prop · G50394 · 1981-12-31 00:00:00 — ärvidare enligt förordningen om internationell vägtransport av farligt gods behörig myndighet enligt ADR i ett flertal frågor, inte bara rörandeexplosiva och brandfarliga varor utan ävenrörande t ex hälso- och miljöfarligavaror. Verket ingår sålunda för svensk räkning avtal med andra ADR-stater om avsteg frän ADR, oavsett vilket varuslag det är fråga om. är knuten till statens naturvärds verk. Beredning och föredragning av ärende som skall hand laggas av produktkontrollnämnden ankommer på naturvärds verkets produktkontrollbyrå. Produktkontrollnämndenprövar frågor enligt lagen om hälso- och railjöfärliga varor i den mån prövningen inte ankommer pä annan. Detta innebär att produktkontrollnämnden ansvararför vägtransporterna av hälso- ochmiljöfarliga varor. Prop.1981/82:94 107 Lagen om hälso- ochmiljöfarliga varor omfattar flera skildaoch stora grupper av farligt gods. , är produktkontrollnämnden den produktkontrollmyndighet som har den mestomfattande uppgiften med avseende påvägtransport av farligt gods. §£St§D§_§£Eåi§!SYä§i2stitutoch statens_kärnkraftins2ek-tign är de centrala förvaltningsmyndigheternaför radioaktiva ämnen, strälskyddsinstitutetenligt strålskyddslagen med avseende bl a på risk förstrålning och kärnkraftinspektionen enligt atomenergilagen medavseende bl a på risk för kärnklyvning. Enligt förordningenom internationell vägtransport av farligt gods är strälskyddsinstitutetoch kärnkraftinspektionen behöriga m,yndigheter enligt ADR i vissa frågor röranderadioaktiva ämnen. 2£ä£ÉE}5_Bä£yEYåESY®£!S' såvitt nu är i fråga ansvaret fördet miljöfarliga avfallet enligt förordningen om miljöfarligt avfall. Socialstvrelsen ansvarar för läkemedel enligt läkemedelsförordningen. I§iä£§!SY§iY£Sl5§I} ä central förvaltningsmyndighet för ärenden omarbetarskydd. För arbetsmiljön vid skeppstjänstansvarar dock . För skeppstjänstgäller nämligen sjösäkerhetslagen och inte arbetsmiljölagen. Arbetarskyddsstyrelsen ingriper pä en mängd områden som rörtransport av farligt gods genom sitt övergripandeansvar för arbetsmiljön. Arbetarskyddsstyrelsen ärockså, enligt förordningen om internationell vägtransport av farligt gods, behörig myndighet enligt ADR i vissa frågor rörande godkännande av kärl,tankar, containrar m m. Prop.1981/82:94 108 Regler för transportav farligt gods finns i eller har meddelats med stöd av ett flertal olika lagar och eller förordningar. Dessa författningar avser antingen visst transportslag eller viss varugrupp. Inågra fall ankommer uppgiften att utöva tillsyn överefterlevnaden av dessa regler på sammamyndighet som i övrigt ansvarar för transport av farligt gods enligt den författning som äri fråga. I andra fall ankommer tillsynenpä en eller flera särskilda tillsynsmyndigheter. Detta medför att myndighetsansvaret för tillsyn överefterlevnaden av bestämmelser om transport av farligt godsåvilar ett antal myndigheter, vilkai fråga om vägtransporterna har förhållandevis snäva sektorer att övervaka. Av tablån pä sid ( 72) framgårschematiskt vilka tillsynsmyndigheterna är,deras tillsynsområden samt vilka myndigheter som harrätten att meddela föreskrifter inom resp område. 1981/82:94 109 Et5£§.lSZÉÉ5§£ZE®i5§{l ° yrkesinspektionen omnämns i tablån som tillsynsmyndigheter enligt lagen om hälso-och miljöfarligavaror. Arbetarskyddsstyrelsen, centralt, och yrkesinspektionen har emellertidockså - i första hand - att utöva tillsyn över efterlevnaden av arbetsmiljölagen. ärorganiserad i 19 distrikt. Inspektionen biträdsav kommunala tillsynsmän. En sådan tillsynsman är ofta ocksåhälsovårdsinspektör. Inom yrkesinspektionen sysslarelva tjänstemän med tillsyn över transport av farligt gods. Na;tur\7å2d_syerke_thar jämte _arbetarskyddsstyrelsen ansvarför den centrala tillsynen över transporter av hälso- och miljöfarliga varor. Tillsynen sker genomatt tjänstemän från verkets produktkontrollbyrå biträder polisenoch trafiksäkerhetsverket vid större trafikkontroller. Vid dessa kontroller brukar även tjänstemän från länsstyrelser och hälsovårdsnämnder delta._Läns_st_yr_els_er och hälsovårdsnämnder utövarnämligen den närmare tillsynen övertransport av hälso- och miljöfarliga varor inom länen resp kommunerna. Tillsynen överexplosiva varor utövas av länsstyrelserna med biträde av underlydande polismyndigheter och sprängämnesinspektionen. För tillsyn över vägtransportav brandfarliga varor svarar spränämnesinspektionen tillsammans med brandcheferna. Vidjärnvägstransporter av brandfarliga varor svarar vederbörande järnvägsförvaltning själv för tillsynen. Kärnkraftins£ektionen utövartillsyn enligt atomenergilagstiftningen och strålskyddsinstitutet enligt strålskyddslagen.I denna tillsyn ingår också tillsyn överlandtransporter av klyvbart resp icke klyvbart radioaktivt material. 1981/82:94 110 Inom tillsynsområdetför landtransporter finns tre myndighetermed kompetens som inte är begränsad till ett visst produktområde. I det föregående har nämntsatt utövar viss tillsyn övertransport av hälso- och miljöfarliga varor. Styrelsens och inspektionenshuvudsakliga uppgifter inom transportområdetfullgörs emellertid enligt det övergripande uppdrag som ges i arbetsmiljölagstiftningen. Måletför denna tillsyn är säkerheten iarbetsmiljön utan begränsningar till riskkällorna. En annan myndighet med övergripandetillsynsansvar är polisen. Polisen har enligt polisinstruktionen (1972:511) bl a attupprätthälla allmän ordning och säkerhet samt att förebyggaoch uppdaga brott. ärockså enligt förordningen om internationell vägtransport av farligt gods behörig myndighet enligt ADR i vissa ordningsfrågor. Polisen utför visstillsyn över vägtransporter av farligt gods. Tillsynen sker i samband med polisens övriga trafikövervakning,dvs huvudsakligen i samband med de tra-fikövervakandeenheternas (länstrafikgrupper och trafiksektioner)normala verksamhet. Utöver denna övervakning anordnas då och då större trafikkontroller. Vid dessa kontroller medverkar ibland tullpersonalsamt även vid enstaka tillfällen personal frånyrkesinspektionen och sprängämnesinspektionen. Den sista av de tre övergripandetillsynsmyndigheterna är £i?iiy§E!s§£- Verket övervakar bestämmelserna om införseloch utförsel av varor och har i övrigt uppsikt övertrafiken till och frän utlandet samt fullgör kontrolluppgifter som samjnanhänger därmed.Till havs och i kustvatten samt i Vänernoch svarar verket, vidare för de åtgärder som behövsför att avvärja eller begränsaskada till följd av utflöde av olja eller annat som är skadligt. Bl a på grund härav har befälhavare på.inkommande fartyg i tullför- Prop.1981/82:94 111 ordningen (1973:979) ålagtsatt lämna förhandsanmälan till tullmyndighet när farligt gods medförs. Inom vägtransportsektornfinns slutligen även trafiksäkerhetsverket. Verket skall bl a verka för lämpligsamordning av trafiksäkerhetsarbetet, informera allmänheten i trafik-säkerhetsfrågor, samverka med andra myndigheter och enskildaorganisationer i trafiksäkerhetsfrämjande syfte samt leda verksamheten i fråga om besiktning och inspektion av fordon. Någon myndighet med direkt uppgiftatt utöva tillsyn över ADR-transporter finns inte. ADR-transporternafaller alltså formellt utanför tillsynsorganisationen. I praktiken torde dock deav resp produktkontrollförfattning utsedda tillsynsmyndigheternakunna verka i den utsträckning de varor som omfattas av författningen överensstämmer med ADR-klasser-na. Detta innebär att t ex sprängämnesinspektionen kan inspektera transporter med sådana explosiva eller brandfarliga ADR-varor somiomfattas av lagen om explosiva och brandfarliga varor. Naturligtvis ankommerdet också på polisen att konstatera huruvida brott kan misstänkas föreliggamot förordningen om internationell vägtransport av farligt gods. Tillsynen över sjötransporterna utövasav för säkerhet på fartyg, sjöfartsinspektionen.Den dominerande delen av inspektionens verksamhet utgörs av tillsyn av fartygs konstruktion ochutrustning. Regionalt finns sju inspektionsdistrikt med kontor i ,, , , , och . Vidare finns ett inspektionskontor i vart och ett av kontoren i ,och finns en tjänsteman som särskiltavdelats för tillsyn över transport av farligt gods. Dessa arbetar dockinte på heltid härmed. 1981/82:94 112 Både sjöfartsinspektionen och yrkesinspektionen utövar även visstillsyn i hamnområdena. ovan under landtransporter beskrivna uppgiftergäller också för sjötransporterna. Uppgiften att utövatillsyn över flygtransporterna handhas inomluftfartsverket av luftfartsinspektionens flygplatskontor. Vidare utförs viss tillsyn från besiktningskontor i , ,och . Tillsynen omfattar förutomlastning och lossning mottagningskontroll och stationstjänstorganisation ävenuppställning och lagring av gods pä terminaler inom flygplatsområdet. har bemyndigande att utöva tillsyn övercivila svenska flygplan samt för flygplan-materieltillhörande SAS. För andra flygbolag inskränker sig tillsynen till en mer ytlig inspektion. Visst nordiskt samarbete sker i fräga om mottagningskontroll och tillsyn vidflygterminaler i utlandet. Sålunda harkontroll utförts bl a av terminaler i ochStorbritannien frän vilka SAS tar frakt. Postbefordran sker inom samtliga trafikgrenar. Av de paket postverket befordrar sker en viss mottagningskontroll.Beträffande brev däremot kan någonsärskild mottagningskontroll inteupprätthållas. I stället för kontroller inriktar sig postverket på att informera kunder och anställda om farligt gods och vilka regler som gäller. U] C/J 0) OJ 0) -H C E >1 J-J m ra C :iO I- U) <: 1 ro 01 > 43 H C71 4J 4J 10 M-l I-l C/) in o in in 2 M M CO M M X C/l o cn cn cn c/2 t/3 I-l ra H -a cn t) ra 4-1-O 1-1 C o 10 to iH 1-1 -rH 4-1 4-) o c 0) 11) tj 0) o 1-1 (U :0 vw -H I TJ cn o :iO cn > 4J I-H tJi j-i -H 4 ra cn fl) ra cn :« > S4 30 <-) 14 -H o r-i r-H to 15 10 i4 I-:, c E :iO cra o ra ra c :to 1- 2 cn cn < c >, Era ra [fl c: cn -xC cn cn cn i-D -n m cn cn cn j C .v: 4J fl) 01 ra c a c o ra -H 4-1 -H Ti >: 4-1 TI fl) 1*4 >, fl) 4-1 fl) II] Q} M 1-4 J<; 14 fl) l4 0) 14 fl) > -H 144 4-1 O :0 144 0-1-13 a (O . C a; iH -H c "to 0) :iO 4J C X ra E :to ra ra cn c: C c fl) fl) :to 4-1 4-1 tH H Hc/3 :0 > X cn X O -r-ii44 cn cn cn cn cn iJ fl) fl) >4 fl) -H ra -H ra >i fl) C 10 -H c 4-1 ra fl) fl) 0) 4-1 ja j>; ro :iO C .y x; fl) 14 :iO T) C 14 CTi iH "10 CM iH > n 4-1 4-) 4J ra a: c fl) TI 4-1 x 2 > cn z S tri 2 cn M M I-) Oj cn< >4 cn 8 Riksdagen-mi/82. Prop.1981/82:94 114 Ett ständigt arbetepågår inom de olika internationella organisationerna med att hälla transportbestämmelsernaä jour med förändrade kravoch tillkommande ämnen samt med att harmonisera deolika transportslagens regler med varandra. Trots ett omfattande harmoniseringsarbete har det hittillsendast lyckats att göra reglerna för järnvägs- och vägtransporterenhetliga. Många tekniska ochtraditionsbe-tingade hinder måste nämligen överbryggasför att harmonisering skall kunnauppnås. Genomgående fördetta arbete är att det är långt utdrageti tiden. Det kännetecknas också oftast av kompromisser, som kan te sig svårförståeliga närde efteråt tas in i resp regelsystem. Det är inte bara harmoniseringsarbetetsom är tungrott. Allt internationelltarbete är tidskrävande, bl a pågrund av nationella särdrag i en del länders transportsäkerhetspolitikeller av brist på enhetlighet i denna politik. Detsenare gäller delvis det svenska agerandet pg a det splittrade nationella systemet förtransport av farligt gods. Det interna'jionella samarbetet i transportsäkerhetsfrågorär dock väl utvecklat. Föralla transportslag finns överenskommelser om transport avfarligt gods av sådan standard att ett mycket stortantal stater anslutit sig till dem eller eljest tillämpar dem, ofta också för nationellt bruk. För resp sjö-, flyg- och järnvägstransporterna finns f n samlade,transportorienterade och internationellt anpassade regler för transport av farligt gods samt myndigheter med ettövergripande ansvar för säkerheten vidsådana transporter. 1981/82:94 115 För vägtransporterna är förhållandet ett helt annat. Bl aanknytningen till produktkontrollsystemet har medfört att de regler som finns är uppdelade i flera skilda författningar som representerar olika syn på säkerhetenvissa varor dubbelregleras eftersom någonenhetlig riskvärdering inte kan ske vissa varor regleras inte alls, eftersom produktkontrollsystemetinte omfattar dera myndighetsansvaret ärsplittrat den internationella anpassningen är bristfällig(olika regler kan t ex gälla för samma vara beroende på om varan är destinerad till , som är ett ADR-land, eller till , som inte /än/ anslutit sig till ADR). Karaktäristiskt för verksamheten transport av farligt gods är det stora antalet berörda myndigheter, det stora antalet regelverk avolika valörer - lagar, förordningar, , verksföreskrifter och konventioner - samt avsaknaden av ett samlat regelverkoch en enhetlig riskvärdering för vägtransporter.Hur denna situation kan uppfattas av den som vill transportera farligt godsbelyses av figuren på sid (75). Det är vägtransportorganisationen som svarar för att antalet inblandade myndigheter och regelsamlingar är så stort.Eftersom praktiskt taget alla sjö-, flyg- ochjärnvägstransporter börjar med en vägtransport berörsall transportverksamhet av hur vägtransportsidanfungerar. Prop.1981/82:94 117 NY ORGANISATION OCH LAGSTIFTNING Det säkerhetssystem för transport av farligt gods som finns i Sverigerymmer till antal och art en mångfaldmyndigheter och författningar. I fråga om enskildheterna i detta system, dvs de enskildamyndigheterna och författningarna, saknas i huvudsakanledning till kritik. Helhetsbilden äremellertid splittrad och det är uppenbartatt denna splittring innebär svårigheter för myndigheter och enskilda atthandla säkert och rationellt i frågor rörandetransport av farligt gods. För enskildatar sig svårigheterna uttryck bl a i problemmed att över huvudtaget kunna orientera sigi av myndigheter och föreskrifter,föreskrifter som dessutom kan varasinsemellan motsägande. Är t ex den brandfarliga och giftiga varan, som skalltransporteras pä väg, i första hand brandfarlig och i andrahand giftig, eller är det tvärtom? I det ena fallet är det industriverkets föreskrifter som gälleroch i det andra produktkontrollnämndens.Att tillämpa båda regelverken går inte, eftersom de är delvis oförenliga.För myndigheterna äter innebärdenna situation bl a dubbla kompetenser, vilket medför ineffektivitet och kompetenskonflikter. Ett omfattandearbete måste vidare läggas ner päsamordning myndigheterna emellan och - inte minst - pä att informera allmänheten om vad som gäller. För att åstadkomma ett säkrareoch mer effektivt system för transport av farligt gods måste därför den rådandesplittringen minskas. Antalet ansvariga myndigheter, liksom, antaletregelsamlingar, bör begränsas, och den författningsmässiga regleringen bör vila pä en enhetlig, transportinriktadgrund. I syfte att åstadkomma ett mer enhetligt och därigenom säkrareoch mer effektivt system för transport av farligt gods läggs i betänkandetfram förslag som i huvudsak går ut pä 1981/82:94 118 att i störstamöjliga män samordna bestämraelseroch myndighetsansvar för transport av farligt gods samt att utjämnaskillnaderna mellan den inhemska regleringen av transport av farligt gods ochde internationella reglementena. Beträffande myndighetsansvaret för transport av farligt gods föresläs följande organisatoriska förändringar. De funktioner med avseende på transport av farligt gods som åvilar främst industriverket ochproduktkontrollnämnden med produktkontrollbyrån vid naturvårdsverketsamt SJ, men även samt delvis strälskyddsinstitutet och kärnkraftinspektionen förs samman och får bilda en ny enhet inom transportrådet, i fortsättningenkallad farligt-gods-enheten, FGE. Enheten blir självständig i transportsäkerhetsfrågor.Transporträdet är en central trafikrayndighet som inrättades föratt råda bot pä den myndighetssplittring som prägladekommunikationsområdet och för att vissa samordningsfrågor påtransportområdet skulle kunna få en övergripanderayndighetsbehandling. Övriga rayndigheter som f n hardirekta funktioner med avseende påtransport av farligt gods, närmast , luftfartsverket och arbetarskyddsstyrelsen,påverkas inte organisatoriskt av förslaget. , arbetsuppgifter m rabeskrivs närraare i avsnitt 5. En samlad fullmakt förFGE att meddela föreskrifter för landtransporter av farligt gods lämnas i ett förslag till ny lagstiftning om transport av farligt gods. 1981/82:94 119 FGE:s verksamhetsområde föreslås omfatta ansvar för - landtransporter,dvs järnvägs- och vägtransport av farligt gods - information rörande transport av farligt gods .med allatransportslag - samordningmellan transportslagen av regler förtransport av farligt gods. I detta verksamhetsområdeföresläs ingå vissa arbetsuppgifter som saknarmotsvarighet i nuvarande myndighetsorganisation. FGE föresläs sålunda fåett något raer orafattande informations-och samordningsansvar än industriverket f n har (jfr sid64 ). Vidare ingår i det föreslagna ansvarsområdet vissa nya arbetsuppgifter, vilka är hänförliga till lagförslaget, bl a pä grund av att detta omfattar fler varuslag än som ingåri det reglerade produktkontroll-området.De särskilda direktiven om finansieringav reformer (omnämnda i avsnitt 1.1) innebär att den nya organisationen inte får kräva större resurser änvad som f n är avsatta till den verksamhetorganisationen avses ersätta, tvärtom börom möjligt besparingar ske. Genom de åtgärder som föresläs:koncentration av myndighetsansvar samt förenkling,modernisering och harmonisering av den författningsmässiga regleringen kan emellertid sädana rationaliseringsvinster förväntas att FGEinom de givna ramarna kan beräknas klaraav den välbehövliga ambitionshöjning som beskrivits ovan. Den viktigaste förändring förslagetmedför är att en enda myndighet fårhuvudansvaret för alla landtransporter. Endast beträffande radioaktivt material avses visst transportansvarligga kvar hos produktkontrollmyndigheterna. En enda landtransportmyndighetinnebär dels att myndighetsbilden för transportintressenterna blir mer enhetlig än f n , dels att vägtransporterna kan fä sammabehandling som övriga transportslag, dvs enenhetlig transportorienterad normgivning och handläggning i övrigtsamt att rutinerna för samordning emellantransportslagen kan förenklas. Prop.1981/82:94 120 Detta innebär emellertidockså att nya kanaler för samordning och samarbete måste etableras, nämligenmellan FGE å ena sidan samtproduktkontrollrayndigheterna och SJ åandra. Innan förslaget tillverksamhetsområde fick sin slutliga utformning prövade jag emellertid andra, mer orafattande,alternativ. En transport avser i allmänhet inte bara ett varuslag eller ett transportslag. För dem som sysslar med transporter och för effektivititeten i transporterna skulle det därför vara fördel om alla myndighetsfunktioner-oavsett transport- eller varuslag - kunde samlas till en enda myndighet. Som en konsekvens av detta prövade jag inledningsvis ett alternativ sominnefattade en transportmyndighet för alla varu- och transportslag, exkl bulktransportertill sjöss. Bulktransporterna av farligtgods i fartyg är visserligen mycket omfattande. Desäkerhetsproblem och andra frågor som ärförenade med dessa transporter är emellertid särpräglade och helt sjöfartsspecifika.Denna typ av transporter har därför, vilket kommer att utvecklas ytterligare i avsnitt7.1, hållits utanför utredningsförslagen.Som framgår av redogörelsen i avsnitt 3 ingår frågor rörande transport av farligt gods till sjöss och i luften som beståndsdelari större sammanhållna system försäkerhet. Fördelarna med att dessa system hålls enhetliga måstedärför vägas mot fördelarna av att systemet för transport av farligt gods blir enhetligt. Bl a med hänsyn tillatt volymen farligt gods som transporteras med flyg är förhållandevis liten, stod det snart klart att fördelarna med att bryta ut myndighetsansvaret för transporterna ur luftfartsverket inte skulle uppväga nackdelarna med splittring av luftsäkerhetssystemet. Beträffande sjöfarten - och dåavses alltjämt endast styckegodstransporterna- är de fördelar som skulle kunna vinnas Prop.1981/82:94 121 med en myndighetsorganisation som samlar ansvaret för flera transportslag mer påtagliga. Till skillnad frän flyget ärdet fö- sjöfartens del nämligen fråga om mycket stora både antal sändningar och volymer farligt gods.Sjötransporten är vidare i allmänheten länk i en kedja som också omfattar någonform av landtransport, ro/ro transporterna inte att förglömma. Behovetav harmonisering av regler och av ett samlat myndighetsansvar för land- och sjötransporterär ra a o mycket stort. Önskemål har också, inte minst frånnäringslivets sida, framförts om ett sådantsamlat ansvar. En analys av sjöfartsverketsorganisation och arbetsuppgifter har emellertid visat, att det f n inte är realistiskt att - inom de ekonomiska ramar som står till buds - avskilja farligt-gods-funktionen frän sjöfartsverketför att sammanföra den med motsvarande landtransportfunktioner. För att de ärenden,som denna funktion inom rymmer, skall kunnahandläggas pä ett ändamålsenligt sättutanför verket, fordras nämligen en ganska omfattande kompetens i frågor, förvilka alltjämt måste ansvara.Här åsyftas i första hand frågor, som har med fartygs konstruktion, utrustningoch bemanning att göra, men också sådana som gäller havets skydd mot förorening frånfartyg. Frågor som är relaterade till själva fartyget och frågor som är relaterade till det farliga godset är nämligen inflätade i varandra päett svårupplösligt sätt. Kopplingen har sin grund intebara i organisation, vilkennaturligtvis i och för sig är möjlig att ändra, utan äveni de konventioner och den följdlagstiftningtill dessa som styr hela sjösäkerhetsarbetet. Eftersom en ny organisation, sommedför dubblering av befintliga tjänster ocksåmedför ökade kostnader, risk för kompetenskonflikteroch är tveksam av effektivitetsskäl, har tanken påen samlad land- och sjötransportmyndighet övergetts. Ävenjärnvägstransporterna kan ju sägas ingå i ett system som omfattar såväl detfarliga godset som. 1981/82:94 122 och driften därav.Att det ändå befunnits möjligt och lämpligt att skilja frågor ora transport av farligt gods frän övriga järnvägsfrågor och sammanföradem med vägtrans-portfrägorna har följandegrunder: Den internationella regleringen av väg- och järnvägstransporter, dvs ADR och RID, är enhetlig. Avsikten är, vilket utvecklas nedan i avsnitt 4.1.3,att även de nationella transporterna skall få likartad reglering. På mänga punkter avser därför detarbete, som järnvägsförvaltningen, dvs SJ och vägtransportrayndigheterna utför, exakt sarama frågor och ärenden. Genom att sammanföra ansvaret förväg- och järnvägstransporternatorde därför betydande rationaliseringsvinster kunna göras. Varuanknutna resp transportmedelsanknutna frågor är i ADR ochRID frikopplade från varandra på ett helt annat sättän i IMDG-koden och RAR. Detta harmedfört att en gräns mot de driftspecifika järnvägs-frågorna, vilka avses kvarbli hos SJ, har varit möjlig att dra. Målet har varit att åstadkomma en effektiv, transportorienteradmyndighetsorganisation som inte medförnågra ökade kostnader för det allmänna eller förenskilda. Den föreslagna verksamheten beräknas kräva10 å 15 heltidstjänster. Det ärknappast ändamålsenligt, vare sig frän praktiskeller ekonomisk synpunkt, att bygga upp en helt ny och fristående myndighet fören personellt så begränsad verksamhet. M h t de möjlighetertill effektivt resursutnyttjande det skulle innebära, har integrering i annan myndighet däremot ansetts bådelämplig och nödvändig. Olika grader av integrering kan emellertid tänkas: alltifrånenbart ett köp av vissa tjänster till en beslutsmässig, ekonomisk och administrativ totalintegrering. Prop.1981/82:94 123 Den nya verksamheten börfå en självständig profil,så att det utåt klart framgåratt detta är ett organ ned ansvar för transport av farligt gods. En sådan bild utåttorde nämligen vara av värde föruppfattningen om ämnesområdets vikt. Totalintegrering i annan myndighet bör därför inte komma i fråga.