prop · G5031 · 1981-12-31 00:00:00 — Med hänsynhärtill behövs del inte någon anmälan från överiålaren när överlåtelsen skerhär i landei lill en person bosatt utomlands. Anmälningsskyldigheten kan istället fullgöras av den polismyndighet som meddelar tillstånd till innehavet. Prop.1981/82:1 22 1de fall då skjulvapen skickas till en person som befinner sig utomlands behöverman däremol inle något lillslånd enligl vapenlagen för att kunna genomföratransaktionen. Utförsel av vapen regleras i stället i kungörelsen (1949:614)angående förbud mot utförsel från rikel av krigsmalerid(krigs-maleridkungördsen). Som krigsmateriel räknas pistoler, revolvrar, gevär,karbiner, kulspmtor och speciella delar till sådana vapen. Även bl.a. eldspmloroch raketer saml speciella delar till sådan maieriel hör hit. Från kungörelsenstillämpningsområde har undaniagits luft- och fjädervapen, slätborradehagelgevär samt sådana skjulvapen som inle är underkastade beslämmelserna ivapenlagen och speciella delar lill sådana vapen. Med vissa undanlag fordrastillstånd för alt krigsmateriel skall få utföras till utrikes ort. Chefen förhandelsdepartementet fär för särskilt fall meddela lillslånd all ulförakrigsmalerid från rikel. Avser ärendel ulförsd i större omfattning eller är deli övrigl av siörre vikl, skall frågan underställas regeringen. Krigsmateridkungördsengäller i princip samtliga de vapentyper som enligl vad jag harförordal bör omfattas av underrättelseplikt vid en svensk anslutning tillvapenkonventionen. Eftersom utförsel av krigsmateriel kräver tillstånd är detenligl min mening inte nödvändigl all exportören gör en särskild anmälan omöverlåtelse till någon som befinner sig utomlands. I stället kanhandelsdepartementet på lämpligl sätl underrätta den centrala myndighel somskall vidarebefordra upplysningar lill utlandet om utförseln. Vadsom har sagts nu om krav på lillslånd och om anmälan från handelsdepartementetnär vapen sänds från lill utlandet är i huvudsak lillämpligl också närvapen och vapendelar i annal fall förs ut ur landei. Emellertid får enliglkrigsmaleridkungördsen en enskild person ulan särskilt tillstånd förpersonligt bruk utföra skjutvapen som han enligl 5 § första eller andra stycketVL är berättigad all inneha här i riket saml nödvändig, till vapnet hörandeammunition. 1 detta fall aktualiseras en underrättelseskyldighet även förenskilda, för all konventionens krav skall kunna uppfyllas. Denobligatoriska skyldighelen all lämna underrällelser vid vapenulför-sel ärenligt konventionen (arl. 6) begränsad lill fall när ett vapen varaktigtöverförs lill en annan konventionsstats lerrilorium. Enligl den kommenlar ~"Explanalory report" - lill konventionen som har utarbelals inomEuroparådet skall en lidrymd som understiger inle anses"varaktig". 1 konventionen förutsätts emellertid också (art. 7) allunderrättelser skall kunna lämnas till sådana fördragsslulande länder genomvars lerrilorium vapen iransileras, om den siat varifrån vapnel har skickalsbedömer en sådan information användbar. Alt döma av kommentaren är dennadiskretionära underrälelseskyldighel avsedd alt täcka även fall då etl vapenförs ut lill en annan konvenlionsslal för . 1 promemorian harmed hänvisning härtill föreslagits en obligatorisk underrättelseskyldighet förvar och en som för ul ell vapen lill en konventionsstat. 1981/82:1 23 Vidremissbehandlingen har påpekats alt del inlemationella utbytet inom jakt- ochsportskyttel numera är omfattande. reser elt stort antal svenskarutomlands för att delta i jakter eller tävlingar med sina vapen. Även utländskamedborgare besöker i samma syfle. Inte minst inom förekommersådana resor till ell inte ringa anlal. 1 vapenlagen finns bestämmelser somunderlättar etl sådanl utbyte (16§ 1 VL). Som några remissinstanserhar påpekat kan en så långtgående anmälningsplikt som den som har förordats ipromemorian leda lill ökad byråkrati och inte oväsentliga kostnader församhällel. Övervägande skäl talar för att man inom ramen för konventionensregler försöker åsladkomma en lösning som leder till så lite krångel sommöjligl för den enskilde. Jag föreslår därför en ordning som innebär att i defall en person för ett vapen ur landet för än någonanmälningsplikt över huvud taget inte skall behöva förekomma. En sådan ordningtorde leda till all flertalet jakl- och sportskytleresor faller uianförsyslemel med anmälningsplikt. Över huvud tagel synes underrällelser lillfrämmande stater enligt konventionens art. 7 inle behöva förekomma annal än omdet undantagsvis skulle anses behövligt i fråga om regelrätta Iransiteringarnär ell vapen varaktigt utförs lill ullandel. Några nackdelar fränsäkerhelssyn-punkt behöver man enligt min mening inle befara med ell sådantsyslem. Svenska jägareförbundethar framförl uppfallningen all del kan vara svårt för den enskilde alt vidvarje tillfälle känna lill vilkel land som är anslutet till den europeiskavapenkonvenlionen. problem kan emellertid lösas på det sättet attuppgift om vilka länder som har anslutit sig till konventionen tas in ivapenkungörelsen. På det sättet kan den enskilde fortlöpande få underrättelseom vad som gäller i fråga om anmälningsplikten. Som jag haranfört meddelar chefen för handdsdepartemenlel för särskilt fall tillstånd attulföra krigsmateriel från riket. När fråga är om en förening eller annansammanslulning som skall della i en lävling eller övning utomlands, meddelasdock tillståndel av polismyndighelen (2 § krigsmateridkungördsen).Underrättelser om beslut av polismyndigheter torde dock i enlighet med vadsom lidigare har anförts - endasi undantagsvis behöva lämnas, eftersom del härvanligtvis inte är fråga om utförsel än . Enligl promemorians förslagskulle anmälan också behöva göras vid utiåning av skjulvapen till den som ärbosatt i någon konvenlionsslal. I fråga om korttidslån, t.ex. när elt vapenlånas ul under en jakl för all tillfälligt användas under ägarens överinseende,ligger del dock enligl promemorian i sakens natur atl anmälan inle skall ske. Svenskajägareförbundel har pekal på all olägenheier kan uppkomma, om man i ettjaktsällskap måsle skilja mellan olika nalionalileler när del gäller utlåningav skjutvapen. Jag har förståelse för denna uppfattning. 1981/82:1 24 Visseriigenframgår av kommentaren till konventionen all art. 5 tar sikte även på ullåning.De svenska bestämmelserna om ullåning av skjulvapen är emellertid mycketrestriktiva. a. gäller enligl 22 § VL alt utiåning får ske endast påkortare lid, högsl Ivå veckor. Lånas ell skjulvapen , måstelåntagaren på vanligt sätt söka tillstånd enligt vapenlagen till innehavet,vilket innebär atl anmälan i förekommande fall kan göras av den polismyndighelsom meddelar tillståndel. För fall då ell vapen som utlånats under högst tvåveckor skall användas endasi inom -vilkel ju regelmässigt ärförhållandel - blir kontrollen en intern svensk fråga, och en underrättelsetill den främmande staten kan inte rimligen fylla någon funklion. En tolkningav konventionen med beaklande av dess ändamål måste då anses leda till attnågon obligatorisk underrättelseskyldighet inte föreligger. För sådana fallbör därför inle heller någon anmälningsskyldighet föreskrivas. En sådanskyldighel synes däremot inle kunna avvaras för siluationer då ettkorltidsullånal vapen skall användas ulomlands. Fall av denna typ får dockförutsättas vara sällsynta. om anmälningskyldighel för enskilda som krävs för att vi skallkunna uppfylla konventionens krav på anmälningsplikt behöver sålunda inte blisärskilt omfattande. Vad som krävs är en bestämmelse om att den som förpersonligt bruk för ul ell egel vapen ur landei lill en konvenlionsslal skallgöra anmälan om del, om vistelsen skall vara . Delsamma börgälla den som - ulan all behöva tillstånd enligl vapenlagen - lånar ul ettvapen till någon som är bosall i en konventions-stal, om vapnel inte skallanvändas endast inom . Anmälan bör i dessa fall ske till den lokalapolismyndighelen, och anmälningsskyldigheten bör straffsanktioneras.Bestämmelser härom bör tas in i vapenlagen. Övriga föreskrifter som krävs föralt uppfylla konventionens bestämmelser i fråga om anmälningsskyldighet kan meddelasi annan författning än lag. Om ansluter sigtill vapenkonventionen med de förbehåll som jag har förordat innebärdelta för svensk del atl vi får underrättelse från fördragsslutande stater närnågon som är bosatt här i landet l.ex. ulomlands köper elt skjutvapen av detslag som det här är fråga om. Vidare sker underrättelse i de fall då någonutomlands bosatt person varaktigt för hit vissa egna skjulvapen. ålarsig på moisvarande sätl all underrätta fördragsslulande land när vapenöverförs lill della lands lerrilorium. Underrällelserna skall lämnas så snabbisom möjligl. Fördragsslutande parter skall på alll säll anslränga sig för atlförsäkra sig om att underrättelsen lämnas före den transaktion eller denöverföring lill vilken den hänför sig, och, om det inle går, alt underrättelsenlämnas så fort som möjligt därefter. Underrättelserna skall utväxlas mellan denationella myndigheter som de fördragsslutande parterna utser. När det anseslämpligl får underrättelserna skickas via . Enliglmin mening talar övervägande skäl för all rikspolisslyrelsen blir den cenlralamyndighel som såväl lar emol som vidarebefordrar den infor- Prop.1981/82:1 25 mation som del här är fråga om. De anmälningar somrikspolisstyrelsen sålunda får från moisvarande myndighel i etl annalfördragsslutande land bör styrelsen sända vidare till den lokala polismyndigheldär den person anmälan avser är bosatt eller, om del är ell förelag, har siltsäte. Del får sedan ankomma på denna myndighet all konlrollera all den personsom enligt anmälan förvärvat eller eljest innehar vapen också har lillslåndlill della. Den information som skall sända vidare ulomlandsfår styrelsen i enlighel med vad jag har föreslagil i huvudsak från handelsdepartementetsom beviljar lillslånd till utförsel av vapen. Viss information kommer ocksåfrån de lokala polismyndigheterna främsi i samband med all dessa antingenbeviljar lillslånd för en utomlands bosalt person atl här i landet inneha vapeneller lar emol anmälan från enskilda enligl de nya regler i vapenlagen som jagnyss har förordal. Om godtar förslaget om en svensk anslutning tillden europeiska vapenkonvenlionen har jag för avsikl atl föreslå regeringen allulfärda föreskrifter av i huvudsak denna innebörd. Med del syslem som jag härhar förordat leder en svensk anslulning inte till någol resursbehov. 2.3 Andra frågor rörande vapenlagstiftningen Som jag nämnde inledningsvis har del från olika håll förtsfram förslag till ändringar i vapenlagstiflningen. I departementspromemorianhar gjorts en genomgång av dessa, varvid ställningstaganden har redovisats lillde olika förslagen. I promemorian förordas inga mera genomgripande ändringar ivapenlagstiftningen, men de förslag som las upp har lilldragil sig ellbetydande inlresse vid remissbehandlingen och rör från praktisk synpunklviktiga frågor. I del följande skall jag beröra de förslag som har meraallmänl inlresse. Till vissa detaljfrågor återkommer jag i specialmotiveringen. En omdiskuterad fråga är i vad mån harpungevär ochharpunpisloler skall anses falla under vapenlagens tillämpningsområde. F. n.gäller att ett harpunvapen som vid normal användning endast har mycket ringa avståndsverkaninle räknas som skjulvapen i vapenlagens mening (prop. 1973:166 s. 136). Högstadomstolen har i etl avgjort mål (NJA 1977:120) slagit fast altelt harpungevär med 3 melers avslåndsver-kan inte skall räknas som skjulvapen idenna mening. Med hänvisning till aU viss osäkerhet föreligger bland detillämpande myndigheterna om i vad mån innehav av harpunvapen kräver lillslåndhar enligl vad som redovisas i promemorian RPS satl i fråga om del inle behövsett klarläggande uttalande av departementschefen eller ett bemyndigande förstyrelsen all klassificera harpungevär i lillslåndskrävande resp. intelillslåndskrävande grupper. 1981/82:1 26 I promemorian anförs alt det mol bakgrund av de uttalandensom gjordes vid vapenlagens tillkomst inle synes finnas fog för påslåendet allnågon ändring av rällslägel såvitt gäller gränsdragningen mellantillstånds-pliktiga och icke tillståndsplikliga harpungevär eftersträvades vid1973 års reform. Detta hindrar emellertid enligl promemorian inle atl det ändåfinns skäl som lalar för all harpungevär, i likhei med vad som gäller förluftgevär, bör klassificeras i tillståndsplikliga och lillståndsfria. 1 promemorianföreslås därför alt etl bemyndigande för alt företa ensådan klassificering las in i vapenlagen. Under remissbehandlingen har statens kriminaltekniskalaboratorium hälsat promemorieförslagel med lillfredsslälldse och hänvisal lillall labo-ratoriel inte har någon klar uppfallning om var gränsen skallsättas mellan tillslåndsfria och tillståndspliktiga harpunvapen. Själv villjag försl framhålla all, om ell redskap över huvud lägel skall kunna anses somvapen i vapenlagens mening, del som RÅ har i sill remissvar måsle krävasall redskapet beträffande verkan och ändamål är jämförligt med etl typisktvapen. Goda skäl synes emellertid tala för all rättsläget i fråga omharpunvapnen preciseras. Som RÅ har ullalal bör därvid lämpligen en annankonslmklion väljas än den som har förordals i promemorian. Jag föreslår denlösningen all harpun ullrycklingen nämns bland de projektiler som räknas upp ivapeniagens grundläggande definition av skjulvapen (1 § första slycket 1).Därmed blir huvudregeln att harpunvapnen underkastas tillslåndsplikt. Fråndenna huvudregel bör med sikle på bl.a. sådana harpunvapen som inle ärtillståndsplikliga undantag göras för harpunvapen med begränsad effekt. Jagföreslår att beslämmelser av denna innebörd tas in i vapenlagen.Rikspolisslyrelsen bör vidare, på samma sätl som gäller för luft- ellerfjädervapen i allmänhet, bemyndigas alt meddela närmare föreskrifter om vilkaharpunvapen som omfattas av undantaget Förslagel föranleder ändringar i I § förslå slyckel, 4 §2, 5 § andra stycket och 49 § I VL. 2.3.3 Trumma till revolver I promemorian föreslås all "Irumma" (cylinder)lill revolver skall ingå bland de delar till vapen som anges i I § andraslyckel vapenlagen. Innehav av en sådan Irumma - uiöver den som behövs för allvapnel över huvud taget skall vara bmkbart - skulle därigenom kräva särskilttillstånd. Förslaget har i princip godtagils av alla remissinslanser som harberört frågan. Även jag godtar förslagel i promemorian. Den som i daginnehar en sådan cylinder som här avses bör dock få ha den kvar utan lillslåndunder en viss övergångstid. Liksom Svenska pislolskylleförbundel förordar jagatt denna sätts till . Prop.1981/82:1 27 F.n.är enligl 4 § 3 VL hagelpalroner undantagna från siörre delen av lagenstillämpningsområde. I 5 § 1 mom. 4 jaklsladgan föreskrivs emellertid alt manvid jakl inte får använda slälborrade skjulvapen - dvs. vapen avsedda förhagelpalroner med siörre kaliber än 12 eller mindre kaliber än 36. 1promemorian föreslås alt vapenlagens undanlagsbeslämmdse för hagelpalroner iforlsätlningen skall omfatta endasi sådana palroner med cenlralantändning.Förvärv av hagelpalroner med kanlanländning skulle sålunda kräva lillslånd. Vidremissbehandlingen har flera instanser ställt sig tveksamma till förslagel.Naturvårdsverket och jägareförbundet har uualal all förslagel saknar praktiskbetydelse, eftersom hagdammunilion med kanlanländning praktiskt tagel aldriganvänds och över huvud tagel förekommer endast i kalibrar som inle är tillåtnaför jakl. Själv anserjag inle att det finns skäl alt genomföra förslaget. Detskulle naturligtvis kunna ifrågasättas all i enlighel med vad kriminaltekniskalaboratoriet har föreslagit begränsa den aktuella undanlagsbestämmelsen tillatl avse hagelpalroner - med kantan-tandning såväl som med cenlralantändning -som har kaliber 36 eller siörre och alltså normall är lillålna för jakländamål.Tillräckliga skäl för en sådan ändring synes mig emellertid inle kunnaåberopas. En annan fråga som vidremissbehandlingen har aklualiserals i della sammanhang är ammunitionen förkulgevär. Enligt 4 § 6 VL är kulammunition med cenlralanländning som är avseddför jaklsludsare fri från lillslånd. Däremol krävs tillstånd för kulammunitionmed cenlralantändning avsedd för exempelvis målskjutning. Vid remissbehandlingenhar påpekats alt denna ordning leder till praktiska olägenheter, eftersommöjligheterna att kontrollera att inte jaktammunition används till målskjutningär små. Föreskrifterna framslår också som irrationella. Som naturvårdsverkethar anfört lorde del nämligen ligga etl värde i all kunna använda samma typ avammunition vid jakt som vid målskjutning. Vidare slår det som Svenskajägareförbundel har påpekal klart atl nuvarande lagstiftning i della hänseendeleder lill onödigl merarbete för skyltar, jägare, ammunilionshandlare ochpolismyndigheter. 1 princip synes del inle heller i detta sammanhang finnasskäl att skilja mellan ammunition med cenlralantändning och sådan medkantantändning. Jag förordar därför att alla kulpalroner med cenlralanländningför gevär och - med vissa undanlag som jag strax kommer in på - alla palronermed kanlanländning lill sådanl vapen släpps fria. Som kriminaltekniskalaboratoriet har påpekat bör något lillståndskrav inte heller föreliggabeträffande ländhattar till centralantända patroner. 1fråga om gevärsammunition med kanlanländning bör som jag antyddetillståndsplikten finnas kvar i vissa fall, nämligen såvitt avser ammunition avkalibern 5,6x 15 R och annan ammunition till salongsgevär. Bakgrunden är attdel i fråga om salongsgevär f.n. gäller en reslriktiv 1981/82:1 28 1 deparlemenlspromemorian föreslås all man göråtskillnad mellan äldre och moderna salongsgevär. Äldre, lättare vapen ikaliber 5,6x 15 R, företrädesvis enskollsvapen bör i fortsäiiningen endasi fåförvärvas i undantagsfall. Dessa vapen har nämligen inle sällan undermåligprecision och bristfällig mekanism. Beteckningen "salongsgevär" börreserveras för vapen av denna typ. Moderna småvillssludsare i samma kaliber börenligl promemorian i fortsäiiningen belraklas som kulvapen i allmänhel.Tillslåndsgivningen för sådana vapen bör sålunda enligl promemorieförslagelanpassas härefter. Promemorieförslagethar moUagils posilivl av remissinslanserna. Jag har för avsikt alt senareföreslå regeringen alt den ordning som förordas i promemorian och som till slordel redan har kommii all slå igenom i praxis efter promemorians publiceringgenomförs. Eftersom tillslåndsgivningen när det gäller äldre salongsgevär äveni fortsättningen skall vara restriktiv bör lämpligen all ammunition av aktuelltslag vara tillståndspliktig. Jag förordar därför av bl. a. della skäl all delöverlåls ål regeringen alt beslämma alt viss typ av kanlantändgevärsammunilion fortfarande skall vara tillståndspliktig. De aktuella frågornakan då regleras i vapenkungörelsen. Ifråga om ammunition för revolver och pistol bör tillslåndskravet i principkvarstå. I enlighel med vad som har påpekats vid remissbehandlingen bör docksådan ammunition kunna släppas fri för vissa skytteföreningar. Jag återkommerlill denna fråga längre fram. F.n. saknas i vapenlagstiftningen regler som gör det möjligt för museer atl fåtillstånd till förvärv av skjutvapen. 1departementspromemorian föreslås en bestämmelse i 8 § VL av den innebörden althuvudmannen för ett museum som ägs av landsling, kommun eller en stiftelse somstår under tillsyn skall kunna ges tillstånd atl innehaskjulvapen som skall ingå i museets samlingar. Förslaget har i sak fåll ellpositivt mottagande vid remissbehandlingen. Självdelar jag liksom remissinslanserna den uppfallning som har kommii lill ullrycki promemorian. Som har påpekats av och statens historiskamuseer bör tillstånd kunna beviljas även andra museer, om de åtnjuterstatsbidrag enligl särskilda föreskrifter (se förordningen (1977:547) omstatsbidrag till regionala museer). Jag förordar all laglexien ulformas ienlighel härmed. Ärmémuseumhar påpekal att museer ofta har behov av all låna föremål för tillfälligaulställningar. Sådana ulslällningar varar inle sällan , ochlångivaren kan givelvis inle närvara under hela ulslällningsli-den. Armémusemföreslår därför all 22 § 1 och 4 VL ändras så all skjulvapen får lånas ut försådana ulslällningar. Enligl min mening är en sådan lagändring inle behövlig. 1stället bör huvudmannen för del museum som svarar för utställningen kunna sökasärskill tillstånd för innehavet av de ulslällda vapnen, enligt den nya bestämmelsensom jag har föreslagil. Prop.1981/82:1 29 Jag delar sluiligen länsslyrdsens i Öslergöllands länuppfattning atl det är angelägel att förvaringen av ell museums vapen ärgodtagbar. 1 49 § VL bör därför föras in en föreskrift som ger rikspolisslyrelsenräll all ulfärda särskilda föreskrifter i ämnet. Sådana föreskrifter bör somlänsstyrelsen har anfört tillgodose såväl allmänhetens krav att kunna få sevapnen som de krav på skydd mot tillgrepp som är nödvändiga frånsäkerhetssynpunkt. 2.3.6 Införsel av skjutvapen Enligt 16 § 2 VL får för tillfällig användning vid jakteller tävling här i riket svensk, dansk, finsk eller norsk medborgare fränDanmark, eller införa jakl- eller tävlingsskjulvapen medtillhörande ammunition. Vapnel och ammunitionen får i sådanl fall utanlillslånd innehas här i rikel av den som har infört egendomen under högsl Iremånader från införseldagen. Av departemenlspromemorian framgår all denna beslämmelsehar miss-bmkals i fall då svensk vapenlicens har ålerkallals för en nordiskmedborgare som är bosatt i . Denne kan under åberopande avIremåna-dersfristen i 16 § 2 VL ulan straffpåföljd föra in lill Sverigeexempelvis ell hagelgevär, som är licensfritt i övriga nordiska länder. Medhänsyn härtill föreslås i deparlemenlspromemorian alt 16 § 2 VL ändras så allendast sådana svenska, danska, finska och norska medborgare som inle är bosallahär i landet omfattas av beslämmelsen. Förslagethar godtagils av remissinslanserna. Också för egen del anser jag altpromemorieförslagel bör genomföras, låt vara all, som generaliullslyrelsen harpåpekat, möjlighelerna all konlrollera bestämmelsens efterlevnad från tullenssida i viss män är begränsade. Föreningen och Föreningen har ifrågasall om inle förbud i särskilda fall skulle kunnameddelas nordiska medborgare som exempelvis på grund av brottslig verksamhet ärolämpliga som vapeninnehavare att föra med sig vapen till med stöd av16 § 2 VL. Denna fråga kräver i så fall noggranna överväganden ochöverläggningar med våra nordiska grannländer. Jag är f. n. inte beredd attlägga fram förslag av den innebörd som föreningarna har förordal. 2.3.7 Förvaring av skjutvapen och ammumtion F.n. gäller enligl 26 § VL all skjutvapen eller en förvapnels funktion vital del av vapnet och ammunition skall förvaras under lås. 1promemorian föreslås all ammunition skall förvaras under annal lås än antingendel inlåsta skjutvapnel eller,- om det är en vital del av skjutvapnel somförvaras inlåst, denna vapendel. Förslaget har i sak godtagits vidremissbehandlingen. Liksom remissinstanserna godtar jag i sakpromemorieförslagel. Klart är dock alt en föreskrift i ämnet inle lämpligen börgöras obligatorisk. Om en vapeninnehavare exempelvis har anskaffat ettsäkerhetsskåp för vapenför- Prop.1981/82:1 30 varingen,lorde ju säkerhelsinlresset bli lika väl tillgodosett om även ammunitionenförvaras där som om denna förvaras för sig i ell mindre säkert utrymme. Tillskillnad från polischefs- och länspolischefsföreningarna anser jag inte atl detnu finns skäl atl frångå det ställningslagande staismakterna gjorde vidvapenlagens tillkomst och straffsanklionera förvaringsbestäm-mdserna.Försumlighet i samband med förvaringen av vapen torde i allvarligare fallkunna föranleda ansvar enligl . Därtill kommer att en överträdelseav de allmänna förvaringsbestämmelserna enligl gällande räll kan medföra attpolismyndighelen återkallar innehavslillståndel för vapeninnehavaren. Som påpekadesvid vapenlagens lillkomsi (prop.