prop · G503179 · 1981-12-31 00:00:00 — Detta gäller dock endast i den mån de särskildareglerna kan sägas ersätta de nu föreslagna. En arbetsgivare ellerarbetsgivarorganisation kan t. ex. bli skyldig att överlägga omberedskapsavtal. I de faU där s.k. dubbek huvudmannaskap gäUer för en vissverksamhet, får det ankomma på totalförsvarsmyndigheterna att söija för attarbetsgivarna engageras i planeringsarbetet på lämpligt sätt. Vad gäller arbetsmarknadsorganisationerna tarlagreglerna också där sikte på både den privata och den offentliga sektom avarbetsmarknaden med det undantag som följer av andra stycket. Både centrala ochlokala organisationer avses. Genom hänvisningen till 6 § lagen (1976:580) ommedbestämmande i arbetslivet (MBL) blir det de allmänna bestämmelserna omorganisationemas roll i förhandlings- och avtalsarbetet som far vara vägledandeockså på detta område. Av 4 § framgår att de där angivna skyldigheterna ärbegränsade till de normalt avtalsslutande parterna. Några regler som ålägger enskilda arbetstagare attför egen del delta i planeringsarbetet finns inte i denna lag. Skyldigheten att på närmare angivet sätt delta itotalförsvarsplaneringen inträder inte automatiskt utan först på begäran av entotalförsvarsmyndighet. Som framgår av motiven till 4 §, bör en sådan begäranvara på lämpligt sätt preciserad. Det ligger i sakens natur atttotalförsvarsmyndigheterna bör samordna sin verksamhet så att dubbelarbeteundviks på ömse sidor. De kutymer för kontakter mellan olikatotalförsvarsmyndigheter och resp. företag och myndigheter som har upparbetatsmed stöd av lag bör i göriigaste mån följas. Lagreglerna hindrarsjälvfallet inte att Prop.1981/82:179 12 totalförsvarsfrågor förtroendefullt tas upp mellanmyndigheter och arbetsmarknadsparter i annat lämpligt sammanhang eller påannat sätt. Det är regeringen som enhgt 1 §beslutar om vUka myndigheter som kan påkaUa fillämpning av lagreglerna. 13 § regeringsformen följer att regeringen också kan meddela föreskrifterom verkställigheten av lagreglerna, t.ex. ge närmare föreskrifter föruppläggningen av planeringsarbetet. 2 § Ågare eller innehavare av industriella anläggningaroch andra nä ringsidkare samt myndigheter skall lämna de upplysningar om personal, lokaler, maskiner och annan utrustning, produktion, förbrukning av ener gi, råvaror och andra förnödenheter, lagerhållning, inköp, leveranser och annat dylikt som totalförsvarsmyndigheterna behöver för sUt planerings arbete samt, om det behövs, i övrigt medverka vid planeringen av de egna uppgifterna inom totalförsvaret. Den som på grund av bestämmelsernai första stycket har fått utföra arbete som har medfört betydande kostnader,kan få ersättning för detta av allmänna medel. Kan överenskommelse omersättningen inte träffas med den myndighet som har begärt arbetet, skaU fråganhänskjutas till avgörande av skiljemän enligt lagen (1929:145) om skiljemän.SkUjemän-nen avgör om ersättning skall utgå och bestämmer i så fallersättningens storlek. I paragrafen har lämnats en närmarebeskrivning av den upplysningsplikt m.m. som åligger enskilda näringsidkareoch andra samt kommunala myndigheter. Bestämmelserna överensstämmer i huvudsakmed de motsvarande reglema lag. Någon ändring i sak är inteåsyftad. I andra stycket finns regler ommöjlighet att i vissa fall få ersättning för utfört planeringsarbete m. m.Bestämmelserna har i stort sett oförändrade i sak förts över frän den äldrelagen. Skyldigheten att lämna upplysningaroch att biträda vid planeringsarbetet i övrigt är sanktionerad genom vitesregleri 5 §. I 7 § finns bestämmelser om sekretess och tystnadsplikt. En begränsning av skyldighetenenligt 2 § ligger i att näringsidkarens m.fl. upplysningar eller medverkan iövrigt behövs för planeringsarbetet i stort eller för totalförsvarsplaneringenav det aktuella företaget eller myndigheten. Skyldigheten för arbetsgivare attmedverka vid överläggningar om t.ex. lokala kollekfivavtal för den egnaverksamheten är reglerad i 4 §. 3 § Arbetsgivarorganisationer ocharbetstagarorganisationer är skyl diga att 1. överlägga medtotalförsvarsmyndigheterna om organisationernas uppgifter inom eller ianslutning till totalförsvaret på central, regional och lokal nivå. Prop.1981/82:179 13 2. medverkavid övningar inom totalförsvaret, 3. lämnaupplysningar eller annat biträde som totalförsvarsmyndigheterna behöver försitt planeringsarbete. 13 § har samlats regler som gällerför samtliga arbetsgivarorganisationer (med undantag för statensarbetsgivarverk, som är en stathg myndighet) och fackliga organisationer på densvenska arbetsmarknaden. I 4 § finns sedan kompletterande föreskrifter förkollektivavtalsslutande parter. I 3 § föreskrivs till en början enöverläggningsskyldighet rörande organisationemas deltagande i totalförsvaretpå olika nivåer, antingen direkt i de olika totalförsvarsorganen eller somformellt fristående parter med konsultativa, informativa eller andra liknandeuppgtfter i stort eller smått. Någon skyldighet för organisationerna attpermanent delta i totalförsvaret eUer att ändra sin organisatoriska uppbyggnadkan inte föreskrivas med stöd av Paragrafenföreskriver bara en skyldighet att överlägga om den saken. Däremot ärorganisationerna skyldiga att vid behov direkt medverka vid de övningar somfortlöpande hålls av totalförsvarsmyndigheterna samt att lämna de upplysningareller det biträde i övrigt som behövs i myndigheternas verksamhet. en skyldighet att lämna vissa uppgifter om organisationemas inre Uv -organisation, informationskanaler och annat sådant, om dessa uppgifter harbetydelse för totalförsvaret. Det har varken här eUer i något annat hänseendeansetts behöva skrivas nägra närmare regler angående omfattningen av denna uppgiftsplikt,deltagandet i övningar m.m. Det ligger i sakens natur atttotalförsvarsmyndigheterna inte skall kräva in uppgifter eller ettplaneringsarbete som kan upplevas som överdrivet eller ekonomiskt oförsvarbart.Lika självfallet har det ansetts att arbetsmarknadsparterna engagerar sig påett sätt som gör planeringen meningsfull och att de för planeringsarbetetframåt. Skulle det behövas närmare föreskrifter för totalförsvarsmyndigheternasoch arbets-marknadspartemas insatser i planeringsarbetet, kan det ske genomtill-lämpningsföreskrifter för verkställigheten av lagreglerna. 4 §Arbetsgivare samt arbetsgivarorganisationer och arbetstagarorganisationer somi fredstid är eller brukar vara parter i kollektivavtalsför-handllngar, årskyldiga att överlägga med sina motparter om kollektivavtal förkrissituationer som omfattas av totalförsvarsplaneringen. Som framgår av 1 § med desshänvisning till 6 § medbestämmandelagen avses med föreskrifterna i 4 § bådecentrala organisationer arbetsgivar-förbund eller fackförbund - och lokalaorganisationer, främst då på arbetstagarsidan (avdelningar, klubbar ellerliknande). Pä arbetsgivarsidan är den lokala kollektivavtalsparten normalt ettföretag eller en myndighet, och för den arbetsgivaren gäller motsvaranderegler. Reglerna i 4 § gäller slutligen också huvudorganisationer ellermotsvarande, t.ex. 1981/82:179 14 och , och förhandlingskarteller. Dehuvudorganisationer som normalt inte är part i kollektivavtalsförhandlingar,t. ex. TCO, berörs dock endast av 3 §. Detsamma gäller arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationer som normalt inte sluter kollekfivavtal inom sittområde. Någon skyldighet att också träffa beredskapsavtalföreskrivs inte i 4 §, inte ens någon renodlad förhandlingsskyldighet. En sådanförhandlingsskyldighet kan emellertid föreligga, om t.ex.koUektivavtalsmotparten påkallar regelrätta förhandlingar om sådanakollektivavtal. Detta följer av 10 § MBL. I överläggningsskyldigheten enligt 4§ ligger emellertid en skyldighet att på begäran av en totalförsvarsmyndighetträda i överläggning med motparten för att undersöka vilka möjligheter somfinns för att söka kollektivavtalslösningar på de av myndigheten förelagdafrågorna. Det kan gälla anpassning av gällande fredstidslagstiftning ellerfredstida kollekfivavtal, förhandlingsordningar, skiljenämnder eller liknande.I skyldigheten ligger också att tillsammans med andra avtalsparter inom sammabransch, region, ort eller företag/myndighet undersöka om vissa samordningsfrågor(gemensamma skiljenämnder, utlåning av arbetskraft, överflyttning avprodukfion, improvisationer av annat slag, osv.) kan lösas avtalsvägen. Tvåtypsituationer - det övertaskande anfallet resp. ett s.k. skymningsläge bördärvid särskilt uppmärksammas. 5§ Totalförsvarsmyndigheterna får meddela de förelägganden som behövs förefterlevnaden av 2 §. I beslut omföreläggande kan vite sättas ut. Beslut omföreläggande får överklagas till regeringen. I denna paragraf finns regler om vissatvångsåtgärder gentemot den som inte fullgör de skyldigheter som följer av 2 §.Totalförsvarsmyndigheten kan således meddela vitesföreläggande, om det behövsför att lagreglerna skall efterlevas. Andra vägar att uppnå rättelse, t.ex.genom hänvändelse till en överordnad näringslivsorganisation, bör dock förstprövas. Det är viktigt att totalförsvarsmyndighetema redannär lagens tillämpning påkallas så noga som möjligt klargör vad för slagsmedverkan som önskas från t. ex. en näringsidkares sida. Om föreläggandemeddelas med stöd av 5 §, skall den förelagda åtgärden klart preciseras. Beslut om föreläggande får överklagas tillregeringen. Har ett föreläggande förenats med vite, är det allmän domstol sompå talan av allmän åklagare prövar om vitet är lagligt och om ändamålet medvitet kvarstår vid utdömandet. Arbetsmarknadsparternas skyldighet att medverka itotalförsvaret eller att lämna varandra de uppgifter som behövs för kollektivavtalsförhandlingarhar ansetts inte behöva särskilt sanktioneras. Har någon part påkallatförhandUngar, följer en sådan informationsplikt av bl.a. 15 och 18 §§ MBL. Ävenreglerna i 11 och 19 §§ MBL har ett intresse i detta sammanhang. 1981/82:179 15 K-företag (se bilaga 1 s. 31 ff) torde exempelvis knappastkunna göra några viktigare åtaganden under fredstid om framtida insatser utanatt ha först primärförhandlat med de fackliga organisationerna. I 7 § finnsbestämmelser om tystnadsplikt och sekretess. 6 § Till böter eller fängelse i högst döms den somuppsåtligen eller av grov oaktsamhet har lämnat oriktiga uppgifter omförhållanden av vikt, när en totalförsvarsmyndighet har begärt upplysningar enligt 2 §. I denna paragraf finns bestämmelserom straff för den som vid fullgörande av upplysningsplikten enligt 2 §uppsåfiigen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktiga uppgifter tiU entotalförsvarsmyndighet. En fömtsättning för påföljd är dock att den oriktigauppgiften rör förhållanden av vikt. 7 § Den som på grutid av bestämmelser i denna lag har fåttkännedom om enskilds affärs- eller driftförhållanden eller förhållande av betydelse för totalförsvaret eller eljest för rikets säkerhet får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon har erfarit. I det allmännas verksamhettillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). I sekretesslagen finns bestämmelserom sekretess för bl.a. uppgifter som lämnas till totalförsvarsmyndigheterna,t.ex. i 2 kap. 2 § för uppgifter som rör totatförsvaret och i 8 kap. 1 - 3 §§för uppgifter om enskilds affärs- och driftförhållanden. Som enskild avsesdärvid även ideella organisationer såsom organisationerna på arbetsgivarsidanoch arbetstagarsidan (se t.ex. prop. 1979/80:2 s. 226 och 228). En erinran omdessa sekretessregler har tagits in i andra stycket. Dessa regler har i 7 § förstastycket kompletterats med bestämmelser om motsvarande uppgifter, när de lämnasav totalförsvarsmyndigheterna tiU enskUda näringsidkare m. fl. eUer till deorganisationer på arbetsmarknaden som inte omfattas av sekretesslagen, t.ex.organisationerna på den privata sektorn. Detsamma gällertotalförsvarsinformation som lämnas parterna emellan, t.ex. vid förhandlingarom beredskapskollektivavtal. Med enskUd avses också i denna lag ävenorganisationerna på arbetsmarknaden. Med hänvisning tiU vad jag nu haranfört hemställer jag att regeringen dels föreslår att antagaförslaget till lag om skyldighet för näringsidkare,arbetsmarknadsorganisafioner m. fl. att delta i totalförsvarsplaneringen. 1981/82:179 16 delsbereder tillfälle att ta del av vad jag har anfört i det föregåendeom inriktningen av den administrativa beredskapen på arbetsrättens område.Ärendet bör behandlas under innevarande . Regeringen ansluter sig till föredragandensöverväganden och beslutar att genom proposition förelägga vad föredragandenhar anfört för den åtgärd och det ändamål som föredraganden har hemställt om. 1981/82:179 17 ARB ETSM ARKN ADS-DEPARTEMENTET ADMINISTRATIV BEREDSKAP PÅ ARBETSRÄTTENS OMRÅDE Promemoria upprättad inom arbetsmarknadsdepartementetsrätts sekretariat Ds A 1982: 3 2 1981/82. 1 saml Nr 179 1981/82:179 18 Den arbetsrättsliga lagstiftningen tar sikte pånormala fredsförhållanden och innehåller endast undantagsvis bestämmelser somavser beredskap och krig. Någon särskUd arbetsrättslig beredskapslagstiftningfinns inte bortsett från den allmänna tjänstepliktslagen (1959:83). Den lagenkan sättas i tillämpning vid krig, krigsfara och vissa andra utomordentligaförhållanden och syftar till att garantera arbetskraftsförsörjningen. Arbetsvillkoroch arbetsförhållanden i övrigt förutsätts regleras på annat sätt. De omfattande reformerna påarbetslivets område har hittiUs inte följts upp i beredskapshänseende. Förtotalförsvarets effektivitet och styrka är det av största betydelse att dearbetsrättsliga regelsystemen anpassas till de ändrade verksamhetsbetingelsersom kriser av olika slag för med sig. Endast härigenom skapas en paraUellitetmeUan den arbetsrättsliga och den övriga beredskapslagstiftningen och legalaförutsättningar för totalförsvarsplaneringen. Beredskap mäste dessutom hällasför flera olika krissituationer, både övertaskande eUer hastigt påkomna ochkanske något mera långsamt framväxande. Det är inte heller tUlräckligt atthålla beredskap endast för den händelse landet kommer i krig. Vi kan också,eller , utsättas för andra typer av hot såsom fredskriser,ekonomisk krigföring, avspärtning samt mer eller mindre påtaglig krigsfara. Den arbetsrättsliga lagstiftningen lämnar stortutrymme ät arbetsmarknadens parter att träffa avtal. Nägra avtal för beredskapeller krig har emellertid inte träffats. Det gäller därför inte bara attanpassa den arbetsrättsliga lagsfiftningen för extraordinära förhållanden utanockiå att finna en lämplig avvägning mellan lagstiftning och kollektivavtal. Enviktig frågeställning är i vad mån den administrativa beredskapen skall beståav beslutade och utfärdade författningar eller koUektivavtal eller av s.k,skrivbordsförfattningar eller motsvarande kollektivavtal, vilka sätts i kraftförst vid behov. Det är också angeläget att finna en organisatorisk form för hurarbetsmarknadens parter bör deltaga i beredskapsplaneringen och totalförsvaret. Denna promemoria, som bl.a. innehåller enbeskrivning av de problem som väntas möta i olika lägen, tar framför allt siktepå hur den fortsatta beredskapsplaneringen bör bedrivas. Promemorian upptarsåledes inte några konkreta lagförslag om ändringar i den gällandearbetsrättsliga lagstiftningen utan utmynnar i stället i ett förslag tiUändring i lagen (1948:390) om skyldighet för näringsidkare m.fl. att biträdavid planeringen av rikets ekonomiska försvarsberedskap så att ävenorganisationerna pä arbetsgivarsidan och arbetstagarsidan mera aktivt kommeratt delta i totatförsvars-planeringen. Tanken är att det i första hand bör varade ansvariga myndigheterna och organisationerna som inom ramen för ett sådantarbete skall söka gemensamt och snabbt komma fram fill den anpassning ochansvarsfördelning som måste göras. 1981/82:179 19 Inom arbetsmarknadsdepartementens rättssekretariatär det i första hand hovrättsassessorn som har svarat förpromemorians färdigställande. I det arbetet har han biträtts bl.a. avföreträdare för försvarsenhet, försvarsdepartementetssamordningsavdelning, försvarsstabens avdelning för arbetstid och medbestämmandesamt överstyrelsen för ekonomiskt försvar. Vissa överläggningar har ocksåhåUits med funktionärer inom arbetsmarknadens huvudorganisationer. I en särskild bilaga (avsnitt 7) redovisas vissafrågeställningar kring den arbetsråttsliga lagsfiftningens tillämpning vidfredskriser och andra konflikter av ekonomisk karaktär. I promemorian behandlas inte frågor som gäller desvenska intressenas tillvaratagande vid t.ex. ockupation under krigstillstånd,t.ex, gentemot den ockuperande maktens krav på tvångsarbetsinsatser ochspeciaUstut-tagningar. Den frågan får tas upp i ett annat sammanhang. Inteheller behandlas här frågan om återgång till normala förhållanden efterfredsslut, Den svenska säkerhetspolitikens inriktning ochtotalförsvarets målsättningar bildar grunden även för den svenskaberedskapsplaneringen. Med jämna mellanrum bmkar försvarsutredningar tillsättasför att ge underlag för beslut om säkerhetspolitikens och totalförsvaretsframtida utformning. Det senaste försvarsbeslutet tiUkom 1977 och avser tidenfram tUl 1982. Det har varit en uppgift försvarskommitté attutreda totalförsvarets utveckling . KommUtén har avgivit betänkandenaVår säkerhetspoUtik (SOU 1979:42) samt Säkerhetspolifiken och totalförsvaret(Ds Fö 1981:1). Dessa utredningar bereds f.n. inom och enproposition med utgångspunkt i förslagen är avsedd att föreläggas riksdagenunder . Förenklat kan man i dessa sammanhang tala om tväslags hot mot vårt land. Först, och det anses vara det allvarligaste, kommerhotet av ett mUitärt angrepp, vilket innefattar risk för avspärrning, krigsfaraeller krig. Samhället skall kunna organisera sig mot och möta ett sådant hot.Det andra hotet utgörs främst av att landet utsätts för ekonomiska påfrestningareUer ekonomisk krigföring (se närmare härom avsnitt 7). 1.2 Behovetav administrativ beredskap har det antagits att ett militärt angrepppå skulle komma tUl stånd först av successivt höjdspänning i vår omvärld. Man har föreställt sig att det kunde handla om skärptaspänningar eller öppet Prop.1981/82:179 20 krigmellan maktblocken i . En konflikt i kunde i sin turföregås av lokala kriser i andra delar av världen och även av ökade störningari världshandeln. försvarskommitté har emellertid funnit att denmilitär-tekniska utvecklingen har lett till att förutsättningarna för ettöverraskande anfall eUer ett anfall efter kort förvarning mot har ökat.Även andra omständigheter gör att sädana anfall blir mer sannolika.Totalförsvaret måste således vara berett på att med full styrka kunna verka efteringen eller mycket kort förvarningstid. vill därför bl.a.satsa på den mentala beredskapen. Det betyder att den administrativaberedskapen på hög myndighetsnivå måste vara fullständigt planerad redan ifredstid och vidare att en ökad utbildning av främst chefspersonal måste ske,så att denna redan i fredstid blir förtrogen med vilka åtgärder som måstevidtagas. Endast färdiga bemyndiganden för regeringen samt beslutade ochoffenfiiggjorda beredskapsförfattningar ger de legala förutsättningarna förett effektivt bemötande av överraskande anfall. försvarskommitté har i betänkandetSäkerhetspolitiken och totalförsvaret (Ds Fö 1981:1 sid. 118) berört frågan omden administrativa beredskapen på arbetsrättens område. Försvarskommitténkonstaterar att det än så länge saknas en arbetsrättslig beredskapsförfattning.Kommittén understryker vikten av att det pågående arbetet påskyndas och lederfram fill de författningsförslag som erfordras. fortsätter:Arbetet bör bedrivas i samverkan med parterna på arbetsmarknaden. Därvid börman utreda vilka författningsregler som behövs för att tUlgodose behovet avdispenser och avsteg från normalt gällande förordningar vid kriser och krig.Problemen i ett s.k. skymningsläge bör därvid enligt kommitténs mening ägnassärskild uppmärksamhet. Totalförsvaret består av det militära försvaret,civilförsvaret, det ekonomiska försvaret, det psykologiska försvaret och detsom ryms under samlingsbeteckningen övrigt totalförsvar, främst polis ochsjukvård. berörs avtotalförsvaret inte bara såsom ytterst ansvarigt bl.a. för den arbetsrättsligalagsfiftningen utan också genom att ett av departementets verk, arbetsmarknadsverket,är en av de "tunga" totalförsvarsmyndigheterna med ansvar bl.a. föratt behoven av civU arbetskraft tillgodoses inom hela totalförsvaret. Denverksamheten är främst inriktad på det ekonomiska försvarets behov. Pålagstiftningssidan är mest iögonenfallande den betydelse som anställnings- ocharbetsförhållandena kan ha för det ekonomiska försvaret och den offentligaförvaltningen i krig. Men de arbetsrättsliga reglernas utformning har genomgripandebetydelse även för övriga delar av totalförsvaret. I detta sammanhang berörsäven de uppgifter som åvilar arbetarskyddsstyrelsen med avseende bl.a. påarbetsmiljö och arbetstid. 1981/82:179 21 Utanför promemorian faller däremot departementetsoch invandrarverkets administrativa beredskap rörande här i landet befintligaufiändska medborgare. Inte heller berörs frågor som särskUt gäller deoffentligan-ställda. Det bör dock betonas att vissa offentliga organ, t.ex.kommunikationsverken, har funktioner som nära anknyter tUl den s.k.K-produk-tionen. 2 Författningar av grundläggande betydelse 2.1Förutsättningar i grundlag för beredskapslagstiftning I den äldre regeringsformen fanns endast enstakaoch spridda stadganden för krisförhåUanden. I den nya regeringsformen har i 13kap. under mbriken "Krig och krigsfara" förts in en rad regler förolika krissituationer. Som skäl angavs att en stat kunde komma i lägen då detinte längre är möjligt att iaktta annars gällande konstitutionella regler. Dethar vidare påpekats att beslut under krig eller vid krigsfara kan behöva fattasså skyndsamt att den vanliga proceduren måste sättas åt sidan och vidare attdet kan finnas krav på sekretess kring planerade åtgärder som gör att man måsteundvika en procedur inför offentligheten. I görligaste mån har därförregeringsformen utformats så att den kan följas även i de krissituationer somkan fömtses. Å andra sidan gör en undantagsreglering för särskilda förhållandendet möjUgt att i betydande utsträckning bryta genom det konstitutionellaregelsystemet i övrigt. Departementschefen ansåg det därför angeläget (prop.1973:90 sid. 445) att undantagsreglernas tillämpning begränsades så mycket sommöjUgt och förordade i fråga om huvuddelen av bestämmelserna i 13 kap. attdessa skulle vara fillämpliga endast när riket befinner sig i krig ellerkrigsfara. I några fall befanns det emeUertid nödvändigt att låta en föreskriftavse även sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig ellerav krigsfara vari riket har befunnU sig. Av bestämmelserna i 13 kap. RF är det främst 6-8 §§som här är av intresse. I 13 kap. 6 § RF finns bestämmelser omfullmaktslagstiftning för regeringen. 13 kap. 7 § RF upphäver för vissa fallbestämmelserna i 2 kap. 12 § tredje stycket RF att lagförslag angående fri- ochrättigheter skall vUa på yrkande av tio eller flerriksdagsledamöter. I 13 kap. 8 § RF regleras bland annat överflyttande av enuppgift till annan myndighet. I 13 kap. 6 § RF föreskrivs således att regeringenmed stöd av bemyndigande i lag kan genom förordning meddela sådanaföreskrifter i ett visst ämne som enligt grundlag annars skall meddelas genomlag. Regeringen kan dock få ett sädant bemyndigande bara för fyra i paragrafenangivna krissituationer, nämligen om riket är i I) krigeller i 2) krigsfara eller om det råder 3) sådana utomordenfiiga förhållandensom är föranledda av krig - Prop.1981/82:179 22 varmed åsyftas även krig vari inte har deltagit -eller 4) som är föranledda av krigsfara vari riket har befunnh sig. För andrakrissituationer, t.ex. så kallade skymningslägen, kan regeringen inte fåfullmakt med stöd av 13 kap. 6 § RF. Regeringen har emeUertid möjlighet att fåfullmakt också jämlikt 8 kap. RF. Detta kap. är egentligen avsett för normalafredsförhållanden och det delegeringsbara området är därför inte så omfattandesom enligt i 13 kap. 6 § RF.