prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — En sådan prakfiskt taget obegränsad möjlighet att utanmyndighetsprövning byta namn kan i det praktiska livet leda till en ej önskvärdför att inte säga förvirrad namnsituation, som knappast kompenseras avpersonnummer som ett identifikationsmedel. Den med gällande namnlag införda ordningen att kvinna, somefter ansökan förvärvar nytt släktnamn därigenom förlorar ev. föddnamn äromotiverad och har vållat mycken förtret. anser det av stor vikt att medlemmarna i enfamilj har namngemenskap, inte minst med tanke på familjeidentitetens storabetydelse för barnen. Som förslaget nu är skrivet finns inget som hindrar attbarn i samma syskonkrets har olika släktnamn. Detta är mycket olyckligt medtanke på att namnet utgör en av grunderna för samhörigheten i familjen. Detframgår också av den sociologiska undersökning som gjorts att de flesta ansernamngemenskap naturlig och att mannens namn enligt traditionen skall varasläktnamn. anser att huvudregeln bör vara att äkta makar skall hagemensamt släktnamn. Makarna bör ha valfrihet mellan mannens och hustruns namn.Om inget annat namn anmäls bör som automatiskt verkande regel inträda attmannens namn blir släktnamn. I den nya lagstiftningen bör somövergångsbestämmelse införas att makar som ingått äktenskap före lagensikraftträdande skall kunna anmäla hustruns namn som ogift som släktnamn. 1981/82:156 166 2.14Familjelagssakkunniga: Bilaga 3 Deregler om makars namn, som infördes 1920 och som innebaratt hustru med vigseln erhöll mannens släktnamn men fick möjlighet att efteranmälan bära sitt eget och mannens namn i förening, byggde inte på något äldrenamnskick. Det motsvarade snarare ett tämligen nytt bruk, som väl vid denna tidvar allmänt i städerna men icke kan antagas ha slagit igenom på alla håll ilandet och särskilt inte på landsbygden. Att hustrun kunde använda mannens namnoch i många situationer betecknades med detta kan väl ha tett sig naturligt.Den punkt där lagen innebar ett brott mot äldre namnsed var att hustrun skulleanses förlora sitt fidigare namn genom vigseln och icke längre ägde rätt attanvända detta jämsides med eller alternativt till mannens namn. Den nyinfördamöjligheten att använda dubbelnamn var alltför opraktisk för att kunna bli enersättning härför. Namn kan inte alltid kombineras; redan av språkliga skäl kandetta vara uteslutet. Härfill kom att också dubbelnamnet innebar attsläktnamnet ändrats med de komplikationer detta kunde medföra t. ex. för rättenatt använda släktnamnet som näringskännetecken. Giftermålsbalkensnamnregler vållade opposition redan vid tillkomsten och de praktiskaolägenheterna framkallade ett ökande krav på att hustrun skulle kunna behållasitt släktnamn under äktenskapet. En sådan ändring genomfördes också genomnamnlagen. Men även mot denna kan anmärkas att den präglas av en oprakfiskstelhet. För att hustrun skall få använda enbart sitt tidigare släktnamnförutsattes att hon bestämmer sig och avger en förklaring redan före vigseln.Härtill kommer att den nuvarande regeln icke tillgodoser kravet på jämställdhetmellan makar i namnfrågan. Vadsaken gäller är att varje namnbyte kan medföra betydande praktiska olägenheterför den som är yrkesverksam på sådant sätt att namnet blir mer eller mindreinarbetat. Detta gäller inte endast så genomgripande ting som rätten attanvända släktnamnet såsom firma. Även förmågan att utföra arbetsuppgifterna ien anställning, då de förutsätter vidsträckta kontakter med många människor,kan skadas av ett namnbyte. Å andra sidan kan varje människa ha ett intresse avnamnlikhet inom familjen för att underlätta en del kontakter ivardagssituationen med grannar, leverantörer, skola, andra föräldrar ellerunder resor etc. Detta leder alltså till att det finns ett visst behov attanvända olika namn i olika situationer. Detta är förklaringen till attnamnlagen kom att innehålla en möjlighet att anmäla tilläggsnamn. Trots attkommitténs förslag att lagen skulle innehålla en allmän regel om namnplikt fickutgå, ansågs det prakfiskt motiverat att tilläggsnamn skulle få anmälas, så attde kom att inflyta i pass och andra officiella handlingar. Detkan ifrågasättas om icke den idealiska lösningen på dessa problem skulle varaatt båda makarna behåller sitt släktnamn opåverkat av det ingångna äktenskapetmen att det öppnades en möjlighet för dem att anmäla att de hade för avsikt attsåsom gemensamt familjenamn bruka det ena av Prop.1981/82:156 167 Därigenom skulle man bättre hävda vad sombör vara en Bilaga 3 genomgående princip i namnrätten, att den som rätteligen förvärvat släktnamn har en ovillkorlig och självständig rätt tilldetta namn och icke skall behöva avstå från det i någon situation. Därvidskulle också de något svårtillgängliga reglerna om mellannamn för make kunnautgå. Då emellertid den nu angivna tankegången förutsätter enviss omarbetning av förslaget, vill vi icke motsätta oss att man löserproblemen rörande makes släktnamn på det sätt som utredningen föreslagit. Dettaförslag har stora förtjänster. Det undanröjer det otympliga i att hustru föratt få behålla sitt släktnamn måste vara särskilt verksam före vigseln. Detnaturiiga är i stället att den som vill byta är verksam för detta ändamål. få bytet till stånd redan från vigseln vållar det inga praktiskasvårigheter eftersom man ändå för att ingå äktenskap måste uppsökapastorsämbetet. Om det är flera eller färre som vill byta kan inte ha någonbetydelse. Väsentligt är vidare att förslaget på ett konsekvent sätt beaktarjämställdheten mellan makarna. En viktig omständighet är också att förslaget idenna del överensstämmer med vad som genomförts i och vad somföreslås i . Vi tillstyrker alltså förslaget i fråga om makars släktnamnoch har heller icke något att invända mot reglerna för mellannamn. Utredningen har föreslagit tre valmöjligheter för makar ifråga om släktnamn: 1. vardera maken behåller sitt namn; 2. makarna väljermannens namn som gemensamt namn; 3. makarna väljer kvinnans namn som gemensamtnamn. Om ingen anmälan görs behåller vid vigsel vardera maken sitt släktnamn.Då man givetvis måste anse - all erfarenhet talar härför - att en aktivhandling såsom anmälan sällan kommer till stånd blir följden att vardera makenkommer att behålla sitt ursprungliga namn. Namngemenskapen kommer därför attpå sikt upphöra. Förbundet anser att man bör slå vakt om namngemenskapenoch föreslår därför att huvudregeln blir ett bibehållande av namnlagensnuvarande regel att hustrun vid vigseln förvärvar mannens släktnamn. För deandra av utredningen föreslagna alternativen tillämpas anmälningsförfarande.Skulle utvecklingen bli sådan att en mera betydande del kvinnor vid vigselnbegär att få behålla sitt flicknamn kan en omprövning avnamnändringsförfarandet då ske. Såsom § 6 i förslaget är utformat flnns det möjlighet förpersoner som av ett eller annat skäl anser sig betjänta härav att hur ofta somhelst växla mellan makes och eget släktnamn. Förbundet skulle därför vilja senågon typ av spärr för att förhindra alltför ofta förekommande namnväxlingar.Detta förslag gäller även om växling mellan att ha eller inte ha mellannamn. 1981/82:156 168 Tvä reservanter i förbundets styrelse (som haransett att Bilaga 3 utredningens förslag i huvudsak hade bort tillstyrkas): I fråga om makars släktnamn anser vi dock, somförbundsstyrelsen, att alternativet att makarna väljer mannens namn blirhuvudregel och skall gälla om ingen anmälan sker. Först när en större delväljer att bibehålla vardera makens namn bör en övergång enligt utredningensförslag ske. I kommentaren fill 6 § tredje stycket i förslaget harutredningsmannen framhållit (s. 161) "att förslaget ej innehåller någonbestämmelse om att äktenskapets upplösning medför förlust av släktnamn".Dessförinnan påpekas i betänkandet att den nya bestämmelsen i paragrafen medgeratt under äktenskapets bestånd återgå "fil! vilket som helst släktnamn makenhaft", dvs. även namn från tidigare gifte. En hindersprövningsförrättareskall alltså söka klargöra för ett blivande äkta par att en namnöverlåtelse kanutnyttjas utan hinder av blivande skilsmässor och nya giften. Säkerligen kommerstora grupper att anse det vara naturligt att en före detta make efterskilsmässan och andra makens namnbyte i samband med nytt äktenskap skall varabefriad från skyldighet att ånyo fillhandahålla sitt namn. Utredningens metodatt utan inskränkning laborera med en latent rätt fill namn som när som helstkan återupplivas är säkerligen för många föga tilltalande. 2.17 (): I fråga om makars släktnamn är utgångspunkten i förslaget,att vardera maken skall behålla sitt släktnamn under äktenskapet. Denna huvudregelär inte ett utslag av nytänkande utan i själva verket en återgång fill detnamnskick som kan sägas ha rått i sedan urminnes tid - för en minoritetav befolkningen till men för folkflertalet i stort settända fram och släktnamnsförordning. Det upphävdesslutgiltigt först med tillkomsten av den nuvarande namnlagen (NL),Seden att hustrun tar sin mans namn är alltså förhållandevis ung. Att vardera maken som grundprincip behåller sitt egetsläktnamn vid äktenskaps ingående ser GF som återupplivande av en uråldrigsvensk namntradition, vilket ur såväl kulturell som genealogisk synpunkt är avvärde. Mot bakgrund av dels denna historiska tradition, dels det förhållandetatt en fast namnidentitet för en person hela livet igenom - den modernadataregistreringen till trots - är fill fördel för den genealogiska forskningenär GF sålunda beredd att tillstyrka detta förslag. Som komplettering till denna grundregel tarutredningsförslaget upp NL:s möjlighet för makar att markera sin samhörighetgenom ett gemensamt 1981/82:156 169 (mannens) släktnamn. Men förslaget går ett steg längre -namngemenskap Bilaga 3 kan vinnas även genom att mannen antar hustruns namn somogift, en utvidgning som förklaras ha tillkommit i jämställdhetens intresse.Även denna förändring i förhållande till gällande rätt anser sig GF kunnabiträda. Föreningen ansluter sig emellertid härvid till det synsätt somföreträds av experten : övergången av den ena kontrahentens namn tillden andre får anses grundad på en gemensam överenskommelse, alltså på ett"frivilligt samtycke av den make som upplåter sitt släktnamn för gemensamanvändning under äktenskapet". Upplöses äktenskapet genom skillnad bör isamband därmed avtal även träffas om släktnamnets fortsatta användning, I sistahand får frågan prövas vid domstol. Att en sådan talemöjlighet finns är enligtGF:s bestämda uppfattning av väsentlig betydelse fill skydd för s. k.särskiljande eller egenartade släktnamn, antingen dessa är adelsnamn ellereljest av gammalt datum eller grundar sig regler omadministrativa släktnamnsförvärv. Vikten av att i den nya lagstiftningen vidmakthålla detprivaträttsliga skydd för släktnamn, som har en nära hundraårig tradition i densvenska namnrätten, har med sakkunskap utretts även av experten . GF delarhelt dennes synpunkter. En ändring av lagförslaget i den av de båda experternaangivna riktningen torde vinna stöd av en massiv folkopinion och kan inte gärnaerbjuda några lagtekniska svårigheter. När enligt förslaget vardera maken vid äktenskap fårbehålla sitt eget släktnamn eller välja att anta antingen kvinnans ellermannens släktnamn som gemensamt namn, finner förbundet den eleganta och denenda rätta lösningen vara - såsom utredningen också föreslår - att släktnamnbibehålles, om inte anmälan görs om namngemenskap. En så viktig sak som ennamnändring måste vara ett medvetet, aktivt val. Bara genom att kräva ettpersonligt ställningstagande för namnändring - som för övrigt utgörs av enenkel anmälan och även får göras efter äktenskapets ingående - undviks attslentrian eller ett socialt, konservativt tryck kan bli utslagsgivande. Varjeannan schablonregel skulle dessutom upphäva likställigheten mellan kvinnansoch mannens släktnamn. Förbundet noterar också att detta överensstämmer med definska och norska förslagen, Förslagen att den, som antagit andra makens släktnamn, närsom helst genom anmälan hos pastorsämbetet kan återta sitt tidigare släktnamn,liksom att maken också genom anmälan kan anta samma namn, ställer sig förbundettveksamt mot. Anledningen är inte densamma som framförs i experten yttrande, där hans invändningar främst 1981/82:156 170 baseras på att de nu "egenartade" släktnamneninte längre kommer att Bilaga 3 fungera som indikatorer pä släktgemenskap ochatt därigenom grunden för den mödosamt framvuxna privaträtten till släktnamnurholkas. Vårt ställningstagande grundar sig på den principiella uppfattningenatt man föds fill individ och livet igenom behåller den ursprungligaidenfifikafionsbeteck-ningen, för- och efternamnet. Förbundet vill i huvudsak ta upp frågan om namngemenskapinom äktenskapet. I utredningen föreslås att sådan namngemenskap ej skalluppstå automatiskt i och med äktenskaps ingående utan parterna skall ansöka omnamngemenskap. Utredningen har bl. a. motiverat detta ur jämställdhetssynpunkt. Förbundet anser, att den namngemenskap inom äktenskapetsom blivit tradifion i vårt land, liksom i många andra länder, är såbetydelsefull att den bör bibehållas. Enhgt förbundets mening harjämställdhetsfrågorna en djupare innebörd och löses inte med att parterna i ettäktenskap har skilda namn. Förbundet har däremot ej något att erinra mot attparterna i ett äktenskap kommer överens om vilket släktnamn som skall vara detgemensamma. Barn inom äktenskap erhåller givetvis det gemensammanamnet och det måste vara en trygghet för barnen att även i namnet känna dengemenskap med familjen, som är så väsentlig inte minst under uppväxtåren.Förbundet ställer sig även kritisk mot det förslag, som utredningen framfört,när det gäller namnfrågan efter äktenskaps upplösning och ingående av nyttäktenskap. I konsekvens med förbundets uppfattning att namngemenskap inomäktenskap skall bibehållas, skall det ej heller vara möjligt för part i ettnytt äktenskap att behålla ett släktnamn förvärvat i ett tidigare äktenskap,dvs. det namn som en part genom tidigare äktenskap förvärvat skall ej kunna blidet gemensamma namnet i ett nytt äktenskap. Förbundet anser vidare, att den möjlighet som tidigarefunnits att bära mellannamn skall bibehållas. Ur förbundets synpunkt är den väsentliga frågan attnamngemenskap inom äktenskap bibehålles och att barn i äktenskap erhåller detgemensamma namnet, varför förbundet ej tagit ställning fill de övriga olikaförslag, som framförts och som bygger på att sådan namngemenskap ej finnes. 2.21 Föreningen och Rätt (FoR): Skall namnlagen ändras har FoR ett förslag, vilket innebäratt varje individ från födseln har ett individuellt släktnamn som den sedanbehåller livet ut, dock med rätt till ändring i princip enligt nuvarande regler.Vid äktenskap-och eventuellt även vid samboende om parterna så önskar - skallen av Prop.1981/82:156 171 parterna tillfoga ett tilläggsnamn, som blir barnenssläktnamn. Innebörden Bilaga 3 av förslaget refereras här i korthet genomett exempel. och avser att gifta sig.Senast före vigseln skall parterna skriftligen till namnmyndigheten(f. n. pastorsämbetet) anmäla sitt val av tilläggsnamn. Det finns två möjligheter, 1, sitt namn. Hustrun tillfogar som tilläggsnamn och heter eftervigseln , Barn i äktenskapet får släktnamnet , 2, sitt namn, tillfogar som tilläggsnamn och heter eftervigseln , Barn i äktenskapet får släktnamnet , Anm. Upplöses äktenskapet genom skillnad börtilläggsnamnet slopas. Barnen skall dock behålla sitt släktnamn om intesärskilda skäl talar för ändring. Om den part som bär tilläggsnamn inte vill slopadetta skall den andra parten ha rätt att vid domstol påfordra atttilläggsnamnet inte längre får bäras, om inte särskilda skäl föranleder detta.Eventuellt nya barn, efter äktenskapsskillnaden, med annan man skall inte fåtilläggsnamnet som släktnamn. I betänkandet har föreslagits att barn till föräldrar, somtidigare båda varit gifta och som båda såsom släktnamn behållit sina"ingifta" namn, får fyra valmöjligheter: moderns respektive fadernsfödelsesläktnamn eller något av de namn modern eller fadern bärsom släktnamn. Detta bäddar för stridigheter inom familjen, har i många åri många olika sammanhang hävdat, att lagstiftningen inte får inbjuda tillstridigheter om barnen. Med den namnregel som FoR föreslår måste föräldrarna redanföre vigseln ta ställning till vilket släktnamn barnen skall bära. Man undvikerpå detta sätt framtida stridigheter om namnet. Rent praktiskt får med FoR-förslaget vidare såväl somBengt möjlighet till att i alla utom rent officiella sammanhang stryka ett avde bada namnleden. Enligt alternativ 1 kan i vardagssammanhang antingenstryka och ha namnsamhörighet med maken och barnen eller strykaSvensson och behålla sin personliga identitet genom att kalla sig enbart AnnaRosengren, Enligt alternativ 2 kan i vardagssammanhang på sammasätt antingen stryka namnledet och ha namnsamhörighet med makan ochbarnen eller stryka och behålla sin personliga identitet. Den föreslagna huvudregeln för tilläggsnamn skulle ocksåkunna gälla för samboende efter gemensam anmälan till namnmyndighet. Prop.1981/82:156 172 3 Ogifta sammanboende Bilaga 3 3.1 Hovrätten för : De presenterade problemen med en särreglering inamnhänseende för ogifta sammanboende utgör även enligt hovrättens mening godaskäl för att avstå från en sådan reglering, 3.2 Kammarrätten i : Enligt direktiven borde vid utredningsarbetet övervägas omdet fanns behov av särskilda regler om namnförvärv för samboende. Såsomframhålls i betänkandet har samlevnad utan äktenskap kommit att tillhöravanligheten. Det ligger enligt kammarrättens mening i sakens natur attnamngemenskap för denna form av familjebildning kan vara en för kontrahenternalika betydelsefull fråga som för familjen i äktenskapet. Ett behov av namngemenskapsynes särskilt föreligga när den samboende familjen består av föräldrar ochbarn. Särskilt bör framhållas att det för barnen kan vara värdefullt att fånamngemenskap med båda föräldrarna liksom för barn i äktenskap. Det av utredningsmanneni annat sammanhang åberopade kravet på jämställdhet mellan barn i och utomäktenskap gör sig här starkt gällande. Utredningsmannen har funnit sig inte böra föreslå någonsärreglering för ogifta samboende. Med hänsyn till vad kammarrätten ovan anförtanser kammarrätten att behov av särreglering föreligger i fråga om samboendebarnfamiljer. gällande bestämmelserom ansökningsförfarande och krav påsynnerliga skäl synes kammarrätten för dessa fall alltför restriktiva. Beträffande ogifta sammanboende har utredningsmannen ickeföreslagit några speciella namnregler. Tingsrätten instämmer iutredningsmannens synpunkter. 3.4 (): RSV delar helt utredningens synpunkter och anser sålundainte det vara möjligt att lagreglera de samboendes rätt tillvarandras namn i analogi med vad som gäller för gifta personer. Som redovisas ibetänkandet förekommer i mycket sällsynta undantagsfall att ansökningar omantagande av samboendes namn beviljas enligt 12 § namnlagen. Beroende på utvecklingeni övrigt vid reglering av de samboendes rättsliga förhållanden kan det enligtRSVs mening komma att finnas skäl för en mera liberal praxis. 1981/82:156 173 nuläget bör emellertid några automafiskt verkande anmälningsförvärvinte Bilaga 3 medges de samboende utan dessa hänvisas till den centralanamnmyndighetens prövning, De lagstiftningsproblem som sammanhänger med det ökadesamboendet under äktenskapsliknande förhållanden avser vi att behandla i vårtkommande huvudbetänkande. Utan att nu närmare utveckla synpunkter i detta ämnevill vi anföra att vi icke har någon erinran mot att utredningen icke i frågaom namn föreslår någon särreglering för ogifta sambor. 4 Barns släktnamn 4.1 : Hovrätten kan inte biträda förslaget att barns förvärv avsläktnamn genom anmälan alltid kan få avse sådant namn som vederbörandeförälder förvärvat p, g, a. äktenskap med annan än barnets andra förälder. Omföräldern förvärvat sådant namn p, g, a. fidigare äktenskap bör det kunna gåvidare till förälderns barn endast efter prövning i ansökningsärende. Omföräldern däremot "gifter sig till" ett namn bör barnet somutredningen föreslagit, liksom , kunna få samma namn med styvförälderns samtycke. När det gäller namnbyte genom anmälan för minderårigt barnvill hovrätten också i viss utsträckning bibehålla den nuvarande domstolsprövningen,I många av de fall som måste prövas är emellertid föräldrarna ense, i andrafall finns det i praktiken bara en förälder, antingen därför att den andre haravlidit eller därför att den andre aldrig deltagit i vårdnaden om barnet. Fördylika fall vill hovrätten biträda förslaget att man slopar domstolsprövningen.Denna bör enligt hovrättens mening således begränsas till det fall då tvistföreligger mellan föräldrarna. Hovrätten hävdar, att namnlagens systematik ochterminologi bör bibehållas intakt. Detta innebär bl. a,, att man skall behållaregeln att barn vid födelsen automatiskt förvärvar släktnamn och att varjebestämmelse om förvärv av släktnamn anger från vilken tidpunkt förvärvet sker, I sina ställningstaganden till de olika föreslagnaparagraferna har hovrätten utgått från dessa övergripande synpunkter. Hovrätten delar utredningens uppfattning att manbeträffande barns släktnamn bör eftersträva en regel som kan tillämpas på varjebarn, oavsett om dess föräldrar är gifta med varandra eller inte. Som nysssagts anser hovrätten att barnet vid födelsen automatiskt skall förvärva ettsläktnamn. Dessa båda principer leder till att hovrätten som huvudregelförordar s. k. kognatisk namnföljd, dvs, att barnet förvärvar släktnamn eftermodern - 1981/82:156 174 vilket ju också kan innebära att barnet får ett släktnamnsom föräldrarna har Bilaga 3 gemensamt. Har föräldrarna skilda släktnamn,bör de dock kunna häva presumtionen i huvudregeln genom att före barnetsfödelse till pastorsämbetet anmäla, att barnet skall förvärva fadernssläktnamn. När det gäller barns namnbyte efter födelsen ansluter sighovrätten i huvudsak till nu gällande principer dock med den begränsning avdomstolsprövning av minderårigas namnbyte som redovisats. Adoptivbarn bör, som utredningen föreslagit, ha sammamöjlighet att förvärva adoptivföräldrarnas släktnamn som barn har att välja debiologiska föräldrarnas. Utredningens förslag att samma skall gälla förfosterbarn bör däremot enligt hovrättens mening ej genomföras, eftersomfosterbarnsförhållandet i namnlagen bara avser tiden då barnet är minderårigtoch därför i namnrättsligt hänseende måste anses upphöra i och med att barnetlämnar fosterhemmet. Se vidare bilaga 3:1 avsnitt 2. 4.2 Hovrätten för : En svår fråga är vilken hjälpregel som skall väljas dåföräldrarna har skilda släktnamn. Av utredningens redogörelse för främmanderätt framgår att alla stater synes tillämpa regeln att barn i äktenskapförvärvar faderns släktnamn, om föräldrarna inte bestämmer annat. Så är t. ex.fallet i . Andra regler har ännu inte heller genomförts i eller . Om nu inför den av utredningen föreslagnahjälpregeln att barnet skall anses ha förvärvat moderns släktnamn, kan dettamöjligen innebära komplikationer för de barn som har dubbelt medborgarskap,något som inte blir sällsynt genom genomförda ändringen avmedborgarskapslagstiftningen. Förslaget är även i övrigt tveksamt, eftersom det brytermot den på gammal tradition grundade agnatiska principen. Utredningens skäl föratt överge denna princip är att barn inom och utom äktenskap skall likställas ilagstiftningen. Det förefaller dock ogörligt att helt undvika särregler sålänge äktenskapet finns kvar som institution. Bestämmelserna vid fastställandeav faderskap är t. ex. fortfarande olika för barn inom och utom äktenskap. En annan invändning är att förslagen till namnregler förmakar och barn medför, att makar och föräldrar, som vid vigseln och barnetsfödelse förhåller sig passiva, behåller sina respektive släktnamn som ogiftaoch därigenom låter barnet förvärva moderns släktnamn. Med hänsyn tillresultatet av den sociologiska undersökningen finns det skäl att tro att dettaoftast skulle vara mot deras vilja.