prop · G50385 · 1981-12-31 00:00:00 — En i skrivelse från mot kvalificerad ekonomiskbrottslighet till BRÅ (se bilaga till promemorian)föreslagna skärpningen av straffskalan för grova fall av bokföringsbrott ochförsvårande av skattekontroll skulle enligt RÅ:s mening kunna bidra till att deifrågavarande straffbestämmelserna bättre än kan utnyttjas som ettrationellt och ändamålsenligt komplement till övriga bestämmelser omallvarliga ekonomiska brott. Vid en sammanfattande bedömning finner RÅ inteförslaget böra genomföras utan att det i vart fall först blivit föremål för eningående ytterligare bearbetning. är det emellertid angeläget att mansnarast förbättrar möjligheterna att på ett snabbt och kännbart sätt ingripamot ekonomisk brottslighet genom utnyttjande av bestämmelserna om bokföringsbrottoch försvårande av skattekontroll. Särskilt med tanke på det frånresurssynpunkt ansträngda läge som råder och som kan förutses för framtidenär det nödvändigt att de processekonomiska fördelar som en sådan metodikinnebär kan tas till vara. RÅ vill därför förorda ett snabbt genomförande av enmera begränsad reform av den innebörd som föreslagits av motkvalificerad ekonomisk brottslighet i den förenämnda skrivelsen tillbrottsförebyggande rådet. En skärpning av straffskalan för grova fall avbokföringsbrott och försvårande av skattekontroll skulle enligt RÅ:s meninggöra dessa straffbestämmelser till ett betydligt mera effektivt och användbartkomplement till övriga straffbestämmelser med inriktning på ekonomiskbrottslighet än de f. n. utgör. Liknandesynpunkter anförs av utredningen om säkerhetsåtgärder m m i skatteprocessen (USS),som även erinrar om att lagstiftaren sedan åtskilli- Prop.1981/82:85 50 gaår tillbaka på olika sätt har sökt begränsa användningen av de rent straffrättsligapåföljderna till mer allvarliga lagöverträdelser. Ytterst handlar det här omen resursfråga. Det finns helt enkelt inte tillräckligt med personal för att påett mer traditionellt sätt låta utreda bagatellförseelser, ett förhållande som- enligt vad USS närmare utvecklar - har beaktats vid utformningen avlagstiftningen om skattebrott. Enligt USS är straffbestämmelserna i 11 kap. 5§ BrB och - i ännu högre grad - 10 § SkBL nämligen utformade på sådant sätt attde fångar upp alla straffvärda fall, där försumlig bokföring inte ingår somett led i ett centralt förmögenhetsbrott eller utgör någon form avurkundsförfalskning. Anledning saknas därför att upphäva åtalsregeln i 11 kap.8 § BrB. USS kan inte finna annat än att det remitterade förslaget på ettmarkant sätt bryter med den pågående utvecklingen att alltmer söka inriktasamhällets resurser för brottsbekämpning på mer allvarliga brott. Förslagetinnebär nämligen en väsentlig utvidgning av det straffbara området förbokföringsbrott - det är i det närmaste frågan om en totalkriminalisering -utan att man i promemorian kunnat visa på några verkliga fördelar härmed. Ävenav det skälet motsätter sig USS att förslaget läggs till grund förlagstiftning. En helt annan sak är att viss kritik kan riktas mot myndigheternasoch de allmänna domstolarnas tillämpning av främst straffbestämmelsen i 10 § SkBLom försvårande av skattekontroll. framställer att åsidosättande av skyldighet att föraoch bevara räkenskaper torde kunna motverkas genom effektivare utnyttjande avdet gällande regelsystemet och genom skärpning av straffsatserna förbokföringsbrott och försvårande av skattekontroll. Det är emellertid svårt attfinna någon lösning på problemet att bokföringshandlingarna sanningslöst påståsha förstörts genom en olyckshändelse och förslagen i promemorian synes inteundanröja dessa svårigheter. framstår det som en angelägen uppgift sett ursåväl det allmännas som näringslivets synpunkt att den ekonomiskabrottsligheten motarbetas. Den föreslagna ändringen av bokföringsbrottet ibrottsbalken korresponderar med denna målsättning. Det måste dock enligtföreningens åsikt anses ovisst om den föreslagna ändringen i praktiken skulleleda till de åsyftade förbättringarna. Som exempel på faktorer som härvidlagspelar in kan nämnas myndigheternas utredningsresurser och denbrottsförebyggande effekt som lagändringen faktiskt skulle medföra. Sverigesadvokatsamfund anser att de prakfiska och juridiska konsekvenserna av deföreslagna ändringarna bör utredas mer allsidigt. Även om de föreslagnareglerna har en klar udd riktad mot grov brottslighet och uppenbariigen skulleunderlätta beivrandet av ett straffvärt beteende bör de likväl närmareövervägas i ett större sammanhang, där en vägning kan ske av de berättigadeintressen som gör sig gällande vid regeländringen. EnligtSvenska industriförbundets uppfattning kan ifrågasättas om inte redan nuvaranderegelsystem på ett i och för sig tillfredställande sätt tillgodoser kravet frånbrottsbeivrande synpunkt att kunna bestraffa sådana brister i bokföringen somgår ut över privata och allmänna intressen. Som också framgår av redovisningeni promemorian har inte gällande ordning på ett uttömmande sätt ännu prövats.Det är därför svårt att säga hur effektiv gällande ordning verkligen är. Det ärvidare svårt att se hur den föreslagna ordningen i den praktiska tillämpningenskulle i nämnvärd mån förbättra de missförhållanden som påstås föreligga. Attlåta straffansvar inträda synes tvärtom ha motsattverkan. Självfallet kan vetskapen om att bokföringsskyldigheten fullgörs under Prop.1981/82:85 51 straffhotha en förebyggande verkan. Saknas emellertid makt i form av tillräckligautredningsresurser i såväl kvantitativt som kvalitativt hänseende att sättabakom orden riskerar på ett betänkligt sätt den allmänpreventiva effekten attuttunnas. Med hänsyn till det anförda vill förbundet i nuvarande läge avstyrkaden föreslagna ändringen i och istället förorda ett bättre ocheffektivare utnyttjande av det gällande systemet. Liknande synpunkter försfram av som emellertid betonar att förbundetanser det angeläget att samhället kraftfullt skall kunna beivra bokföringsbrottsom är ett led i organiserad eller kvalificerad brottslighet. Förbundet kantänka sig att samhället ges ökade personella resurser för att utreda, åtala ochbeivra sådana brott. Förbundet motsätter sig inte heller ändrade lagregler ioch för sig men vill då se starkare skäl för sådana ändringar än dem som BRÅ nupresterat. Enligt Svenskasparbanksföreningens mening är det angeläget att den kvalificerade ekonomiskabrottsligheten bekämpas med kraft. Det är emellertid av största viktatt samhällets åtgärder inte insätts på sådant sätt, att seriösa företag ochenskilda personer drabbas av olägenheter. Det vällovliga syftet att minska denekonomiska brottsligheten får inte ske utan beaktande av andra rättspolitiskasyften samt företagsekonimska och na-Uonalekonomiska intressen. En rimligavvägning mellan olika intressen bör med andra ord göras. Problemet när man skärpersanktionssystemet och utvidgar det straffbara området för vissa straffvärdahandlingar i syfte att komma åt en viss grupp illojala personer och företag ärju alUid det, att även seriösa personer och företag får obehag och olägenheterav åtgärderna. Kraven på redovisningens uppläggning och utforming är mycket stora och kostsamma för företagen. Med den föreslagnastraffskärpningen och utvidgningen av det straffbara området kan det befarasatt många företagare anser sig tvingade att avsätta mycket mer tid än förnärvarande till inpro-duktiv pappershantering istället för produktion ochförsäljning. mening ger redan gällande lag tillräckliga möjligheter attbeivra bokföringsbrott och liknande förfaranden. Den omständigheten att fåfall anmäls till åtal och att ännu färre föranleder ansvar för brott avifrågavarande slag, beror uppenbarligen på att det nuvarande systemet inteutnyttjas tillräckligt effektivt. BRÅ antyder t. o. m. att myndigheterna heltenkelt är omedvetna om de möjligheter som nuvarande system, främst 10 §skattebrottslagen, inrymmer för bekämpande av den redovisningsmässigt baseradeekonomiska brottsligheten. Vid sådant förhållande kan det skäligenifrågasättas om en effektivare bekämpning av den ekonomiska brottsligheten kanåstadkommas endast genom en lagändring. saknar en ingående analys av såväl nuläget som effekterna avförslagen. I promemorian uttalar BRÅ att nuvarande utredningsrutiner går atteffektivisera och lämnar också exempel på hur så kan ske. I avsaknad avnyssnämnda analys och i avvaktan på vad informa-fion till brottsbeivrandemyndigheter kan ge avstyrker förbundet de presenterade förslagen. Förslageti promemorian att upphäva åtalsregeln i 11 kap. 8 § andra stycket brottsbalkenhar tillstyrkts eller lämnats utan erinran av åtskilliga remissinstanser. Prop.1981/82:85 52 Förslagettillstyrks uttryckligen av , kammarrätten i ,, lönsstyrelsen i , ! SR ochSvenska handelskammarförbundet. har inget att invända mot en sådan faktisk vidgning avbokföringsbrottet. Det torde vara mindre vanligt att en bokföringsskyldig, sålänge inga tecken finns på obestånd, vid fullgörandet av sin skyldighetkalkylerar med risken att längre fram komma på obestånd. Bokföringsbrottet idess nuvarande utformning lägger alltså från påföljdssynpunkt inget tryck påhonom att vinnlägga sig om en korrekt bokföring. Straffbestämmelsen verkardärför kanske inte i tillräcklig utsträckning för att förebygga en bristandebokföring. Om den föreslagna ändringen kan få en sådan förebyggande verkan, ärdet en fördel. Juridiskafakulteten vid anser att förslaget från principiellsynpunkt är välmotiverat. Straffvärdet av en oriktig bokföringsåtgärd är inte avhängigtav om situationen t ex genom stigande konjunkturer reder upp sig eller om denleder till konkurs. Det vid strafflagsreform anförda skälet för attuppställa denna begränsning av straffansvaret vid bokföringsbrott, tillskillnad från övriga gäldenärsbrott, nämligen bokföringens privata natur, kaninte längre anses tillräckligt tungt vägande. Som en konsekvens av slopandet avåtalsförutsättningen föreslås att den särskilda regeln om preskription skallupphävas. Detta innebär att preskriptionstiden skall löpa förbrottet och inte som , först från den dag då beslut om egendomsavträdemeddelades eller åtal eljest kunde ske. Preskriptionstiden för det föreslagnabokföringsbrottet blir, om förutsättningarna för grovt brott inte föreligger,. Det bör enligt fakultetsnämnden övervägas om kan ansestillräckligt lång, även med den föreslagna regleringen skulle säkerligenbokföringsbrott oftast upptäckas i samband med konkurs, och tiden frånkonkursen till åtals väckande är ju ofta mycket lång.Utgångspunkten för preskription kan vidare komma att vålla osäkerhet vid dessabrott (jfr lagrådet i prop 1971:10 s 356). Fleraremissinstanser är kritiska till förslaget. RÅpåpekar att gemensamt för bokföringsbrott och försvårandet av skattekontroll äratt brotten uppdagas främst i samband med konkursförfarande respektivetaxerings- eller revisionsarbete. Åtalsregeln i 11 kap. 8 § andra stycket BrBinnebär därför inte att möjligheterna att tillämpa straffstadgandet på någotmera påtagligt sätt försämras. Den nuvarande utformningen är ändamålsenlig. RÅpekar också på förslagets konsekvenser i fråga om åtalspreskription. Även riksskatteverketsamt överåklagarna i och liksom länsåklagaren i länanser att konsekvenserna av förslaget i preskripUonshänseende innebär ennackdel. och Föreningen dessa konsekvenser oacceptabla. FöreningenAuktoriserade Revisorer anser inte skälen tillräckliga för att slopaanknytningen till en obeståndssituation. Svenska revisorssamfundet SRS framförtanken att låta denna anknytning stå kvar men dessutom medge att åtal väcksnär det är påkallat från allmän synpunkt. väcker förslaget betänkligheter från principiellautgångspunkter. Förslaget innebär nämligen i denna del ett avsteg från den ibokföringssammanhang historiska principen om bokföringens privata karaktär. Ioch för sig kan denna princip sägas ha delvis genombrutits genom införandet avbestämmelsen om försvårande av skattekontroll. Att så skett är emellertid intesärskilt anmärkningsvärt eftersom Prop.1981/82:85 53 entillämpning av regeln med åtföljande offentlighet av bokföringen aktualiserasförst sedan den bokföringsskyldige misskött sina förpliktelser mot det allmännaoch således utlöst en skada. När det gäller enskilda borgenärer ärförhållandet däremot något annorlunda. Typiskt sett har i fall av brister ibokföringen den bokföringsskyldige som gäldenär åsidosatt sina borgenärersintresse först vid obeståndssituationen. Så länge gäldenären fullgör sinbetalningsskyldighet saknar i allmänhet borgenären intresse av insyn i ellerkontroll av bokföringen. Att den möjlighet till offentlighet som öppnas genomslopandet av obeståndsrekvisitet som åtalsförutsättning kan komma att utnyttjasi illojalt syfte bör därför inte underskattas. EnligtFöreningen är regeln om konkurs eller vissa andrabetalningssvårigheter som förutsättning för bokföringsbrott i dess nuvarandeutformning närmast att betrakta som ett brottsrekvisit även om bestämmelsertill sin konstruktion har formulerats som en åtalsregel. Ett slopande av dennaåtalsregel skulle därför i prakfiken innebära en vidgning av det straffbaraområdet. Behovet av en sådan nykriminalisering kan verkligen ifrågasättas.Föreningen har svårt att tänka sig något fall där det skulle föreligga behov avstraffrättsliga reaktionsmöjligheter utöver vad som täcks av den nu gällandelagstiftningen. Härutöver kan tilläggas att det numera allmänt erkändaintresset av att undvika lagstiftning - och i synnerhet straffrättsligreglering - på områden där sådan inte ter sig oundgängligen nödvändig, starkttalar mot slopandet av åtalsregeln. Föreningen avstyrker därför förslaget. Somframgår av redovisningen i föregående avsnitt avstyrks förslaget ävenuttryckligen av instanser som ställer sig allmänt kritiska till promemorian,däribland utredningen om säkerhetsåtgärder m.m. i skatteproces- 3 Ett nytt bokföringsbrott Förslageti promemorian att införa en ny straffbestämmelse om bokföringsbrott i 15 kap.11 a§ har fått ett blandat mottagande under remissbehandlingen. Förslagettillstyrks eller lämnas utan erinran av bokföringsnämnden, bankinspektionen,försäkringsinspektionen, statskontoret, kommerskollegium, statensindustriverk, LO, , () och TCO. ÄvenSveriges hantverks- och industriorganisation fillstyrkerförslaget. Organisationen påpekar att det på ett tydligare sätt böranges att även undertryckande av bokföringsmaterial ingår i det straffbaraområdet. Enligt iGöteborgs och län synes den föreslagna bestämmelsen ändamålsenlig. Densynes ge myndigheterna möjlighet att ingripa i alla de fall därbokföringsskyldigheten åsidosätts på ett allvarligt sätt. Länsstyrelsentillstyrker därför de föreslagna ändringarna i . /SRhar inga invändningar mot att lagrummet om bokföringsbrott flyttas från 11 till15 kap i . Förbundet har inte heller någon erinran mot att detstraffbara området utsträcks till att jämväl omfatta omständigheter som är avbetydelse för bedömning av rörelsens förlopp. Prop.1981/82:85 54 ekonomiskaresultat eller ställning, om gärningen kan innebära fara i bevishänseende.SACO/SR tillstyrker också förslaget om införande av särskild straffsats förgrova fall av bokföringsbrott. Det är enligt förbundet av allmänpreventiva skälnödvändigt med skärpta straffbestämmelser mot dem som systematiskt och i storomfattning åsidosätter föreskriven bokföringsskyldighet. /SR har intenågon erinran mot införande av straffbestämmelsen för vårdslös bokföring förådagalagd grov oaktsamhet vid fullgörandet av bokföringsskyldighet. /SRmenar dock att en ändring av 14 kap. 4 § angående undertryckandeav urkund inte behövs för att åstadkomma en effektivisering av bekämpningen avden ekonomiska brottsligheten. Tveksamhet om tillämpningen av lagrummet synesinte heller behöva uppkomma. Sverigesadvokatsamfund instämmer i uppfattningen att det blivitallt vanligare att bokföringsskyldigheten åsidosätts eller atträkenskapsmaterialet påstås helt eller delvis ha förkommit genom stöld, brand,översvämning eller på liknande sätt. Effektiviseringen i bekämpningen avkvalificerad ekonomisk brottslighet försvåras givetvis härigenom och då inteminst genom de stora utrednings- och bevisproblem det ställer skattemyndigheteroch åklagarmyndigheter inför. Samfundet ansluter sig därför i princip till deförslag till ändringar i som framläggs i promemorian. Enligtsamfundet torde ett väsentligt problem när det gäller brottsbekämpningen varapåstående från den bokföringsskyldige att räkenskapsmaterialet förkommit pågrund av omständigheter för vilka han icke är ansvarig; ett påstående som kanvara svårt att motbevisa. Det kan ifrågasättas om den nu föreslagnalagstiftningen verkligen kan utgöra någon egentlig bot i detta hänseende.Snarare föreligger väl en risk att de höga straffsatser som föreslås i 15 kap11 a § får till följd att bokföringsskyldig, som är medveten omatt han åsidosatt bokföringsskyldighet av väsentlig betydelse för rörelsensförlopp, ekonomiska resultat eller ekonomiska ställning och misstänker attmyndigheterna är honom på spåren, kan frestas att i än högre grad än förnärvarande helt eller delvis undanskaffa bokföringen under påståendet att dennaförkommit. I sådant fall skulle den nu föreslagna lagstiftningen rent av kunnaleda fill att bokföringen i än högre grad än undandras skatte-och polismyndigheter för granskning. EnligtRRV är det statistiska material som åberopas som stöd för avgivna förslag tillförfattningsändringar ofullständigt. Detta gäller bl. a. det underlag somligger grund för jämförelser mellan brister i räkenskaperna och åtgärderfrån myndigheternas sida. RRV anser likväl att straffbestämmelserna röranderedovisningsbrott nu är mogna för en översyn främst med hänsyn tillskattekontrollens behov. Bokföringslagen bygger på en samordning mellan civil-och skatterättsliga intressentkrav. Dessa samordningsbehov bör även påverkaregleringen av bokföringsbrottet i . Konsekvensen härav blir attkravet på obestånd slopas som en förutsättning för åtal. RRV anser även iövrigt att den föreslagna nya utformningen av bokföringsbrottet i 15 kapbrottsbalken utgör ett rimligt uttryck för dessa samordningsbehov och att denger förutsättningar för en önskvärd redukUon av de brottsbeivrandemyndigheternas problem. RRV tillstyrker av allmänpreventiva skäl också denföreslagna skärpningen av straffskalan för grovt bokföringsbrott. RRVförutsätter att åsidosättande av de skyldigheter som medför ansvar enligt10 § skattebrottslagen kommer att medföra ansvar enligt de föreslagna nyastraffbestämmelserna i . Om så blir fallet torde 10 §skattebrottslagen om försvårande av skattekontroll kunna upphävas. Prop.1981/82:85 55 Institutetför Intern Revision har ingen invändning mot att den nya bestämmelsen ledertill en utvidgning av brottsområdet men vill påpeka att detta sannolikt ledertill ett större utredningsarbete i komplexa bokföringstekniska frågor. Underrubriken allmänna överväganden har i promemorian tagits in en skrivning somantyder att påföljden för bokföringsbrott ej står i rimlig proportion tillbrottets svårighetsgrad och ej heller till nedlagda utredningsresurser.Institutet vill helt avvisa tanken att det skulle föreligga samband mellanutredningsarbetets omfattning och påföljden för sådant brott. Det föreslagna generellabokföringsbrottet respektive brottet vårdslös bokföring enligt 15 kap §brottsbalken synes enligt mening ha en räckvidd somomfattar de mera straffvärda beteendena vid åsidosättande avbokföringsskyldighet. Någon tvekan kan emellertid råda i fråga om vad vårdslösbokföring omfattar. I promemorian har särskilt pekats på att det blivit alltvanligare att näringsidkare hellre än att låta myndigheterna ta del avbokföringen påstår att räkenskapsmaterial helt eller delvis förkommit genomstöld, översvämning eller annat liknande sätt. Vid en del fall kan visas attbokföring saknats eller att materialet uppsåfligen förstörts, men i de fall såinte kan ske och inte heller visas att avsaknaden av räkenskapsmaterialet ärursäktlig framgår det inte av promemorian i vad mån vårdslös bokföring skallanses föreligga. Detta bör närmare klargöras så att dylika invändningar intefelaktigt föranleder att åtal inte väcks i fall då så borde skett. Med dessapåpekanden tillstyrker de framlagda förslagen. i Stockholmslän framhåller att delar arbetsgruppens uppfattning att debokföringsskyldiga - oavsett betalningsförmåga - alltid skall ha enstraffsanktionerad plikt att iaktta god redovisningssed. Vad härefter angår deföreslagna bestämmelserna i 14 kap 4 § bör uppmärksammas attgärningsbeskrivningen vid förstöring eller undanskaffande av urkund presumeraruppsåt från gärningsmannens sida. Enligt de erfarenheter har frånsin revisionsverksamhet gör den som är föremål för revision vanligen allt somstår i hans makt för att visa att räkenskapsmaterialet förkommit genom åtgärd, varöverhan inte kunnat råda. Ofta gör den granskade exempelvis gällande att detefterfrågade materialet försvunnit vid inbrott i kontors- eller affärslokal, stöldav bil, vari handlingarna tillfälligtvis förvarats eller i samband med flyttning.Med föreslagen utformning av gärningsbeskrivningen i nyssnämnda paragraf måstevederbörande myndighet - för att straff skall kunna utdömas för hithörandebrott kunna bevisa att uppsåt från den bokföringsskyldiges sida förelegat.Det säger sig självt att detta ofta kan vara mycket svårt. Ispecialmotiveringen till de nya bestämmelserna i 15 kap 11 a § (bokföringsbrott) sägs visserligen att straffansvar enligt denna paragraf kankomma i fråga när någon förstör bokföringsmaterial eller på annat sätt gör detobrukbart eller otillgängligt. Enligt första stycket sistnämnda paragraffordras emellertid även här att gärningen sker med uppsåt, medan det i andrastycket (vårdslös bokföring) krävs grov oaktsamhet. Nuvarande bestämmelser ombokföringsbrott föreskriver endast "oaktsamhet".Straffbestämmelserna för dessa fall, som i promemorian intagits i de särskildabokföringslagarna, stipulerar enbart böter. Om det i promemorian framlagdaförslaget om upphävande av bestämmelserna i 10 § skattebrottslagen, som blandannat föreskriver ansvar för åsidosättande av skyldighet att föra och bevararäkenskaper, genomförs anser , att de i intagnaförfattningsförslagen Prop.1981/82:85 56 lämpligenbör kompletteras med en uttrycklig bestämmelse om att fängelsestraff skallkunna ifrågakomma även i det fall räkenskaper inte förts eller förkommit genom oaktsamförvaring. I övrigt synes de föreslagna bestämmelserna i brottsbalkenändamålsenliga. Som straffmaximum för grova fall av bokföringsbrott har ipromemorian angivits fängelse vilket är likvärdigt med motsvarandefall av undertryckande av urkund. När det gäller att ta ställning tillstrafflatituderna för ifrågavarande brott bör jämförelse ske medstraffskalorna för grov oredlighet mot borgenärer (11 kap 2 § BrB) och grovtskattebedrägeri (4 § SkBL), där straffen är fängelse i högst . Även om deupprättade lagförslagen innebär en straffskärpning i förhållande till gällanderätt och ett straffmaximum i och för sig torde vara tillräckligt kanexempelvis sådana fall väl tänkas förekomma där skattemyndigheterna, ombokföringen bevarats, skulle ha kunnat visa att grovt skattebedrägeriförekommit. Eftersom det inte bör få löna sig att förstöra eller undanskaffa enbrottslig bokföring anser att det med fog kan ifrågasättas ominte straffen för grova fall av undertryckande av urkund och bokföringsbrottsamt försvårande av skattekontroll bör höjas till . Goda allmänpreventivaeffekter torde kunna påräknas vid en sådan höjning av straffen. Fleraremissinstanser har framfört synpunkter av övervägande kritisk innebörd. RA är tveksam till om enförändrad brottskonstruktion som den som föreslås i promemorian i sig skullekomma att bidra särskilt mycket till en sådan effektivisering av kampen mot denekonomiska brottsligheten. Som framhållits av flera av underremissinstansernainnebär inte den nuvarande uppdelningen på två brott några särskilda storaolägenheter i det praktiska arbetet. De i promemorian föreslagna ändringarnaskulle däremot i vissa hänseenden få mindre önskvärda följder. RÅ pekar bl.