prop · G503196 · 1981-12-31 00:00:00 — Några större begränsningar i förhållande till dagensexportregler kan således inte göras utan att det får konsekvenser försysselsättningen. har en arbetsmarknad som 1981/82:196 47 är mycket beroende av utvecklingen inom försvaret ochförsvarsberoende verksamhet. Antalet sysselsatta i sådan verksamhet är mera än10000 personer. Huvuddelen av dessa finns vid Saab-Scanias flygdivision i Linköpingdär den huvudsakliga tillverkningen är militära flygplanssystem. De produktersom producerats har sålts såväl inom som utom landet. i uttrycker samma uppfattning.Snabba förändringar i exportreglerna kan medföra aft företagen med kort varseltvingas genomföra genomgripande produktionsomställningar med åtföljandeförändringar av arbetskraftsbehov och sysselsättning. Inom länet finns två ammunifionsfabrikervarav en på en mindre ort med få alternativa sysselsättningsmöjligheter där enarbetskraftsminskning medför mycket svårlösta problem. Också i län betonar att om ändraderegler med nya inskränkningar i exportmöjligheterna kommer att införas, måstedetta ske i sådan takt att företaget hinner lägga om produktionen till andraprodukter. En sådan omläggning skulle dock ta och kräva storakostnader för produktutveckling och investeringar. Krigsmateriel tillverkas avmånga företag i länet. I ett mindre antal av dem, däribland AB iKarlskoga, är produktion av försvarsmateriel den dominerande. Företaget, som ärKarlskoga kommuns klart dominerande arbetsgivare och länets största privataarbetsgivare, har drygt 8000 personer anställda. Om exportreglerna - trotsutredningens förslag - snabbt ändras så att möjligheterna att exporteraföretagets produkter minskas, kommer företaget och därmed kommun attfå allvarliga problem. Sysselsättningen är en viktig aspekt som utredningen heltförbigår, skriver . En ytterligare minskning avexporten av krigsmateriel slår hårt mot sysselsättningen både direkt ochindirekt. De faktiska verkningarna på sysselsättningen blir betydande, då ävenandra industrier än de som direkt tillverkar krigsmateriel berörs. Denforskning och utveckling som sker i krigsmaterielindustrin tillgodogörs intesällan för civil produktion och export. Industrins ökade internationella beroende inom teknik ochkunnande berörs av , ochstyrelsen för teknisk utveckling. Sistnämnda remnissinstans skriver: STU finner att utredningen inte uppmärksammat atttekniköverföring genom export av materiel eller kunnande också många gångerinnebär en reexport av tekniskt kunnande som vi fidigare importerat. Dettagäller såväl krigsmateriel som civila produkter, och härvidlag kanske främstelektronikprodukter. Att detta kan ha utrikespolitiska konsekvenser för vårtland illustreras av uppgifter om att i uttalats missnöje med densvenska exporten till av ett flygtrafikledningssystem, i vilketingick teknik importerad från . Andra exempel föreligger också. Prop.1981/82:196 48 Vär teknikimport är av grundläggande betydelse förbibehållande av svensk industris framlida internationella konkurrenskraft.Inskränkningar i denna på grund av restriktioner från levererande parts sida.därför att denne motsätter sig eller fruktar reexport lill tredje part, skulleskapa svårigheter. Detta problem må i och för sig falla något utanför utredningensmandat, men det hade ändock varit värdefullt med en belysning härav iutredningen. Kommitténs förslag att de grundläggande bestämmelserna röranderegleringen av exporten av krigsmateriel bör vara fastlagda i lag accepteras avsamtliga remissinstanser. Med några undnatag tillstyrker också remissinstansernakommitténs förslag om att försäljning av tillverkningsrättigheter avseendekrigsmateriel till utlandet skall underkastas likartad kontroll som försäljningav krigsmateriel. Kommitténs förslag om att militärt inriktad utbildning avutländsk medborgare inte skall få anordnas inom riket utan tillstånd av regeringenmöter invändningar endast från . I de allmänna kommentarerna till lagförslagen anseröverbefälhavaren att de nya regler för vapenexport som kommittén föreslår kanligga till grund för lagförslag till . Överbefälhavaren vill dockunderstryka att det vid tillämpningen av den nya lagen inte får skapas nyabeslutsnivåer eller andra begränsningar utöver dagens väl fungerande påpekar att de ytterligare restriktioner som kommitténföreslär sammantaget ytterliga, e begränsar möjligheterna till export och imänga fall kommer att försvåra handläggningen av frågor angående exporttillstånd.Med hänsyn till att föreslagna nya bestämmelser synes väl ägnade att skapa enbred politisk förankring för den export som medges, anser materielverket attförslagen, trots sin ytterligare restriktiva karaktär, måste accepteras. Försvaretsforskningsanstalt, styrelsen för teknisk utveckling, förenade fabriksverken ochLandsorganisationen i uttalar sin anslutning till kommitténs förslag omatt licensförsäljning och militärt inriktad utbildning inom riket av utländskmedborgare regleras genom lag. Förenade fabriksverken framhåller i anslutningtill det senare förslaget att avgränsningen militärt - icke militärt börytterligare preciseras och förtydligas för att undvika tillämpningssvårigheter.Dessutom, fortsätter FFV, borde ett fristående utbildningsföretag antingen iegen regi eller i samarbete med varuexporterande företag utan att ansöka omtillstånd få genomföra åsyftad utbildning i på motsvarande materiel.Avgörande kriterium för undantagsbestämmelsen i lagförslaget §3 skulle såledesinte vara kopplat Prop.1981/82:196 49 tillexportören utan i stället till det faktum att leverans avtalats för visst krigsmaterieloch att exportlicens beviljats. Kommerskollegiumframhåller att förslagen i betänkandet innebär i sak relativt små förändringari förhållande till nu gällande ordning. Kollegiet har därför - från desynpunkter kollegiet har att företräda - i stort inget att erinra motföreliggande förslag. Vad gäller förslaget att i det reglerade området inlemmaäven tillverkningslicenser föreligger från handelspolitisk synpunkt ej någothinder mot ett sädant system. Det kan i sammanhanget noteras att de sanktionermot i fråga om krigsmateriel som fillämpar med anledning av FN:ssäkerhetsråds resolution även avser licensfall (förordning 1977:1127 omvissa sanktioner mot ). Enligt 5 § i den föreslagna lagen om förbudom utförsel från av krigsmateriel m.m. meddelar regeringen föreskrifterom vad som avses med krigsmateriel enligt lagen i fråga. Kollegiet fömtsätteratt regeringen i dessa föreskrifter tar in en förteckning i princip motsvarandeden som är fogad till krigsmaterielexportkungörelsen. Skolöverstyrelsenhar för sin del inget att invända mot att utbildning med militär inriktning avutländska medborgare regleras. SÖ anser i likhet med kommittén alt utbildningsom står under SÖ:s tillsyn och som anordnas i enlighet med av SÖ fastställdläroplan bör undantas från lagens fillämpning. Eftersom regeringen i någrafall beslutar om läroplan eller del av läroplan (se bl.a. 8 kap 1 § skolförordningen- SFS 1971:235 med senare ändringar - och II §privatskoleförordningen - SFS 1967:270 med senare ändringar) bör ävenutbildning som anordnas i enlighet med av regeringen fastställd läroplan undantas.I folkhögskolan används begreppet studieplan medan begreppet läroplan inteförekommer i folkhögskoleförordningen. Utbildning vid folkhögskolor som bedrivsi enlighet med av SÖ godkänd studieplan bör likaledes undantas från lagenstillämpning. intar en starkt kritisk hållning till förslaget att regleralicensförsäljning genom lag. Förbundet skriver i sitt remissvar: Tyngdpunkteni krigsmaterielexporten ligger på varuexport. Emellertid tvingas svenskaexportörer ibland ge licenser i samband med eller som förutsättning för varuexport.Endast undantagsvis förekommer försäljning av licensrätligheter utan sambandmed varuexport. Många licenser utnyttjas dessutom aldrig. Kommitténkonstaterar ocksä, att den inte funnit stöd för bl.a. i den allmänna debattenframförda påstående att exportföretag utnyttjat försäljning avtillverkningsrättigheter lill att kringgå eller undvika gäUande bestämmelserför krigsmaterielexport. Kommitténkonstaterar vidare att licensgivningen i flertalet fall ger obetydligainkomster och att licensintäkterna även totalt sett har ringa ekonomiskbetydelse. Vidare noteras att företagen frivilligt ofta rådfrågar krigsmaterielinspektöreni frågor om licensgivning som inte på annat sätt -vanligtvis till följd av att licensgivningenutgör en del av varuförsäljningen underkastas prövning. 4 1981/82. Prop.1981/82:196 50 Trotsdetta föreslår kommittén att även försäljning av tillverkningsrättigheterskall underkastas obligatorisk prövning på likartat sätt som vid krigsmaterielexport.När det gäller varuexport är köparen vanligtvis en utländsk stat eller statligmyndighet, medan det vid försäljning av lillverk-ningsrättigheter av naturliga skäli regel sluts ett avtal med ett företag i köparlandet. Stater som köpare ärvana vid regleringar på detta område medan privata parter är vana vid att varaförhandlingskapabla. Att i licensärenden föra affärshandlingar som senarekräver beslut i administrativ ordning kan försvåra förhandlingarna ochförorsaka sämre villkor eller rentav äventyra hela affären. Idetta sammanhang vill förbundet också peka på ett förhållande av närmastteknisk karaktär som lämnats helt obeaktat i betänkandet. Vad som härmedåsyftas är den konflikt som kan uppkomma mellan ett av svenska myndigheterpålagt exportförbud i samband med licensförsäljning till företag inom EG ochdet förbud mot konkurrensbegränsande avtal som finn. intaget i artikel 85 iRomfördraget. mån konflikt föreligger kan det inte uteslutas att den utländska motparteni ett pressat förhandlingsläge åberopar just konkurrensbegränsningsreglernainom EG för att genomdriva sitt krav på möjligheter till export. Enmyndighetsprövning - med åtföljande tidsutdräkt - kan i ett sådant lägeinnebära att hela affären stjälps. Förbundetvill av ovan angivna skäl avstyrka en lagreglering vid försäljning av fillverkningsrättigheter. Saab-ScaniaAB förklarar att problemen i samband med licensförsäljning är minst lika storasom för produktförsäljning. Försök till hårdare politiskt betingad styrning avlicensavtal kan leda lill att svenska försvarsföretag inte längre blirattraktiva som licensgivare och därmed inte heller, på gmnd av kraven pä licensoch samproduktion som villkor för köp, som leverantör av utrustning. AB refererar i sitt yttrande till att kommittén konstaterar attenligt gällande riktlinjer och rutiner överiåtande av licenser bara inågot fall skulle ha resulterat i avtalsbestämmelser som knappast skulle hagodkänts om de hade varit underkastade myndighetsprövning. Förslaget om förbudmot överlåtande av licenser synes därför utomordentligt dåligt underbyggt.Ytterligare restriktioner som försvårar/fördröjer förhandlingar bör ej införas. riktar uppmärksamheten på förslaget till lagstiftning påutbildningsområdet och anför: Medanledning av Telub-affären föreslår kommittén en viss begränsning avkunskapsöverföring från rörande krigsmaterielområdet. Förslagetinnebär att den utbildning som anordnas för utländska medborgare och harhuvudsaklig militär inriktning skall regleras. Utbildningen skall emellertidha viss varaktighet och omfattning. Enklare förevisningar eller informationsträffarav sädan omfattning som normalt förekommer vid försälj- Prop.1981/82:196 51 ningav krigsmateriel är således inte aktuell. Sådan utbildning som står undertillsyn av eller universitets- och högskoleämbetet och somsker i enlighet med av dessa myndigheter fastställd läroplan liksom av statligmyndighet anordnad utbildning undantas. Ibetänkandet sägs att kommittén är väl medveten om de svårigheter som en sådanreglering kan medföra. Man förutsätter att tillämpningen av lagen kan bliaktuell endast i enstaka fall. Avbetänkandet framgår att kommittén mer eller mindre mot sin vilja tvingatsåstadkomma en begränsning av kunskapsöverföring av krigsmateriel. Svenska handelskammarförbundetanser att man inte skall acceptera ett ingrepp som inte är reellt motiverat. Denföreslagna begränsningen strider enligt Svenska handelskammarförbundetslutligen mot beslut om ökade statliga insatser för att stimuleraexporten av tjänster. Enligt detta riksdagsbeslut bör statliga företag,myndigheter och verk eftersträva och arbeta för en ökad export av kunskapertill utlandet. föreslagna begränsningen av kunskapsöverföring av krigsmaterielkan verka hämmande pä exporten av svenskt kunnande, då gränsen mellan kunnandesom kan utnyttjas civilt respektive militärt är svår att dra. Svenska handelskammarförbundetvill mot denna bakgrund allvarligt ifrågasätta kommitténs förslag tillbegränsning av kunskapsöverföring. Dendel av kommitténs lagförslag som avser att reglera upplåtelse eller överlåtelsetill utlandet av inhemsk tillverkningsrätt avseende krigsmateriel granskas aven del remissinstanser med särskilt aktgivande pä dess tillämpningsområde.Försvarets civilförvaUning som inledningsvis förklarar sig dela uppfattningenatt det föreligger tillräckliga skäl för en obligatorisk kontroll avförsäljningen av tillverkningsrättigheter anför följande: Ikommitténs Förslag till Lag om förbud mot utförsel från avkrigsmateriel m.m. har därför i 2§ införts en bestämmelse med lydelsen:"Den som inom riket tillverkar krigsmateriel får inte ...upplåta elleröverlåta rätt... utan tillstånd av regeringen". Denna paragraf är alltsåbegränsad till en personkrets (person, företag, institution) som tillverkarkrigsmateriel. Ett företag eller en institution som inte tillverkarkrigsmateriel kan väl tänkas konstruera eller projektera sädan materiel förtillverkning på annat håll, kanske utomlands. Det förefaller dä rimligt och iöverensstämmelse med den viljeinriktning, som kan utläsas i betänkandet, attäven sädan endast konstmerad eller projekterad krigsmateriel, som inte behöverinnefatta försvarsuppfinningar, bör vara underkastad samma kontroll som"tillverkad" krigsmateriel. Dennämnda 2§ är vidare begränsad till en personkrets som "...inom rikettillverkar krigsmateriel...". Om ett företag i konstruerar eller projekterarmen ej tillverkar krigsmateriel, som ej innefattar försvarsuppfinningar, ochsedan låter annat svenskinfluerat företag utomlands tillver- Prop.1981/82:196 52 kasådan krigsmateriel så skulle enligt förslaget sistnämnda förelag fritt kunnaupplåta eller överlåta tillverkningsrätten lill främmande företag utomlandsutan tillstånd av regeringen. Även sådana fall bör mot den bakgrund, somtecknats av kommittén, kunna fångas upp av eventuell ny lagstiftning av nuaktuellt slag, något som dock ej är möjligt med begränsningen "inom riket"i lagförslagets 2§, rad I. Kommitténanser att utbildning med militär inriktning av utländsk medborgare börregleras. Detta har kommit lill uttryck i lagförslagets 3§, som inleds medorden: "Militärt inriktad utbildning av utländsk medborgare fär ej inomriket anordnas utan tiUstånd av regeringen". Vad gäller begränsningen"inom riket" i denna sats kan motsvarande synpunkter anläggas som idet föregående framförts beträffande 2§. Enligt civilförvaltningens uppfattningbör sädan utbildning med svensk medverkan ej heller ske oreglerat utomlands. Patent-och registreringsverket skriver i sitt remissyttrande: Förbudetatt utan tillstånd av regeringen upplåta eller överlåta rätt att tillverkakrigsmateriel utom riket är, såsom paragrafen är utformad, knutet till den sominom riket tillverkar krigsmateriel. Den som inte tillverkar krigsmateriel, menändå innehar en tillverkningsråttighet, skulle således inte omfattas av detföreslagna förbudet. Detta förefaller knappast motiverat. Det synes mera följdriktigtatt förbudet omfattar även sådana överlåtare eller upplåtare avtillverkningsrätt som själva inte utövar tillverkning av krigsmateriel. Idetta sammanhang vill patentverket rikta uppmärksamheten på frågan om gränsdragningenmellan vad som omfattas av den föreslagna regleringen och vad som fallerutanför. början kan konstateras att det skall vara fråga om en upplåtelse elleröverlåtelse av en rättighet och att följaktligen tillverkningen utom riketskall vara beroende av upplåtelsen eller överlåtelsen för att komma till stånd.Är tillverkningen i importlandet.fri därför att tillverkningen inte ärpatenterad där eller eljest saknar legalt skydd kan det inte gärna vara frågaom upplåtelse eller överlåtelse av en tillverkningsrättighet. Iförsta hand får sålunda det föreslagna lagrummet sin tillämpning i fråga omtillverkning som i importlandet är skyddad genom patent, mönsterregistreringeller liknande rättsligt inslUul. Å andra sidan är det klart att enbart råd ochbiträde när det gäller en tillverkning som är fri för utövning i landet i frågainte kan drabbas av det föreslagna förbudei. Det är ju här inte fräga om överiålelseeller upplåtelse av nägon rättighet. Inte heller träffar förbudet ett betydligtintimare samarbete, t. ex. i form av joinl venture, så länge det inte är frågaom en överföring i en eller annan form av en skyddad tillverkningsrätt. Enbartkunskapsöverföring faller vid sidan om förbudet. Mera svårbedömd kan frågan varanär det gäller överföring av hemlig know-how. Den föreslagna författningstextenlär dock knappast täcka andra know-how-licenser än sådana som är förenade medpatentlicens eller eljest med en överlåtelse eller upplåtelse av en skyddadrättighet. Prop.1981/82:196 53 mening har följaktligen det föreslagna lagrummet eft mycket snävttillämpningsområde. Om lagstiftaren avser en vidare tiUämpning av det nyaförbudet mot "idéexport" måste lagrummet ges en annan utformning.Därmed skulle emellertid gränsen för tillämpningsområdet sannolikt bli oklaroch lagrummet svårtolkat. Avlägsnar man sig frän kravet att upplåtelsen elleröverlåtelsen skall avse en juridisk rättighet, dvs. på det industriellarättsskyddets område' en ensamrätt pä grund av t.ex. patent, hamnar man i ettområde där gränserna flyter mellan know how-licenser, samarbelsavlal ochkunskapsöverföring i andra former. Granskningsnämndenför försvarsuppfinningar fäster uppmärksamheten på att förbudet att upplåtaeller överlåta fillverkningsrätt utom riket är knutet till att krigsmaterieltillverkas inom landet. Paragrafen borde enligt utformas säatt den gäller den som innehar tillverkningsrättigheter i avseendekrigsmateriel. har inget att erinra mot att den föreslagnalagparagrafen förs in under de förutsättningar kommUtén tagit upp, såsom attvidareexporten skall tillmätas särskild vikt och att företagens beslutsmässigheti förhandlingar med andra länder inte påverkas genom att prövningen är alltföringående och tidskrävande. Justitiekanslernfinner i likhet med kommittén att de grundläggande bestämmelserna röranderegleringen av exporten av krigsmateriel bör vara fastlagda i lag. Frågorom tillstånd skall enligt huvudregeln i 1-3 §§ i förslaget avgöras avregeringen. Enligt 4§ får chefen för besluta ensam iärenden som inte är av större omfattning eller eljest av större vikt. Departementschefenfår även enligt 5§ andra stycket i förslaget i brådskande fall förordna attlagen skall vara tillämplig på andra varor som kan få militär användning änsådana som efter föreskrift av regeringen är att betrakta som krigsmateriel.Sistnämnda stadganden har sina motsvarigheter i nu gällande krigsmaterielkungörelse. Jagvill i sammanhanget rikta uppmärksamheten på frågan om de bemyndiganden somgivits ät departementschefen står i överenstämmelse med regeringsformens reglerom beslutsform för regeringsärenden samt delegation av normgivningskompetens. Avstadgandet i 7 kap. 3 § regeringsformen framgär att regeringsärenden skallavgöras av regeringen vid regeringssammanträde. Endast i ett fåtal fall hardepartementschef i särskild författning tillerkänts formell beslutanderätt.Frågan om enskilda statsråds beslutanderätt har varit föremål för granskning avkonstUutionsutskottet (KU 1976/77:44 s. 12 ff med bil. Inom utskottetföretogs en kartläggning av omfattningen av den beslutanderätt som enligtförfattningsbestämmelser och särskilda regeringsbeslut tillkommer i första handdepartementschefer men även övriga statsråd. Härvid uppmärksammades bl.a.bestämmelserna i krigsmaterielkungörel-sen enligt vilka frågor om utförsel avkrigsmateriel prövas av chefen för 1981/82:196 54 handelsdepartementet.Utskottet uttalade avslutningsvis bl.a. att granskningen inte gav anledning tUlerinran mot de beslut av regeringen varigenom statsråd bemyndigats att avgöravisst ärende eller viss grupp av ärenden. Utskottet anförde vidare: "Motbakgrund av principen om kollektivt beslutsfattande inom regeringen villutskottet framhålla att denna princip inte bör urholkas genom alltför vidsträcktabemyndiganden till enskilt statsråd. Liksom bör därför enskiltstatsråd utom i vissa undantagsfall endast ges beslutanderätt i frågor som harsamband med departementsadministrationen och beredningsarbetet i vidmening". Somytterligare exempel på bestämmelser där enskilt statsråd fått beslutanderättmå nämnas 75 § utlänningslagen (1980:376). Bestämmelsen tillkom är 1976 genomen ändring av utlänningslag. Härigenom infördes en möjlighet för detansvariga statsrådet att i ett återbrytnings-ärende besluta om inhibUion, dvs.förordna alt verkställighet inte får ske förrän regeringen meddelat beslut i återbrytningsärendet.Sådant beslut kan således fattas oberoende av regeringssammanträde. Vid singranskning av förslaget ansåg lagrådet att förslaget om delegering till detenskilda statsrådet kunde godtas med hänvisning till att det endast var frågaom interimistiska beslut och att besluten kunde bli av värde för den enskildesrättssäkerhet. Lagrådet anförde vidare att någon annan lämplig lösning av fråganom beslutsorgan knappast stod att finna (prop. 1975/76:18, s. 202 f). Ävenom genom ovan nämnda uttalande kan anses ha godtagit dei krigsmaterielkungörelsen gällande reglerna om enskilt statsråds beslutanderätttorde frågan få förnyad aktualitet genom att dessa bestämmelser nu överförstill lag. Reglerom delegation av normgivningskompetens återfinns i 8 kap. regeringsformen. 3§ stadgas att föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och detallmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp ienskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, skall meddelas genom lag.Av bl.a. bestämmelsen i 8 kap. 7§ framgår att i viss utsträckning kandelegera befogenheten att meddela föreskrifter av berört slag till regeringen.Nägon möjlighet att delegera normgivningskompetensen i sädana frågor tillenskilt statsråd föreligger enligt min mening icke. Stadgandeti 5 § andra stycket i kommittéförslaget motsvarar 3 § krigsmaterielkungörelsen.Bestämmelsen tillkom är 1972 genom en ändring av kungörelsen. Motivet för attge chefen för detta bemyndigande är uppenbarligen behovetatt snabbt kunna stoppa export av civila varor som kan få militär betydelse.Med hänsyn till de regler som gäller för regeringsarbetet har jag svårt attinse i vilka fall stadgandet kan få praktisk betydelse. Något underiag förbedömningen av denna fråga har inte redovisats i förslaget. Medbegränsning till de frågor som rör den straffrättsliga regleringen anförriksåklagaren: Prop.1981/82:196 55 Eftersomregeringen kommer att meddela föreskrifter om vad som enligt den föreslagnalagen avses med krigsmateriel kan detta begrepp godtas som grund för enkriminalisering i förevarande hänseende. Vad som avses med militärt inriktadutbildning är däremot förhållandevis oklart och har inte närmare kommenterats ibetänkandet. Begreppet kan inte anses direkt uppfylla det krav påkonkretisering som bör ställas på en ansvarsbestämmelse och kan förväntas geanledning till betydande tolkningssvårigheter. Jag anser därför attbestämmelsens innebörd bör närmare belysas under lagstiftningsärendetsfortsatta handläggning. Avspecialmotiveringen till 7 § kan utläsas att straffbestämmelserna i allt väsentligtavsetts skola motsvara de ansvarsbestämmelser som finns i varusmugglingslagen.För egen del finner jag detta vara en ändamålsenlig lösning.