prop · G50393 · 1981-12-31 00:00:00 — Förbundet delar utredningensoptimistiska bedömning att ett slopande av samvetsklausulen ger svenska kyrkanett förtroende som främjar strävandena att hålla ihop svenska kyrkan.Vänsterpartiet kommunisterna tillstyrker utredningens förslag att samvetsklausulenavskaffas. Partiet framhåller att det av regeringsformen och jämställdhetslagenframgår att kvinnor och män skall ha lika rättigheter. Enligt partiet är detnaturligtvis statsmakternas skyldighet att se till att dessa lagar respekteras.De präster som inte kan efterleva gällande lagstiftning borde kunna finna andramöjligheter att utöva sitt kyrkliga arbete, framhåller partiet, kyrkliga samfällighet, som ansluter sigtill alternativ A, anser att samvetsklausulen bör avlösas. Enligt samfällighetenär det inte acceptabelt att kvinnoprästlagstiftningen inte respekteras medhänsyn till att allmänna kyrkomöte tillstyrkte behörighetslagen.Trollhättans församling framhåller att beslut börfå slå igenom för dem som tar tjänst som präst i . Som villkorför antagande till präst skall i varje stift uppställa attvederbörande är villig att samverka i alla tjänstefunktioner med andra prästeri kyrkan, oavsett kön. Det är också nödvändigt att den som skall utnämnas tillbiskop förklarar sig villig att viga kvinnor som präster och verka förjämställdhet mellan kvinnor och män i prästämbetet, framhåller församlingen.Ett fortsatt kvinnoprästmotstånd inom kyrkan skadar nämligen dess trovärdighetoch riskerar att fjärma den från folket. 2.1.3 Remissinstanser som är negativa till utredningensförslag Några instanser redovisar en negativ grundinställning tillförslagen. Av dessa anser en del att nuvarande ordning i huvudsak bör behållas,medan andra, som ansluter sig till att samvetsklausulen omprövas, anser att denåskådning som motståndet mot kvinnliga präster bygger på skall accepteras av statsmakterna. Dotnkapidet i anför att utredningen harkoncentrerat förslagen till de prästvigningsvillkor som skall gälla efterutgången av . Vidare anför att förslagen har koncentreratstill frågan hur man bäst skall kunna styra utvecklingen därhän att en nyprästgeneration kommer att ha den trosuppfattning som majoriteten har. Enligtdomkapitlet har denna koncentration på den nya prästgenerationen lämnat fråganvad som händer Prop.1981/82:93 61 med de redan prästvigda i oklarhet. menar attutredningen alltför kraftigt har strukit undei att den trosuppfattning somsvenska kyrkan har haft fram inom en snar framfid bör försvinna.Trosfrågor är av andlig art och bör bearbetas genom andliga mekanismer och integenom tvång och lagstiftning, framhåller . Det är den andligakraften i en trosuppfattning som är den avgörande. anser att kyrkansjälv skall lösa de problem av samarbetskaraktär som kan uppstå och attstiftsledningarna bör kunna bäst hantera de lokala problem som kan uppstå.Domkapitlet menar att det är möjligt att behålla nuvarande ordning med vissajusteringar. Om behörighetslag med dess samvetsklausul upphävs, anser domkapitletatt en ny lag klart måste ange att de präster som håller fast vid vad som varsvenska kyrkans bekännelse fram inte bara får äga en tro somstämmer med kyrkans bekännelse utan också handla efter den enligt de av kyrkansjälv utarbetade samarbetsreglerna. Enligt är endast en sådanlagteknisk lösning acceptabel som undviker ett förvärrande av situationen ikyrkan. Ingen definitiv bortre gräns för prästvigning bör sättas. Domkapitletframhåller att de i tjänst varande prästerna liksom de nya prästerna bör ges ensådan hemortsrätt i kyrkan att de kan verka med frimodighet i överensstämmelsemed en tro som enligt utredningen inte avviker från kyrkans bekännelse. yrkar avslag på utredningens förslag att 1958 årsbehörighetslag upphävs och att den till lagen knutna samvetsklausulen därmedelimineras. Nämnden förordar att samarbetsreglerna får möjlighet attpraktiseras . Enligt nämnden borde det förhållandet att det inteär någon ringa minoritet av prästerskapet som hyser uppfattningen, attinstitutionen med kvinnliga präster strider mot nytestamentlig uppfattning och allmänkyrkligtradition, ha föranlett utredningen att gå närmare in på detta faktum. Enanalys av denna från kyrkans officiella syn avvikande övertygelse hade enligtnämnden försvarat sin plats. Nämnden uttalar vidare att är etttrossamfund, i vars interna lärofrågor statsmakterna inte har möjlighet attingripa. Staten kan för sin verksamhet hävda demokratiska principer omjämställdhet. Men kyrkan, i synnerhet ett evangelisk-lutherskt samfund, är iförsta hand och uteslutande bunden vid som rättesnöre förkyrkans och den enskildes trosliv. Nämnden anser att statsmakterna inte harkompetens att ingripa i frågor som rör kyrkans bekännelse. Nämnden anmärker attett borttagande av den samvetsbestämda rörelsefrihet som hartillförsäkrats präst med annan uppfattning i kvinnoprästfrågan än officiella måste betraktas som oacceptabelt, så länge ifrågavarandeuppfattning är förenlig med bekännelse. En bevarad hemortsrätt,som utredningen vill tillförsäkra dem som inte kan förena kvinnoprästreformenmed sin trosövertygelse, måste för att inte framstå som en chimär och leda tillhyckleri även bygga på att i sin bekännelse lika välsom i det praktiska handlandet ger utrymme för båda ståndpunkterna, framhållernämnden, evangelis- 1981/82:93 62 ka student- och gymnasiströrelse (SESG) framhåller att dentro och bibelsyn som hävdas av kvinnoprästmotståndarna och som svenska kyrkanaccepterar som förenlig med bekännelsen måste garanteras verklig hemortsrätt ikyrkan. SESG framhåller också att måste betraktas som etttrossamfund som inte självklart kan dirigeras av statliga principer. Attstelbent genomdriva jämlikhet och behandla präster som statstjänstemän, utanatt ta hänsyn till att de kan och måste vägledas av sin tro och övertygelse, äratt behandla kyrkan endast som en del av staten och underkänna kyrkans karaktärav trossamfund, framhåller SESG. Det är märkligt att jämställdhetslagen avhänsyn till religionsfriheten kan göra undantag för trosöverty-gelser inomandra trossamfund än , medan tydligen betraktassom ett statligt verk. Enligt SESG är antagligen alternativ A det endarealistiska av utredningens alternativ. SESG anser emellertid att det klokastetorde vara att behålla nuvarande lagstiftning och låta gällande inomkyrkligasamarbetsregler vara vägledande för den praktiska handläggningen avuppkommande problem. Arbetsgemenskapen Kyrklig förnyelse (aKF) anser attutredningens sätt att resonera innebär mycket allvarliga ingrepp i kyrkans inreangelägenheter, ingrepp som för är ett stort steg närmare enförödande kyrkokamp och kyrkosplittring. aKF menar att utredningens resonemangvisar bristande respekt för som trossamfund. Enligt aKF passarutredningens slutsatser väl in i den trolöshetsdebatt som kvinnopräst-reformenstillskyndare har ägnat sig åt alltsedan år 1958. Denna trolöshet mot givnalöften från kyrkomöte, riksdag och regering att ingen skulle tvingas att handlamot sitt samvete i ämbetsfrågan visar sig också på en annan punkt. aKFframhåller att ordningsfrägan nu har förvandlats till den storabekännelsefrågan, den enda fråga som man inte får tveka om svaret på, om man iframtiden vill bli prästvigd och om man redan nu skall vara meriterad för enkyrkoherdetjänst i vissa stift. Enligt aKF skapar utredningens uttalandenintrycket att den grundläggande bakomliggande principen för utredningen harvarit att staten är överordnad kyrkan, vilket inte är i överensstämmelse medsvensk lagstiftning. aKF framhåller att det inte är självklart att samma reglermåste gälla i kyrkan som i samhället. Enligt aKF kan kvinnoprästfrågan aldrigför kyrkan framstå som en jämställdhetsfråga. I den mån statsmakterna i någotavseende vill "falla tillbaka på allmänna regler om jämställdhet mellankvinnor och män" måste detta självfallet i lika grad beröra samtligareligiösa samfund i landet. Det finns enligt aKF anledning att peka påutredningens bristande sinne för konsekvens i behandlingen av trossamfunden. aKFanser att all statlig inblandning i inomkyrkliga frågor enbart skadar bådekyrkan och staten. Utredningens attityd mot kommer enligt aKFinte att bidra till lösningen av några samarbetsproblem. Sådana löses integenom maktspråk uppifrån utan genom samtal på samma plan mellan människor somrespekterar övertygelser. aKF bejakar givetvis att behörighetslagupphävs. 1981/82:93 63 sig emellertid att en sådan lagteknisk lösning anges somger både i tjänst varande präster och blivande präster, som inte accepterarkvinnliga präster, en hemortsrätt i som minst motsvararinnehållet i samarbetsreglerna. Kyrkligsamling framhåller att samvetsklausulen måste sägas innebära ett gemensamtåtagande av kyrka och statsmakt. När prästämbetet öppnades för kvinnor råddefull enighet om dels att en kyrkosplittring måste undvikas, dels att detta varmöjligt genom att båda ståndpunkterna i kvinnoprästfrågan kunde rymmas inomkyrkan och inom ramen för bekännelsen. Enligt bör det särskiltframhållas att samvetsklausulen saknar varje antydan om en tidsbegränsningeller att meningsmotsättningen kunde antas vara av övergående natur eller atterkännandet av minoritetens sätt att leva och verka i kyrkan skulle betraktassom en övergångsanordning. betonar värdet av utredningensmarkering att det är fråga om en inomkyrklig angelägenhet, i vilken staten börundvika att gripa in. Om staten inte är beredd att respektera att detta är en inomkyrkligfråga som kyrkan måste få bearbeta utifrån sina egna förutsättningar utan hotom statliga ingripanden i syfte att göra allmänt samhälleliga värderingargällande i kyrkan, blir kyrkans självständighet i dess egna inre angelägenheteren ren illusion och allt tal därom tomma ord. Med en sådan hållning skulle manriva upp själva den grund på vilken förhållandet mellan kyrka och stat vilar,nämligen åtskillnaden mellan andligt och värdsligt regemente, framhållerKyrklig samling. Enligt synes emellertid utredningen vilja fillerkännastatsmakterna en ur folksuveräniteten härledd kompetens att utifrånsamhälleligt accepterade värderingar fälla avgöranden även i trosfrågor. Inom1958 års kyrkomöte rådde dock full enighet om att frågan om kvinnas behörighettill prästerlig tjänst inte skulle avgöras utifrån samhällets allmännaprinciper om likställighet mellan man och kvinna utan att det utslagsgivandemåste vara vittnesbörd. uttalar att den inomkyrkligameningsskiljaktigheten inte har sin grund i om man godtar eller inte godtar densamhälleliga jämställdhetsprincipen utan bottnar i olikheten i bibelsyn ochbekännelsetolkning. 1 kyrkans liv kan folkvilja och statsmakt aldrig bli enhögsta auktoritet, överordnad Bibel och bekännelse. Den statsmakt som försökeretablera sig som en sådan högsta auktoritet även i trosfrågor försätter intebara berörda trossamfund utan framför allt sig själv i en ohållbar situation.Enligt Kyrklig samling framgår av utredningens uttalanden att det problem somstatsmakterna med växande otålighet vill se en lösning pä inte är hur en inomkyrkligsamexistens mellan två bestående meningsriktningar skall kunna etableras, utantvärtom hur den ena av dessa båda meningsriktningar skall tvingas att försvinnaur kyrkans liv. Denna grundläggande tvetydighet om vad hela saken egentligengäller bidrar enligt inte till någon "lösning" avvare sig det ena eller det andra problemet. Tvärtom kommer den att leda tillständigt nya missförstånd och konflikter. menar att mycketskulle vara vunnet om man på 1981/82:93 64 politiskt ansvarigt håll gjorde klart för sig att denåskådning som ligger till grund för motståndet mot kvinnliga präster intekommer att försvinna från svensk mark och inte heller kommer att kunna stängasute från . En sådan åskådning får man inte att försvinna vare siggenom administrativa och legislativa åtgärder eller med politiskt-moraliska opinionsyttringar.Så länge staten ställer försvinnandet av en religiös åskådning ur som villkor för att avstå från ingripanden i kyrkans inre liv endasthindrar den läkningen av den inomkyrkliga motsättningen. bäddar man fören förödande kyrkokamp, framhåller . enhet finner det utomordentligtanmärkningsvärt att statsmakterna medelst lagstiftning försöker tvinga denminoritet i som håller sig till den allmänkristnamajoritetsuppfattningen att mot sin övertygelse i handling acceptera kvinnorsom präster. Sanctae Birgittae erinrar om att faran förkyrkosplittring alltjämt kvarstår, om samvetsklausulen bortskaffas utan attmotsvarande garantier skapas för lekfolk och ämbetsinnehavare att med okränktasamveten och behållen handlingskraft få tjäna . Enligt SanctaeBirgittae ger utredningen inga garantier för att hemortsrätten i framtidenskall respekteras och främjas. Förhoppningsvis kommer det alltid i att finnas lekfolk, präster, kanske t. o. m, biskopar, som genom sinbundenhet vid ord inte kan tillerkänna det kvinnliga prästämbetet biblisklegitimitet, Sanctae Birgittae framhåller att dilemmai ämbetsfrågan inte ligger däri att tro står emot tro utan att en i ordgrundad ordning står emot en av människor stiftad lag, och att man alltid måstelyda mer än människor. Enligt Sanctae Birgittae måste i en ändradlagstiftning biskopar, präster och lekfolk, som genom sin på ochbekännelsen grundade övertygelse inte kan finna prästvigning av kvinnorförenlig med den kristna kyrkans ordning, uttryckligen tillerkännas inte blottformell hemortsrätt i utan också rätt att i ämbetsförvaltningoch kyrklig verksamhet följa sin övertygelse. 2.2 Uttalanden om de olika lagtekniska alternativen 2.2.7 Utredningens tre huvudalternativ Flera av de instanser som tillstyrker alternativ Adiskuterar innebörden i alternativet och lagmotivens utformning. Länsstyrelseni anser att ett upphävande av behörighetslag börförenas med ett motivuttalande som innebär att nytillträdande präster skall varaskyldiga att samarbeta fullt ut med kollegor, oavsett kön. Länsstyrelsentillstyrker alternativ A under förutsättning att ett sådant motivuttalandegörs. i tillstyrker alternativ A och förutsätteratt de motivuttalanden som avses komplettera alternativet klart angerstatsmakternas ogillande av sådan diskriminering. 1981/82:93 65 som t. ex. har skett när en biskop med hänvisning till sinprincipiella inställning till kvinnliga präste. har vägrat att utföra deåligganden som enligt praxis ankommer på biskopen. Domkapitleti ansluter sig till alternativ A. finner att alternativen Boch C innebär en fastlåsning i ett visst läge, som i sin tur innebär en risk föratt motsättningarna konserveras. En lösning enligt alternativ A innebär enligtdomkapitlet att kyrkan tar på sig ett stort ansvar att ensam svara för sinaangelägenheter i kvinnoprästfrågan. är av den övertygelsen attdetta ändå är den enda möjliga vägen, eftersom den läkningsprocess som är pågång beträffande denna känsliga fråga sannolikt skulle försvåras av ettingripande från statsmakternas sida. i anser atthuvudlinjerna i förslaget brister i klarhet och att det finns risk för attskilda tolkningar av vad alternativ A innebär kan leda fill onödiga konflikter.Domkapitlet framhåller att lagmotiven rimligen måste tolkas så att ingendefinitiv bortre gräns sätts för anställning som präst i för densom har en sådan samvetsövertygelse att full samverkan intesyns vara möjlig. uttalar vidare att det för kyrkans frihet är heltgrundläggande att biskopens fria lämplighetsprövning får gälla och attdomkapitlet, som bäst känner till läget i ett stift, får bedöma vilka prästersom kan antas eller inte. Denna princip är enligt i Linköpingomistlig för kyrkan därför att den är ett uttryck för kyrkans religiösa frihet.Dotnkapidet i framhåller att alternativ A bäst tillgodoser principen attstaten inte bör gripa in på kyrkans interna område. instämmer i attkonsekvensen av att behörighetslag upphävs blir att allmänna principerkommer att gälla, främst jämställdhetslagen. Detta innebär enligt domkapitletatt den som efter ett upphävande vigs till präst måste vara beredd på att detkan komma att krävas av honom att han i alla tjänstefunktioner samverkar medandra präster oavsett kön. anser det utomordentligt viktigt attdetta klargörs såväl i början av de teologiska studierna som inför prästvigningoch missivering. i förordar alternativ A och anser att dennalösning ger kyrkan möjlighet att själv lösa frågan. framhållervidare att alternativ B innebär ett olyckligt konserverande av dagsläget ochinte ger förutsättningar för att målet om fullständig gemenskap skall uppnås.Ett alternativ av innebörd att en definitiv bortre gräns sätts för vigning avmotståndare till kvinnliga präster skulle vara mycket olyckligt och oförenligtmed kyrkomötets uttalanden samt kunna förorsaka en splittring avkyrkan. Detta måste enligt undvikas. vill därförbestämt avstyrka alternativ C. framhåller också att enförutsättning för att alternativ A verkligen skall innebära att kyrkan kankomma vidare i frågan är att det klart framgår vad alternativet innebär.Domkapitlet anmärker att utredningen på denna punkt själv tycks sväva på måletoch citerar olika uttalanden i utredningens betänkande. Enligt domkapifletsuppfattning är det viktigt att det mycket klart i motiven slås fast 5 1981/82. 1981/82:93 66 vad alternativ A innebär. betonar att det ärpå biskopens och framtida behandling av frågor om prästkandidaterslämplighet för prästvigning resp. antagning för tjänst i stiftet somutvecklingen beror. i förordar alternafiv A. En lösningenligt alternativ B eller C skulle blott innebära att en ny form av samvetsklausulinfördes som skulle låsa läget. uttalar att en lösning enligtalternativ A innebår att de som prästvigs efter reformens ikraftträdande måstevara beredda att i alla tjänstefunktionerna samarbeta med andra präster oavsettkön. Något förbud att prästviga dem som är motståndare till kvinnliga prästerbör enligt inte finnas. framhåller vidare att det börhöra till lämplighetsprövning att avgöra den frågan. Läget kanemellertid vara olika i skilda stift. Men prästvigningslöftet att "trogetefterleva kyrkans lag och ordning" bör enligt innefatta ocksåatt samarbeta med alla präster oavsett kön. är medvetet om att vaddomkapitlet förordar kan leda till vissa oklarheter. Det fastslås inte direktvad som krävs av en motståndare till kvinnliga präster. Risken finns enligtdomkapitlet att somliga stift passivt accepterar ett motstånd mot kvinnligapräster. framhåller att det är viktigt att domkapitlen är medvetnaom att målet måste vara att alla präster kan medverka med andra präster oavsettkön och att domkapitlen år aktiva för att uppnå aetta mål. Men det måste enligtdomkapitlet också finnas en viss öppenhet för praktiska lösningar och själavårdsmässigthandlande. i , som förordar alternativ A, ställer sigavvisande till utredningens motivuttalanden som kan leda till oklarhet om vadsom avses. Uttalandet "att de som efter reformens ikraftträdande anställssom präster i skall vara beredda att i alla tjänstefunktionersamarbeta med andra präster i oavsett kön" kan - som ocksåhar anförts i det särskilda yttrandet -komma att missuppfattas genom attlösryckt ge ett intryck av att det sätts en definitiv bortre gräns föranställning som präster i för dem som har en så djupgåendeuppfattning i ämbetsfrågan att full samverkan inte ter sig möjlig. Domkapitletanser att uttalandet bör formuleras om. Enligt skall personer medannan upfattning i ämbetsfrågan ha hemortsrätt i . iVisby biträder alternativ A under förutsättning att alternativet utformas såatt uppfattningen i ämbetsfrågan efter behörighetslagens upphävande inteomöjliggör för präster att stå kvar i tjänst eller för prästkandidat atterhålla prästvigning och tjänst. anser att detta skall garanterasgenom ett motivuttalande eller på annat sätt. Biskopsmötet tillstyrker alternativ A och menar att kyrkansjälv måste ges förtroendet att lösa problemet. Biskopsmötet framhåller attansvaret för att den i motiven uttryckta målsättningen uppfylls kommer, enligtden ordning som råder i , att vila på biskop och domkapitel. Detår enligt Biskopsmötet nödvändigt att biskopens fria lämplighetsprövningbevaras. Till lämplighetsprövningen hör att avgöra om prästkandidaten med densyn 1981/82:93 67 han eller hon har i teologiska frågor kan fungera som prästi och i det stift som han eller hon vill prästvigas för. a.handlar det därvid om villigheten att samarbeta med andra präster i stiftet,framhåller Biskopsmötet. Biskopen har vid sin lämplighetsprövning att taställning till bl. a. detta. Enligt Biskopsmötet ankommer det på biskopar ochdomkapitel att beträffande prästerliga tjänster skapa en praxis i anslutningtill jämställdhetslagen. för stiftstingen tillstyrker alternativA och framhåller att förutsättningar nu skapas för ett fungerande samarbete ikyrkan. förordar även den föreslagna kommentaren tolkad så attingen definitiv bortre gräns sätts för anställning som präst i svenska kyrkanför den som har en sådan samvetsövertygelse att full samverkan inte synsmöjlig. Även om delar av prästerskapet alltjämt avvisar kvinnoprästreformen,främjas utvecklingen inte av tvångsåtgärder utan genom fortlöpande tålmodigtarbete i samtal och teologiskt meningsutbyte. framhåller att detär oundgängligen nödvändigt för kyrkan att biskopens fria lämplighetsprövningfår gälla och att , som bäst känner till läget inom stiftet, fårbedöma om präst skall antas eller ej. tillstyrkeralternativ A men kan inte ställa sig bakom utredningens kommentarer tillalternativet. Förbundet ansluter sig beträffande innebörden i alternativ Atill vad som anförs i experten särskilda yttrande. EnligtJO förefaller alternativ A vara det enda tänkbara av de tre alternativen. Stiftsrådeti stift, som biträder alternativ A, menar att det inte är nödvändigtatt ha en särskild lag i de fall allmänna bestämmelser gör rättsläget klart.Enligt stiftsrådet tillgodoser alternativ A synpunkten att staten så litet sommöjligt bör gå in i kyrkans inre angelägenheter. Alternativ A innebär också attdet överlämnas till kyrkan att själv komma till rätta med de svårigheter somett accepterande av kvinnoprästmotståndet som förenligt med bekännelsen utgör.Enligt stiftsrådet blir det kyrkans uppgift att på olika nivåer söka tillskapagoda arbetsförhållanden för samtliga präster. framhåller att dettaställer stora krav på kyrkans ledning på de olika nivåerna och på företrädarnaför de olika meningsriktningarna i fråga om hänsyn, klokhet och respekt för deförutsättningar fill vilka kyrkan har förpliktat sig när kvinnoprästreformengenomfördes. Stiftsrådel i biträder alternativ A, Stiftsrådetnoterar med tillfredsställelse att detta alternativ innebär en frihet förkyrkan att i praktiken finna samarbetslösningar. Kyrkan har enUgt stiftsrådetsjälv ansvar för att frågan får en lösning. bör även ifortsättningen ha högt i tak så att människor med en annan uppfattning alltjämthar hemortsrätt i kyrkan. är inte övertygat om att det i lagmotivenbör anges en sista gräns efter vilken alla, som träder i tjänst i , måste vara beredda att samarbeta med andra präster i allatjänstefunktioner. Målsättningen måste emellertid vara att alla prästersamarbetar också i gudstjänsten som är centrum i kyrkans liv. Detta måsteenligt stiftsrådet stå helt klart för dem som efter det att beslut har fattatsom 1981/82:93 68 upphävande av behörighetslag börjar studerateologi för att bli präster. framhåller att lagförslaget genom sinaformuleringar inte bör förutsätta ett motstånd mot kvinnliga präster. Kyrkanspraktiska lösningar måste finna vägar till samarbete mellanföreträdare för skilda uppfattningar. i anser attalternativ A bäst främjar den positiva utveckling, den läkningsprocess inomkyrkan som är målet. erinrar om att det är viktigt att depräster som har uppfattningen att en kvinna inte kan vara präst blir behandladepå ett sådant sätt att de känner hemortsrätt i . börenligt stiftsrådet emellertid sådana personer inte prästvigas som inte i allasina tjänstefunktioner kan samarbeta med andra präster oavsett kön.