prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — 2.Myndighetsorganisation för konsumentskydd inom kreditväsendet Organisationsfrågan är utredningens huvuduppgift.Den uppkommer självfallet därför att samhällets kontroll efter hand har byggtsut enligt olika system. Det ena kontrollsystemet innebär att en gmppmedborgare, konsumenterna, i denna egenskap skall skyddas mot förfaranden av näringsidkarei allmänhet; myndigheterna inom konsumentskyddet täcker därmed i princip allakonsumenter och hela näringslivet i den mån det riktar sig till konsumenterna.Det andra kontrollsystemet utgår frän att näringsverksamhet, som bedrivs avvissa näringsidkare, i detta fall bankema, behöver kontrolleras; de som skallskyddas är dä inte, som i det förra systemet, medborgarna i en viss egenskap,utan alla parter i samhället, inbegripet samhället självt, med vilka bankernakommer i kontakt. Någon självklar, logisk lösning pä dessa, inom enstatsförvaltning med omfattande kontrollambifioner nog så vanligaorganisationsproblem finns inte. Å ena sidan kan hävdas att en myndighet harsådan sakkunskap på ett visst område, i detta fall konsumentskyddet, att desstillsyn bör omfatta alla företag och företagare som är verksamma pä dettaområde. Å andra sidan kan påstås att en annan myndighet, i detta fallbankinspekfionen, är sä sakkunnig rörande all verksamhet hos en viss typ avnäringsidkare, i detta fall bankerna, att denna myndighet är överlägsen somtillsynsorgan. Den nu radande ordningen är en blandning av bådasystemen. Utredningsmajoritetens förslag bygger pä uppfattningen att - närviss verksamhet står under särskild fillsyn - tillsynsuppgifterna bör samlashos den särskilda tillsynsmyndigheten. I ett särskilt yttrande förordarbankinspektionens och företrädare i utredningen att nuvarandeblandade tillsynssystem behälls. Majoriteten motiverar sin uppfattning med en radskäl, som sammanfattas sä att "bankinspekfionens kompetens, resurser ocherfarenheter är nödvändiga för att på bankområdet utforma konsumentskyddet såatt andra vitala intressen inte sätts åsido" (sid. 64). vill ocksä peka på en i dettasammanhang betydelsefull principiell skillnad mellan ochbankinspektionen. har enligt sin instruktion till uppgift attstödja konsumentema och förbättra deras ställning på marknaden. Verketframhåller också ofta självt sin stäUning som partsmyndighet med rätt och pliktatt aktivt verka för just dessa intressen. Detta tar sig uttryck bl. a. iverkets informationsverksamhet i form av kampanjer, artiklar i verketsskrifter, utställningar osv. Bankinspektionen har inte, och bör inte ha, enliknande partsställning till förmån för en viss gmpp medborgare. Bankernasverksamhet har sådan betydelse för olika samhällsområden att de särskilt avbankinspektionen men även i övrigt av statsmakterna betecknas som"halvoffentliga" organ. Bankinspektionen mäste alltså i sin tillsynta hänsyn till alla de skilda intressen som berörs av bankernas verksamhet. Prop.1981/82:180 Bilagedel 737 ansesmindre välbetänkt att en viss del av tillsynen över en verksamhet av denna artskulle tillkomma en myndighet med den inriktning som enligtdet anförda har. biträder såledesutredningsmajoritetens uppfattning att tillsynsuppgifterna påkonsumentskyddsområdet inom bankväsendet bör samlas hos bankinspektionen.Föreningen vill särskilt understryka att bankinspektionens tillsyn enligtbanklagstiftningen har det allmänna syftet att vaka över sund bankverksamhetoch att därför enligt sakens natur ett visst, säsom konsumentskydd betecknatområde inte kan undantas från bankinspekfionens tillsyn. Inte heller enligtmeningen i det särskilda yttrandet kan nägon del av konsumentskyddet i bankbrytas ut frän banklagens reglering och bankinspektionens tillsyn och görastill en exklusiv angelägenhet för konsumentskyddsmyndigheterna. Rådande system,som enligt det särskilda yttrandet bör bestå, innebär därför nödvändigtvis, sommajoriteten påpekar (sid. 65), att samma företeelse kan prövas av bådebankinspektionen och . anser en sådan ordning avprincipiella och praktiska skäl inte böra accepteras i rättsordningen. Bemötandeav del särskilda yttrandet Det verksamhetsområde, som enligt det särskildayttrandet inte bör bli föremål för endast bankinspektionens tillsyn utanankomma även pä , är bankernas marknadsföring. Bankföreningenbemöter i det följande argumenten för denna uppfattning. Ett första argument är (sid. 115) att en banksmarknadsföringsåtgärder till sin karaktär är av samma slag som ätgärder avandra företag samt att de konsumentproblem, som kan vara förknippade medbankernas marknadsföring, också är av samma art som på andra områden;bankernas marknadsföringsåtgärder bör därför bedömas enligt samma gmnder sominom näringslivet i övrigt. vill erinra att marknadsföringensinstmment visserligen är desamma, t. ex. annonser, erbjudanden, information;däremot är de marknadsförda tjänstema högst speciella och i vissa fall genomlagstiftning förbehållna bankerna. Eftersom man vid bedömningen avmarknadsföringsåtgärderna inte kan bortse från den marknadsförda produkten -beträffande vilken bankinspektionen är mest sakkunnig är argumentet svagt. Vad sålunda anförts försvagar också det andraargumentet för den blandade lösningen, nämligen att det normalt inte krävsdjupgående banktekniska kunskaper för att bedöma bankernas marknadsföring. Förbedömning av den marknadsförda produkten krävs vissa sådana kunskaper, somsaknas hos men finns hos bankinspektionen. Etttredje argument beskrivs så att "en följd av att bankerna undantas frånfiUämpningsområdet för MFL blir att olika regelsystem kommer att gälla förbankema å ena sidan och deras dotterföretag ä den andra". Här 47 1981/82. 1981/82:180 Bilagedel 738 synesföreligga två missuppfattningar. Majoritetens förslag innebär ju attkonsumentskyddets sakliga innehåll, dess nivå, blir densamma oavsetttillsynsmyndighet; i detta hänseende har den omständigheten att lagtekniskaskäl kräver skilda regelsystem ingen betydelse. De bankdotterbolag, som här ärav intresse, främst finansbolag och kreditaktiebolag, skall vidare enligtmajoritetens förslag (sid. 78) inordnas i samma regelsystem som föresläs förbankerna. Ett Qärde argument är att olika regelsystem kommeratt gälla när banks eller ett finansbolags tjänster marknadsförs både av bankendirekt gentemot konsumenten och genom tredje man, vanligen ett säljföretag,som förmedlar banktjänsten. Det fär fömtsättas att banken (finansbolaget) idessa fall har bestämt hur säljföretaget skaU ombesörja förmedlingen och attbanken övervakar detta. Ett ingripande mot banken är därför tillräckligt. Atttvä regelsystem, formellt, gäller saknar i detta sammanhang praktiskbetydelse. Argumentet att inte blirtillämpliga pä bankerna vid majoritetens lösning saknar betydelse: långerfarenhet visar att straffsanktion inte behövs för att vid behov få banker attta rättelse; detsamma kommer uppenbarligen att bli fallet beträffandefinansbolagen. Se f ö. sid. 83 i betänkandet. Det sist anförda argumentet i det särskildayttrandet, innebärande att bankinspektionens ingripanden fiU konsuments skyddinte kan riktas mot exempelvis reklambyrå som medverkar i en banksmarknadsföring, saknar uppenbarligen tyngd: förhällandet mellan banken ochbyrån är allfid sädant att ingripande mot banken är fullt tillräckligt, omkonsumentskyddet finnes ha blivit åsidosatt. konstaterar således att vad somanförs i det särskilda yttrandet inte är fiUräckliga skäl att frångå resultatetav majoritetens avvägning av de olika intressena på bankområdet, nämligen atttillsynen även över bankernas marknadsföring bör åvila bankinspektionen. biträder, som framgår av detföregående, utredningens fömtsättning att konsumentskyddet i bank bör vara likagott som i övrig näringsverksamhet samt utredningsmajoritetens förslag atttillsynen i dess helhet anförtros bankinspekfionen. Mot den föreslagna lagtekniska metoden attgenomföra detta, nämligen att i banklagstiftningen arbeta in vissa gmndläggandekonsumenträttsliga bestämmelser, har bankföreningen ingen erinran. har i detta sammanhang uppmärksammatutredningens uppfattning (sid. 84) att de sålunda i banklagarna inarbetadebestämmelserna, motsvarande 2 och 3 §§ MFL och 1 § AVL, av bankinspektionenbör tillämpas pä det sätt som förarbetena till dessa lagar ger uttryck åt.Exper- Prop.1981/82:180 Bilagedel 739 tenUtterström har i särskUt yttrande anfört att, med hänsyn till bankverksamhetenssärdrag, denna fråga borde ha övervägts närmare. Utredningsmajoriteten säger iämnet inte mer (sid. 84) än att de nämnda bestämmelserna skall ses som ennärmare precisering av bankinspektionens allmänna fillsynsskyldighet enligt des k sundhetsparagraferna i banklagarna. utesluter inte attsvårigheter här kan uppkomma. Utredningens uttalande bör ges den innebörden atttillämpningen av de överförda konsumentskyddsbestämmelserna också måstepåverkas av dessas nya miljö: bankverksamheten. Det är inte uteslutet att dettaibland medför ett bättre konsumentskydd än i annan näringsverksamhet, just pågmnd av sund-hetskravet och rådande banketik. Organisatoriskafrågor (sid. 71) Utredningen föreslär inrättande av ett frånmyndigheterna organisatoriskt fristående "kontaktforum förkonsumentfrågor inom bankomrädet". Arbetet där fömtsätts bestå iinformella diskussioner såsom förberedelse tiU bankinspekfionens beslut omanvisningar för marknadsföringsåtgärder och om förbättrade standardavtal. Dettaorgan skulle bestå av företrädare för bankinspekfionen, ochbankerna. Om man utgår från utredningens förslag att enföreträdare för skall ingå i bankinspektionens styrelse ochatt inspekfionen i sin instmktion skall åläggas samråd med verket, är detenligt bankföreningens mening svårt att se behovet av ett kontaktfomm för debåda myndigheterna. För bäde bankema och deras tillsynsmyndighet är detgivetvis en fördel med ett informellt utbyte av synpunker; ett sådant skerockså mellan bankerna och bankinspektionen. Ett särskilt organ för samråd i konsumentfrågor ärinte nödvändigt. anser att erforderligt samråd kan ske utaninrättande av ett nytt stafiigt organ och avstyrker förslaget. Tale-och besvärsrätt (sid. 73) Enligt nu gällande lagar har bankinspektionen rättatt i tillsynsfrågor meddela bankerna förbud och förelägganden vid vite.Konsumentverket (konsumentombudsmannen) saknar - med vissa undantag -motsvarande befogenhet: vitesförbud eller vitesföreläggande fömtsätter attärendet hänskjutits tiU . Utredningens förslag innebär attbankinspektionen även på konsumentskyddets område får sanktionsbefogenhetermotsvarande dem som f n. tUlkommer . har ingenerinran mot en sädan lösning. Vidare föreslår utredningen att bank hos regeringenskall kunna överklaga inspekfionens beslut i ett konsumentärende pä samma sättsom inspektionens beslut i andra frågor. Utredningens motivering härför, attdet är Prop.1981/82:180 Bilagedel 740 svartatt särskilja de båda typerna av beslut, får godtas. vill vidareunderstryka riktigheten av utredningens uppfattning att - enligthittillsvarande erfarenheter - de flesta konsumentfrågor kommer att lösas påfrivillighetens väg, dvs. efter överläggningar mellan bankerna och bankinspektionen;det föreligger aUtsä ingen beaktansvärd risk för att en mängd besvärsärendenskulle komma att belasta regeringen. 6.Samordningen av tillsynen enligt konsumentlagstiftningen över inspektionenshela verksamhetsområde Utredningens förslag innebär att delskreditaktiebolag, hypoteksinstitut och fondkommissionsbolag, dels finansbolagbehandlas pä motsvarande sätt som bankerna såvitt gäUer de konsumentpolitiskafrågorna. har i det föregående, beträffande bankerna, anslutitsig till uppfattningen att - när en viss verksamhet står under särskUd tUlsyn- tillsynsuppgifterna bör samlas hos den särskilda tUlsynsmyndigheten. Denämnda bolagen och instituten stär under bankinspektionens särskilda tillsyn.Utredningens förslag är alltså följdriktigt. fillstyrker förslaget,men erinrar om att betänkandet inte innehåller förslag tiU de lagändringar somkrävs för dess genomförande. Utredningen föreslår, att det totalamarknadsrättsliga konsumentskyddet inom bankområdet samnordnas medBankinspektionen som tillsynsmyndighet. Genom införande av generalklausulerna2:dra och 3:dje §§ MFL samt 1 § AVL i Lagen om bankrörelse, Lagen om sparbankersamt Lagen om jordbmkskasserörelse erhålles likformighet med konsumentskyddetinom andra områden. biträder detta förslag och villunderstryka Bankinspektionens kompetens och erfarenhet på bankområdet som engaranti för ett effektivt konsumentskydd. Genom denna samordning motverkas dubbelbehandlingav ärenden och undanröjs kompetenstvister myndigheter emellan. De invändningar,som framförts i experternas särskilda yttrande kan . Farhågorna för att Bankinspekfionen icke inom sig kan utvecklaexpertis för bedömning av de marknadsrättsliga frågorna jävas av deerfarenheter, som hitfills vunnits av Bankinspektionens övervakning av KkrL.Även om marknadsföringen av bankernas tjänster inte på något avgörande sättskiljer sig från andra näringsidkares vill av olika åtgärder är av helt olika karaktär. Om en bank genomett kombinafions- eller tilläggserbjudande viU intressera en konsument för attsätta in pengar i banken torde förekomsten av tilläggs- ellerkombinationserbjudandet Prop.1981/82:180 Bilagedel 741 hurdet än ser ut - knappast kunna anses förorsaka konsumenten nägon förlust om denängrar sitt utnyttjande av erbjudandet. Banktjänsten -insättningen kanomedelbart hävas utan krav på återgång av tilläggs-ellerkombinafionserbjudandet. Inte heller kan tilläggs- ellerkombinafions-erbjudandet sägas skymma värdet av huvudhandlingen - utnyttjandetav banktjänsten. Insättningsvillkoren deklareras alltid. Inom andra områdetgäller däremot att ett köp icke utan vidare kan hävas och attsambands-rekvisitet vid kombinations- och tilläggserbjudanden har störrerelevans. Somfömtsättning för lån betonas ibland krav pä inlåning. Detta är förenligt med avBankinspektionen utarbetade etiska regler där det bl. a. heter "Att enbank begärt att kredittagaren skall tillföra banken medel i form av inlåningkan visserligen sägas innebära att banken krävt viss motprestation avkredittagaren utöver vanligt vederlag, dvs. ränta och avgifter. För dennaprestation lämnar banken emellertid å sin sida viss ersättning i form avinlåningsränta, och kraven pä inlåning är i regel helt måttliga och avserendast en bråkdel av kreditsumman. Det mäste vidare beaktas, att endast enmindre del av det kapital, som står till en banks förfogande, motsvaras av dessegna medel. För sin utläningsverksamhet är banken därför i allt väsentligtberoende av den inlåning som banken kunnat få, och det är därför nödvändigt attvarje bank bedriver sin utlåningsverksamhet sä att även dess inlåning främjas.Särskilt gäller detta i tider då det råder knapphet på kapital i banksystemetoch följaktligen hård konkurrens om inlåningen". Om vid köp av vara enkonsument skulle utsättas för kravet att utöver vederlag utföra viss prestationtorde detta få en helt annan bedömning. Utredningenföreslär vidare att ett samarbetsorgan bildas för att tillvarata de bådamyndigheternas specialkunskaper. finns pä tjänstemannaplanetutvecklade samarbetsformer mellan KOV/KO och vill starkt ifrågasätta behovet av ett samarbetsorgan.Anmälningarna om överträdelser av den konsumenträttsliga lagstiftningen har vadgäller bankema varit få. Vidare torde det vara självklart att samråd ochsamarbete bör ske mellan olika myndigheter utan att detta behöver formaliserasi lagstiftning. En sådan formalisering står heller inte i samklang med den urandra synpunkter önskvärda ambitionen att begränsa den offentliga sektornsonödiga tillväxt. Förbundet har kontinuerligt följt arbetet ibanklagsutredningen genom sin representant, som anslutit sig tiU utredningensförslag. Förbundet anser att utredningens förslag, såväl närdet gäller konsumentskyddet på bankområdet som bankinspekfionens styrelse, ärväl avvägda. Förbundet tiUstyrker således förslagen i sin helhet. 1981/82:180 Bilagedel 742 Förbundet vill särskilt understryka vikten av attdet allmännas insyn i och fiUsyn över bankernas verksamhet inte splittras påfiera händer. För föreningsbankemas vidkommande är det av stort värde ombankinspektionen som föreningsbankerna har ett förtroendefuUt samarbete med även i fortsättningen får till uppgift att bevaka konsumentintressena påbankområdet. delar den uppfattning, somframförts av . anser det naturligt attbankernas kunder tillförsäkras samma skydd som andra konsumenter. Bland dekonsument- och tiUsynslagsfiftningar som utredningen därvid behandlar återfmnsmarknadsföringslagen, avtalsvillkorslagen, konsumentkreditlagen, inkassolagenoch kreditupplysningslagen i vad gäller intern kreditupplysningsverksamhet.Det konstateras att bankernas kunder direkt eller indirekt omfattas av detskydd som dessa lagstiftningar ger. Utredningen har därför huvudsakligen inriktat sigpå frågan hur tillsynen organisatoriskt bör anordnas. Utredningen har härvidarbetat med i huvudsak två modeller. Den ena innebär att tillsyn och prövningav samtliga konsumentärenden pä bankområdet skall åvUa och i sistahand . Den andra modeUen innebär att motsvarandearbetsuppgifter anförtros åt bankinspektionen. har vid valet mellan dessamodeller funnit att övervägande skäl talar för att samla tillsynsuppgifternahos bankinspektionen. Utredningens uppfattning gmndas främst pä attinspektionens kompetens, resurser och erfarenheter är nödvändiga för attkonsumentskyddet pä bankomrädet utformas så att andra vitala intressen inteåsidosätts. Vid utformningen är det, säger utredningen, av vikt att hänsyntages fill de kreditpolitiska fömtsättningarna för bankernas verksamhet.Utredningen säger vidare att genom att samla alla tillsynsuppgifter hos en ochsamma myndighet undviks vidare de olägenheter som kan uppstä med nuvarande ordning,vilken innebär att en och samma företeelse kan komma att prövas av sävälinspektionen med stöd av banklagarna som av de konsumentpolitiska organen medstöd av konsumenfiagstiftningama. Genom att tiUsynsuppgifterna samlas hosinspektionen samordnas bankernas och konsumentemas myndighetskontakter ochförenklas administrationen av de konsu- Prop.1981/82:180 Bilagedel 743 Detta bör enligt utredningens uppfattning vara det samhällsekonomisktmest fördelaktiga sättet att tillvarataga konsumentintressena på bankområdet. 2.Tillsynen över flnansbolagen enligt annan lagstiftning än lagen om finansbolag har funnit anledning attäterredovisa utredningens överväganden enligt ovan. Detta enär motsvarandeöverväganden åberopats av föreningen när fräga uppstått om vilken myndighet somskall anförtros tUlsynsuppgifterna enligt tidigare nämnda lagstiftningar i vadgäller finansbolagen och deras verksamhet. Föreningen har därvid hävdat atttillsynsuppgifterna skaU samlas hos bankinspektionen. På sid. 12 och sid. 78 i betänkandet säger ocksåutredningen att starka skäl talar för att utredningens förslag vad gällertiUsynen över bankverksamheten även bör tiUämpas pä finansbolagens verksamhet.Utredningen menar att denna modell även bör tillämpas pä alla kreditinstitutsom lyder under bankinspektionens tillsyn. Det finns mänga skäl som talar för atttillsynsuppgifterna enligt tidigare nämnda lagstiftningar samlas hos bankinspektionen.Några av dessa skäl är Finansbolagen omfattas av lagenom finansbolag och därmed bankinspektionens tUlsyn. I denna lag har i Ukhet medbanklagarna intagits en "sundhetsparagraf varigenom bankinspektionen kanfölja och påverka finansbolagens verksamhet och förhällande till konsumentema.För undvikande av de olägenheter som uppstår genom att tvä myndigheter kanpröva samma företeelse bör tillsynsuppgifterna i tidigare nämndalagstiftningar åvila bankinspektionen som ändock har den yttersta tillsynenöver finansbolagen. Finansbolagens kundkonsumentersintressen måste aUtid vägas mot det övergripande intresset samhäUet har av attfinansbolagen kan fullgöra sina åtaganden. Finansbolagens kreditgivning kanidag påverkas av kreditpoUtiska åtgärder, kreditpolifiskaförordnanden och regeringens möjligheter att meddela föreskrifter ombetalningsvillkor vid kontoköp pä kredit. I de förvärvstillstånd som bankernaerhållit i samband med förvärv eller bildande av finansbolag som dotterbolagtiU bank har en förutsättning varit att bankinspektionen skaU ha en direkttiUsyn över finansbolaget. Bankinspektionen har således en lång och ingåendekännedom om finansbolagens verksamhet. En del av de finansieringstjänster finansbolagenger har också tidigare bedrivits av bank. Det är de bank-ägda finansbolagenserfarenheter att det med utgängspunkt härifrän och för undvikande av"dubbelkompetens" samt av administrativa skäl och kostnadsskäl försäväl finansbolagen som samhället är lämpligast att fillsynsuppgiftemakoncentreras hos en myndighet. 1981/82:180 Bilagedel 744 I följd av lagen om finansbolag utövarbankinspektionen den yttersta tillsynen över finansbolagens verksamhet och alltid över de finansie ringstjänster som riktar sig till näringsidkare. En del av dessa finansie ringstjänster innefattar sådana lösningar att finansbolagen fär ett avtals förhållande mot såväl näringsidkare som konsumenter. De två huvud gmpper som därvid kommer ifråga är a) säljföretags möjligheter att inom ramen för ett kreditavtal refinansiera oHka fordringshandhngar som säljföretaget - med eller utan inhämtat godkännande från finansbolaget - ingått med konsument och b) säljföretags möjligheter att ansluta sig fiU ett finansbolags kontokreditsystem eller låta finansbolaget omhänderha säljföretagets system och i vilka fall finansbolaget i allmän het beviljar konsumenterna krediter upp till en viss sammanlagd total kredit. Även i dessa två faU utövar inspekfionen tUlsynenöver finansbolagets förhållande till säljföretaget. Det förefaller därvidolämpligt att bankinspekfionens tillsyn enligt lagen om finansbolag, somomfattar finansbolagens förhåUande fill säväl säljföretag som konsument, anfingeninskränkes eller kommer i konflikt med en annan myndighets fillsyns-uppgiftenligt annan lagsfiftning som i prakfiken omfattas även av inspektionenstUlsyn i följd av sundhetsparagrafen. har bank i Ukhet med finansbolagbörjat bedriva kontokortsverksamhet t. ex. VISA. Det är därvid väsentligt att tillsyns uppgifter enligt annan lagstiftning utövas av bankinspektionen vare sig kontokortsverksamheten bedrivs av bank eller finansbolag. Mot anförda bakgrund hemställer föreningen atttillsynen över finansbolagens verksamhet enligt annan lagstiftning än lagen omfinansbolag utövas av samma myndigheter som gäller för bankers verksamhet. Ilikhet med banklagsutredningen förordar föreningen att utredningens förslagbetr. tillsynen över bankverksamheten även bör fillämpas på finansbolagensverksamhet. Föreningen instämmer i vikten av ett nära samarbete mellanbankinspektionen och . Detta för att få en sä enhetlig ochkonkurrensneutral utformning som möjligt, enär många säljföretag har enkreditgivning till konsumenter som liknar finansbolagens och då alla finansieringsföretagej är finansbolag. Föreningen berör därefter de lagstiftningar som äri fråga bl. a. betr. finansbolagen. Pä grund av sin allmänna tillsynsskyldighet och denfillsyn inspektionen utövat på bankägda finansbolags verksamhet harinspekfionen skaffat sig kunnande och erfarenhet av MFL och dess tillämpning. Iföljd härav och genom de särskilda förhållanden som gäller förfinansbolag har bankinspektionen de bästa fömtsättningarna att prövafinansbolagens marknadsföringsåtgärder. 1981/82:180 Bilagedel 745 Vid en prövning har inspektionen att väga samman deolika krav som kan komma ifråga enligt lagen om finansbolag, de kreditpolitiskaoch konsumenträttsliga lagarna. Medanledning härav och att även bankerna i likhet med finansbolagen refinansierarfordringshandlingar och under senare fid bedriver kontokortsverksamhet är detviktigt att samma lösning väljs för banker och finansbolag i vad gällermarknadsföringslagen. Finansbolagen hemställer således att den lösning somutredningen valt för bankerna även skall gälla för finansbolagen.