prop · G503122 · 1981-12-31 00:00:00 — ; avstyrker bestämt utredningens förslagall inordna distriktsveterinärerna organisatoriskt i lantbmksnämnderna, ochalt överföra länsveterinärorganisationens nuvarande arbetsuppgifter tUlrespektive lantbmksnämnd. Velerinärförbundetfinner det ytterst angeläget alt framhålla att de veterinära arbetsinsatsernamåste la hänsyn fill såväl övergripande samhällsin- 1981/82:122 66 tressenför produktion av sunda livsmedel i en god miljö som fiU produklionsekonomiskaintressen. Förslaget innebär en splittring av den enda sammanhållandeveterinärfunktionen i den för samhället så viktiga kedjan "miljö -djurskydd - djurhälsa - livsmedel - folkhälsa". Utredningenhar överbelonal lanlbmksnämndens ansvar i samband med djurstallskungörelsen. Isjälva verket kan en överföring tUl lantbmksnämnden av rådgivning idjurskyddsfrågor rörande animalieproduktionens djur leda tUl att enintressekonflikt uppstår meUan djurskydd och jordbmkels ekonomi. Det medförockså en splittring av ansvaret för djurskyddsfrå-goma. Det är genomlänsveterinärens ställning i som djurskyddsfrågor rörandesamtliga djurslag opartiskt och sakkunnigt kan bedömas. LItredningensförslag om överförande av distriktsveterinärerna och länsveterinärorganisationentill lantbmksnämnderna innebär en splittring av de regionala veterinärafunktionerna med ökad administration, mer byråkrafi, ökade kostnader ochytterligare behov av samordning som följd. anser altlänsveterinärens funktion som regional samordnare av olika insatser inomdjurens hälso- och sjukvård måste bibehållas och till och med förstärkas med bibehållandeav placeringen på . Denregionala samordningen mellan olika djursjukvårdande organ för att åstadkommaökade förebyggande insatser, lorde enklare och billigare kunna organiserasgenom central planering, som författningsmässigt anger hur samarbetet på fältetbör bedrivas mellan veterinärer och institutioner o.d. ABSvensk laboratorietjänst; Svelab biträder utredningens förslag om oförändrathuvudmannaskap. Däremot finner bolaget att länsveterinärens och länsveterinärorganisationensställning ej är tillfredsslällande belyst i utredningen. Svelab förordardärför att en ytterligare översyn av länsveterinärens arbetsuppgifter sker.Likaså bör en samlad översyn av formerna för livmedelskonlrollen ske. Kanske skuUede regionala laboratorierna och deras personal kunna spela en mera aktiv rollför alt bevara och förslärka det så värdefulla sambandet "från gröda tillföda". ; Utan alt närmare gå in på de organisatoriskaproblem beträffande distriktsveterinärernas huvudmannaskap eUerlänsveterinärernas plats inom organisationen finner angelägetframhålla att jämväl i fortsättningen del regionala huvudansvaret för allldjurskydd bör vara knutet lill en instans nämligen länsstyrelsen.Länsveterinärens samarbete med lantbmksnämnden är av ulomordenfiig betydelse,men det regionala djurskyddsansvarel får ej delas på två instanser. Det i djurskyddsarbetelviktiga förebyggande momentet skall, som utredningen anför, ske genomupplysning och rådgivning om hur djur skall skyddas mot lidande. Det är riktigtatt lantbmksnämnderna här har resurser som skall fiUvaratagas men regionaltansvar för allt djurskyddsarbetel bör som sagts enligl Riksförbundels meningvara knutet till länsveterinären i . 1981/82:122 67 Utredningensförslag att fördelningen av kostnaderna meUan staten och djurägarna skall byggapå alt statens andel skall vara reaU sett oförändrad och att de ökadekostnaderna bör läggas på djurägarna kommenteras av flera remissinstanser.Statskontoret, RRV och anser att utredningen bordeutgått från all djurägarna i princip skall svara för kostnaderna fördjurskyddsvården och alt undantagen från denna princip borde ha preciserats.Utredningen har enligt dessa remissinstanser inte kunnat påvisa altdistriktsveterinärerna i någon nämnvärd utsträckning tas i anspråk för myndighetsuppgifter.LRF och framhåller att ökade kostnader måstefördelas mellan staten och djurägarna med hänsyn lill resp. ansvars- ochintresseområden och all ökade krav på personella resurser kostnadsmässigt intebör belasta djurägarna, eftersom dessa förstärkningar är nödvändiga för attstaten skall kunna uppfylla sitt ansvar för djurens hälso- och sjukvård.Sveriges veterinärförbund anser att staten skall betala kostnaderna för dennödvändiga anpassningen av dislriklsveterinärorganisationen fill de mest akutabehoven. , Ridfrämjandet, AB Trav- och galopp.Svenska travsportens centralförbund och anseratt staten också har ett ansvar för och bör bidraga tiU djursjukhusensfinansiering. Remissinstansernas syn påde fyra alternativ som utredningen som möjliga för alt åstadkomma enomfördelning av kostnaderna för djursjukvården mellan staten och djurägarna gerinle någon entydig bild. RRV anser all vart och ettav alternativen 1-3 i och för sig är förenliga med verkets syn på fördelning avkostnaderna för djursjukvården. anser attalternativen 1-3 inte är lillräckligl belysta. Avgiftsuttaget enligtalternativen 1 och 2 kan enligt förbundet efter hand komma att utgöra en alltstörte andel av djurägarnas kostnader för djursjukvården. Alternativ1, med centraliserad uppbörd, förordas endasi av TCO. Andra remissinstansersom kommenterat detla aUernativ anser att det f. n. inte är genomförbart. Alternafiv2, (djursjukvårdsavgifl) anses av bl.a. lantbruksstyrelsen möjligt attgenomföra. Flertalet remissinstanser som kommenterat detla alternativ harpåpekat att en statlig djursjukvårdsavgift kan uppmuntra fill privatpraktikvarvid distriktsveterinärorganisalionen kan slås sönder. Lanlbmksstyrelsenframhåller dock att den av utredningen angivna storleksordningen påerforderlig avgift inte torde få sådana effekter. Alternativ 3 kräver enligtstatens arbetsgivarverk genomgripande ändringar i nu gällande kollektivavtal.Komplicerade speciallösningar mäsle tillgripas som kan bli svåra att tillämpaoch administrera. Lantbruksslyrelsen anser delta alternafiv ej varagenomförbart. LRF framhåller att alternativet innebär en tämligen enkellösning som medger ell behållande av nuvarande avlöningsprincip och ger ävenmöjlighet all efter förhandlingar omfördela statens och djurägarnas andel avdjursjukvårdskostnaderna till den fördelning som är lämplig. Alternativ 4, (kollekfiv djurägarfinansiering)förordas av några länsstyrelser och . Lantbruksslyrelsenhar ingen erinran mot en lösning enligt detta alternativ men är medveten omatt övriga anspråk på prisregleringsmedel är stora. RRV anser alternativetmindre lämpligt och framhåller att kollektiv finansiering bör begränsas lillatt täcka Prop.1981/82:122 68 kostnaderför övergripande sjukdomsbekämpning. LRF kan inte acceptera att ökade kostnaderfinansieras med kollekliva medel och framhåller att kostnaderna förakutsjukvården huvudsakligen bör belasta den enskilde djurägaren för altmotivera denne alt förelaga åtgärder för alt förebygga störningar. Förbundetanser också att alternativet innebär en icke oväsentlig subventionering avvården av säUskapsdjur. ;Del kan enligl styrelsens uppfattning ifrågasättas om staten aktivt börsubventionera hälso- och sjukvård för sällskapsdjur och sporthästar genom attlåta deras ägare få anlita distriktsveterinärerna utan full kostnadsläckning. Statskontoret;Vad beträffar frågan om vem som skall bära kostnaderna för jordbruksnäringensdjursjukvård, göres i utredningsdirektiven följande uttalande: "Kommitténskall lämna förslag om finansieringen av den framtida djursjuk- ochdjurhälsovården. En utgångspunkt bör härvid vara att djurägarna i principskall svara för kostnaderna för djursjukvården i varje fall där allmännasamhällsintressen inte motiverar en annan fördelning av kostnadsansvaret, l.ex.i fråga om bekämpandet av smittsamma sjukdomar eller behovet av entillfredsställande service i glesbygd." Stalskontoretfinner inte alt utredningen har tagit ställning lill denna viktiga fråga ochdärmed har man ej heller närmare utrett vilka organisatoriska eller kostnadsmässigaför- eller nackdelar som en sådan kostnadsöverföring från staten lilljordbruksnäringen skulle innebära. ;Utredningens förslag innebär - tvärt emot vad som uttalas i direktiven - atthuvuddelen av kostnaderna för distriktsvelerinärväsendet aUtjämt skullebekostas av samhället via anslag över statsbudgeten. Utredningen har inlekunnat påvisa att detla skulle motiveras av att distriktsveterinärerna ens inågon nämnvärd utsträckning skulle las i anspråk för arbetsuppgifter avmyndighetskaraktär eller av övergripande arbetsuppgtfter för bekämpandet avsmittsamma djursjukdomar. I stället konstaterar utredningen själv (s. 165) attdjursjukvård i betydelsen av service lill de enskilda djurägarna är den heltdominerande arbetsuppgiften inom distriktsveterinärorganisationen. Utredningenhar inte gjort någon analys av vilka avsteg från kravet på kostnadstäckning somkan mofiveras från glesbygdssynpunkt. EnligtRRVs mening borde alltså utredningen i enlighet med sina direktiv haformulerat sina alternativ i finansieringsfrågan från en helt annan utgångspunktän den nu valda, nämligen att djurägarna själva i en eller annan form skalltill fullo betala för den veterinära servicen, och alt avsteg från dennaprincip skall vara undantag i stället för regel. Meden sådan utgångspunkt hade diskussionen av anställningsförhållanden,utformning av avgifterna i veterinärtaxeförordningen och uppbördsfrågor behövtföras på ett annat sätl än utredningen gjort. Det är troligt alt det därvidhade blivit aktuellt ale diskutera även andra alternativ än de fyra somutredningen fört fram. ---- Vartoch ett av alternativen I - 3 syns i och för sig vara förenligt medprincipen att den övervägande delen av kostnaderna för dislriktsve-terinärväsendelskall täckas med ersättningar från djurägama. Alternativet 3 skulle vid ensådan princip kunna innebära att veterinärer i glesbygdsdistrikt tUlerkändesnågon form av begränsad boltenlön från statsverket, medan övriga veterinäreruppbar ersättning enbart genom taxeinkomster. Prop.1981/82:122 69 Vadgäller alternativ 4 med kollektiv finansiering genom avräkning mot prisregleringsmedeleller genom produktavgifler anser RRV att delta alternativ är mindre lämpligtsom ett sätt att åstadkomma lolalfinansiering av veterinärvårdskostnaderna. Denenskilde djurägaren ges i detta alternafiv inte ekonomisk sfimulans all genompreventiva åtgärder förebygga sjukdomar. Den kollekliva finansieringen bör, omden över huvud taget skall användas, begränsas till att läcka kostnader förövergripande bekämpning av smUtsamma sjukdomar resp. för glesbygdsåtgärder. ; SAV begränsar sitt yttrande till de frågor i utredningensförslag som berör distriktsveterinärernas löne- och anställningsförhållanden.Då de förslag som utredningen lägger fram i dessa frågor direkt kommer attinverka på nu gällande kollektivavtal och därför måste bli föremål för förhandlingarmellan berörda parter vill SAV nu inte la ställning då detta skulle föregripakommande förhandlingar. Beträffande de förslag, som innebär att taxorna somligger till grund för arvodesinkomsterna skulle höjas mol att den fastalönedelen i motsvarande mån skulle minskas, vill SAV dock påpeka svårighelernaall genomföra dessa förslag utan all avtalsparterna kommer överens omgenomgripande ändringar i nu gällande kollektivavtal. Möjligheterna all kunnagenomföra sådana ändringar undandrar sig SAV:s bedömande men riskerna får ansesstora att olika - troligen komplicerade - speciallösningar måste tillgripas föralt nå överenskommelse mellan avtalsparterna. Det bör tilläggas att sådanalösningar bmkar bli allt annat än enkla att tillämpa och administrera. Lantbruksstyrelsen:Den tekniskt sett enklaste lösningen är alternativ fyra som innebär att deökade kostnaderna bestrids kollektivt av jordbruket. Detta får förutsättas skegenom all lill jordbrukets förfogande stående medel inom ramen för prisregleringenpå jordbruksprodukter tas i anspråk. Styrelsen har ingen erinran mot en sådanlösning men är medveten om alt övriga anspråk på angivna medel är stora. Alternativtvå som innebär att nuvarande avgtft enligt veterinärtaxan kompletteras med en djursjukvårdsavgift,som inlevereras lill staten, är enligl styrelsens mening möjlig att genomföraså länge avgiften är förhållandevis låg. Om avgiften blir hög uppkommer riskför all attraktiva delar av djurhälsovården inom framförallt djurtäta områdenskulle övertas av privatpraktiserande veterinärer. Svårigheter uppstår då attvidmakthålla dislriktsveterinärorganisalionen och däri inbegripetberedskapssystem. system med etableringskontroll för privatpraktiserandeveterinärer skulle då behövas. Styrelsen vill -zck framhålla alt en avgift avstorleksordningen , som skulle erfordras enligt utredningenskostnadsberäkning, ej torde få angivna verkningar. Enligtalternativ tre skall kostnadsökningen uppvägas genom minskning av distriktsveterinärensfasla lön och motsvarande ökning av intäkterna enligt velerinärtaxan. konstaterar krävs då en differenfiering av den fasta lönen pågrund av varierande djurunderlag inom olika områden. En sådan differentieringskulle leda till mycket besvärliga och ofta återkommande lönerevisioner.Styrelsen anser detta alternativ ej vara genomförbart. 1981/82:122 70 ; Utredningen föreslår två huvudalternativ till finansiering.Djurägarna föreslås antingen individueUl, genom ökade avgifter, ellerkollektivt, genom t. ex. anslag av prisregleringsmedel, få stå för de ökadekostnaderna. Allernalivetmed en individuell finansiering medför alt den post i produ-cenlmedelprisindex (PM-index)som mäter jordbrukels kostnader för djursjukvård kommer att öka. Delta leder,med nuvarande kompensationssystem, tUl alt ökade medel liltförs jordbruket vidkommande prisöverläggningar. Detta medför i sin lur höjda konsumentpriser pålivsmedel. Idet andra huvudallernativel, vilket innebär afi jordbruksnäringen kollekfivtskall finansiera kostnadsökningarna, föreslås att prisregleringsmedel ställs lillförfogande. Dessa medel kan, som utredningen angett, las antingen av inflytandeinförselavgifter eller av interna prisregleringsav-gifler, l.ex. Inflytandeinförselavgiftsmedel tillförs i första hand den s.k. fördelningsplanen. Dessamedel tillförs jordbruket i utbyte mot prishöjningar som jordbmket annarsskulle ha rätt att la ut. En kollektiv finansiering av djurens hälso- ochsjukvård med medel ur fördelningsplanen innebär att tilldelningen av medel frånfördelningsplanen lill andra områden kommer att minska i motsvarande omfattning.En kollekliv finansiering med medel från fördelningsplanen skulle dessutommedföra all jordbruket inte oväsentligt skulle subventionera hälso- ochsjukvården för sällskapsdjur och sporthästar. Införselavgiftsmedeli övrigi förs utanför fördelningsplanen. Däri ingår bl. a. inflytandeinförselavgifter för fodermedel lill sällskapsdjur. JN får emellertid påpekaatt de medel utanför fördelningsplanen som f. n. står fill förfogande i sinhelhet används i enlighet med statsmaklernas beslut till andra angelägnaändamål. I den mån ökade kostnader för djurens hälso-och sjukvård skallfinansieras av införselavgtflsmedel utanför fördelningsplanen kommer såledesandra ändamål, vilkas kostnader f. n. täcks av sådana medel, alt få slå tillbaka. Beträffande en kollektivfinansiering av djurens hälso- och sjukvård genom internaprisregleringsavgifter får JN framhålla all sådana avgifter tas ut inom detegentliga jordbruket och att även denna finansieringsform därför skulleinnebära en subventionering av hälso- och sjukvården för sällskapsdjur och sporthäslar.Om de ökade kostnaderna för djurens hälso-och sjukvård finansieras med internaprisregleringsmedel, kan detta också komma att leda till ökade konsumentpriser. JNfår slutligen erinra om att användningen av prisregleringsmedel till storadelar ingår i överenskommelserna om prisregleringen på jordbrukels område ochdärför inle lorde kunna förändras utan överläggningar med berörda parter. Länsstyrelseni ;---- Utredningens alternafiv 1 och 2 innebärbåda risk för alt djursjukvården privaliseras. Alternativ 3 har fördelar jämförtmed de två första, men en rättvis lönesällning är säkert svår alt åstadkomma.Det 4:e alternativet är sannolikt del bästa för djursjukvårdens framlidautveckling. Kostnaderna för produktionen får allfid i sista ändan bäras avkonsumenterna. Lantbrukarna förhandlar ju om sin inkomstnivå. Om enöverenskommelse kan träffas med lantbrukarnas organisationer, som möjliggörall medel tillförs från produktionen, kan i stort sett nuvarande fördelningmellan löne- och arvodesdel behållas. Man har då handlingsfriheten kvar.Lönedelen kan anpassas så att det fortfarande 1981/82:122 71 ärattraktivt att vara statligt anställd distriktsveterinär och servicen till djurägarnakan bibehållas på nuvarande nivå. En särskild högre taxa för sällskapsdjur ochsporthästar bör då också införas. Om jordbmkelsorganisationer vidhåller sin negativa inställning till finansiering viaprisregleringsmedel eller produktavgifter och staten drasfiskl minskar sittbidrag, vilket ju sägs i direktiven, går utredningens förslag om utökningen avantalet distriklsveterinärtjänster sannolikt ej att genomföra. Länsstyrelseni : Enligt bedömning bör alternafiv 4, vilketinnebär en i huvudsak koUektiv finansiering via prisregleringsmedel, förordas.------ : Utredningen har övervägt några alternativ för fördelningen av distriktsvelerinärkoslnadernamellan djurägarna och staten. Den har dock ej funnit tUlräckliga skäl attförorda något särskilt alternafiv. Enligt styrelsen är dennadel av utredningen ofullständig. Landets ekonomiska situation talar för alldjurägarna bör bära en större del av de kostnader som faller på detallmänna. Bland annat behöver belysas effekterna av ett alternativ som innebäratt djurägaren ensam bär de veterinärmedicinska kostnaderna. Riktmärket bör vara altdimensionera och avgiftsbelägga djursjukvården på elt sådant säll att den ejpremierar slarv eller olämpliga produktionsmetoder. : LRF kan inte acceptera att djurägarna enskilt eller kollektivtåläggs ökade kostnader för verksamheter som hör fill statens ansvarsområde,vilket tidigare preciserats. Finansiering av ökade kostnader måste fördelasmellan staten och djurägarna med hänsyn till respektive ansvars- ochintresseområden. Detta innebär l.ex. att ökade krav på personella resurser föralt täcka akuta behov inte rimligtvis kostnadsmässigt bör belasta djurägarna,eftersom dessa förstärkningar är nödvändiga för all samhäUet skall kunnauppfylla sitt ansvar inom djurens hälso- och sjukvård. LRFvill framföra följande synpunkter på de i utredningen föreslagna finansieringsaUernaliven. har vidsin bedömning av alt. 1 funnU att elt heU centraliserat uppbördssystem och fastlön till distriktsveterinärerna blir administrafivt betungande och innebärdessutom en genomgripande ändring av nuvarande anställningsförhållanden somkan befaras ge en lägre servicenivå. LRF instämmer i denna bedömning. Eftersomavlöningssystemet dessutom i sista hand är en förhandlingsfråga mellanarbetstagare och arbetsgivare vill LRF inte förorda dettasyslem. Alternafiv 2 innebär införandetav en statlig sjukvårdsavgift. Enligt utredningen skulle detta i dagslägetinnebära en ökad kostnad för ell sjukbesök med 5 . Som påpekasfinns dock en uppenbar risk att djurägaren i ökad utsträckning fårsvara för en större del av sjukvårdskostnaden. Detta innebär att andelen fastlön till distriktsveterinären minskar med risk för ett ökat antalprivatpraktiserande veterinärer som följd. LRF anser att alternativet meden relafivt lägre fasllöneandel för distriktsveterinärerna innebär en tämligenenkel lösning för att inkassera 1981/82:122 72 högresjukvårdsavgifter från djurägarna och därmed behålla nuvarande avlöningsprincip.Det har tidigare framförts att betydande svårigheter finns att på objektiva gmnderåstadkomma en rättvis differentiering med hänsyn tUl djurtäthet och därmedföljande arvodesinkomster. Med införandet av ett rikstäckande djursjukdatasystemges emellertid säkrare underlag för indelning av landet i avlöningsdistrikl.Alternativet ger även möjlighet att efter förhandlingar omfördela statens ochdjurägarnas andel av djur-sjukvårdskostnaderna till den fördelning som på siktanses lämplig. Om fasllöneandelen minskar, finns liksom i alternativ 2 risk fören ökad etablering av privatpraktiker. LRFfinner det angelägel alt lanlbmksstyrelsen, om något av alternativ 2 eller 3 väljes,noga följer utvecklingen beträffande etablering av privat-prakfiker så attåtgärder kan vidtagas för att undvika att den fungerande distriklsvelerinärorganisationenslås sönder. 4.LRF har tidigare framfört alt man inte kan acceptera att ökade kostnaderfinansieras med kollektiva medel. Detla medför som utredningen har påpekat enbetydande subventionering av sjukvården av sällskapsdjur. 1979 behandlade distriklsvelerinärernaca 865000 nötkreatur och 1,6 miljoner svin, vilket skall jämföras med ca 89000hästar och 168000 hundar och andra sällskapsdjur. Detta innebär alt en ickeoväsentlig del av distriklsveterinärernas arbetstid går åt för vård avsällskapsdjur eftersom dessa i allmänhet behandlas enskUt, medan animalieproduktionensdjur ofta behandlas i grupp. Vidareanser LRF all kostnaderna för akutsjukvården huvudsakligen bör belasta denenskilde djurägaren för alt mofivera denne all företa åtgärder för allförebygga störningar. Näringenhar satsat kollekliva medel på vissa centrala delar av denförebyggande hälsovården. Som ett led i avelsarbetel för ökad sjukdomsresistensoch effektiviseringen av den förebyggande djurhälsovården och djursjukvårdengenom säkrare dataunderlag är näringen beredd att medverka till en kollektivfinansiering av djursjukdatasyslemet. En uppbyggnad av djursjukdatasystemt bördock ske successivt. Organisation och administration av datasystemet bör ienlighet med djurhälsoutredningens förslag utredas i samråd mellan lantbruksslyrelsen,statskontoret och näringen. Sammanfattningsvisanser LRF att staten inle kan undandra sig sitt ansvar, utan måste ta sinberättigade del av ökade kostnader. Statens anslag kan därmed inte hållas realtoförändrat. Av de fyra föreslagna finansieringsalternativen kan LRF inleacceptera att kollektiva medel används för att finansiera kostnader förakutsjukvård enligt alternativ 4 och anser att alternativ 1 inteär tänkbart. LRFär inle berett att ta ställning lill hur ett ökat uttag från djurägarna börske, utan anser alt alternativen 2 och 3 närmare måste utredas i avseende påkonsekvenser för samhäUet och djurägarna. Kostnaderna för en central uppbörd avsjukvårdsavgifter bör i detta sammanhang granskas och utvärderas.Finansieringsformen får inte medföra att den fungerande dislriktsvelerinärorganisationenslås sönder genom en omfattande etablering av privatpraktiserande veterinärer. ; När det gäller den slutna djursjukvården vid djursjukhusen, anserförbundet, liksom utredningen, att denna inte i första hand är en stafiigangelägenhet. Den är dock ett mycket värdefullt komplementtill den öppna djursjukvården. Djursjukhus, som anlitas i veterinärernas ut- och fortbildning, bör härför åtnjuta statligt stöd. Effektenav de föreslagna fyra finansieringsalternativen borde enligt förbundet närmareha utretts. Förbundet kan inte acceptera, alt djurägarna enskilt eller kollektivtåläggs ökade kostnader för verksamheter som hör lill statens ansvarsområde. Avde fyra föreslagna finansieringsalternativen kan förbundet inte acceptera, att kollekfivamedel används för alt finansiera kostnaden för akutsjukvård enligt alternativ4 och anser, att alternafiv 1 med fast lön till distriktsveterinärerna förnärvarande inte är tänkbart. Förbundet är för tillfället inte berett all taställning lill formen för ökat uttag från djurägarna, utan alternativ 2 och 3måste närmare utredas. Kostnaden för central uppbörd av sjukvårdsavgift bör idetta sammanhang granskas och värderas. : släUer sig positivt till utredningensförslag all 5 milj. kr. åriigen ställs till förfogande för främjande av förebyggandetåtgärder. Förbundet förutsätter dock all en närmare analys genomförs av hurdessa medel effektivast skall användas.