prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Ulredningen har inte gått närmare in pä frågan vaddet rättsligt och praktiskt skulle innebära att en farled förklaras framdelesskola vara allmän farled. vill därför här något beröra dennafråga. Det nya begreppet allmän farled bör enligtsjöfartsverkets mening bety da en farled som skall hållas öppen för all sjöfart som utan säkerhetsrisk kan trafikera leden. Den för farleden ansvarige, dvs. i praktiken sjöfarts verket, skall ha möjlighet alt även utan valtenrätt vidtaga de anordningar såväl i vatten som på land som erfordras för ledens utmärkande och för framkomligheten i leden samt äga befogenhet alt ge ertbrderliga föreskrif ter om ledens begagnande, l.ex. som ulredningen förutsatt om största tillåtna djupgående, nättrafik och hastighet. Omvänt bör med en farleds förklarande som allmän farled följa skyldighet för innehavaren atl hålla leden tillfredsställande utmärkt. Det nya begreppet allmän farled skall enligtutredningen inriktas på att den allmänna samfärdselns intressen skalltillgodoses som fiskerinäringens intressen beaktas. Vad särskiltgäller samfärdselintressel betonar utredningen önskvärdheten av atl detta gesen förhållandevis vid tolkning så alt inte endast den rena yrkessjöfartenhänföres dit. vill kraftigt understryka sistnämndauttalande och förutsätter därvid att detta innebär att även en s.k.frilidsbåtsled, dvs. en särskilt för fritidsbålar inrättad och utprickad farledskall kunna inrättas som en allmän farled. Det kan dock ifrågasättas om ensådan tolkning inrymmes i utredningens lagutkast. Av det anförda framgår att som allmänna farlederkan komma atl bibehållas eller inrättas farleder av olika slag. I första handgäller det naturligtvis infartslederna lill de slörre handelshamnarna. Menäven en led till en mindre och relativt litet trafikerad enskild lastageplatskan behöva det skydd och ges de fördelar - särskilda tvängsrätter förinnehavaren, m. m. - som skulle följa av en allmänförklaring. Härtill kommersärskilda leder för yrkesfisket och för fritidsbåttrafiken. Dessa skillnader mellan olika slag av allmännafarleder behöver dock inte ges något uttryck i den nya lagtexten. Skillnadernatorde väsentligen komma fram i de trafikföreskrifter som kan komma att meddelasliksom i de normer för farleder som kan komma att utarbeta. Del kan i förevarande sammanhang ifrågasättashuruvida uttrycket "allmän" farled är helt adekvat då det inte,såsom i fråga om "allmän" hamn. Prop,1981/82:130 229 uttryckernågon allmän eller allmänhetens rätl som går utöver den för allt farbart vattengällande allemansrätten. Snarare skulle kunna sägas att det är vattenområdenautanför de speciella farlederna som är allmänna under det att de speciellafarlederna är anordnade särskilt för visst slag av sjöfart. Emellertid äruttrycket vedertaget och bör redan av den grunden kunna godtas. En särskildanledning atl bibehålla uttrycket kan för övrigt vara om, vilket förefallersjöfartsverket naturiigt, endast det allmänna kan vara innehavare av en allmänfarled. Härvid bortses från speciella undantag beträffande och någrakanaler. Ulredningen har föreslagil atl beslut beträffande de allmännafarleder som skall bestå eller inrättas som sådana skall meddelas avsjöfartsverket som därvid skulle biträdas av en farledsnämnd som rådgivandeorgan. Mot detta förslag kan riktas den principiella invändningen att omsjöfartsverket kommer atl slå som innehavare av i vart fall flertalet allmännafarieder, det är inkonsekvenl att verket även skall vara beslutande i frågornaoch därmed ges befogenhet bl. a. att tillerkänna sig självt de särskildatvångsrätter som enligt lagförslagels 9 kap. skulle följa med allmänförklaringav en farled. Även om denna fråga inle torde ha störte betydelse i denpraktiska tillämpningen, förefaller det att den principiellaaspekten bör övervägas ytterligare. Verket fömtsätter av skäl som kommer attutvecklas närmare i del följande, atl utredningens utkast lill särskildlagsfiftning om bl. a. de allmänna farlederna måste överarbetas. Därvid kan denprincipiella frågan tas upp till övervägande. Vad särskilt gäller den rådgivande fariedsnämndenställer sig frågande till förslaget. Bedömning av behovet altbibehålla eller inrätta en farled som allmän måste främst ske med utgångspunktfrån de lokala förhållandena. En central nämnd kan inte ges en sådan sammansättningalt lokalkännedom av hela vår långa kust kan vara företrädd. Uppgift omönskemål och synpunkter beträffande aktuell farled måste inhämtas frånföreträdare för berörda lokala intressen. Härjämte måsle fariedens betydelsesom allmän bedömas utifrån allmänna planeringssynpunkter av i princip sammakaraktär som och samordnade med de bedömningar som erfordras beträffande denhamn farleden skall beQäna. De allmänna planeringssynpunklerna på en eventuellallmän farled torde ofta bli underordnade motsvarande bedömning av den ellerde av farleden berörda hamnarnas aktuella och framtida förhållanden. Enrådgivande central nämnd endast för fariedsfrågor förefaller därför intemotiverad. Utredningens förslag och uttalanden rörande deallmänna hamnarna bygger i myckel på hamnutredningens betänkande (SOU 1974: 24)Förslag fill hamnlag. , som i de avseenden detta förslag beröresav valtenlagsliftningen inte haft något att erinra, har inle heller någol atlerinra mot förslagel att frågor om inrättande, utvidgande och avlysning avallmän hamn överlämnas lill verkels prövning. I motsats till vad gäller deallmänna farlederna har inget partsintresse beträffande deallmänna hamnarna. Såsom framgår av det föregående föreligger en klarskillnad mellan ärenden om byggande i vatten för hamn- eller farledsändamål ochärenden om förklarande av hamn eller farled som allmän. Ulredningen har funnitdenna skillnad motivera utbrytande ur en ny vattenlag av sistnämnda slag avärenden för reglering i annan lagstiftning. ansluter sig tilldetta förslag. Ulredningen har, som förut nämnts, inte gåttnärmare in på frågan om de rättigheter och skyldigheter som bör följa av att enhamn eller en farled 1981/82:130 230 förklarasvara allmän eller hur de ur vattenlagen utbrutna reglerna om allmän hamn ochallmän farled kan samordnas med andra regler om allmän hamn och allmän farled. En närmare reglering av innebörden av begreppet allmänfarled är enligt mening angeläget, inte bara för att ge stadgaåt det nya begreppet utan främst av säkerhetsskäl. Enligtgällande rätt har i princip varje fartyg, oberoende av storlek och last, rättatt utnytQa alla befintliga farieder med endast den allmänna begränsning somföljer av stadgandet i 59 8 sjölagen atl befälhavaren skall sörja för attfartyget framföres ocfi handhaves på sätt som är förenligt med gottsjömansskap. De alltmer ökande tonnagestoriekarna, fartygens större maskinkraftmed möjlighet lill höga farter, m.m. har medfört att säkerhetsmarginalerna ide av de större fartygen nyttjade lederna blivit allt mindre. Följden av dettakan bli svåra sjöolyckor med skadeverkningar till följd av utflöde frånhaveristen av olja eller annal skadligt ämne av tidigare okänd omfattning. Förall möta denna utveckling och öka säkerheten i farlederna har sjöfartsverketvidtagit olika åtgärder. Som exempel kan nämnas utgivandet av publikationerna"Svenska farleder" och "Svensk Lots" samt vid vissalolsplatser antagna normer rörande fömtsättningarna för lolsning av fartyg iolika leder. Sådana åtgärder, vilka åtminstone formellt närmast bör betecknassom rekommendafioner är dock inle tillräckliga i längden. Hämtöver måste verketges befogenhet utöver vad nu följer av 5 8 sjötrafikförordningen - att gedirekta trafikföreskrifter omfattande bl. a. största tillåtna djupgående, fartm. m. för fartygs framförande i de vikligas-te lederna, de framtida allmännafarlederna. Övergångenfill ett nytt farledsbegrepp aktualiserar sålunda en rad föreskrifter ochandra överväganden rörande utnytQandet av de allmänna farlederna samt om dessasutmärkande i sjökort och förseende med farledsanordningar av skilda slag ärändamålsenlig? för den sjöfart för vilken leden är avsedd. Ioch för sig är naturligtvis möjligt att överföra de ur vattenlagen ut-bmtnareglerna om allmän hamn och allmän farled till en särskild, fristående lag såsom utredningen skisserat i sitt utkast. Detta är dock inte en i längden tillfredsställandelösning utan bör reglerna sammanföras med andra från vattenlagen friståenderegler om dessa institut. Såvitt avser reglerna om allmän hamn bör övervägassammanförande med hamnutredningens förslag till hamnlag. Huruvida även reglernaom allmän farled bör sammanföras med en sådan lag är en öppen fråga. Ettalternativ kan vara att göra en särskild lag om allmän farled och att tilldenna även föra vissa bl. a. stadganden i sjötrafikförordningen (1962; 150). förslag fill hamnlag utsattesunder remissbehandlingen för viss kritik. Denna gällde säiskilt frågorna omhamnlaxekontrollens bibehållande samt behovet av straffsanktioneradehamnordningsföre-skrifler. I annal sammanhang har antytts atl dessa frågorskall göras lill föremål för fortsatta överväganden av sakkunniga. Om så blirfallet, förefaller del ändamålsenligt att de sakkunniga ävenfår i uppdrag alt föreslå inpassande av dt ur vallenlagen utbrutna reglerna ominrättande, utvidgande eller avlysande av allmän hamn och allmän farled ihamnlagsförslaget eller motsvarande lagstiftning beträffande de allmännafarlederna saml atl utforma de lagregler om allmän farled som kan erfordrasför att ge detta begrepp etl realistiskt innehåll. I nämnda sammanhang kan vara anledning att särskiltöverväga en annan fråga, nämligen huruvida även reglerna om de särskildatvångsrälter 1981/82:130 231 somenligt ulredningens förslag bör följa med innehav av allmän hamn eller allmänfarled, jämväl bör brytas ut ur vallenlagen och sammanföras med den särskildalagstiftningen om allmän hamn och allmän farled. avses skola anlitas som remissinstans i ärenden omförprövningstillslånd beträffande byggande i vaiten för hamn- eller farledsändamålför bedömande av ärendena ur transportpolitisk och trafikplaneringssynpunkt,erfordras, såsom framhöll i sitt remissyttrande överdepartementspromemorian angående planering av de svenska hamnarna, alt hosverket samlas och bearbetas ett omfattande kunskaps-material rörande landetsbefintliga hamnkapacitet, lokalt och regionalt, samt om föreliggande ochförväntade sjötransportvolymer, likaledes såväl totalt som regionalt. Visstsådant material finns samlat i , dock inte alltid så sammanställtoch bearbetat att det direkt kan utnyttjas för avsett ändamål. Visskomplettering och fortlöpande aktualisering av materialet är nödvändig för attsjöfartsverket skall ha tillgång till erforderligt planeringsunderlag förbedömande av frågor om planerad ny- eller utbyggnad av hamn- ellerfarledsanordningar. Om den berörda kompletterande utredningen kommer fillstånd, är del naturligt att i anslutning till dess arbete även övervägs fråganom erforderligt planeringsunderlag, hur detta skall insamlas och bearbetas, förarbetet erforderlig personal samt hur kostnaderna för verksamheten skalltäckas. Kammarkollegiet: Kollegiet tillstyrker i alltväsentligt ulredningens förslag. Med hänsyn lill alt naturvårdsverkethandlägger ärenden rörande fritidsbåtar (leder och båthamnar m. fårförutsättas att i ertbrderlig mån samråder med . : har inget atterinra mot att farieds- och hamnfrågorna bryts ut ur den övriga vattenrältsligalagstiftningen. Styrelsenförvaltar de kvarvarande statliga fiskehamnarna. De är samtligaallmänna hamnar. Vid överlåtelse av dem till kommuner och andra intressenterhar stundom fråga uppkommit om vad som ligger i begreppet allmän hamn dels förhamninnehavaren och dels för hamnens trafikanter. Frågan kan inte ansestillfredsställande utredd. Sjöfartsverketföreslås få rätt att besluta i fråga om inrättande och avlysande m. m. avallmän hamn. En konsekvens av detta och VL-förslaget kan bli att vissa frågorbehandlas av , andra av tillståndsmyndighet enligt VL och återandra av domstol enligt VL-förslaget. Dettaförefaller styrelsen helt orimiligt. De stora övergripande frågor som bliraktuella om hamnar skall inrättas eller avlysas bör avgöras på regeringsnivå. : Utredningen vill med hänvisning till att frågor om inrättandeav farled och hamn närmast är av trafik- och näringspolitisk karaktär bryta utdessa ur vattenlagen. Man vill i stället skapa en särskild hamn- och farledslagsamt göra fill prövningsmyndighet för sådana anläggningar.Naturvårdsverket kan inte instämma i detta resonemang. Tankegångarna iförslaget till ny vattenlag är ju just all prövningen skall bygga på enplanering och ske i administrativ ordning. Man har skapat ett system där desamhällsplanerande organen har en central roll. Enligl verkets mening kan deldärför ifrågasättas om inte hamn- och farledsfrågorna bör omfattas av den nyavattenlagen (se dock nedan om 136 a 8 BL). I elt system, som i stor utsträckning bygger päplanering, är det angelägel all den centrala sektormyndighelen bedriver enlångsiktig planering inom "sitt" område. har därmed enviktig uppgift när det Prop, 1981/82:130 232 Minst liksi viktigt är emellertid att en sådan planeringsamordnas med övrig transportplanering för att ett heltäckande men inteöverdimensionerat transportsystem skall erhållas. Om dessa frågor helt sköts avsektormyndighelerna finns det risk för all den "egna" näringens rollbetonas alltför mycket. Som verket tidigare anfört i yttrande överdepartementspromemorian Planering av de svenska hamnarna (Ds K 1975:9) kandärför ifrågasättas om inle den övergripande planeringen bör ske pådepartementsnivå. är kritiskt till förslaget attprövningen skall göras av en seklormyndighet som . Skälet tilldelta är att prövningen bör medföra sammanvägningar av olika samhällsintressen,som är av trafi-kal natur men också av miljöskydds- och naturvårdsnalur. uppfattning kan l.ex. skydds- och bevarandeinlressena befaras blialltför lite beaktade om denna prövning åläggs en sektormyndighet inom kommunikationsområdet.Som verkel anfört i yttrandet över Ds K 1975: 9 bör i stället tillkomst ochlokalisering av nya och utbyggnad av befintliga hamnar över viss storlekprövas av regeringen enligt 136 a 8 byggnadslagen. Vid prövningen börregeringens bedömning av huruvida den avsedda nyanläggningen eller utbyggnadenär förenlig med planen för hamnsyste-mels struktur och med övriga krav, som idetta skede kan ställas enligt vallenlagen, vägas samman med de övriga aspektersom beaktas enligl 136 a 8 BL. Beträffandemindre hamnulbyggnader, där bl. a. miljöproblemen är av mindre omfattning ansernaturvårdsverket alt en regeringsprövning inte behöver ske. Sådananyanläggningar och utbyggnader bör i stället prövas av koncessionsnämnden ellerav , som till sin hjälp bör ha anvisningar utarbetade avrespektive fackmyndighet. Verket hänvisar vidare fill yttrandet över Ds K1975:9 och till yttrandet över SOU 1974:24 Förslag till ny hamnlag, där vissafrågor om miljöskyddet i hamnarna behandlas. Beträffande de allmänna farlederna vill verketpåpeka den betydelse de har för det alltmer ökande fritidsbåtlivet.Naturvårdsverket, som har att bevaka båtlivets intressen, måste därför gesmöjlighet att påverka tillkomsten och indragningen av sådana leder. : Det synes indirekt framgå av den föreslagna lagtexten och lill dennahörande Sjpecialmoliveringarna alt utredningen ej avser alt förprövning avhamnföretag enligt vattenlagen vare sig sådan göres av länsstyrelse,koncessionsnämnden eller regeringen - skall innefatta hamn- ochtrafikpolitiska bedömningar. Vattenlagen avses sålunda inte utgöra någolhamnpolifiskt slyrinstmment, vilket den nu gällande vattenlagen i viss månansetts vare. genom dess föreskrifter om inrättande och utvidgning av allmänhamn. Enligt hamnförbundets mening äir det en brist altutredningen ej övervägt möjligheterna för staten atl verka lör en frånsamhällssynpunkt riktig och rafionell utveckling av det svenska hamnväsendelmed hjälp av vattenlagen. Förklaringen härtill synes vEira att ulredningenutgått ifrån att del förslag om statlig investeringskontroll avhamninvesteringar som framfördes i kommunikationsdepartementels promemoria (DsK 1975:9) om planering av de svenska hamnarna kommer alt vinna statsmakternasbifall. Det bör emellertid framhållas att om inle detta skulle bli falletkommer staten alt stå utan något verkningsfullt instrument med vilket den kanutöva inflytande på hamnutvecklingen. När nu utredningen enligt sina direktivföreslagil en vattenlag som skall kunna Qäna som ett verktyg i den Prop,1981/82:130 233 totalasamhällsplaneringen vore det enligt hamnförbundets mening konsekvent att ävenföra in hamn- och farledspoliliska bedömningar i den vatlenrättsligaprövningen. vill emellertid framhålla alt det ärfullt möjligt atl ulan egentliga ändringar i ulredningens förslag fillvattenlag använda vallenlagen i hamn- och farledspoliliska syften.Utredningens förslag atl fillstånds-frågorna skall avgöras av administrativmyndighet banar väg för en sådan utvidgad tillämpning av lagen. En självklarfömtsättning är därvid all tillstånd avseende handelshamnar avgöres av centralmyndighet, dvs. ? koncessionsnämnden eller regeringen och ej av länsstyrelse.En gmndläggande fömtsättning måste vidare vara all det finns en genomtänkt ochriksomspännande stadig hamn- o ch farledspolilik och en långsikfig övergripandehamnplanering, som kan läggas lill gmnd för en hamnpolitisk prövning medanvändning av vattenlagen. Mot den angivna bakgmnden finner hamnförbundet detlämpligt att tillållighetsprövningen såsom föreslagits sker genom administrativmyndighet. Genom alt tillståndsprövningen för slörre företag fömtsättes görasav regeringen får man en parallell lill den lokaliseringsprövning av vissa slagav förelag, som sker enligl 136 a 8 byggnadslagen. Vattenlagsulredningen fömtsätterockså (sid. 166) att för regeringens tillståndsprövning skall tillämpas iprincip samma handläggningsordning som vid lokaliseringsprövning enligt 136 a§ byggnadslagen, med remiss till sakkunniga myndigheter och organisafioner samtberörda länsstyrelser och kommuner. med särskild sakkunskap isjöfarts- och hamnfrågor skulle naturligen vara. enligt 136 a 8 byggnadslagen skulle därigenom, såvitthamnförbundel kan bedöma, inle längre bli aktuell och den dualism, som då ochdå har förekommit, kunna elimineras. Hamnförbundel anser såsom anförts ovan altvattenlagen bör ges en vidare tillämpning än vad ulredningen fömtsatt vadgäller prövning av hamnutbyggnadsfrågor. Detta bör emellertid kunna ske utanändring av det föreliggande förslagel fill ny vattenlag. Förbundet har därföringen erinran av vikt mot detta förslag. Förbundet övergår härefter till atl behandlaulredningens utkast till ny hamn- och farledslag. Utredningen föreslår all de beslämmelser ominrättande, utvidgande eller förbättrande av allmän farled och allmän hamn, somfinns i kap. 5 i gällande vattenlag skall brytas ut ur vattenlagen och tas in ien hamn- och farledslag enligl vilken skall varaprövningsmyndighei. Motivet härtbr är att de nämnda frågorna knappast är avvaltenrättslig natur utan snarare av trafik- och näringspolitisk karaktär ochdärför väl lämpade för prövning (sid. 225). Utredningenhänvisar i sammanhanget lill kommunikafionsdepartemenlels promemoria (DsK1975: 9) om planeringen av de svenska hamnarna, där del föreslås attsjöfartsverket skall få i uppdrag alt upprätta en "långsiktig, fördjupadoch övergripande planering av landets hamnväsende" samt svara förfillståndsprövningen av större hamnprojekl från bl. a. trafiksynpunkt och medhänsyn till hamnslmkturen i stort, varvid återverkningarna på andratrafikinvesleringar skall beaktas liksom hamnens regionalpolifiskakonsekvenser. Om delta förslag vinner bifall synes del enligl utredningenkonsekvent all även de i VL behandlade frågorna om allmänfarieds bestånd samt om inrättande m. m. av sådan farled och allmän hamn fårhandläggas av i stället för som av vattenrättsligtillståndsmyndighet. 1981/82:130 234 sedanregeringen efter myndighetens hemställan träffat det faktiska avgörandet ifrågan. uppfattning är del logiskt och riktigt atl bryta ut frågor ominrättande m. m. av allmän hamn från den egentliga vatlenlagstiftningen. Dettagäller oberoende av om förslagen i promemorian Ds K 1975; 9 om en statlighamnplanering vinner bifall eller ej. Förbundet hänvisar lill vad det sadehärom redan i sitt remissyttrande om hamnutredningens betänkande"Förslag fill hamnlag" (SOU 1974:24), då förbundet anförde bl. a.följande: "För fastställande av begreppet allmän hamn anknyterlagförslaget fill allmän hamn enhgt vattenlagen. Vattenlagens huvuduppgift äremellertid alt reglera byggande i vatten, skyddet av allmän farled m. m., medandet knappast är en av uppgift atl bedöma vad som är ettlämpligt trafikområde för en allmän hamn. Även om frågor rörande inrättande ochutvidgning av allmän hamn efter Vallendomstolens behandling överiämnas fillKungl. Maj;t kan det starkt ifrågasättas om det inte varit riktigare att låtaexempelvis avgöra bedömningen av vad den allmänna hamnen böromfatta i vatten." Ovanstående motivering får sjähfallel ökad tyngd omstaten söm senare föreslagits tar på sig ett ökat ansvar för planering ochsamordning av det svenska hamnväsendet. Utredningen gör pä sidorna 221225 en intressantoch värdefull analys av begreppen allmän farled och allmän hamn. Sett motbakgrund av vår tids tekniskt högt utvecklade sjöfart och hamnverksamhet fårdock beskrivningen närmast ett historiskt värde. Ulredningens egen slutsats (sid. 223) att del är"orimligt atl hålla fast vid elt farledsbegrepp som i vissa fall bygger påförhållandena eller tidigare" kan hamnförbundet helt ställa sigbakom. Samma gäller uttalandet på sid. 224 "Om den statliga hamnpolilikeni enlighet med hamnutredningens förslag skall bygga på begreppet allmän hamntorde det emellertid vara befogat att överväga en mera tidsenlig definition,som om möjligt bör ges samma innebörd i vattenrättsliga som i andra, främsttrafikpolitiska, sammanhang." Vattenlagsulredningen säger vidare (sid. 226)följande: "De nya bestämmelser om inrättande och bestånd av allmän farledoch allmän hamn som enligt utredningens mening bör utfärdas, torde inte börainföras i nya VL ulan antingen ges formen av en fristående lag eller intagas iannan befintlig eller kommande lag rörande sjöfartsrättsliga spörsmål avadministrativ natur. Ett exempel på sådan lagstiftning är den hamnlag som föreslagitsav hamnutredningen i dess betänkande SOU 1974; 24. Eftersom de nya reglernaäven bör gälla farleder, synes den föreslagna hamnlagen, om de nya reglernaskall intagas där, böra erhålla annat namn än hamnlag. - För att närmareprecisera del tänkta innehållet i de nya bestämmelserna har vattenlagsulredningenupprättat elt utkast till lag om allmän farled och allmän hamn." kan i stort ansluta sig lillutredningens ovan citerade principiella uttalanden men har en något annorlundasyn än utredningen på innehållet i en kommande hamnlag. Redan det av utredningen föreslagna namnet"lag om allmän farled och allmän hamn" ger anledning till erinran.Visserligen kan det glädjande nog konstateras att begreppet allmän hamn i denföreslagna nya lagen ges en egen idenfilel och jämslälles med allmän farled -medan hamnen i gällande vattenlag närmast ger intrycket av att vara ett slagsodefinierat bihang till allmän farled men frågan är ändå om de bådainstitutionerna har sådana 1981/82:130 235 likheteratt de kan parallellbehandlas på det säll som utredningen föreslår. kan finna skulle allmän farled ulan större olägenhet kunnabehandlas i samma lag som allmän flollled, eller i en särskild lag med sammahuvudsakliga utformning. Vad gäller hamnväsendet och hamnarna finns detdäremot ett starkt behov av en särskild tidsenlig hamnlag, som dels gersamhället en garanti för att det finns och vidareutvecklas ett effektivthamnsystem, dels tillförsäkrar hamnarnas huvudmän den status och den ekonomiskaryggrad, som erfordras för att de skall kunna uppfylla sin uppgift samt delstillgodoser trafikanternas intresse av en rättvis och opartisk behandling.