prop · G50396 · 1981-12-31 00:00:00 — Även kronofogdemyndigheterna i , ochSkövde liksom /SR är tveksamma till förslaget att länsrätt skall varaöverprövnings- och besvärsinstans i fråga om preskriptionsförlängning ochförespråkar i stället att man anknyter till fullföljdsreglerna i utsökningsl ;n och förslaget till ny utsökningsbalk. 2 Specialmotivering 2.1 Rubrik och disposition Lagen anger den tidsrymd som står till förfogande för attkräva ut vissa fordringar. Den avser fastställda fordringsanspråk. Preskriptionav rätten att föra talan om fordrans fastställande regleras således inte ilagen. anser att det måhända finns skäl för attdetta förhållande bör komma till uttryck i lagens rubrik. Denna kan t. ex. lyda"Lag om preskription av fastställd skattefordran m. eller"Lag om preskription av påförd skattefordran m.m." Avsnittet "Innebörden av preskription m. ärenligt skattetilläggsutredningen av så grundläggande karaktär att det börflyttas fram och placeras före avsnittet om preskriptionstiden och omedelbartefter bestämmelserna om lagens tillämpningsonn'åde. 1981/82:96 95 Lagen föreslås omfatta praktiskt taget alla fordringar påskatt, tull eller offentligrättslig avgift samt betalningsförpliktel.ser somhänför sig till sådan fordran. Utanför tillämpningsområdet faller däremot vissagrupper av fordringar som ryms inom begreppet "allmänt mål" t. ex,böter, vite och rättegångskostnader. Liksom utredningen anser skattetilläggsulredningen att dennaturliga räckvidden för lagen bör vara de fordringar som från uppbörds- ochindrivningstekniska synpunkter är av samma karaktär. Mot den bakgrunden finnerskattetilläggsutredningen det föreslagna tillämpningsområdet väl avpassat. Urlagteknisk synvinkel kan det enligt skattetilläggsutredningen diskuterashuruvida inte samtliga lagar beträffande vilka preskriptionsbestämmelserna äravsedda att tillämpas borde efter förebild av t. ex. skattebrottslagen(1971:69) räknas upp i paragrafen. I paragrafen anges att preskriptionstiden är . Detinnebär att vissa skatteslag som f. n. omfattas av tioårig preskriptionstidkommer att få förkortad preskriptionstid. i pekar i detta sammanhangpå ett speciellt problem som rör arvs- och gåvoskatt. Sammanläggning av arvs-och gåvoskatter vid skatteläggning skall enligt 19 § AGL ske inom entioårsperiod. Vid den senaste skatteläggningen skall sistaförvärv beskattas från "toppen" av sammanlagda förvärven underperioden. Skatteskalan är progressiv. Den skattskyldige får härigenom fillgodoräknasig skatt på tidigare förvärv, även om skatt då inte erlagts och även omtidigare förvärv inte ens deklarerats. Denna sammanläggningsregel infördes1958. Motiv till kumulationsregeln var bl. a. att skatten omfattas av reglernaom tioårig preskription varigenom skattskyldighet kvarstår . Införs femårig preskription är enligt länsstyrelsenmåhända motiven till den sammanläggningsregel som infördes inte fulltbärande. I paragrafen anges från vilken tidpunkt den femårigapreskriptionstiden skall beräknas. punktskatteutredning tar upp förslagetsåterverkningar på punktskatteområdet och påtalar vissa olägenheter medförslaget. 1981/82:96 96 punktskatt i enlighet med deklarationen meddelas inte ettformellt skattebeslut utan ett sådant anses fattat vid den s. k.beslutsfristens utgång. Beslutsfristen, dvs. den tid inom vilken beslut omskatten kan meddelas, löper ut efter utgången av det kalenderår undervilket beskattningsperioden gått fill ända. Eftersom preskriptionstiden enligtförslaget skall räknas från skattepåföringen leder reglerna i 19 § FKL till attdenna tid förkortas om beslut om skatt meddelas före beslutsfristens utgång.Denna skiljaktighet torde enligt punktskatteutredningen inte vara avsedd. Punktskatteutredningenuttalar att den kommer att föreslå en ny beslutsordning för punktskatter somäven skall tillämpas på prisregleringsavgifter. Genomförs det förslaget kommerde påtalade olägenheterna med preskriptionsförslaget aU undanröjas. i pekar på att förmervärdeskattens del har utredningens tolkning av paragrafen fått olyckligakonsekvenser. Utredningen fastslår att mervärdeskatt för sammaredovisningsperiod kan komma att preskriberas då skattenfastställs till högre belopp vid tillfälle efter det första automatiska fastställelsebeslutet.Det är förvånande att utredningen, som haft till målsättning att förenklapreskriptionsreglerna för allmänna fordringar, kan föreskriva en sådanordning. En grundläggande regel för preskription av mervärdeskatt måste uppställas:skatt för en och samma redovisningsperiod preskriberas vid en och sammatidpunkt. Enligt kronofogdemyndighetens mening finns ingen anledning att ändrapå den praxis beträffande preskription av mervärdeskatt som gäller förnärvarande. JKviW ur språklig synpunkt ifrågasätta om det är riktigtatt här säga att en fordring påförs gäldenären. I själva verket är det ju frågaom en skuld som påförs gäldenären. Förslagsvis skulle man i stället kunnaformulera texten på följande sätt. "Preskriptionstiden börjar löpa vidutgången av kalenderår, då det allmännas fordran på gäldenären uppkommer".Vad nu sagts gäller även motsvarande formulering i slutet av paragrafen. RSV och RFV berör båda problem som sammanhänger med talerättspreskription. RSV påpekar att enligt 71 § 2 mom. första stycket UBLskall alltså även i fortsättningen utgången av uppbördsåret vara utgångspunktför beräkning av talerättspreskriptionsfiden. RSV vill i detta sammahangframhålla vikten av att man i samband med en eventuell översyn avbestämmelserna om taleräftspreskription också ser över övriga bestämmelser i uppbördsåret används som utgångspunkt för beräkning av tidsfrist, t. ex.56 § 5 mom, och 70 § 1 mom. RFV vill för sin del påpeka ett preskriptionsproblem somsammanhänger med talerättspreskriptionen inom arbetsgivaravgiftsområdet. Enligtgällande bestämmelser kan avgiftsunderlag vid efterdebitering avarbetsgivaravgift - t. ex. efter revision i avgiftsärendet - bestämmas senastintill utgången av sjätte året efter utgiftsåret. I praktiken innebär en sådan efterdebitering,att 1981/82:96 97 en tillkommande avgift beräknas som en ny"slutlig" avgift för utgiftsåret i fråga med avräkning för tidigarepåförda preliminära och kvarstående avgifter. Om en sådan tillkommande avgiftpåförs mot slutet av ovannämnda sexårstid, utlöper preskriptionstiden för deavräknade avgifterna innan preskripfionstiden för den tillkommandeavgiften löper ut. I fråga om det framskjutna preskriptionsinträdet kan enligty!.för fall där anståndet gäller endast en del av fordringen, sättas i fråga ompreskriptionstiden för hela fordringen bör förlängas. Skälen för en sådanordning framgår inte klart. När det gäller 4 iJ i övrigt är innebörden heltklar för den som är expert och har insikt i terminologin på det nu aktuellaområdet. För andra är emellertid "anstånd" och "uppskov"synonyma begrepp. Även den som fått uppskov av kronofogdemyndigheten kan därförsynas falla under paragrafen. Det bör enligt JK vara möjligt att finna enlösning som tydligt anger vad paragrafen innebär. RSV anser också attbegränsningen till författningsreg-lerat anstånd bör framgå tydligare. Skatteiilläggsutredningcn finner liksom JK att utredningeninte närmare motiverat förslaget att det framskjutna preskriptionsinträdetskall avse fordringen i sin helhet trots att anståndet omfattade endast en delav fordringen. Det är enligt skattetilläggsutredningen inte självklart att denförlängda preskriptionstiden skall oinfatta även sådant belopp för vilket hinderför indrivning inte föreligger på grund av anstånd, 2.4 Förlängning av preskriptionstid RSV anser att eftersom också 4 och 5 §§ innehåller reglerom preskrip-fionsföriängning rubriken bör förtydligas. Förslagsvis kunde denlyda "Beslut om förlängning av preskription". Enligt paragrafen får preskripfionstiden förlängas, om densom svarar för betalning av fordringen sedan denna lämnats för indrivning görsig av med utmätningsbar egendom i syfte att försvåra det allmännas möjligheteratt få betalt för fordringen. Kritiska synpunkter förs fram mot förslaget, att denhandling som skall hgga fill grund för beslut om förlängning måste ha ägt rumefter det att fordringen överlämnats för indrivning, av bl. a. RSV,länsstyrelserna i och , skattetilläggsutredningensamt kronofogdemyndigheterna i , , , ochMalmö. 1 1981/82. 1981/82:96 98 RSV delar inte utredningens uppfattning att det bör krävasatt de i 6 § intagna rekvisiten har uppfyllts sedan fordringen överlämnats förindrivning. Det år enligt verket svårt att förstå skälet till en sådanbegränsning. Det kan vidare uppkomma osäkerhet om när en förlängningsgrundandeåtgärd har vidtagits, särskilt beträffande fordringar tillhörande kategorinhandräckningsmedel, där indrivningsärendena skickas mellan kronofogdemyndighetoch uppdragsgivande myndighet och övervägande delen av tiden ligger hos densenare. Utredningens åsikt att sabotagehandlingar som begåttsinnan mål överlämnats för indrivning får bemötas med lagstiftningsåtgärder ifråga om talerättspreskription finner skattetilläggsutredningen inteövertygande. Visserligen är det uppenbart att det erfordraslagstiftningsinsatser av annat slag för att komma till rätta med de nu avseddaförfarandena. Emellerfid är det tveksamt om någon annan lagregel kan förhindrabetalningssabotage som vidtas t. ex. sedan gäldenären fått misstanke om atthans skatteundanhållande är upptäckt men innan fordringen har överlämnats förindrivning. Villkoret att fristen får förlängas endast om förfarandet harföretagits sedan fordringen har lämnats över för indrivning bör enligtskattetilläggsutredningens mening utgå. Motsvarande bör gälla för fall somavses i 7 S. Utmönstras detta villkor ur lagtexten föreligger behov av att påannat sätt begränsa den tidsrymd inom vilken förfarande som avses i paragrafenskall ha företagits för att kunna grunda beslut om förlängning.Skattetilläggsutredningen anser att en praktisk lösning av problemet får ansesvara att förfarande av nu avsett slag. såvitt avser det allmännas fordran påskatt, tull eller avgift, skall ha inträffat sedan tidpunkten för avlämnande avdeklaration eller annan liknande handling, som borde ha utgjort grund förfordringen, har inträtt. Olika modeller för att fastställa tidpunkten förs fram iandra remissyttranden. i förespråkar en modelldär möjligheten till preskriptionsförlängning är knuten till tidpunkten förfordrans fastställande. En sådan regel medför att parterna alltid i förväg vetfrån vilken tidpunkt indrivningshindrande åtgärder kan föranleda preskriptionsförlängning.Som utredningens förslag är utformat kan den betalningsskyldige inte veta närnämnda tidpunkt inträffar. i föreslår attbegränsningen skulle vara den som gäller för betalningssäkring, dvs. att denperiod skattefordran avser gått till ända eller att skatten dessförinnanförfallit till betalning. i föreslårdebiteringstillfället som utgångspunkt. 1 fråga om avgränsningen av den personkrets som avses iparagrafen, anser skattetilläggsutredningen att med uttrycket "den somsvarar för betalningen av fordringen" måste förstås gäldenär ochborgensman men även företrädare som har ålagts betalningsskyldighet enligt 77 a§ UBL genom lagakraftägande dom. De förfaranden som avses i den nu förevarandeparagrafen kan emellertid även företas av andra personer än de nu nämnda, t. ex. 1981/82:96 99 Vad angår juridisk persons skatteskuld kanofta förfarandena vidtas av någon som inte är i ställningen att han kan"legalt" ha handlat för den juridiska personens räkning fastän detkan antas att legal ställföreträdare har initierat eller godtagit åtgärden. Detskulle leda till otillfredsställande konsekvenser om invändningar grundade påsådana situationer skulle förhindra beslut om preskriptionsförlängning.Bestämmelsen bör därför kompletteras med att avse även åtgärder av företrädareför betalningsskyldig. Uttrycket "företrädare" bör ges samma innehållsom företrädarebegreppet enligt bl. 77 a § UBL. RSVbehandlar fallet, att en fordran kanske inte kan hållas vid liv gentemotföreträdare p. g. a. att företrädaransvaret inte hunnit fastställas. Intressetav att hålla fordringen vid liv gentemot bolaget är i dessa fall stort. i konkurs föranleda att en fordran bör hållas vidliv gentemot bolaget. 1 nu anförda fall torde intresset att saboteraförlängningsprocessen vara stort. Om företrädarprocessen inte hunnit så långtatt dom hunnit meddelas medför den föreslagna konstruktionen att möjlighetenatt slutföra processen mot företrädare blir beroende av utgången iförlängningsärendet. Företrädarens åtgärder med sin privata egendom -denegendom som företrädarprocessen syftar till att åtkomma - kan enligt förslageti ett sådant läge inte föranleda preskriptionsförlängning, inte ens vad gällerden presumtiva fordran som företrädarprocessen rör. 1 de fall det allmännaförlorar företrädaransvarsmålet p. g. a. att fordringar preskriberatstillkommer dessutom rättegångskostnaderna. En sådan ordning är enligt RSV:smening otillfredsställande och innebär i förhållande till de nuvarandebestämmelserna en allvarlig försvagning av statens ställning gentemot depersoner mot vilka lagförslaget vänder sig. Om förslaget genomförs måste de nuberörda olägenheterna undanröjas, JK pekarpå att i bl. a, 6 och 7 SS förekommer uttrycket "den som svarar förbetalning av fordringen". JK vill ifrågasätta om man inte. för att underlättaläsningen och förståelsen, kunde använda uttrycket "gäldenären eller annansom svarar etc". Därmed uppnås bättre anknytning till främst 3 §. Skatletilläggsutredningenbetonar det önskvärda i att reglerna om preskription är enkla och tydliga såatt såväl myndigheter och gäldenärer i varje situation utan egentligatolkningssvårigheter kan avgöra preskriptionsfrågan. I förevarande paragrafhar föreslagits ett subjektivt rekvisit för beslut om förlängning ("detkan antas ha skett för att försvåra" etc. ,..). Självfallet måste detta villkornormalt bedömas på grundval av objektivt iakttagbara fakta, vilket även framgårav specialmotiveringen till paragrafen. Men det kan å andra sidan antas atttvister om tolkningen av rekvisitets tillämplighet i det enskilda fallet måsteuppkomma. vill understryka att det här ju rör sig omförlängning av preskriptionstid, alltså om beslut som inte återverkar på detförfarande som har försvårat indrivningen. Mot denna bakgrund synes det fulltförsvarligt att byta ut det nämnda Prop.1981/82:96 100 subjektiva rekvisitet mot ett objektivt villkor,förslagsvis att "förfarandet med hänsyn till föreliggande omständigheterkan anses ha minskat det allmännas möjlighet att få betalt förfordringen". 1 andra avseenden bör de objektiva villkoren skärpas.Paragrafen föreslås sålunda få följande lydelse. "Preskriptionstiden fårförlängas om den som svarar för betalning av fordringen eller företrädare fördenne har överlåtit, upplåtit eller undanskaffat egendom av ej obetydligtvärde, som kunde ha tagits i anspråk vid indrivningen, och detta med hänsyn tillföreliggande omständigheter kan anses ha påtagligt minskat det allmännasmöjligheter att få betalt för fordringen. Förlängning som avses får, i fråga om fordran som skallpåföras med ledning av gäldenärs uppgift till myndighet, beslutas endast omåtgärd enligt första stycket har vidtagits sedan gäldenär lämnat eller hadebort lämna den uppgift som grundar fordringen". Föreningen föreslår i sitt yttrandeatt paragrafen ges ett mera vidsträckt innehåll, på så sätt att det räcker förkronofogdemyndighet att visa sannolika skäl för att överlåtelse etc.förekommit. Villkoret för förlängning bör enligt L/?Fförstärkas så att orden"kan antas ha skett" utbyts mot "på sannolika skäl kan antas attåtgärden vidtagits". anser att lagtexten bör preciserasså att därav framgår att förlängningsbeslut skall meddelas endast i klara fallav indrivningssabotage. Formuleringen i paragrafen "och det kan antas haskett" bör ändras till "och det måste antas ha skett" elleralternativt "och det får antas ha skett". Därigenom tvingas denbeslutande myndigheten till den avsedda noggranna prövningen av omförutsättningarna för förlängning föreligger. Av författningsförslaget framgårinte. enligt samfundet, om indrivningsåtgärd måste föregå heslut ompreskriptionsförlängning. 1 praktiken torde försök till undanskaffande avegendom konstateras först i samband med indrivningsåtgärd. Samfundet anser attdet i klarhetens intresse bör intas en bestämmelse med innebörd att förlängningfår ske först sedan indrivningsåtgärd visat sig resultatlös eller otillräcklig. hantverks- och industriorganisalion -Familjeföretagen och anser attpreskriptionsförlängning skall få ske endast då fordringen uppgår tillbetydande belopp. Kritik mot förslagets utformning i fråga om avgränsningenav sabotageåtgärder framförs också av kammarrätten i . Enligtkammarrättens bedömning kan en lagstiftning, som utformas på det sätt som sketti paragrafen, komma att innebära att gäldenärer med mindre god solvens löperstörre risk än andra att få preskriptionstiden förlängd. Fall där exempelvis enrörelseidkare med betalningssvårigheter avyttrar tillgångar i syfte att skaffasig ytterligare rörelsekapital torde ibland komma att vara svåra att särskiljafrån fall där syftet är renodlat indrivningssabotage. Kammarrätten avstyrkerdärför att en sådan bestämmelse som avses i 6 § införs. 1981/82:96 101 Paragrafen anger förutsättningarna för förlängning avpreskriptionstid i det fall den betalningsansvarige eller ställföreträdare fördenne inte kan nås. Med hänsyn till ändamålet med bestämmelserna ifrågasätterskattetilläggsutredningen om inte personkretsen som avses bör begränsas tillden betalningsskyldige och legal ställföreträdare. Uttrycket ställföreträdareär inte entydigt och i vart fall kan det inte anses att vilken ställföreträdaresom helst kan vara behörig att fullgöra skyldigheter i utmätningsförfarandet,t. ex. avlägga utmätningsed. Det särskilda villkor för förlängning avpreskriptionstid som föreslås i punkt 3, nämligen att det kan antas att egendomsom här i riket kan tas i anspråk vid indrivningen inte förslår till betalningav fordringen, bör gälla även för förlängning med stöd av punkterna 1 och 2. Desistnämnda punkterna kan lämpligen föras samman i en bestämmelse. anser att kontakt med gäldenärentorde vara en grundläggande förutsättning för att kunna anmoda denne att betalaen fordran. För förlängning bör det därför räcka att gäldenären inte kananträffas. Det villkor som anges i punkt 2. att det kan antas att gäldenärenhåller sig undan, bör därför lämpligen utgå. anser att förlängning i de fall som avses i paragrafen bör få beslutasendast då fordringen uppgår till betydande belopp. Det bör också ställas kravpå att gäldenärens beteende har skett eller kan antas ha skett för att försvåraindrivningen av fordran. För förlängning enligt punkt 1 och 3 bör det enligtLRF krävas att det görs sannolikt att ett illojalt undanhållande föreligger.RSV anser att lagtexten bör omformuleras på motsvarande sätt som verketföreslagit beträffande 6 §. RSV tolkar uttrycket "den som svarar förbetalningen av fordringen" så att det avser den som det finns i exegibelfordran mot. Med hänsyn härtill och i enlighet med de synpunkter som berörtsunder 6 § bör enligt RSV:s mening "ställföreträdare" omformuleras såatt begreppet motsvarar samma krets av personer som avses i bl. 77 a § UBL. fäster uppmärksamheten på denregel som föreslås under punkt 3. Denna regel syns enligt samfundet innebäraatt preskriptionstiden får förlängas - förutsatt att övriga rekvisit äruppfyllda- så snart den skattskyldige är utländsk medborgare som är bosatt isitt hemland. Situationen kan t. ex. vara att en dansk medborgare, vilken ärbolagsman i ett handelsbolag med i övrigt svenska bolagsmän, har påförts svenskskatt p.g.a. handelsbolagets verksamhet i . Samfundet vill ifrågasättaom preskriptionstiden i sådant fall bör fä förlängas, så mycket mer som detnordiska handräckningsavtalet ger svenska myndigheter möjlighet att få fordranindriven i på i princip samma villkor som om den skattskyldige varbosatt i . Det bör enligt samfundets mening prövas om lagtexten kanutformas så att regeln endast kommer att avse svenska 1981/82:96 102 medborgare som stadigvarande vistas utomlands. Om regelnlikväl anses böra behälla den generella utformningen så bör i vart fall avmotiven framgå att nordiska medborgare, som är bosatta i sina respektivehemländer, bör undantas från tillämpningen av samma regel med hänsyn tillexistensen av det nordiska handräckningsavtalet. I paragrafen sägs att preskriptionstiden får förlängas omden som svarar för betalningen av fordringen skriftligen förbundit sig attbetala i särskilda poster och förlängningen är nödvändig för att betalningenskall kunna fullgöras. JK anseratt efter ordet fullgöras bör läggas till "inom preskriptionstiden".Betalning av fordran torde, enligt skatletilläggsutredningen. i och för sigkunna fullgöras utan förlängning av preskriptionstiden eftersom frivillig betalningav preskriberad fordran får godtas. Avsikten med bestämmelsen torde dock varaatt genom förlängning skall undvikas att fordringen preskriberas. Orden"för att betalningen skall kunna fullgöras" bör därför bytas ut mot"för att förbindelsen skall kunna godtas". Kronofogdemyndigheteni tar,upp frågan om vilken karaktär förbindelsen att betala har. Föratt indrivning över huvud taget skall få ske krävs en giltig exekutionsurkund.Det är främmande för svenskt indrivningsväsende att vid sidan avexekutionsurkunden låta gäldenären skriva på en särskild skuldförbindelse. Ensådan skuldförbindelse skulle formellt sett kunna åberopas i ett iagsökningsmälmed följd att gäldenären ålades dubbel betalningsskyldighet, nämligen delsenligt beskattningsmyndighetens beslut, dels enligt lagsökningsutslaget.Däremot är det vanligt att kronofogdemyndigheten upprättar ettskriftligt'avbetalningsmedgivande och låter gäldenären skriftligen bekräftaatt han fått del av det. Ett sådant avbetalningsmedgivande bör. omavbetalningstiden är tillräckligt lång. kunna åberopas för ett beslut ompreskriptionsförlängning. - som finner den föreslagnabestämmelsen riktig i sak - anser att föreslagna 8 S fått en språkligt settmindre lyckad utformning. Orden "skriftligen förbundit sig attbetala" bör bytas ut. Kronofogdemyndigheteni , som är tveksam till lämpligheten av att förlängapreskriptionstiden i samband med avbetalningsuppgörelse, ifrågasätter om interänta skall utgå för tid efter "den vanliga preskriptionstiden",förslagsvis gällande diskonto tillägg. iLindesberg anser att förslaget bör kompletteras med ett andra stycke som medgermöjlighet att förlänga preskriptionstiden om det är nödvändigt för attbetalning skall kunna fullgöras genom införsel. RSVbehandlar i sitt yttrande ett par punkter i paragrafen. Enligt verkets meningbör "nödvändigt" ersättas mctl "skäligen erfordras". Genomen sådan ändring ges kronofogdemyndigheten möjlighet att förlänga amorteringstideni syfte att inte tvinga giiklenären att leva pa existensminimum. 1981/82:96 103 sådant beslut kan vara skäligt i vissa efterbeskattningssituationer.Likaså kan den föreslagna uppmjukningen få till följd att gäldenären kanbehålla kapitalvaror som är av stort värde för just honom eller henne. RSVtolkar utredningens uttalanden i specialmotiveringen på så sätt attförlängningsbeslut endast kan meddelas om en realistisk amorteringsplan ledertill att hela fordringen betalas. En sådan tolkning stöds också avlagtextförslagets uttryck "fullgöra". RSV ifrågasätter om detta äravsikten och om det är lämpligt. Såsom /?5K tidigare anfört i de allmänna synpunkterna pålagförslaget bör enligt verkets mening endast ett förlängningsbeslut kunnafattas. utredningens förslag följs bör lagtexten förtydligas genom tilläggenligt Förlängning får ske sammanlagt medhögst tio är". föreslagna lagtextens formulering "Beslutet innebär attpreskriptionstiden i fråga om den beslutet avser löper ytterligare tvåkalenderår" är något oklar. Av beslutet torde, såvitt RSV förstår, endastframgå gäldenärens namn. Beslutet borde således endast kunna anses"avse" gäldenären.