prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — Innebörden härav får, med hänsyn till lagstiftningens syfte,antagas vara att i princip inga som helst påtryckningar får förekomma i avsiktatt förmå avnämaren att upprätthålla viss prisnivå. I förevarande fall harPositiv Fritids uttalanden i breven till visserligen formellt begränsatstiU att avse önskemål men genom förklaringen att all grossistförsäljning kankomma att upphöra har Positiv Fritid trots att verkningarna av åtgärden inteskulle träffa enbart - utövat obehörig påtryckning. Uppenbarligen har delvarit Positiv Fritid obetaget att, som följd av att en önskad enhetlig prisnivåej kunnat etableras, lägga ned grossistförsäljningen; det obehöriga har beståtti all Positiv Fritid sammankopplat priset med hotet om nedläggning av grossistförsäljningen,tydligen i syfte alt förmå återförsäljarna, i detta fall i första hand ,att håUa den önskvärda prisnivån. - Uttalandena i breven innefattade därförenligt HD:s mening ett åsidosättande av 2§ KBL. (Nytt juridiskt arkiv11976:299, PKF 1976:6). Bortsettfrån de fåtaliga fall som har lett till åtal har inom handlagts enrad ärenden som avser bmttoprisförbudet. De flesta av dessa har varit avbagaleUartad natur och gällt bl. a. sådana prisangivelser i annonser, katalogeroch på förpackningar m.m. där del inle har framgått att de angivna prisernafick underskridas. Ärendena har i allmänhet kunnat avskrivas sedan de berördaföretagen för NO förklarat att de fortsättningsvis ämnade använda uttrycketcirkapris eller på annat sätt ange att priset fick underskridas. Dispensgivningenhar varit av mycket begränsad omfattning. Endast fem dispensansökningar harenligt utredningens redovisning bifallits, bl. a. för böcker, noter,farmaceutiska specialiteter och en på prov anordnad fasträkningsförsäljning avtidskrifter. Denviktigaste dispensen gällde bokbranschen, inom vilken bruttopriser hadetillämpats . NFR fann (NFR 7/1958, PKF1958:67) att ett slopande av bmttoprissystemet inom bokbranschen kunde antasleda till att den svårsålda men kulturellt ofta värdefulla litteraturen skullebli mindre lättillgänglig och eventuellt också utges i mindre utsträckning. Atten vägrad dispens sannolikt skulle leda tiU förlust från 1981/82:165 104 kulturellsynpunkt ansåg rådet utgöra ett sådant särskilt skäl för beviljande avtillstånd som avsågs i 4§ KBL. Dispensen, som hade tidsbegränsats, upphävdesgenom beslut av NFR (1 och 4/1965, PKF 1965:2 och 1965:8-9) med verkanfrån den . I beslutet framhölls bl. a. att bmttoprisema,etableringskontrollen och ensamrättsförsäljningen hämmade utvecklingen av nyaformer för spridning av böcker som dessa företeelser förklarades medföraen ekonomisk belastning för branschen och därmed för konsumenterna. Med ettfriare bokhandelssystem förväntades bl. a. en för konsumenterna störretillgänglighet av böcker, dvs. böcker skulle komma att säljas av ett störreantal återförsäljare än tidigare och genom nya försäljningskanaler. Till följdav denna ökade spridning av bokförsäljningen skulle det uppstå priskonkurrens,vilken skulle verka i prisdämpande riktning. F.n. finns ingen gäUande dispens från bmttoprisförbudet. 3.4.1.2Konkurrensutredningens överväganden och förslag a. följande. Förbudetmot bmttopriser har visat sig effektivt främja priskonkurrens i distributionen.Det framstår enligt utredningens uppfattning alltjämt som välmotiverat. F.n.finns inte någon dispens från förbudet i tillämpning. Detta styrker ytterligareuppfattningen att bindning av priskonkurrens i efterföljande säljled iallmänhet har skadlig verkan och endast sällan kan antas ha samhäUsnyttigeffekt. Här kan också pekas på den skärpta attityden utomlands tUlbmttoprissättning. När bmttoprisförbudet infördes i 1 början av1950-talet hade det få motsvarigheter internationellt. gäller däremotbmttoprisförbud även i övriga nordiska länder och i ett stort antal andrastater. Mot denna bakgmnd finner utredningen del vara klart att vad somförbjuds i 2 § KBL alltjämt bör vara otillåtet. Vidareuttalar utredningen att den har övervägt om det finns skäl att utvidga förbudetmot prisangivelser i det vertikala ledet till att avse också rekommenderadepriser, dvs. Utredningen fortsätter: Denna fråga har behandlats avriktprisutredningen (SOU 1966:48 s. 104), som ansåg att bmttoprisförbudet varväl snävt till sin omfattning. Därvid anfördes att konsumenterna vanligenuppfattade termen riktpris - vilken då ofta användes som beteckning på ettvägledande pris - som ett mer fast pris och att hot om leveransvägran ellerhknande påtryckningsåtgärder kunde medföra att riktprisangivelser betraktadessom bindande av återförsäljarna och därigenom fick en bruttopriseffekt.Riktprisutredningen, som inte fann skäl då föreligga för något mera generelltförbud mot prissamverkan, ansåg det ej heller påkallat att på denna punktgenomföra en isolerad lagteknisk översyn. Av betydelse för detta ställningstagandevar bl. a. att riktprisutredningen bedömde det vara möjligt att utan lagändringgenomföra en övergång till termen cirkapris. Nämnda utredning underströk dockatt samtliga former av konkurrensbegränsning som faller utanför förbuden kanprövas enligt generalklausulen och alt förbuden därvid torde påverka 1981/82:165 105 prövningenav vad som skall anses innefatta skadlig verkan i situationer som ligger närasådana som omfattas av förbuden. Dé överväganden som hade föranlett att en angränsandeföreteelse direkt hade förbjudits ägde, tUlade riktprisutredningen, naturligensärskild tyngd vid skadlighetspröv-ningen, vilket i betydande mån tordeneutralisera nackdelarna av själva förbudsstadgandenas begränsning. bedömning kan betydande nackdelar vara förknippade medden vertikala cirkäprisangivdsen, på sätt som närmare utvecklas i ett av NFRår 1969 meddelat beslut (NFR 2/1969, PKF 1969:2-3). Dit hör att prisstelhet istörre eUer mindre grad uppstår i vissa faU. Möjligen kan i denna del sägas attcirkaprissystemet i sig mer genereUt bidrar till att göra priserna mindrerörliga i återförsäljarledet, anför utredningen vidare och tUlägger: Såsom NFRuttalade i nämnda beslut kräver nämligen avvikelser från angivna cirkapriser iflertalet fall särskilda åtgärder i form av ommärkning, separata skyltar e. d.Ett visst tröghetsmoment kan då spela en roll för följsamhet vidåterförsäljning. Utredningen fortsätter: Åandra sidan är återförsäljarna inte bundna vid att tillämpa cirkapriset. Därmedkvarstår möjligheten att med frångående av cirkapriset bedriva en effektivpriskonkurrens. Erfarenheten visar därvid bl. a. att den som konkurrerar medlägre prisnivå i allmänhet finner det fördelaktigt att göra en jämförelse meddet cirkapris andra tillämpar. Från konsumenternas synpunkt innebär detta ättcirkaprissystemet då används för jämförelse vid lågpriskonkurrens och utgör enprisorientering för dem. Med utgångspunkt i de synpunkter som ligger till gmndför generalklausulen i 3 § marknadsföringslagen (1975:1418) ominformationsskyldighet kan en sådan orientering i exempelvis annonsering somproducenter bedriver ibland bedömas vara påkallad. Det kan anmärkas att den somlämnar inkorrekta uppgifter om rådande cirkaprisläge också riskerar ettingripande med stöd av marknadsföringslagen. Som en fördel med det vertikalacirkaprissystemet kan vidare räknas att det inle sällan leder till besparingarfrån hanterings- och kostnadssynpunkt. Detta gäller särskilt i fråga omsortiment vari ingår en mycket stor mängd artiklar. Skall i ett sådant fallvarje enskild detaljist själv beräkna priset kan förfarandet fördyra varan vidförsäljning över disk. Fördyringen kan i så fall få betalas av konsumenterna. Frågan hur stor risken förprisstelhet är när cirkaprissystemet används låter sig enligt utredningen intebesvaras generellt. Den anser att också förhållandena inom varje särskildbransch har betydelse för den utveckling som kan följa av cirkaprisangivelser.Till bilden hör då även vilken utbredning cirkaprissättningen har. ÄvenutveckUngen får beaktas. På denna punkt kan sägas att vertikaltvägledande priser har minskat i omfattning. Cirkaprissällning av detta slag kandärför inte påstås utgöra en särskilt framträdande form avkonkurrensbegränsning, uttalar utredningen. 1981/82:165 106 Motdenna bakgmnd finner utredningen det vara olämpligt alt föreslå en utvidgningav vad som förbjuds i 2§ KBL. Den tiUägger: Det bör understrykas att dennabedömning inte innebär att utredningen anser fördelar mer än nackdelar alltidutmärka cirkaprisförfarandet ulan endast alt förbud ej utgör en lämplig form avingripande. All anledning finns för de konkurrensvårdande myndigheterna attockså med vaksamhet följa utvecklingen inom branscher där vertikalacirkapriser förekommer. Är prisstelheten på viss marknad stor, exempelvis isamband med att skilda leverantörer tillämpar samma cirkapris, föreligger ensituation närbesläktad med ett system med bruttopriser. Särskih aUvarligt ärdet om i denna situation en säljare vägrar att leverera till en köpare som harvisat sig benägen att gå under cirkapriset. I allmänhet måste då finnas fog förett ingripande enligt missbmksprincipen. Vidare bör uppmärksammas om på en marknadförekommer överprissättning (s. k. moon prices). Därvid gäller det en i vissmån fiktiv cirkaprissällning där den som inte har vetskap om den egentligaprisnivån missgynnas i förhållande till andra. Detta kan leda till en alltförhög prisnivå och till prisdiskriminering. Det kan tilläggas att också fiktiv prissättning som verkar vilseledandekan angripas med slöd av generalklausulen i 2 § marknadsföringslagen. UtveckUngenefter visar att det beträffande bmttoprissättning finns behov av attmed försäljning av vara jämställa uthyrning, anför utredningen och pekar på attdet här bl.a. gäller leasing m.m., som har ökat i omfattning. Den som säljereller hyr ut en vara kan då ange det pris som kunden skall ta när denne i sintur hyr ut varan i sin näringsverksamhet. Utredningenföreslår att det nuvarande bruttoprisförbudet i 2 § KBL ges en motsvarighet i 2kap. 6§ utredningens lagförslag. Dennabestämmelse bygger enligt utredningen i allt väsentligt på de tankar som harlegat till gmnd för 2§ KBL. Vidare har beaktats den utveckhng som därefter harskett i praxis. Utredningen anser att frågor om dispens från förbudet också iframtiden myckel sällan torde bli aktuella. Å andra sidan saknas det enligtutredningen fog att nu formellt skära av varje möjlighet till dispens.Utredningen föreslår därför att dispensrätl alltjämt skall finnas. 3.4.1.3Utformningen av ett bmttoprisförbud Jagvill framhålla följande. Jämförtmed den nuvarande bmttoprisbestämmdsen innebär utredningsförslaget enförändring. F.n. anges det förbjudna bl.a. så att en företagare inte får avföretagare inom senare försäljningsled betinga sig att vid försäljning avförnödenhet här i riket visst pris ej får underskridas. I den föreslagna nyaavfattningen beskrivs motsvarande situation så, att en näringsidkare inte fårsöka förmå annan näringsidkare i senare säljled att vid försäljning av varainom landet ej gå under ett visst pris. Prop.1981/82:165 107 Utredningenuttalar att det föreslagna förbudet träffar själva åtgärden alt man söker förmåannan till ett sådant förfarande, oavsett om ett påtryckningsmedel användseller inte. Enligt vad utredningen anför är detta påkallat för att önskvärdeffektivitet skaU uppnås när det gäller att hindra en som generellt skadligbedömd konkurrensbegränsning. Utredningen påpekar att genom detta en vissutvidgning sker i förhållande till gällande rätt. Det fömt (3.4.1.1) refereraderättsfallet åberopas därvid av utredningen. I målet tolkade HD innebörden avbegreppet betinga sig och fann att detta innebär uppställandet som villkor attmedkontrahenten iakttar del fastställda priset. Utredningenuttalar att åtgärden att söka förmå kan bestå i uppställandel av villkor ianbud, vid avtalsslut eller eljest. Uttrycket söka förmå täcker vidare allaformer av aktivitet för att få tUl stånd den lägstprisbindning som paragrafentar sikte på. Idet nuvarande förbudet anges vidare i ett andra led att företagare inte får /(//ledning för prissättningen inom senare försäljningsled i riket eljest angevisst pris, med mindre därvid kommer tiU uttryck att priset-får underskridas.Utredningsförslaget för i allt väsentligt denna handhngsregd vidare i sak. Avdet jag har anfört torde framgå att begreppet söka förmå är betydligt meromfattande än de nu tillämpade bedömningsgmnderna. Dessa begränsar förbudetsräckvidd till - i fråga om betingande - att villkor ställs upp. Innebörden avdet andra ledet i det nuvarande förbudet får, enligt vad HD har slagit fast,antas vara att i princip inga som helst påtryckningar får förekomma i avsiktatt förmå avnämaren att upprätthålla en viss prisnivå. Till innebörden i övrigtav andra ledet återkommer jag i specialmotiveringen. Flera remissinstanser ärkritiska till den föreslagna utvidgningen av bmttoprisförbudet. MD finner försin del denna jämförelsevis avsevärd och erinrar om att viss försiktighet böriakttas för undvikande ay all en alltför långtgående kriminalisering sker. anser att en väsentlig skärpning inträder och framhåller attutgångspunkten vid skärpning av en lagbestämmelse bör vara att den vidtillämpningen har visat sig icke effektivt främja eller motverka vad somåsyftades vid dess tiUkomsl. Organisationerna uttalar att utredningen inte harlagt fram någon sådan dokumentation utan tvärtom vitsordat att förbudeteffektivt har visat sig främja -priskonkurrens i distributionen. Till dettafogar de att effektivitetssträvanden genom vaga uttryckssätt som "sökaförmå" innebär ett oacceptabelt åsidosättande av kravet på rättssäkerhet.Vidare anför SI m.fl. bl.a. följande: Även missuppfattningar på gmnd avkommunikationsproblem mellan leverantören och dennes kunder kan leda tillstraffbarhet. Från förbudsområdet undantas nämligen även fortsättningsvisrekommenderande prisangivelser. - Organisationerna anser i stället denavgränsning som skedde i HD-avgörandet vara klar. 1981/82:165 108 Likartadesynpunkter förs fram av LRF och . Också dessa anseralltså ändringen omotiverad samt framhåller de gränsdragningsproblem somuppstår. a. pekas på att den nuvarande bestämmelsen väl har fyllt sittfrämsta syfte att effektivt främja priskonkurrens i distributionen. Jagvill till en början uttala att jag övervägt den nuvarande bestämmelsensinnehåU, räckvidd, funktionssätt och effekter. Jag anser behovet avbestämmelsen vara klarlagt. Dess existens har inte heller på något håU satts ifråga. Påsätt som har framgått av min redogörelse föreslår utredningen en utvidgning avdet nuvarande bmttoprisförbudet. Enligt min mening bör en ökad kriminaliseringske endast då ett klart behov finns. Vidare måste man vid en utvidgning krävaatt den nya gränsen mellan det straffbelagda och det straffria området får entillräcklig grad av konkretion. Det förbjudna handlingssättet måste kunnabeskrivas så tydligt att företagen i rimlig utsträckning kan fömtse vad som kankomma alt leda till straffansvar. Denkritik från remissinstansernas sida som har förts fram redan i fråga om behovetav att utvidga bmttoprisförbudet är enligt min mening vägande. Som ett exempelpå den osäkerhet om förbudets gränser som kan följa med utredningsförslaget kannämnas att utredningen till det otillåtna området hänför att någon söker förmåannan att på visst sätt bestämma sitt pris. Dit räknar utredningen en medvetenaktivitet som inte endast är obetydlig. Vidare inrymmer utredningen i begreppetsöka förmå alla former av aktivitet för att få tUl stånd en lägstprisbindning. Medhänsyn tUl det anförda anser jag att den nuvarande bestämmelsensgmndkonstmktion bör föras vidare till den nya konkurrenslagen. Denav utredningen föreslagna bestämmelsen avser försäljning av vara. Med dettaskall enligt förslaget jämställas uthyrning. NO tillstyrker bl. a. detta.Hovrätten för ifrågasätter dock om inle också bruttoprissättningpå annat än varor borde omfattas. Därvid anför hovrätten att, även om det kanvara svårt att föreställa sig bmttopris på t. ex. tjänst eller annan nyttighet,det dock borde övervägas att behandla jämförbara fall lika. Enligtmin uppfattning är det lämpligt att utsträcka bestämmelsen till att gälla ocksåuthyrning. Däremot synes den av hovrätten ifrågasatta utvidgningen inte varaerforderlig. Skulle behov uppstå av en utvidgning av detta slag fåren ändring övervägas då. Vidremissbehandlingen har uttryckts önskemål om ett förtydligande på en visspunkt. Därvid borde klarläggas att förbudet omfattar också det fallet att enprodukt överlåts i samband med utförande av tjänst åt annan, såsom kan ske vidt. För egen del anser jag att den bestämmelse som jagkommer att föreslå i princip kan tUlämpas i den riktningen. Vissagränsdragningsfrågor kan kanske aktuaUseras men de får bedömas i rättstillämpningen. 1981/82:165 109 Jagförordar att bmttoprisförbudet ges den avfattning som framgår av 13 § i detremitterade förslaget. 3.4.2Förslag till anbudskartellförbud 3.4.2.1 Bakgmnd Meduttrycket anbudsförfarande (anbudstävling) avses i allmänhet väsentligen atten presumtiv beställare fordrar in anbud från flera säljare beträffande vissangiven prestation och klargör för dem som deUar i anbudsförfarandet att ocksåandra har uppmanats att avge anbud, Ofta används termen upphandling som beteckningför detta. k. anbudskartellförbudet i 3 § KBL riktar sig mot vissa former av samarbetemellan anbudsgivare. Bestämmelsen har följande lydelse: Ejmå företagare utan tillstånd av träffa eller tilläm paöverenskommelse att samråd eller annan samverkan mellan olika före tagareskall äga rum innan någon av dem avgiver anbud å försäljning av förnödenheteller utförande av tjänst här i riket. Beträffandemotiveringen tiU förbudet uttalades i förarbetena till lagstiftning(prop. 1953:103 s. 138 f.) att det inte syntes kunna förnekas att dengemensamma anbudsprövningen, hur den än har anordnats, i flertalet fall ärägnad att driva upp anbudspriserna. Också när överenskommelsen innebär attanbud skall avges till det lägsta pris som har anmälts vid förhandsprövningengäller detta. När man kommit överens om en viss kvotering saknas ju, framhöUdepartementschefen, nämnvärd anledning att vid sådan prövning anmäla särskiltlågt pris. Enligt departementschefen kommer till detta att den gemensammaanbudsprövningen redan i sig själv måste anses utgöra ett långt gående avstegfrån den grundsals om fri konkurrens, som den enskilda företagsamheten iallmänhet betecknar som gmndvalen för sin verksamhet. Förbudetriktar sig främst mot en sådan organiserad form av samverkan som anordnades avs. k. anbudsringar inom främst byggbranschen. Dessa innebar ofta hemligförhandsprövning av anbud. De företag som deltog i kartellsamarbetet kundeexempelvis ha åtagit sig att anmäla alla anbudsförfrågningar till en gemensamombudsman som de hade utsett. Om en av de samarbetande önskade anta ett anbudfick han anmäla detta tiU ombudsmannen och därvid uppge anbudssumman. Dennekontrollerade därefter att summan hade beräknats efter överenskomna kalkyler.Det företag, som efter överenskommen kvotering eUer enligt annan grund stod itur att få arbetsuppgiften, underrättades av ombudsmannen gm den lägsta anbudssummasom hade uppgetts bland kartellmedlemmarna. Företaget kunde därefter utanpriskonkurrens från de andra lämna sitt anbud. förekom det alt andramedlemmar, som inte stod i lur, lämnade anbud med högre anbudssumma. Genomdetta skapades ett intryck av att priskonkurT rens hade funnits vidanbudslävlingen: 1981/82:165 110 Vadförbudet riktar sig mot är själva förhandsprövningen av anbud när denna ärorganiserad genom en i förväg träffad överenskommelse. Däremot är det tiUåtetatt i ett enskilt fall samråda med en annan presumtiv anbudslämnare ominnehållet i ett anbud, såvida det inte finns ett i förväg träffat avtal omdetta. Förbudet avser alltså i princip avtal om framtida samråd samt denpraktiska tillämpningen av avtalet men inte samråd i enstaka fall utanföregående avlal. InteheUer omfattar förbudet t. ex. det förhållandet att genom en anbudskartell harfastställts gemensamma kalkylnormer eller aUmänna leveransbestämmelser, underfömtsättning att det inte krävs samråd i enskilda fall. Ett annat exempel påicke straffbelagda anbudskartellförfaranden är generella överenskommelsermellan företagare att inte lämna offerter som led i anbud sförfarande. Ifråga om konkurrensbegränsningar som faller utanför förbudet motanbudskarteller kan ingripande ske med stöd av missbruksbestämmelsen inuvarande KBL, när skadlig verkan föreligger. Beträffandepraxis hänvisas till utredningens betänkande (s. 214 ff,). Ett brottmål rörandeanbudskartellförbudet har prövats av HD (Nytt Juridiskt Arkiv I 1979:683). 3.4.2.2.Förslag av byggkonkurrensutredningen m. m. Ibetänkandet (SOU 1972:40) Konkurrens i bostadsbyggandet, föreslogbyggkonkurrensutredningen en ändring av anbudskartellförbudet i syfte att göraförbudet mer effektivt. Nämnda utredning pekade därvid bl. a. på att det inteär ovanligt att man inom byggbranschen använder ett förfarande som kaUas att"ge och ta pris". Detta innebär i allmänhet att en entreprenör, somvill vinna en anbudstävling, önskar lämna uppgift tiU en konkurrent om denanbudssumma entreprenören har tänkt sig. Den som "tar" sådant prisanses därefter förpliktad att i sitt anbud överskrida det pris han har fåttutlämnat åt sig. På liknande sätt kan den som inte vill komma i fråga för enviss entreprenad "ta" det pris en konkurrent tänker bjuda ochdärefter i sitt eget anbud överskrida detta. Att anbud på sådant sätt lämnasockså av dem som vet att deras anbudssumma är för hög förklaras ibland med av "artighet" gentemot anbudsinfordraren inte vUl utebli frånanbudslävling. Byggkonkurrensutredningenuttalade att förfarandet att man ger och tar pris torde vara likaprisuppdrivande vare sig det har föregåtts av överenskommelse eller inte.Enligt nämnda utredning är det vidare stötande att förfarandet och de s. k.artighetsanbuden ger ett falskt sken av att anbud har lämnats i konkurrens.Vidare uttalade utredningen att det ligger i sakens natur att dolda samråd videnstaka tillfällen om de över huvud blir kända i vart faU inte uppmärksammas avmyndigheterna förrän anbud har avgetts och beställaren redan har vållats skada.I sådant fall är det inte tUlräckligt att förhandling kan komma liU stånd medstöd av 5 § KBL. Prop.1981/82:165 111 finnsdå inte längre något annat att förhandla om än all förfarandet inle skallupprepas. Därtillanförde byggkonkurrensutredningen alt de ärenden rörande överträdelser av förbudetsom hade förekommit hos NO ytterligare underströk vikten av attförbudet görs mer effektivt. Utredningen ansåg det vara en brist att nuvarandebestämmelse inte träffar sådan dold samverkan som sker utan föregåendeöverenskommelse. En effektivisering skulle också få betydelse för beivrandetav dold samverkan som faktiskt föregås av överenskommelse men där denna intekan påvisas. Vidare framhöll utredningen att, om dess övriga förslaggenomfördes, anbudstävlingar blir den dominerande formen för upphandling avbyggande och material samt också i ökad utsträckning vid fördelning av mark.Det är därför, uttalades det, av stor vikt att de gynnsamma effekterna avanbudstävlingarna inte minskas eller uteblir genom samråd mellan anbudsgivarna.Att anbudskonkurrensen inte sätts ur spel genom samråd är också av betydelseför i vilken omfattning denna upphandlingsform kommer till ökad användning. förslag skulle 3 § KBL ges följande lydelse: Haranbud å försäljning av förnödenhet eller utförande av tjänst här i riketinfordrats från flera företagare , må de ej utan tillstånd avmarknadsrådet samråda eller eljest samverka innan någon av dem avgiver anbud. Företagaresom gå samman för samfälld prestation må dock avgiva gemensamt anbud. Ha desamrått om anbudet utan att enas må de ej härefter avgiva anbud utan samtyckeav den som infordrat anbudet. Omavtal slutits på gmndval av anbud, som avgivits i strid mot vad här stadgats,äger den som infordrat anbudet fordra ersättning för därigenom uppkommen skada.