prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — Domstolen uttalar all detta förhållande kanfå till följd alt för samma förfarande fråga om utdömande av både straff ochvite kan uppkomma vid allmän domstol. TiU undvikande av att för överträdelse avett förbud först utdöms vite och härefter straff för samma gärning stadgas iförslagets 5 1981/82:165 209 kap.3 § bl. a. all för gärning som omfattas av ett av MD meddelat förbud inte skalldömas till ansvar. 1 del faU straff har utdömts för viss gärning som härefterblir föremål för ett MD:s vilessanktionerade förbud kan vid överträdelse avdetta förbud vite komma att utdömas för samma förfarande som fidigare harträffats av straff. Häremot finns emellertid enligt MD:s uppfattning ingentingatt invända, eftersom del då är fråga om en ny förbudsöverträdelse ett så allsäga "nytt brott". SPKdelar utredningens uppfattning att huvudalternativet bör vara att talan förs iMD. Jagansluter mig till uppfattningen att den föreslagna ordningen bör införas.Frågan om vUken väg som bör väljas i det enskilda fallet torde få bero av vadsom är lämpligt med hänsyn till omständigheterna. Jagvill understryka att MD enligt det av utredningen tänkta systemet inte har attpröva huravida uppsåt eller oaktsamhet har förekommit från en näringsidkaressida. Däremot kan domstolen, om den finner det lämpligt, slå fast att ett visstförfarande faller under de objektiva rekvisiten till en i konkurrenslageninlagen straffbestämmelse. Effekten av delta kan anses vara alt särskUdbevisning i MD om förfarandets skadlighel i princip blir överflödig, eftersomkriminaliseringen är ett uttryck för lagstiftarens uppfattning att detotillåtna generellt har skadlig verkan. Omständigheter som ådagaläggs i detenskilda fallet kan dock visa alt presumtionen brustit. Till bevisfråganåterkommer jag . Jag vill vidare påpeka all den av utredningen föreslagnaordningen innebär att förbud eller åläggande meddelas med verkan endast framåti tiden. Tekniken konkretiserar vad som i det enskilda fallet fortsättningsvisär otillåtet och är därmed godtagbar från rättssäkerhetssynpunkt. Enligtmitt förslag får MD som en ny arbetsuppgift all - när så är aktuellt i ettkonkurrensärende - pröva skadlighetsfrågan beträffande ett företagsförvärv somger förvärvaren en dominerande ställning på marknaden eller som förstärkerdenna ställning. Åtgärder som domstolen har all överväga för att förhindra ensådan verkan kan bestå i att förhandlingsvägen söka få till stånd en ordningför att förhindra den skadliga verkan. Om saken är av särskild vikt från aUmänsynpunkt får förhandlingen syfta till ett avslående från företagsförvärvet. Haren förhandling om avstående från företagsförvärvet avslutats utan att denskadliga verkan har kunnat förhindras, kan domstolen under viss förutsättningförbjuda förvärvet eller meddela visst åläggande. Domstolen underställer sitt beslutregeringens prövning. För att gälla skall beslutet fastställas av regeringen. Domstolensnya arbetsuppgift ger anledning alt överväga dess sammansättning. För denuvarande reglerna har jag redogjort tidigare (3.7.1.1). Jag erinrar om attdomstolen består av ordförande och vice ordförande samt åtta andra ledamöter.Av de senare är två s. k. särskilda ledamöter, varav 14 1980/81.1saml. Prop.1981/82:165 210 denene dehär i ärenden om konkurrensbegränsning. Av de övriga sex ledamöternautses tre bland företrädare för företagarintressen och tre bland företrädareför konsument- och löntagarinlressen. För ledamot ulses en eller fleraersättare. Dennämnda nya arbetsuppgiften kan komma alt omfatta ingående prövning avrättsligt och ekonomiskt svårutredda och svåröverskådliga frågor. Det gällerhär alt avväga för- och nackdelar med ett ingripande mot ett förelagsförvärvsaml alternativ till förbud mot själva förvärvet. kan det ganska oftakrävas en hög grad av snabbhet i handläggningen för att inte den nödvändigastrakluromvandlingen skall hejdas eller försvåras och för att parterna så snartsom möjligt skall få besked om förvärvet kan genomföras. Jag erinrar om att detkan komma att gälla stora och betydelsefulla företagsförvärv med en mängdintressenter som berörs av frågan om förvärvet kommer till stånd eller inte. Denarbetsmässiga belastningen på domstolen kan alltså bli mycket stor i ett enskihärende. Mot bakgrand av det anförda är del enligt min bedömning ofrånkomligt attdel tekniska inslaget i domstolen måste förstärkas genom att antalet särskildaledamöter utökas. Lämpligen sker detta genom att ytterligare två sådanaledamöter för konkurrensfrågor tillförs domstolen. För den ene av dessa börgälla samma behörighetskrav som för vice ordföranden, medan den andre blir attjämställa med den hittillsvarande särskUde ledamoten förkonkurrensbegränsningsärenden. Därigenom kan företagsförvärvsprövningentillföras den ytterligare rättsliga och ekonomiska sakkunskap som är nödvändig. Jaghar övervägt om utökningen med två särskilda ledamöter kan begränsas tiUsådana konkurrensärenden i vilka företagsförvärv kommer under prövning. Avflera skäl är det dock inle en lämplig ordning. a. kan i ett sådant ärendekomma under bedömning skilda former av konkurrensbegränsande beteenden vidsidan av dominans tiU följd av ett förelagsförvärv. Vidare kan andraalternativ än ingripanden mot själva företagsförvärvet aktualiseras i ettvisst ärende, exempelvis åtgärder mot förvärvarens diskriminerande beteende.Ibland kan frågan om åtgärder mot ett sådant förvärv komma upp på ett senarestadium av ett ärendes handläggning. Om man skall kunna undvika riskerna fören splittrad praxis och omtagning av processen bör i fråga om konkurrensärendenden förstärkta ordningen med tre särskilda ledamöter gälla som ordinariesammansätl-ningsregel. Särskilda domförhelsföreskrifler avgör sedan hur mångaledamöter som måste vara närvarande i del enskilda fallet. Denändring jag nu förordar ingår som en viktig del i det samlade system förkonkurrensärenden som jag föreslår. Den nya sammansättningen kräver en ändringi lagen (1970:417) om marknadsdomstol m. m. Jag avser all särskilt återkommatill regeringen med förslag till lagstiftning i denna och vissa andra frågorsom rör marknadsdomstolslagen m. m. 1981/82:165 211 Utredningenanför alt arbetsinsats såvitt då kunde bedömas endast imindre mån berörs av utredningens förslag. Domstolenframhåller dock i sill yttrande att den föreslagna lagen med aU sannolikhetkommer alt medföra en avsevärd ökning av antalet ärenden, varför det finnsanledning att under beredningen uppmärksamma behovet av ökade resurser hosdomstolen. Övrigaremissinstanser har inle berört frågan om domstolens resursbehov. För egen del konstaterarjag att del är en grundläggande skillnad mellan utredningens och mitt förslag,nämligen beträffande förvärvskonlroUen. Enligt mitt förslag får ju domstolenhär en central roll. Detta påverkar givetvis dess resursbehov. Prövningen avföretagsförvärv kan, som jag fidigare framhållit, vara mycket komplicerad.Samtidigt finns det i allmänhet ett behov av att den sker med storskyndsamhel. Jaghar redan förordat en utökning av antalet särskilda ledamöter i domstolen.Också i övrigt måste resursfrågan övervägas. Jag avser att särskilt återkommatill regeringen i denna fråga. 3.7.2.5 Processeni konkurrensärenden AUmänt om handläggningsregler m.m. Somjag har anfört tidigare är MD numera att bedöma som en specialdomstol. Framförallt på konkurrensområdet finns det dock alltjämt handläggningsregler som tarsikte på förhållandena vid NFR:s tillkomst. Därutöver gäller att det saknasföreskrifter för MD avseende vissa processförhållanden. Del kan här gäUa sådantsom inte kräver reglering eller som del t. o. m. är en fördel att inte reglera,uttalar utredningen. Men del kan också vara så att avsaknaden av en uttryckligbestämmelse hindrar domstolen från viss åtgärd under handläggningen av ettärende. Utredningenanför alt man på dessa punkter kan säga all bl. a. frågor rörandeprocessföremålet och intervention är oreglerade. Del torde vidare inte varamöjligt att föra faslsläUdsetalan inför MD. Regler saknas därtill om parts rätttill ersättning för rättegångskostnader. Delta innebär att man måste tillämpaprincipen all enskUd part själv får bära sina kostnader. Attnärmare se över rätlegångsförfarandet i MD faller enligt utredningen utom ramenför uppdraget. För att säkerställa en ändamålsenUg handläggning av konkurrensärendenhar utredningen dock funnit det vara ofrånkomligt att föreslå en vissförfattningsreglering som avser dessa ärenden. Utredningen anser alt man inleskall uppfatta detta så alt det på grund av avsaknaden av uttrycklig regleringsaknas motsvarande möjligheter exempelvis på marknadsföringsområdel. Frågan omvad som gäller därvidlag måste prövas efter varje lags förutsättningar. Vidareuttalar utredningen följande: Vad som har sagts kan dock enligt utredningensuppfattning tala för att de regler som avser processen vid MD 1981/82:165 212 föratsätlningslöslbör ses över generellt och i ett sammanhang. Frågan har uppmärksammals bl. a. isamband med tillkomsten av marknadsföringslagen (prop. 1975/76:34 s. 117) ochvid en ändring i avlalsviUkorslagen (prop. 1976/77: 110 s. 42). Utredningen harvidare sett över handläggningsreglerna i KBL och funnit att de bör bringas iöverensstämmelse med vad som gäller enligt lagen om marknadsdomstol m. m. (MDL)för prövning av bl. a. ärenden som avser marknadsföringsområdel. Anledningsaknas att i en ny KBL behålla de nuvarande handläggningsreglerna medan i frågaom exempelvis marknadsföringen motsvarande regler finns i MDL. Utrednihgensförslag innebär all regler om lalerält bibehålls i den nya KBL medanprocedurreglerna finns i MDL samt gäUer för all handläggning vid domstolen ochsåledes även för konkurrensärenden. Jagvill erinra om ett uttalande i förarbetena till den nuvarandeordningen. Föredraganden anförde (prop. 1970:57 s. 167) all ärendena vidmarknadsrådet (MR) skulle handläggas i stort efter principeroch alt vissa grundläggande bestämmelser om förfarandet borde meddelas i lagmen att någon detaljreglering inte borde komma i fråga. Enligt föredragandensmening visade erfarenheterna från näringsfrihetsrådets (NFR) verksamhet attnågot sådant behov inle heller förelåg. Enligtmin uppfattning har erfarenheterna av den mer fria och obundna prövningen i MDvarit goda också under 1970-talel. Det framstår alltjämt som en klar fördel attsystemet är smidigt och att domstolen inle är bunden av ett så striktregelsystem som det som innehåller. Detkan bli anledning all se över bl. a. de processuella frågornagenerellt och i ett sammanhang. Något särskilt behov av att göra det ianslutning till detta lagstiftningsärende kan jag dock inle finna. Dettahindrar dock givetvis inle alt man nu lar upp vissa frågor som kan behöva lösassärskilt. Jag kommer i det följande all behandla några punkter som utredningenaktualiserar.. Utredningensförslag i fråga om placeringen av handläggningsreglerna i den nyakonkurrenslagen respektive i MDL kan jag i sak ansluta mig till. Jag vill dockerinra om att i departementsförslaget en genomgripande förändring sker såvittgäller kontrollen av förelagsförvärv. Utredningsförslagets handläggningsreglerblir här i stora delar inaktuella och måste ersättas av bestämmelser anpassadetill den nya situationen. Dessa särskilda regler bör tas in i den nyakonkurrenslagen. Deändringar som mitt förslag också på dessa punkter kräver i MDL avser jag altsärskilt anmäla för regeringen . Därvid kan ocksåaktualiseras vissa smärre justeringar i annan lagstiftning. Utredningenanför i fråga om lalerätlen följande: NO:s lalerält anges i 2 kap. 12 § andrastycket lagförslaget. Vidare anges i huvudsaklig överensstämmelse med gäUanderätt att, om NO för visst fall beslutar all inte göra 1981/82:165 213 ansökantill MD, sådan ansökan får göras av sammanslutning av konsumenter ellerlöntagare eller av näringsidkare som berörs av konkurrensbegränsningen ifråga. Dessutom får enligt förslaget också sammanslutning av näringsidkaresådan subsidiär lalerält. Motivet är all det ibland kan finnas ett näringslivsintresseav att viss konkurrensbegränsning prövas av MD fastän NO från sin utgångspunktinte har funnit tillräckliga skäl att föra ett ärende dit. Här görs reglerna iKBL parallella med marknadsföringslagen (1975: 1418) och lagen (1971:112) omförbud mot oskäliga avtalsvillkor. Utredningens förslag tarsikte på det område som den nuvarande lagstiftningen täcker. För kontrollen avförelagsförvärv föreslår utredningen särskilda regler, som saknar aktualitetmed den utformning som departementsförslaget har. Jag finner emeUertid den avutredningen föreslagna ordningen lämplig över hela fältet och förordar därfören sådan lösning. Regler om lalerält finns bl. a. i 17 § i det remitteradeförslaget. 1fråga om partsslällningen i MD i konkurrensärenden anför utredningen följande:När den subsidiära talerätten ensam utnyttjas kan NO inte ha ställning av part.Något formellt hinder att han - sedan subsidiär talan är väckt använder sintalerätt föreligger inte. Ett skäl för sådant inträde -som inle bör bedömas somintervention - kan vara nytillkommande omständigheter under processen i MD.Efler inträdet får också NO ställning som part. Läget är ett annat bl. a. nären näringsidkare ansöker om dispens från ett i 2 kap. lagförslaget straffbelagtförbud. Här intar NO enligt lagförslagels grunder automatiskt ställning sommotpart. Utredningen har ansett det inle vara behövligt att markera detta ilagtexten. - En motsvarighet till föreskrtften i 15 § första stycket andrameningen KBL om hörande av NO saknas. Detsamma gäller i fråga om föreskrifteni andra stycket samma paragraf, nämligen alt tillstånd (dispens) inle fåråterkallas utan alt tillslåndshavaren har fått tillfälle all yttra sig. Ocksådenne är ju i en sådan situation part och NO, om han har gjort ansökan omåterkallelse, motpart. Att en bestämmelse om hörande av den som är part inteerfordras följer av reglerna i MDL om hörande av parterna. Fortsättningsvisanför utredningen: I övrigt kan sägas all frågor rörande partsstäUning ochställförelrädarskap för part är föga belysta i förarbetena tiU nuvarande KBL.De synes också böra få en generell lösning som läcker inle bara KBL-området.För det gällande rättsläget kan hänvisas till doktrinen.' Utredningen finnerdock anledning alt på vissa viktiga punkter ta ställning i frågor som ännu intesynes ha fåll en uttrycklig lösning. De straffbelagda förbuden i 2 kap.lagförslaget bygger på den grundtanken att a. m. fl.. Sjöfart och konkurrensrätt, 1976, s. 94 ff. 1981/82:165 214 konceminternadispositioner inte är av en art som bör vara straffrättsligt OtUlåten.Dotterföretagens osjälvständighet i förhållande tiU moderförelaget gör detnämligen befogat att räkna koncernen som en enda enhet. Uttryckligt undantagför sådana dispositioner har därför gjorts i 2 kap. 10 § första stycketlagförslaget. Som framhålls i speciaimotiveringen innebär dock detta inte attdispositioner av denna art skulle vara skyddade mot ingripande enligtgeneralklausulen i 2 kap. 1 §. Närnu aUlså koncernen enligt förslaget bör betraktas som en enhet bör därav följaatt talan i MD enligt 2 kap. lagförslaget får riktas mot ett utomlands belägetmoderföretag för vad dess dotterföretag har gjort på den svenska marknaden,uttalar utredningen och fortsätter: Men lalan skall också kunna riktas endastmot ett i beläget dotterföretag för en konkurrensbegränsning somföranleds av företaget eller av dess moderföretag. Motsvarande valfrihet börgälla när inte not av företagen finns eller är representerat i mennågot av dem föranleder sådan inlandsverkan som enligt fömt angivna principerbör kunna prövas enligt generalklausulen i 2 kap. 1 §. Finns å andra sidan iSverige en självständig representant för ett av företagen, kan komma i fråga atttalan riktas mot denne trots att han kanske har handlat i enlighet medanvisningar från det utländska förelaget. Men också i ett sådant lägeföreligger rätt att med förbigående av exempelvis en i befintliggeneralagent rikta talan mot det utländska företagel. Slutligenanför utredningen följande: Med frågan om ställförelrädarskap hänger samman tvåandra faktorer. Den ena rör det straffrättsliga ansvar som enligt principernaför delegerat förelagaransvar kan drabba en anställd vid eller en representantför ett förelag. Den andra gäller den processuella frågan om vem som är behörigatt företräda exempelvis en part som befinner sig utomlands. De problem somhärvidlag kan uppstå får enhgt utredningens bedömning i det nuvarande lägetlösas i rättstillämpningen. NObiträder utredningens förslag alt subsidiär lalerält skall tillerkännas ävensammanslutning av näringsidkare och anför bl. a. följande: Då den subsidiäratalerälten utnyttjas kan del under handläggningen i MD framkomma nyaomständigheter eller marknadssituationen kan ha förändrats på så sätt att NOfinner att det föreligger ett allmänt intresse att den påtaladekonkurrensbegränsningen undanröjs. NO bör därvid i enUghet med vad utredningenföreslår kunna inträda i processen och få samma ställning som om han självgjort ansökan fill MD. Defta bör dock i motsats till utredningens förslag kommatill uttryck i lagtexten, anser NO. Det bör även framgå av lagtexten alt NO harställning som motpart då en näringsidkare ansökt om dispens från något av de i2 kap. intagna förbuden. NO anser vidare att det i 13 § MDL bör anges att fördet fall annan än NO har ansökt om prövning enligt 2 kap. I §, NO bör få del avansökan och övrigt material i ärendet. MDanser det vara naturligt att domstolen låter höra NO i dispensären- 1981/82:165 215 den,men menar att det inte är självklart att denne därvid intar ställning avmotpart. En uttrycklig regel om att NO skall höras i dispensärenden bör därförinföras enligt domstolen. Jag delar utredningensbedömning av frågan om i vilka situationer NO bör anses ha partsställning.Vidare anser jag det naturligt att MD låter NO få del av en ansökan som annanhar gjort om prövning enligt 2 § i det remitterade lagförslaget. Jag kan ocksåansluta mig till bedömningen att särskilda regler i konkurrenslagen om hörandeav part inte erfordras utöver vad som bör följa av på dennapunkt. Vissa redaktioneUa ändringar i MDL krävs för detta. Också dessa kommerjag att anmäla särskilt för regeringen. Utredningen gör vissauttalanden om vem talan bör kunna riktas mot i koncernfaUen. I princip kan jagansluta mig till utredningens uppfattning. På denna punkt viU jag dock erinraom vad jag tidigare (3.6.2) har anfört rörande den nya konkurrenslagensräckvidd över gränserna. Därvid tog jag först upp frågan om lagenstillämplighet beträffande utomlands vidtagna konkurrensbegränsande åtgärder.Den principieUa ståndpunkt som jag intog mot bakgrand av bl. a. folkrättsligaöverväganden innebär anspråk på extraterritoriell tUlämplighet av lagen inom enav mig angiven ram. I de fall som omfattas av denna ram får varje gång fråganom det svenska jurisdik-tionsanspråket bör utnyttjas prövas särskilt. Därvidkan både lämplighels-hänsyn och omständigheter av praktisk art få vägas in. Jaghänvisar härvidlag till det tidigare sagda. I sammanhanget vill jagerinra om mitt förslag om ett undantag från förbuden mot bmttopriser ochanbudskarteller när det gäller koncemför-hållanden. Detta koncernbegreppansluter till motsvarande begrepp i aktiebolagslagen (1975:1385) för atttydligt avgränsa det straffbelagda området. Intet hindrar att ett vidarekoncernbegrepp vinner tillämpning på det processueUa området, exempelvis detsom har lagts till grand för förslaget tiU ny anstäUningsskyddslag (prop.1981/82:71 s. Föremåletför processen är det förfarande som har bragts under prövning samt de yrkandensom har framställts. I likhet med vad som gäller saknas i den föreslagnalagstiftningen regler mot att MD prövar laleänd-ringar, framhåller utredningenoch tillägger bl. a. följande. MD kan pröva endast det förfarande mot vilket NOeller annan taleberättigad har vänt sig i ansökan eller senare under processen.Påstås skadlig verkan följa i visst hänseende av detta förfarande kan domstolenpröva om sådan verkan föreligger i ett avseende, som har berörts i processen.Parterna måste ju kunna förutse vad MD kommer att grunda sin bedömning på. Ifråga om den yrkade rättsföljden åter kan situationen vara en annan. Om än domstoleninte kan gå längre i fråga om förbud än vad som yrkats, måste domstolen iövrigt vara oförhindrad att inom denna ram ge ett förbud annat 1981/82:165 216 innehåUän som har begärts. Del motsvarande gäller i fråga om åläggande enligt 2 kap. 1§ i utredningens lagförslag. Utredningenföratsätter i princip att förbud eller åläggande som beslutats enligt 2 kap.1, 2 eller 3 § i fråga om utformningen har varit föremål för parternasyttranden under handläggningen. Detta menar utredningen vara väsentligt medhänsyn till de svårigheter som kan uppstå vid den konkreta utformningen avförbud eller åläggande, när det är ett komplicerat ärende. Slutligenuttalar utredningen följande: Det bör ytterligare anmärkas att MD:s uppgift ärliksom nu inte blott att utiåta sig i en Ivistig fråga. DärtiU skall domstolensöka alt rättsligt normera visst förfarande på ett sätt som konkretiserarlagens innebörd och som ger vägledning för rätlstiUämpningen och för de iövrigt berörda. På domstolen faUer sålunda den rätlsbildande uppgiften. Jaganser att utredningens uttalanden bör kunna vara vägledande vidrättstillämpningen. Interimistisktbeslut i allmänhet och vid företagsförvärv Marknadsföringslagen(1975:1418, MFL) ger möjlighet för MD att förbjuda en näringsidkare all vidmarknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighet företa en reklamåtgärdeller annan handling som genom all strida mot god affärssed eUer på annat sättär otillböriig mot konsumenter eller näringsidkare. Vidare kan domstolen ålägganäringsidkare att vid marknadsföringen lämna information som har särskildbetydelse från konsumentsynpunkt. Domstolen kan också förbjuda saluhållandelav bl. a. produkter som medför särskild risk för skada på person elleregendom. EnligtMFL kan MD, om särskilda skäl föranleder del, meddela ett förbud elleråläggande av denna art även för tiden till dess slutligt beslut föreligger. Ettsådant interimistiskt beslut föregriper alltså den kommande domstolsprövningen.Det binder dock givetvis inte domstolens handlingsfrihet i fråga om detslutliga beslutets innehåll. Utredningenanser det klart befogat att det också i konkurrensärenden öppnas en liknandemöjlighet för domstolen. En bestämmelse om detta finns i 2 kap. 14 §utredningens lagförslag. Detfinns en skiljehnje meUan de näringshvsorganisationer och de myndigheter somhar yttrat sig över förslaget. SI m.fl., LRF och köpmannaförbundavstyrker förslaget medan MD, NO och KOV tillstyrker detta. anför sålunda: Med hänvisning till bestämmelsen i MFL om interimistisktbeslut anser utredningen det klart befogal att en liknande möjlighet införsockså i KBL. Utredningen - som inte redovisar några erfarenheter hitintills avbehov av interimistiska åtgärder - synes härvid ha underskattat olikheterna meUanärenden om otillbörlig marknadsföring, informationsplikt och produktsäkerhetsamt ärenden om undanröjande av skadlig konkurrensbegränsning. 1 det senarefallet skulle ett interimistiskt 1981/82:165 217 förordnandeom undanröjande av konkurrensbegränsningen påverka ett vidare ekonomisktsammanhang och ingripa i förhållandena på ett i praktiken mer eller mindreoåterkalleligt sätt. Då det inle är uppenbart alt skadlig verkan föreligger vUket knappast är fallet i de komplicerade ärenden som normalt leder tillprövning i - kan därför del slutliga ställningstagandet inteföregripas utan konsekvenser som utredningen inte synes ha beaktat. OcksåLRF pekar på att MFL har fått tjäna som förebild för utredningen beträffandeifrågavarande förslag. Några erfarenheter som belyser att någotprejudikatsbehov härav föreligger redovisas dock inle. Återigen, säger ,noteras att utredningen styrts av ett konkurrensteoreliskl synsätt ochövervärderat likheterna mellan ärendena i MFL och KBL.