prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — Den tekniska utveckUngen kan här komma att spela en roll. Enlikaledes viktig uppgift för NO bör vara alt på ett allmänt plan få ökadpublicitet och debatt kring konkurrensfrågorna och deras betydelse förkonsumenterna. 1981/82:165 234 Vadjag här har uttalat om särskilda uppgifter för NO ankommer del på regeringenalt besluta om. Jag kommer senare att särskilt anmäla dessa frågor förregeringens beslut. Eneffektiv och verkningsfull tillämpning av det föreslagna regelsystemet motskadliga konkurrensbegränsningar är givelvis i väsentlig grad beroende av vilkaresurser som stäUs till förfogande. Frågan om en resursförstärkning för NOmåste prövas redan mot bakgrund av de nya arbetsuppgifterna. Också denna frågaavser jag alt senare anmäla särskilt för regeringen. 3.8.1Giltigheten av avtal i strid med konkurrenslagstiftningen Ettavtal kan på flera sätt komma i motsatsställning till konkurrenslagen. Avtaletkan sålunda strida mot ett i lagen straffbelagt förbud. Del kan också träffasav ett förbud som MD meddelar. Men även ulan all så är fallet kan avtaletföranleda skadlig verkan enhgt lagen. Därmedinställer sig frågan vilken rältsföljd denna oförenlighet har för avtaletsgiltighet. 1 den mån ogiltighet kan sägas inträda gäller del också hursituationen konkret skall lösas för de berörda, avtalsparterna eller andra.Dessa spörsmål har aktualiserats under konkurrensulredningens arbete och synesha stor praktisk betydelse för näringslivet. Konkretmåste man skilja mellan ett förbud som träffar ett konkurrensbegränsande avtali sin helhet saml ett förbud som riktar sig mot endast en del av detta,exempelvis mot ett visst avtalsvillkor. Centralaregler om rättshandlingars ogiltighet finns i 3 kap. avtalslagen (1915: 218). 128 och 29 §§ föreskrivs ogiltighel av rättshandlingar som har fillkommh genomrättsslridigt tvång. 30 § behandlar svek och 31 § ocker. I 32 § anges bl. a.att en viljeförklaring, som till följd av felskrivning eller annat misstag harfått annat innehåll än som har varit avsett, inte är bindande för den som haravgelt viljeförklaringen, om motparten insåg eller borde ha insett misstaget. I33 § föreskrivs all en rättshandling inle får göras gällande, omomständigheterna vid dess fillkomst var sådana att del skuUe strida mot tro ochheder alt med vetskap om dem åberopa rättshandlingen och den gentemot vilkenrättshandlingen företogs måste antas ha haft sådan vetskap. Dessabestämmelser tar sikte på omständigheterna vid en rättshandlings fillkomst.Rättsverkan är att rättshandlingen förklaras ogiltig. I 36-38 §§ avtalslagenfinns däratöver vissa bestämmelser där rättsverkan är att avtalet helt ellerdelvis jämkas eller lämnas utan avseende. Föreår 1976 fanns i vissa andra lagar än avtalslagen civilrättsliga klausuler avliknande innebörd som i avtalslagen. Detta gäller bl. a. i fråga om 1981/82:165 235 skuldebrev,avbetalningsköp, försäkringsavtal, rätten till arbetstagares uppfinningar samtupphovsrätten till litterära och konstnärliga verk. Vid sidan av de nubehandlade lagreglerna tillämpades allmänna rätlsgmnd-satser om förhållandensom kan leda till avtalsvillkors ogiltighet, bl. a. den s.k.förulsättningsläran. upphävdes de nuberörda klausulerna utanför avtalslagen. De ersattes med en ny generalklausulsom utvidgar det lagreglerade området och har giltighet för helaförmögenhetsrätten. Den finns intagen i 36 § avtalslagen. Bestämmelsen anger attavtalsvillkor får jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligtmed hänsyn till avtalels innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senareinträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Har villkoret sådanbetydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i övrigt skallgälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat avseende eller isin helhet lämnas ulan avseende. Vid prövningen skall särskild hänsyn tas tillbehovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller eljest intar enunderlägsen ställning i avtalsförhållandet. Ytterligare anges i bestämmelsenall det anförda äger motsvarande tillämpning i fråga om villkor vid annan rättshandlingän avtal. Vid sidan om dennabestämmelse finns i 38 § avtalslagen en särskild regel. Den innebär alt omnågon för all förebygga konkurrens har betingat sig av annan alt denne inteskall bedriva verksamhet av visst slag eller inte ta anställning hos någon sombedriver sådan verksamhet, den som har gjort utfästelsen inte är bunden därav iden mån utfästelsen sträcker sig längre än vad som kan anses skäligt. I förarbetena (prop.1975/76:81) liU den nya bestämmelsen i 36 § avtalslagen belyses de skildasituationer som får beaktas bl. a. vid bedömningen av ett avtals giltighet. Jagvill till den del delta kan antas ha särskilt intresse på konkurrensområdet härredovisa bestämmelsens innebörd samt vidare vad som är all iaktta i fråga om 38§ samma lag. 36 § innebär all tvåalternativa påföljder är möjliga när ett avtalsvillkor bedöms som oskäligtenligt paragrafen, nämligen jämkning eller ogiltighet. En sådan påföljd ärmöjlig oavsett om oskälighelen hänför sig till villkoret i sig, tillomständigheterna vid avtalets tillkomst eller till något annat förhållande.Situationen kan vara den att det är fråga om huravida ett visst vUlkor vidtUlämpning i det särskilda fallet skall lämnas obeaktat. Men det kan ocksågälla att förklara ett villkor vara utan verkan för framtiden. 1 del senarefallet får generalklausulen användas för alt förklara ett avtalsvUlkor ellerhela avtalet ogUtigt. Av förarbetena framgår attvalet av påföljd beror på en mångfald faktorer och att domstolarna bör ha fullfrihet alt välja de lösningar som är mest praktiska och bäst tillgodoser partsyrkanden. Föredragande statsrådet tillägger dock att det vid undanröjande avett visst villkor kan uppstå den 1981/82:165 236 komplikationenalt någon annan bestämmelse måste träda i villkorets ställe. Han anför vidarealt exempel på jämkning kan vara nedsättning av viten och skadeslåndsbelopp,förlängning av frister eller tider för avtals giltighet samt uppställande avytterligare förutsättningar för inträdet av rältsföljder. Vidaredras i förarbetena upp vissa riktlinjer för tillämpningen av generalklausulen.Beträffande hänsynen till gott affärsskick uttalas bl. a. att en näringsidkarenormalt bör vara bunden av sin egen praxis. Jämkning bör alltså kunna ske omhan underlåter att tillämpa denna praxis i förhållande till viss part och istäUet gör gäUande ett strängare avtalsvillkor. Vidare sägs att ocksådiskriminering i princip bör kunna utgöra grund för jämkning. Iförarbetena behandlas även frågan om vilken hänsyn som skall tas tUl innehålleti andra lagbestämmelser än 36 § avtalslagen. På denna punkt uttalarföredraganden bl. VidtiUämpningen av generalklausulen kan hänsyn i många fall behöva tas tillinnehållet i andra lagbestämmelser. Den som yrkat att ett visst avtalsvillkorskall jämkas eller lämnas ulan avseende med slöd av generalklausulen bör somgrund härför kunna åberopa att villkoret strider mot en tvingande bestämmelseeller avviker från en disposiliv regel. Avtalspart bör emeUertid också kunnagöra gäUande att ett villkor skaU jämkas e.d. trots att det överensstämmer meden tvingande eller disposiliv bestämmelse. Närett viUkor strider mot en tvingande bestämmelse kan den som drabbas härav imånga fall få rättelse genom alt åberopa en sanklionsbe-slämmelse som anknytertill den tvingande bestämmelsen. I vissa fall kan ett villkor eller ett avtalförklaras ogiltigt, medan i andra fall den drabbade kan tillerkännasskadestånd. Del är emellertid inte alltid sådana möjligheter står till buds.Generalklausulen kan då ha en viktig uppgift att fylla genom att ge möjlighettUl jämkning av villkoret e. d. 1betänkandet berörs också frågan om förutsättningarna för alt tillämpageneralklausulen på avlal som slår i strid med lagstiftningen om skadligkonkurrensbegränsning. Vissa typer av konkurrensbegränsande avlal, nämligensådana som innebär bmlloprissättning eller anbudskarleU, är förbjudna enligtkonkurrensbegränsningslagen (1953:603), om inle har lämnatsärskilt tUlstånd. Kommer ett sådant avlal under allmän domstols bedömning, bördomstolen givelvis inle gå in på någon självständig bedömning av om avtalet ärsådant alt tillstånd kunde ha meddelats. Har tiUstånd inte meddelats, böravtalet bedömas enligt samma principer som andra avlal som strider mottvingande lagregler. Resultatet torde, som utredningen påpekar, bli alt avtaletanses civilrättsligt ogiltigt. Har meddelat dispens frånförbudsbe-slämmelsen, kan allmän domstol inte företa en förnyad prövning avsamma fråga. Detta hindrar dock inle att ett villkor i ett sådant avtal kan bliföremål för jämkning e.d., om viUkoret skulle anses oskäligt från någon annansynpunkt. 1981/82:165 237 Avtalsom kan förmodas vara konkurrensbegränsande kan i vissa fall bli föremål förprövning enligt konkurrensbegränsningslagen trots alt avtalet inte är av sådanart att del omfattas av förbudsbestämmelserna. Även när det gäller sådana avtaldelar jag utredningens uppfattning att allmän domstol inte bör gå in på någonsjälvständig prövning av skadlighelen från konkurrensbegränsningssynpunkt.AUmän domstol bör emellertid ha full frihet all vid en civilrättslig prövningbedöma om ett sådant avlal är oskäligt mot en enskild avtalspart eller ej. har ansett att ett avtal innefattar skadligkonkurrensbegränsning bör, som utredningen påpekar, kunna "tgöra ett skälför att en enskild part inte skall behöva vara bunden vid avtalet enligt dessinnehåll. Har å andra sidan funnit alt ett avtal inteinnefattar skadlig konkurrensbegränsning, hindrar inte detta att allmändomstol kan jämka ett visst villkor e. d. på gmnd av att det bedöms somoskäligt. Ytterligaretas i förarbetena upp frågan om s. k. kopplade avtal. En avtalspart kan t. ex.ha ingått ett på avtalet grundat sidoavtal med en tredje person. Vidare kanflera avtal vara beroende av varandra utan att direkt vara sammankopplade. Detgäller t. ex. avlal som träffas av detaljhandlare och andra mellanhänder idistributionen. På denna punkt uttalas att man vid tillämpningen av 36 § inlekan bortse från all ett avlal kan påverkas av avtalsförhållanden i ett annatled. Sambandet mellan ohka avlal kan vidare ge anledning till en meravidsträckt tillämpning av bestämmelsen än annars, när det är fråga omavtalsrelationer mellan näringsidkare. Konkurrensutredningenar\iÖT mot bl. a. denna bakgrand följande: Det kan sägas att gäUande rättinnebär, ulan all detta generellt regleras i lag, all en ogillighelsverkan inleautomatiskt är knuten till varje form av legalt förbud e.d.' Det är alltsåalltjämt ingalunda säkert att en rättshandling som från viss synpunkt ärlagstridig eller rent av straffbar är civilrättsligt ogiltig. Allmänt gälleratt man vid prövning av frågan måste särskilt se till förbudels syfte,konsekvenserna av en ogillighelspåföljd och behovet av en sådan påföljd. Tilldetta kommer all med begreppet ogiltighel inle alllid skall förstås nullitetulan varje rättsverkan. Så kan ibland vara fallet om ett avtal har ingåtts i stridmed ett lagsladgal förbud. Har å andra sidan avtalet träffals före del förbudetmeddelades kan ogiltighet föreligga i fråga om skyldighet att prestera enligtavtalet. Delta behöver dock inle sakna rättsverkningar i övrigt, exempelvis ifråga om återbäring av skiftade prestationer eller om skadeslåndsskyldighel. Konkurrensutredningenhar övervägt huravida den föreslagna lagen borde reglera ocksåogUlighelsfrågan, såvitt gäller missbruksbeslämmdsens förbud. Bedömningen äralt detta inle krävs. Utredningen ullalar följande till stöd för sin slutsats.Utslagsgivande är alt frågan om ogiltighet synes ha vunnit entillfredsställande lösning genom generalklausulen i 36 § , 1974 s. 126 ff., med där angivna källor ifråga om Jfr.Karlgren, Avtalsrättsliga spörsmål. 1954, s. 10 ff. Prop.1981/82:165 238 avtalslagen.Vid tillämpningen av denna kan, som har framgått, beaktas de skUda sakfrågorsom kräver en praktisk lösning för de berörda. Klausulen kan vidare användasvare sig visst avlal strider mot en lag vari föreskrivs ogiltighel eller såinte är fallet. En föreskrift i utredningens lagförslag rörande ogiltighetskulle därmed sakna eget värde. Dessutom skuUe den väsentiigen lösa endast endelfråga, nämligen den huravida fullgördselalan kunde bifallas av allmändomstol. Kvar står då behovet av att i vissa lägen lösa följdfrågorna. Dettakan ibland bäst ske genom att avtalet jämkas i ett enskilt fall i stället föratt man konstruerar ett mer stelt system med lagstadgad ogiltighetspåföljd. I fråga om de skildasituationer som kan komma upp just på konkurrensbegränsningsområdet tilläggerutredningen följande: Har ett avlal träffats i strid med ett slraffsanklioneralförbud synes del vara uteslutet att allmän domstol skulle döma ut fullgörelseenligt det förbjudna avtalet och därmed sätta å sido vad KBL avser attförhindra. Rör tvisten i stället fråga om tillämpning av 36 § avtalslagen pådet sålunda förbjudna avtalet torde, som har uttalats i förarbetena, avtaletanses civilrättsligt ogihigl. Också det förhållandet att anbudsgivare, som harslutit avtal med beställaren, inte gentemot denne har fullgjort sinupplysningsplikt enligt 2 kap. 9§ sista stycket i den nya KBL, kan vara engrand för att tillämpa 36 §. Vidare kan inträffa att MD förbjuder ett avtal,som inte är kriminaliserat, därför alt del innefattar skadlig verkan. Detta börutgöra ett skäl för att en enskild part inte skall behöva vara bunden vidavtalet enligt dess innehåll. Ettavtal kan vidare innebära skadlig verkan utan alt delta har rättsligtfastställts genom ett generellt förbud eller genom ingripande enligt bestämmelseni 2 kap. 1 § lagförslaget, fortsätter utredningen. Avtalet kan exempelvisinnebära diskriminering utan att sådan ockersilualion föreligger som grundarogiltighet enligt 31 § avtalslagen. 1 detta läge bör enligt återgivnauttalanden i förarbetena till ändringarna i avtalslagen diskrimineringen iprincip kunna utgöra grund för jämkning med stöd av 36 § nämnda lag. Har åter ettmed slöd av den nya KBL uppställt förbud träffat endast visst eller vissavillkor i ett avtal, kan jämkning ske på olika sätt enligt 36 § avtalslagen.Utredningen hänvisar på denna punkt till bestämmelsens förarbeten. Slutligenberör utredningen den förut redovisade föreskriften i 38 § avtalslagen. Däribehandlas möjligheten all jämka eller åsidosätta en konkurrensklausul.Bestämmelsen avser bl. a. specifikt arbelsrältsliga förhållanden (se prop.1975/76:81 s. 148-149) och rör motstående partsintressen. Endast medelbartkommer del allmännas intressen under bedömande. Enligt utredningen gällerdärför självfallet att möjligheterna alt gripa in enligt enkonkurrenslagstiftning inte på något sätt binds genom 38 § avtalslagen. MD kansålunda förbjuda en konkurrensklausul som del eventuellt inte hade varitmöjligt att angripa med stöd av 38 § sistnämnda lag. har uttalat har inle föranlett erinringar vid remissbehandlingen.Utredningens överväganden torde vara rättvisande och jag kan därför i principansluta mig till dem. 1981/82:165 239 Jaghar tidigare (3.4.2.2) berört byggkonkurrensutredningens förslag om enförfatlningsmässig reglering i KBL av en viss skadeslåndsskyldighel. Förslagetinnebär att om avlal har slutits på grundval av anbud som har avgetts i stridmed vad nämnda utredning föreslår i fråga om ett anbudskartellförbud,beställaren skall äga fordra ersättning för därigenom uppkommen skada. Enligt2 kap. I § skadeståndslagen (1972:207) skall envar som uppsåtligen eller avvårdslöshet vållar person- eller sakskada ersätta skadan, såvida inte annatföljer av lagen. Vidare gäller enligt 4§ samma kapitel att den som vållar renförmögenhelsskada genom brott skall ersätta skadan enligt vad som är föreskriveti lagen i fråga om person- och sakskada. Med ren förmögenhetsskada förstås ilagen sådan ekonomisk skada som uppkommer ulan samband med att någon liderperson- eller sakskada. Deltaskadebegrepp ingick under vad som tidigare brakade benämnas allmänförmögenhetsskada. Begreppet täcker skada som drabbar en persons allmännaekonomiska ställning. Del kan här vara fråga om bl. a. utebliven vinst inäringsverksamhet eller intrång i en immaterialrältighet (se prop. En skadeståndsregel just för anbudskartdtfall skulle således varainriktad på ren förmögenhelsskada. Vidremissbehandlingen av byggkonkurrensutredningens förslag restes viss invändningmot regeln rörande skadestånd. Därvid sattes i fråga behovet och lämplighetenav denna. Genomskadeståndslagen gavs till följd av regeln i 2 kap. 4§ uttryck förrättsprincipen all ren förmögenhetsskada, vållad genom brott, grundar rätt tillersättning av den som har framkallat skadan. Enligt konkurrensulredningensbedömande saknas därför tillräcklig anledning att ta in en särskild föreskrifti en ny KBL. Föreskriften skulle ju inte vara behövlig vid sidan ombestämmelsen i skadeståndslagen. Fråganom skyldighet att betala skadestånd för rén förmögenhelsskada bör dock vidlagöversynen behandlas inle blott med sikte på vad del föreslagnaanbudskartellförbudet täcker, anför utredningen. Dessutom måste nämligenövervägas vad som lämpligen bör gälla i fråga om skadeslåndsskyldighel påkonkurrensbegränsningsområdet i sin helhet. Utredningenuttalar följande: Till en början får framhållas alt frågan om vad som ärersällningsgillt synes vara tillfredsställande reglerad på hela del fält somenligt lagförslaget är straffbelagt. Att den rena förmögenhelsska-dan skallersättas vid brott följer ju av bestämmelsen i 2 kap. 4 § skadeståndslagen.När del gäUer andra skadliga konkurrensbegränsningar är dock lägel ett annat.Eftersom del här inte är fråga om brott enligt den föreslagna lagen, grandarskadeståndslagen inle rätt till ersättning annat än om förfarandet ärbrottsligt enligt en annan författning. Så kan någon gäng vara fallet i frågaom skadlig konkurrensbegränsning som inle är straffbe- 1981/82:165 240 1 vissa av de återstående fallen kan vidare rätt till ersättning finnas enligtannan lagstiftning. Där reglerad skadeslåndsräll rubbas nämligen inle avskadeståndslagen. Exempel på sådana regler finns bka.. på immaterialrättensområde. Vad frågan rör i detta sammanhang är således restfallen- Om behovföreligger av en skadeståndsregel för dess, utgör skadeståndslagens regleringintet hinder mot alt i en ny KBL tas in en sådan regel. Enligt 1 kap. I §skadeståndslagen tillämpas nämligen inte lagens bestämmelser om skadestånd, omannat är särskilt föreskrivet, Utredningenfortsätter: I 19§ MFL finns en bestämmelse som ger konkurrerande näringsidkarerätt till ersättning i vissa fall. Utöver de faU sorn tar sikte på förfarandensom har straffbelagts i nämnda lag gäller alt rätt tiU ersättning föreliggernär någon bryter mot förbud som i ett enskilt fall har meddelats mototillbörlig marknadsföring. Detta innebär att nämnda lag inte grandarskadeståndsrätt för vad som har skett före del ett sådant har meddelats. Endastskada som har uppkommit genom alt förbudet överträds är alltså ersältningsgill.Vid bestämmelsens tillkomst avvisades (se prop. 1970:57 s. 100 ff.) tanken påen mer omfattande ersätlningsrätt. Detta skedde mot bakgrund bl. a. av att etthandlande som strider mot de i generalklausulen angiyna normerna jnte i och försig bör kunna föranleda påföljder av annat slag än eti förbud mot upprepande. Detsist anförda bör enUgt konkurrensulredningens uppfattning f. n. iakttas ocksåpå konkurrensbegränsningsområdet. Av detta följer att en förfatlningsmässiglreglerad skadeslåndsskyldighel - om en sådan skulle uppställas här skullekomma att ha en praktisk funktion endast i de säkerligen ytterst fåtaliga fallnär ett meddelat vitesförbud överträds. Därför måste starkt sättas i fråga omen sådan regel skulle vara meningsfylld på del nu aktuella området, anförutredningen. Tilldetta kommer all kpnkurrensutredningens förslag innebär en kraftig skärpning avsamhällets inställning till skadliga konkurrensbegränsningar, anför utredningensom vidare ullalar följande: Brotlsområdel har gjorts betydligt större, vilketinnebär motsvarande skadeslåndsskyldighel för ren förmögenhelsskada. Bådepreventiva och reparaliva effekter förknippade med skadestånd har där alltsåtillgodosetls. Även utanför brotlsområdel föreslås väsentligt effektivaresanktioner. Del kan då inle övertygande hävdas att behpv nu föreligger avytterligare åtgärder. Frågan huruvjda sådana bör komma till stånd bör i stäUetlämpligen prövas när erfarenheter har vunnits av ett syslem för ingripandesådant som det föreslagna. Dessutom bör tilläggas att skadeståndslagensståndpunkt i fråga om ersättning för ren förmögenhelsskada inle innebär allrättsläget är statiskt. Enligt uttalanden i förarbetena till lagen (prop.1972:5, särskilt s. 449--450 och 568) är bestämmelsen om ren förmögenhetsskadainte avsedd att utgöra hinder för en rättsutveckling genom praxis i riktningmot ett vidgat an.svar för ren förmögenhelsskada. Åt rättstillämpningen ärenligt vad som följer av uttalandena Ln. lämnat tiU avgörande frågan i vilkenutsträckning Prop.1981/82:165 241 ersättningför ren förmögenhetsskada kan eller bör utgå i andra fall än vid brott eller dåskadeslåndsskyldighel är föreskriven i annan lag. Också påkonkurrensbegränsningsområdet kan alltså en vidareutveckling komma att ske genompraxis. Men del kan också komma all prövas mer generellt påförmögenhetsrättens område i vad mån skyldighet all ersätta renförmögenhelsskada bör utvidgas genom lag. Slutligengäller det frågan vilka som tillhör kretsen av skadeståndsberät-tigade.Utredningen anser att delta får bedömas efter vad som är naturligt medbeaktande av lagens skyddsintressen. Till denna krets hör i principkonkurrerande näringsidkare liksom andra näringsidkare i tidigare eller senaresäljled, om de berörs mer direkt av brottet. Däremot tillkommer inteersättningsrätt mer obestämda kretsar, såsom exempelvis konsumenter som endastindirekt berörs. Lagens syfte är visserligen att främja det totalakonsumenlkolleklivets intressen. Dess verkningsområde är dock näringsUvet ochde där agerande. Inteheller i denna del har någon invändning förts fram vid remissbehandlingen. Jagfinner i huvudsak de argument utredningen har lagt fram vara vägande även i detläget att de av utredningen föreslagna nya straffbelagda förbuden inle införs.Alltså kan jag ansluta mig till utredningens linje. TUI vad utredningen haruttalat bör fogas att också kontraktudla förhållanden kan komma underbedömning då en skadeståndsfråga prövas i del enskilda fallet. 3.8.3Pris- och kartellnämndens uppgiftsinhämtande ifråga om fast egendom Utredningenpekar på att den föreslagit att en ny konkurrensbegränsningslag skaU omfattaockså näringsverksamhet som avser fast egendom m.m. och att NO skall gesmöjlighet att själv fordra in uppgifter som behövs i ärende enligt lagen.Reglerna om detta gäUer också i fråga om fast egendom. Utredningens avsikt ärdock att NO alltjämt skall kunna begära att SPK inhämtar uppgifter när delgäller bl. a. mer omfattande undersökningar. Därvid har SPK som rättslig grundför att kräva in uppgifter de regler som finns i uppgiftsskyldighetslagen (seavsnitt 3.5.3). Som där framgår föreligger skyldighet att lämna uppgifter förföretagare. Därmed förstås enligt 2 § samma lag: envar som yrkesmässigttillverkar, säljer eller köper viss förnödenhet, driver rörelse för utförandeav viss tjänst ål annan, utövar försäkringsrörelse eller rörelse avseende in-eller utlåning av penningar eller handel med in- eller utiändskl mynt eUer medvärdepapper, överlåter eller upplåter förmögenhetsrältighet av immateriell art,upplåter nyttjanderätt till viss förnödenhet eUer utövar sådan hotell- ellerpensionatsrörelse, för vilken fordras myndighets tiUstånd. Enligt bestämmelsenlikställs med företagare sammanslutning av företagare. Denna bestämmelse ärlikalydande med 26 § KBL. Att det i båda bestämmelserna använda uttrycketförnödenhet inte omfattar fast egendom m. m. har redovisats tidigare (3.6.1). Prop.1981/82:165 242