prop · G503146 · 1981-12-31 00:00:00 — Visserligen har enligt remissinstansentulltjänstemannen med stöd av tullstadgan rätt att undersöka utrymmen itransportmedel, men detta gäller endasl som ett led i tullkontrollen.Länsstyrelsen i anser att del i anvisningar för pohsen bör anges,att undersökning inte bör ske utan att det finns anledning att befara illegalinvandring. Ävenenligt min mening bör det i UflL införas en befogenhet för polismyndigheternaalt vid inresekontroll visitera fordon för att hindra illegal inresa. Sedd isitt sammanhang och mot bakgmnd av strävandena atl motverka illegal invandringkan enligt min mening en sådan tvångsbefogenhet inte anses föra alltför långt.Jag har vidare förståelse för synpunk- Prop.1981/82:146 49 tenatt även särskilt förordnade passkontrollanter och tulltjänsteman, sommedverkar vid inresekonlrollen, filläggs samma befogenhet. Enhgt 55 § UtlL harde i den verksamheten motsvarande befogenhet att tillfälligt omhänderta enutlänning som de som tillkommer en polisman. Den nu föreslagna tvångsåtgärdenär enligt min mening mindre ingripande. Skulle granskningen leda till att ettförsök fill illegal inresa upptäcks, är passkontrollanten ellertulltjänstemannen enligt gällande bestämmelser skyldig att genast underrättapolismyndigheten och se till att utlänningen inle reser in i landet, innanpolismyndigheten har tagit ställning. I övriga fall torde det saknas anledningatt föreskriva någpn skyldighet att anmäla vidtagna undersökningar av ettfprdpn. Någonuttrycklig bestämmelse, som begränsar rätten till visitation av fordon tillfall då det föreligger anledning till misstanke, har inte föreslagits avkommittén. Inte heller jag förordar en sådan regel, bl.a. därför atl även enmycket låg sannphkhetsnivå måste kunna accepteras. Redan bestämmelsensuttryckliga syfte klargör emellertid alt åtgärden inte får tillgripas utanrimlig anledning. Det får ankomma på RPS att bedöma i vad mån anvisningarbehövs på denna punkt. 2.6./Påföljd vid anställande av utlänningar utan arbetstillstånd Densom har en utlänning i sin tjänst, fastän utlänningen inte har föreskrivetarbets- eller anställningstillstånd, kan enligt 95 § andra stycket UflL dömastill böter eller, när omständigheterna är försvårande,till fängelse . En utlänning, som har anställning eller bedriver verksamhet utan attha föreskrivet arbetsfillstånd (AT), kan enligt 95 § första stycket dömas tillböter. Denstraffbestämmelse som avser arbetsgivaren fick sitt nuvarande innehåll fr.o.m.den 1 januari 1976 (prop. 1975/76:18). var påföljden endast böter. Ifråga om de framställningar och överväganden som föregick ändring fårjag hänvisa till s 121-123 i betänkandet. Ufiänningslagkommitténredovisar i betänkandet vissa uppgifter rörande förekomsten av illegalanställning (s 124-126). Kommittén framhåller för egen del att de skadeverkningarsom illegalt arbete medför är uppenbara. Redan förekomsten av en illegalarbetsmarknad är ägnad alt uppmuntra en illegal invandring och i mptsvarandemån försvåra möjligheterna atl upprätthålla en reglerad invandring, dvs. eninvandring anpassad till främst arbetsmarknadsläget och tillgången fillbostäder. En illegal arbetsmarknad snedvrider enligl kommittén ävenkonkurrensen mellan olika arbetsgivare och kan omöjliggöra för den lojalearbetsgivaren att hålla sig kvar på marknaden. Kommittén pekar vidare på att deutlänningar som arbetar utan arbetstillstånd lätt kommer i en ohållbarsituation, eftersom etl utvisningshot hänger över dem samt att deerfarenhetsmässigt ofta 4 1981182. Prop.1981/82:146 50 harundermåliga anställningsvillkor och står utanför hela det socialatrygghetssystemet. Ibetänkandet beskrivs de möjligheter som mindre seriösa arbetsgivare har attminska sina kostnader genom illegal anställning av utlänningar. Lönen kanbetalas ut ulan skalleavdrag. Den kan vara lägre än vad som föreskrivs enligtgällande kollektivavtal. Sociala avgifter m.m. betalas kanske inte in. Vidvissa tillfällen kan enligt kommittén redan möjligheterna att överhuvudtagetfå arbetet utfört vara den huvudsakliga drivflädern för att anställa illegalarbetskraft. Kommitténfinner det vara vikfigt att eliminera den vinst eller de besparingar somanställning av utlänningar utan AT ger upphov till. Redan utsikterna till vinstanges böra neutraliseras. I den delen hänvisar kommittén fill de särskildas.k. sanktionsavgifter som har införts på skilda områden vidsidan av eller i stället för skadestånd, vite, böter eller förverkande (s126-130 i betänkandet). Enligt kommitténs mening bör det nuvarande påföljdssystemelvid illegal anställning kompletteras med en särskild vinstbegränsandesanktionsavgifl. Denna bör enligt kommittén också ses som en slagsskadeersättning fill samhället på gmnd av de skadeverkningar som förekomsten avillegalt arbete medför för samhället. Avgiftenföreslås bestämd som ett schablonbelopp. Med hänsyn fill den relativt ringaupptäcktsrisken bör enligt kommittén avgiftsbeloppet redan inledningsvis varaså pass högt att del verkar avskräckande. Kommittén föreslår därför attarbetsgivaren åläggs att betala en avgift motsvarande ett halvt basbelopp förvarje arbetstagare som han har anställd trots avsaknad av arbetstillstånd. Omdet kan fastställas att arbetstagaren har arbetat skallytterligare etl halvt basbelopp utgå . Avgiften skall intevara avdragsgill vid inkomsttaxeringen. mening bör det finnas möjligheter alt nedsätta eller eftergebeloppet för att förhindra att påförandet av avgiflen leder till orimligaresultat, exempelvis då arbetsgivaren haft ett stort antal personer anställdautan föreskrivna arbetstillstånd och den sammanlagda avgiftssumman skulle blioskäligt hög. Enbetydande majoritet av remissinstanserna stöder förslagel att införa särskildasanktionsavgifter. Hit hör bl.a. JK och RÅ, några centrala förvaltningsmyndigheter,bland dem AMS och , ett antal åklagarmyndigheter samt , LO och TCO. De båda hovrätterna, kammartätten i ,några åklagarmyndigheter samt SAF och tar emellertid avståndfrån den föreslagna ordningen. Deremissinstanser som förordar sanktionsavgifter framhåller i allmänhet, attnuvarande straffbestämmelser har visat sig otillräckliga när det har gällt attkomma till rätta med illegala anställningar. AMS säger sålunda att påföljdernainte har räckt till för att vidmakthålla respekten för gällande bestämmelser.RÅ tror att de föreslagna beslämmelserna skall få god Prop.1981/82:146 51 effekt.Statskontoret anför att ett avgiftssystem kan vara en billig och effektiv typav sankfion, vilken passar väl i detta sammanhang. LO understryker att denlåga upptäcktsrisken i förening med låga böler har lett lill en uppenbar ökningav antalet illegala anställningar inom flera branscher. Denu berörda remissinstanserna anför även vissa synpunkter på utformningen avbestämmelserna. Sålunda pekas på atl en uttrycklig hänvisning bör göras tillreglerna om kvarstad och skingringsförbud. I flera yttranden anges attfömtsättningarna för nedsättning och eftergift av sanktionen bör klarläggastill ledning för domstolarna. LO anser dessa bestämmelser böra tillämpasmycket restriktivt. I några yttranden föreslås högre avgifter. Från det motsatta hålletifrågasätter man i allmänhet om avgifterna verkligen behövs och pekar på alterfarenhelerna av sådana sankfioner är begränsade. anser vidareatt sanktionssystemet blir onödigt invecklat. Kammarrätten i anserinte att omfattningen av missbmket är klarlagd och tror atl den föreslagnasanktionen blir elt slag i luften. Hovrätten för ochlänsåklagaren i framhåller att brottsligheten delvis är avsamma art som begås av svenska medbprgare, främst skattebrptt, Pch anser attfrågan bör lösas generelh. Länsåklagaren i anser vidare attförslaget är väl drastiskt och kan få förödande konsekvenser även i fall avrena ordningsförseelser. SAF och anser att huvudskälettill de nuvarande svårigheterna är att man inte i tillräcklig grad har satsatpå uppspårande av illegala anställningar. SAF menar vidare att det subjektivaelementet har kommit för mycket i bakgmnden. Behovet av en samordning medskatte-brotlslagstiftningen understryks av . För egen del vill jaganföra följande. kringående av bestämmelserna om den reglerade invandringenleder till alt ännu färre arbetstillfällen slår till förfogande för svenskaroch för sådana utlänningar som har fått tillstånd att vistas och arbeta här.Den enskilde utlänningen befinner sig vidare vid en illegal anställning i enutsatt position och påtvingas inte sällan undermåliga arbetsvillkor. Han saknaröver huvud laget det sociala skydd som en anställning normalt ger. Erfarenhetenvisar alt arbetsgivarna i dessa situationer ofta underlåter att fullgöra sinaskyldigheter med avseende på skatter och sociala avgifter. Detta i sin turmedför avgörande kpnkur-rensfördelar för den verksamhet spm bedrivs medillegalt anställda utlänningar och därmed allvarliga svårigheter för annan,seriöst bedriven verksamhet. Många andra skadeeffekter kan nämnas. Deallvarliga nackdelar som illegal anställning medför för den enskilde, för andraarbetsgivare och för samhället är således uppenbara. Problemen accentueras isärskild grad om förfarandet får någon större omfattning. Erfarenheten visarsamtidigt att förekomsten av illegal arbetskraft har ökat och i vissa branscherär långt ifrån ovanligt. Jagdelar kommitténs och remissmajoritetens uppfattning att det nuva- Prop.1981/82:146 52 rande sanktionssystemet inte har visat sig vara särskilteffekfivt när del har gällt att komma åt förfarandet atl anställa utlänningarutan föreskrivna arbetstillstånd. De förhållandevis lindriga straff som döms uti förening med en låg upptäcktsrisk har gjort att överträdelser avbestämmelserna ter sig föga kännbara för de oseriösa arbetsgivare som det härär fråga om. Mot den bakgrunden anser jag det värdefullt altutlänningslagkommitlén nu har utrett möjhgheterna att införa en ordning medsärskilda s.k. sanktionsavgifter som åläggs den som i strid mol UtlL anställeren utlänning utan föreskrivet arbetstillstånd. Jag kan i allt väsentligtansluta mig fill de grundläggande tankarna bakom kommittéförslagel och jagdelar kommitténs och flertalet remissinstansers uppfattning, atl en ekonomisksanktion av det här slaget ökar möjligheterna all komma till rätta med bmkelatt anställa utlänningar illegalt och de problem detta medför. Den lorde såledesför det första ha en preventiv effekt. Därtill kommer att samhället med hjälpav avgifterna i viss ulsträcknig kan dra in de vinster som brottet kan hamedfört. Som kommittén framhåller har avgifter av liknande slag påsenare lid införts på skilda områden vid sidan av eller i stället för vite,böter eller förverkande. Det gäller bl.a. skattetillägg enligt taxeringslagen(1956:623), överiaslavgift enligl lagen (1972:435) om överlastavgift,varselavgift enligt lagen (1974:13) om vissa anslällningsfrämjande åtgärder ochbyggnadsavgift och tilläggsavgift enligt lagen (1976:666) om påföljder ochingripanden vid olovhgt byggande m.m. Efter förslag i prop. 1980/81:92 omändring i miljöskyddslagen (1969:387) har en miljöskyddsavgifl föreskrivits somtill-läggssanktion vid överträdelser av miljöskyddslagstiftningen. Jag kan vidarepeka på alt det i betänkandet (SOU 1981:5) Ny arbetstidslag föreslås enövertidsavgift som sanktion vid överträdelse av bestämmelsema om högstafillåtna övertid. I departementspromemorian (Ds Ju 1981:3) Ekonomiskasanktioner vid brott i näringsverksamhet föreslås att man inför en möjlighetatt förverka värdet av sådana ekonomiska fördelar som - direkt eller indirekt -har uppkommit hos en näringsidkare i anledning av att ett brott har begåtts iutövningen av näringsverksamheten. Dessutom utvecklas i promemorian (s. 83-99)bl.a. vissa allmänna synpunkter på s.k. sankfionsavgifter och de grundläggandeprinciper som bör gälla för utformningen av dessa. Enligt vad som anförs ipromemorian bör införande av sådana avgiftssystem kunna övervägas somkomplement lill den föreslagna förverkanderegeln bl.a. pä områden däröverträdelser bedöms vara särskilt frekventa eller där samhället å sin sida harett särskilt behov av att skydda sig mot överträdelser utan alt därförkriminalisering framstår som ändamålsenlig eller tillräcklig. Utlänningslagkommilténhar i allt väsenfligt utformat sill förslag med utgångspunkt från riktlinjernai justiliedepartemenlets promemoria. Denna har vid remissbehandling fåll ettmycket positivt mottagande. På grundval av promemorian har inom justitiedepartementetutarbetats en lagrådsremiss i ämnet. Prop.1981/82:146 53 Motden nu angivna bakgmnden föreslår jag att bestämmelserna om straff för den somanställer en arbetstagare utan föreskrivet arbetstillstånd kompletteras medbestämmelser om sanktionsavgifter, utformade i huvudsak på det sätt kommitténhar angett. I fråga om beslämmelserna närmare innehåfl och utformning vill jagdock tillägga följande. Avgiften bör utgå närnågon har en utlänning i sin tjänst, fastän utlänningen inte har föreskrivetarbets- eller anställningstillstånd. Den bör påföras den fysiska ellerjuridiska person som utövar verksamheten. Med hänsyn till sanktionensrepressiva karaktär och fill atl alla skall garanteras en så lika behandlingsom möjligt bör reglerna ges en obligatorisk utformning. För straffansvarenligt 95 § andra stycket UfiL torde det i praxis räcka med oaktsamhet ochaklsamhetskravet lorde dessutom ställas högt (se betänkandet s. 126; jfr ävenNJA II 1962 s. 46 ff). I fråga om den föreslagnasankfionsavgiften är särskilt att märka bestämmelsen i art 6 mom. 2 i den avSverige ännu ej tillträdda (nr 143) om missbmk i samband medmigration och om främjande av migrerande arbetstagares likställdhet medavseende på möjligheter och behandling (prop. 1975/76:126 och 1976/77:60).Enligt den bestämmelsen skall bl.a. en arbetsgivare, som är åtalad för illegalanställning, ha rätt att anföra bevisning för att han har handlat i god tro.Av bestämmelsen får anses följa alt viss hänsyn, exempelvis vid bestämmandet avpåföljden, bör tas till arbetsgivarens goda tro. Det är angeläget att de nyabestämmelsema utformas så, att något nytt ratifikalionshinder inte skapas.Kommittén har emellertid föreslagit att avgiften får nedsättas eller eftergesom särskilda omständigheter föreligger. Härigenom öppnas enligt min meningmöjlighet att även beakta det nämnda konventionskravet. Med den begränsning somsålunda kan anses följa av den nämnda konventionsbestämmelsen bör i fråga omavgiften tillämpas en ordning med s.k. strikt ansvar. Är arbetsgivaren enjuridisk person, skall avgiften påföras denna. Inget hindrar att den befattningshavaresom är ansvarig för brottet ådöms böter eller fängelse. Frågorom sanktionsavgift bör prövas av allmän domstol efter ansökan av en åklagare.Det är naturligt atl en sådan ansökan görs i samband med att åtal väcks förbrottet. Därvid kan samma utredning läggas till gmnd för åtalet ochansökningen. Det bör emellertid inte möta något hinder alt åklagaren enbartansöker om utdömande av avgift, om han i ett visst fall inte anser sig haanledning eller skyldighet alt väcka åtal - l.ex. därför alt han inte kanstyrka de subjektiva rekvisiten i gärningsbeskrivningen. I fråga om vilkabestämmelser som skall gälla för domstolshandläggningen efter en ansökan harframförts olika meningar. Med anledning av vissa remissynpunkter förordar jagden ändringen i förhållande till kommittéförslaget, att rättegångsbalkensbestämmelser om åtal för brott, på vilket inte kan följa svårare straff än böter,samt dessutom bestämmelserna om kvarstad i brottmål skall ha motsvarandetillämpning i mål om ansökan om sanktionsavgift. 1981/82:146 54 Vadgäller avgiftens storlek har flertalet remissinstanser anslutit sig lillkommittéförslagel. Jag delar också uppfattningen att för den första tremånadersperiodenetl halvt basbelopp, dvs. , för varje illegaltanställd arbetstagare är rimligt avvägt med hänsyn till syftet att dels nå enpreventiv effekt och dels dra in vinsten av brottet. Någon anledning finnsknappast att i större utsträckning än vad kommhtén har gjortföreskriva skilda avgifter med hänsyn till anställnings-lidens längd.Ytterligare ett halvt basbelopp bör således utgå om anställningen har varat merän . Somjag redan har nämnt bör möjlighet lill nedsättande eller eftergift finnas omsärskilda förhållanden föreligger. Härigenom blir det möjligt för domstolen attförhindra alt påförandet av avgiften leder lill ett uppenbart obilligt resultat,exempelvis när en mindre arbetsgivare haft ett förhållandevis stort antalarbetstagare utan arbetstillstånd anställda och detta kanske under kort tid.Bestämmelsen ger som nämnts även möjlighet att beakta arbetsgivarens goda trooch övriga omständigheler. Enligt min mening bör emellertid beslämmelsentillämpas restriktivt. Avgiftenbör inte vara avdragsgill vid taxering. En kompletterande bestämmelse bördärför införas i kommunalskattelagen (1928:370). Iövrigt får jag hänvisa till specialmptiveringen. 2.6.2Påföljd vid förhindrande av verkställighet Enligtgällande bestämmelser i kan endast den sorn är utlänning straffas enligtutlänningslagen för försök att hindra verkställigheten av ettavlägsnandebeslut. Ansvaret är dessutom begränsat fill atl gälla det egnaavvisnings- eller ulvisningsbeslutet. Bestämmelserna i 17 kap. 12 § brottsbalkenom främjande av flykt ger emellertid ett visst, om än begränsat utrymme förstraffingripande mot den som försöker hindra verkställighet av ettavlägsnandebeslut. En begränsning ligger emellertid i att straffansvar enligtden bestämmelsen inträder endasl i de fall då utlänningen har hållits i förvarmen har avvikit. Utlänningslagkommitténanför att erfarenheterna hos de tillämpande myndigheterna Pch reportage imassmedia visar, att del i icke ringa ulslräckning förekommer att utlänningarhåller sig gömda för att undgå ett eventuellt avlägsnandebeslut eller också föratt hindra verkställigheten av ett sådant beslut, samt att detta möjliggörsgenpm att här boende personer medverkar genom att transportera och gömmautlänningama. Enligt kommittén är det i viss utsträckning fråga om organiseradverksamhet. Vissa statistiska uppgifter redovisas på s. 138 i betänkandet. Utlänningslagkommitlénhar inte ansett sig böra diskutera frågan om påföljd för döljande avutlänningar som inte ännu har blivit föremål för något avlägsnandebeslut.Annorlunda ställer det sig enligt kommittén med ett akfivt motarbetande avregeringens och andra statliga myndigheters Prop.1981/82:146 55 beslutpå utlänningslagens område. Den som inte är flykting har ingen absolut rätt attfå stanna här. Det är enligt kommittén ofrånkomligt att åtskilliga utlänningarmåste skickas tillbaka lill sitt hemland trots atl förhållandena därmateriellt och politiskt är svåra. Om en stat i längden tolererar altregeringens och behöriga myndigheters lagakraftvunna beslut i utlänningsärendenundandras verkställighet på gmnd av åtgärder från allmänhetens sida, verkardetta enligt kommittén av naturliga skäl demoraliserande på bl.a. dem som haratt fatta eller verkställa besluten. Kommittén framhåller vidare attunderlåtenheten att beivra ett sådanl handlingssätt skapar intrycket, altsamhället inte menar allvar med besluten. Kommittén framhåller att dessa förhållandeni längden kan leda till förakt för myndigheternas verksamhet och, i detta fall,för samhällets invandringspo-lifik. Kommittén pekar vidare på att den nuvarandesituationen skapar svårigheter för den som engagerar sig för utlänningar i ettavlägsnande-ärende men samfidigt har en önskan att vara lojal motmyndigheternas beslut. Frånvaron av bestämmelser som kriminaliserarförhindrande av verkställigheten anges i den situationen kunna bli avgörandeför personens handlingssätt. Motden nu angivna bakgrunden föreslår kommittén atl straffsanktioner införsbeträffande åtgärder som avser att förhindra verkställigheten avavlägsnandebeslut. understryker kommittén de svårigheter somkriminaliseringen kan medföra. Från straffbarhet föreslås make, barn, föräldraroch syskon vara undantagna. En sakkunnig tar i ett särskilt ytlrande avståndfrån förslaget atl kriminalisera åtgärder för förhindrande av verkställighet. Förslagetatt straffbelägga åtgärder för att hindra verkställigheten har vunnit flertaletremissinstansers gillande, även om man pekar på de negativa sidornaav en sådan ordning. RÅ antar att kriminaliseringen får en preventiv effekt.Hovrätten för anser att man inte bör avstå från "enlagstiftningsåtgärd som framstår som följdriktig". Kammarrätten iJönköping säger sig vara medveten om nackdelarna med en kriminalisering understryka, att det i ett rättssamhälle som vårt finns lagligamöjligheter att verka för förändringar. , slufiigen, menar att statsmaktemagenom en kriminalisering bör klart uttala samhällets ståndpunkt. Ett stortantal remissinstanser anför vidare atl undantagskretsen har gjorts för snäv ochföreslår i stället en anpassning till personkretsen i 17 kap. 11 §brottsbalken. I några yttranden framhålls att domstolarna inom ramen för enstraffbestämmelse kan och bör ta hänsyn till motiven för handlandet och andrabakomliggande faktorer. En varsam tillämpning förordas. Enrad remissinstanser ställer sig emellertid avvisande eller tveksamma tillförslaget. Det gäller bl.a. kammarrätten i . Kammarrätten säger sigvara tveksam, även om kriminaliseringen är motiverad av objektiva skäl.Handlingen utförs nämligen ofta av ett starkt humanitärt engage- 1981/82:146 56 mangoch effekten av en straffbestämmelse blir därför osäker. IPOK, Sverigesadvokatsamfund och friviUigorganisationer med inriktning på utlänningsfrågoravstyrker förslaget. Svenska Röda Korset anser förslagel vara "direktuppseendeväckande". fruktar att en sådan beslämmelseskulle påverka opinionen gentemot utlänningar nega-fivl. Ilikhet med utlänningslagkommittén förordar jag ett upphävande av de nuvarandebestämmelserna om straff för utlänningar, som försöker hindra verkställighet avavlägsnandebeslut som rör dem själva. Vad gäller kommitténs förslag i övrigtvill jag anföra följande. Isamband med den nuvarande UtlL:s lillkomsl uttalade jag förståelse för de dåframförda kraven på mera effektiva påföljdsbestämmelser vid framför alltorganiserade brott mot UtlL. Straffansvaret för handlingar i syfte attmöjliggöra illegalt inresande byggdes också ul genom den nya lagen. återståratt pröva frågan om straffansvar för döljande av utlänningar i syfte attförhindra verkstälhghel av avlägsnandebeslut. Som kommittén framhåller gertillgängliga upplysningar vid handen aft försök att förhindra verkställighetenav avlägsnandebeslut inte sällan förekommer. Inte desto mindre kan nog sägasatl våra kunskaper om problemets omfattning och om orsakerna är begränsade.När frågan om en kriminalisering övervägs har man emellertid att bedöma, intebara den aktuella situationen, utan också den möjliga framfida utvecklingen avproblemet. Inte minst från den utgångspunkten anser jag del vara angeläget attmöjliggöra straffrättsliga ingripanden mot i vart fall vissa av de yttringarspm döljandet av avvisade eller utvisade personer kan komma att ta sig. Därmedhar jag redan berört kärnfrågan, nämligen om sådana handlingar bör generelltstraffbeläggas. Kommittén kom till den slutsatsen. Det gjorde även majoritetenav remissinstanserna, även om en kraffig remissopinion anfördes moten sådan ordning. Motivenför ett aktivt ingripande i syfte att hindra verkställigheten avavlägsnandebesluten kan i hög grad variera. Man torde - åtminstone om man tarmed i bilden en tänkbar framtida utveckling - ha att räkna med hela skalan frånorganiserad verksamhet i vinningssyfte till desperata ingripanden frånlaglydiga medborgares sida, vilka drivs av ett starkt religiöst eller i övrigthumanitärt engagemang. Häremellan kan länkas exempelvis fall då den handlandedrivs av önskemålet att så många som möjligt av hans landsmän eller trosfränderblir kvar i . En lång rad andra motiv kan tänkas förekomma. Jagdelar kommitténs uppfattning att sådan verksamhet som det här gäller inte äracceptabel i ell samhälle som vårt. Den är inte bara ägnad att undergrävarespekten för ett demokratiskt samhällsskick.