgodoses på annat sätt. I dessa situationer bör det enligt min meningföreligga en skyldighet för samhället att se till att den behövliga vårdenkommer till slånd. Jag anser således till skiUnad från beredningen att beslämmelsernai 2 och 3 §§ bör göras tvingande. MUF anser självfallet att frivillig vård av missbrukare äratt föredra, om det är möjligt. Om missbrukaren inte är beredd atl bli omhänderlagenoch delta i vård anser vi dock att det är samhällels skyldighel att besluta omtvångsvård. Ordet "kan" i 2 § bör strykas och ersättas med"skall". Prop.1981/82:8 170 3 Vårdens innehåll och syfte (1, 11-15 §§) Flertalet remissinstanser har, oberoende av inställningtill förslagel i övrigt, godtagit det av beredningen angivna syftet med värden.Inställningen uttrycks på följande säll av JK: Enligt det angivna syflel skall missbrukare undervårdtiden ges reella möjligheler att själv komma till rätta med sina problem.Härmed avses att han skall dels hinna återhämta sig såväl fysiskt som psykiskt ddsgenom olika stödinsatser få lillfälle att reda upp sin sociala situation.Vården uppges även syfta till all missbrukaren bl. a. genom dessa insatserskall bli mer motiverad för fortsalt vård i frivilliga former. Mol dennamålsättning för vården finns inte något att invända. Beredningen har inte avsell all man på den vårdtid somangivils skall kunna genomgå elt långsiktigt vårdprogram. I utgångspunkternaför förslaget (s. 29) betonas att en vård utan samtycke skall "varabegränsad till vad som erfordras för att ge den enskilde incitament till enfortsatt vård i frivilliga former. Den får inle innebära atl samhällel lar överden enskildes ansvar för sitt eget liv." Samtidigtvill styrelsen, liksom beredningen, betona vikten av att också vård utansamtycke ingår som ett led i en sammanhållen vårdkedja där socialnämnden harhuvudansvaret för den samlade planeringen av åtgärderna. Ett inte obetydligt antal inslanser har tagit upp skyldighelenför det allmänna att kunna erbjuda en ändamålsenlig vård ål den som bereds vårdmot sin vilja. Flera instanser vill all denna skyldighet skall framgå av LVM. Enligt beredningen innebär den nya lagen att det kanställas större krav på samhället vad gäller kvaliteten på vården. Vidare anförsatt "för beslut om vård mot den enskildes vilja kan krävas att vårdenverkligen är adekvat och ägnad alt leda lill en varaktig förbättring av denenskildes situation" (s. 36). Socialstyrelsenvill slarkl understryka delta synsätt men anser att samhällels skyldigheter isamband med tvångsomhänderiaganden av enskilda individer bör markeras ännutydligare. Detta är angeläget inte minst som grund för tillsynsmyndigheterna. Styrelsenanser att adekvat vård inle bara "kan krävas" utan skaU krävas då delhandlar om vård mot den enskildes vilja. Den enskilde skall i denna situationha räll lill ändamålsenlig vård och behandling saml lill särskilda stödinsatserför sin fortsatta rehabilitering. Det sistnämnda är inle minst viktigt attframhålla då det hillills i slor utsträckning saknats resurser på det lokalaplanet för dem som skrivits ut från tvångsvårdsinstitulioner. Länsrätten i menar all som förutsättningför atl samhället Prop.1981/82:8 171 skall få ingripa med tvång mol missbruk av alkohol ochnarkotika måste gälla att samhället i så fall som motprestation gör enkonstruktiv vårdinsats. Kravetpå lagreglering av rätten lill ändamålsenlig vård framförs av bl. a. LO, TCO,/SR, RFHL, RSMH, Riksförbundel av föräldraföreningarna mot narkotika ochFöreningen . LO anser det angeläget att i LVM slå fast kravet på ändarriålsenligvård och behandling. Ett särskill skäl för att i lagen fastlägga denna principär att om samhället skall kunna tvinga någon till vård måste samhällel kunnagarantera all sådan vård kan erbjudas och att denna vård skall vara meningsfulloch ha förutsättningar alt förbättra individens situation väsentligt. Den som vårdas med stöd av lagen skall enligt TCO:s meningha rätt lill ändamålsenlig vård och behandling. Om inte vården ges etl brainnehåll kommer den att motverka sitt syfte vilket gäller såvältvångsvård som frivillig vård. Självfallet bör vården äga rum under slörslamöjliga hänsynstagande till människans självbestämmanderätt och integritet ochbör vara inriktad på att utveckla den enskildes egna resurser. TCO anser attdet som här framförts bör framgå av lagtexten. Vi instämmer i 13-14 §§, men vill ha en mer preciseradlag. Lagen måsle klart uttrycka klientens rättighet när del gäller: a) rätt till brasjukvård b) räll liUförebyggande slöd c) rätt lillplacering på bra institution/familjevård d) rätt till bostad/arbete efter vårdtiden (användFrämjandelagen) Varje tvångsomhändertagande innebär att samhället lar påsig elt stort ansvar för den omhändertagnes vård och behandling. Redan av dettaskäl finns det alltså anledning att i lagen föreskriva att den som vårdas motsin vilja har rätt till ändamålsenlig vård och behandling. Därtill kommer atlen god vårdkvalité är nödvändig om det skall vara möjligt att motivera denintagne för fortsatt vård och behandling. Enligt föreningens mening bör därförden tvångsintagnes rätt till god vårdkvalité säkras i lagtexten. Även från något andra utgångspunkter har flera remissinslanserframförl krav på preciseringar av vårdinnehållet i lagtexten. RA Stadgandena beträffande vårdens innehåll ålerfinns i 14S. 1981/82:8 172 min mening av central betydelse i sammanhanget. De bör,som jag ser del, kompletteras med en sammanfattande redogörelse för vad vårdenskall omfatta, såsom avgiftning och andra medicinska eller sociala insatser i avsiklatt uppnå det centrala syftet med behandlingen, nämligen alt häva del tillståndsom föranlett omhändertagandet och motivera och hjälpa missbrukaren att ändrasin situation så att omhändertagandet successivt kan gå över i behandling medmissbrukarens medverkan och samtycke.