prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — Det hade i detta sammanhang varit avvärde om betänkandet innehållit någon redogörelse för hur barn upplevernamnbyten. Vi ifrågasätter nämligen om det inte kan vara skadligt för barn attflera gånger byta släktnamn. Att barn i skolan har ett annatsläktnamn än sin vårdnadshavare är inte så ovanligt och torde inte hellerlängre vara ägnat att väcka uppmärksamhet. Vi delar inte uppfattningen att det innebär enförstärkning av barnens ställning i förhållande till gällande rätt att barn somfyllt skall ge sitt samtycke till ett namnbyte. I praxis torde f. n.hänsyn tas till även betydligt yngre barns önskemål när det gäller namnbyte. Omförslaget att namnbyte skall ske genom anmälan godtas, bör i vart fall dennabestämmelse omformas så att barnet sedan det fyllt själv har rätt attanmäla namnbyte men att det behöver vårdnadshavarens samtycke. Om utredningensförslag inte blir lag utan det även skall krävas en prövning vidnamnbyte, bör den som fyllt själv få rätt att hos domstol göra ansökan omatt ett namnbyte är förenligt med dess bästa. Enligt lagförslaget kan barn få styvfaders ellerstyvmoders släktnamn enbart genom anmälan av vårdnadshavaren tillpastorsämbetet, utan domstols prövning och utan medgivande av den avföräldrarna, som ej har vårdnaden om barnet. Detta finner samfundet vara enpositiv förenkling, som medför att nu ganska ofta förekommande processer isådana namnfrågor kan undvikas. 1981/82:156 193 4.20 : Bilaga 3 I likhet med utredningen anser förbundet att barn, varsföräldrar vid barnets födelse har gemensamt släktnamn, skall förvärvasläktnamnet. Däremot anser förbundet att hjälpregeln för de fall att anmälan ombarnets namn inte göres, skall vara att barnet erhåller faderns namn. Denagnatiska principen bör i detta avseende bibehållas. Utredningen har egentligeninte kunnat förebara något skäl för att man skall införa en helt ny princip iförevarande sammanhang. Utredningen anser att förslaget innebär rika valmöjligheterrörande barns förvärv av släktnamn. Förbundet ställer sig frågande till dennarika flora av valmöjligheter och vill förorda ett bibehållande av den prövningav barns namnbyte som sker. Den i det närmaste oinskränkta valfrihet som skall gällabeträffande de familjerättsliga namnförvärven har enligt förslaget inteavseende på adopfivbarn. Rörande dessa har valfriheten t. o. m. begränsats iförhållande till nu gällande lag. Adoptivbarn får behålla sitt ursprungliga namnendast under förutsättning att "särskilda skäl" kan anses föreligga.Blivande adoptivföräldrar blir dock föremål för en mycket ingåendeundersökning om sin lämplighet. Adopfionsärende skall dessutom prövas avdomstol. Likväl bör enligt utredningen adoptivföräldrar inte betros att självafå bestämma över barnets namn utan måste finna sig i en av lagstiftarenpåtvingad namngemenskap. Riktigheten av ett sådant ståndpunktstagande måsteifrågasättas. Den som adopterats som minderårig bör som vuxen vara berätfigadatt utan företeende av i 12 § fordrade "synnerliga skäl" återförvärvasitt genom adoptionen förlorade släktnamn eller att få bära det som mellannamn.Adoptivföräldrarnas beslut i sådana hänseenden skall inte nödvändigtvis blibestående för tid efter det barnet blivit myndigt. Dess önskan att som vuxen harätt till sitt ursprungliga namn bör ges företräde framför enkonventions-bunden strävan att samordna paragraftexter beträffande adopteradeoch ej adopterade barn. Utredningen har utförligt argumenterat (s. 115) angåendebehovet av en hjälpregel för den händelse "adoptivföräldrarna inte iansökningen angivit vilketdera av deras släktnamn adoptivbarnet skallförvärva". Det förefaller dock vara naturligare att lagtexten utformas såatt domstolen kan förelägga sökande att komplettera ansökningen med vederbörlignamnuppgift. Utredningen har inte ansett någon hjälpregel erforderlig omföräldrar är oense om 1981/82:156 194 I kommentaren (s, 191) till punkt 8övergångsbestämmel- Bilaga 3 serna antyds att domstol kan bereda sökande iadoptionsärende tillfälle att komplettera ansökning. 4.22 (): Utredningens strävan att införa ökade valmöjligheter vidfamiljeråttsliga namnförvärv får mindre önskvärda konsekvenser när det gällerbarns släktnamn. För barn i äktenskap går förslaget ut på att om föräldrarnahar skilda namn skall barnet genom anmälan till pastor kunna ges enderaförälderns släktnamn. Sker inte sådan anmälan , får barnet modernssläktnamn. I nu gällande lag förvärvar barn i äktenskap automatiskt fadernssläktnamn (den agnatiska principen). Men barnet kan få faderns släktnamn utbyttmot moderns om rätten finner namnbytet vara förenligt med barnets bästa. NLansluter sig sålunda till den av ålder rådande agnatiska namnföljden, samtidigtsom den ger möjlighet att göra avsteg därifrån - en möjlighet som dock irealiteten mycket sällan utnyttjas. För samtliga länder - även det fåtal länder där kvinnanvid äktenskapets ingående inte förvärvar mannens namn - gäller huvudregelnatt barn i äktenskap får faderns släktnamn. Ett finskt förslag om attbarn i äktenskap skulle förvärva moderns släktnamn kritiserades så starkt underremissbehandlingen att man i utkastet till proposition återgick till grundprincipenatt barnet får faderns släktnamn. Det är därför så mycket mera anmärkningsvärtatt den svenska namnlagsutredningen fullföljer sitt förslag att låta ,eventuellt tillsammans med några andra nordiska länder, bli de enda i världen,där barn i äktenskap skall anses ha vid födelsen förvärvat moderns släktnamn. Som huvudskäl för sitt förslag åberopar utredningen (s.82), att den nuvarande agnatiska huvudregeln skulle stå i strid med "enannan jämlikhetsprincip, nämligen att barn skall behandlas lika ilagstiftningshänseende oavsett om de är födda inom eller utomäktenskapet". Detta resonemang är - som GF ser det - orimligt. Frågan ombarns släktnarnn är ingen "jämställdhetsfråga", något som ocksåutredningen själv i annat sammanhang konstaterar (s. 101): "kan detsägas- för övrigt med all rätt - att frågan om släktnamn för barn skall lösasuteslutande med hänsyn till barnets bästa och alltså oberoende avjämställdhetsfrågan, som ju är en angelägenhet mellan föräldrarna". Attbarn utom äktenskap i nuvarande lagstiftning som grundregel får moderns namnbottnar ju i det självklara förhållandet att moderskapet alltid går attfastställa. I den mån faderskapet är känt har ju till yttermera visso barneträtt att efter anmälan få bära faderns släktnamn (NL 2 §), GF har i tidigare sammanhang inför utredningen framhållitsin uppfattning 1981/82:156 195 attden i av ålder förhärskande agnafiska släktnamnsföljden är ett Bilaga 3kulturarv som bör bevaras. Att ett barn i lika hög grad är befryntad med sinmor som med sin far är en truism. Men att därmed i jämställdhetens namn hävdadubbel eller valfri släkttillhörighet mellan faderns och moderns släkt är attsätta släktbegreppet - och därmed den personliga identiteten - ur funkfion. Ochvad värre är: man slår brutalt sönder en tradition som har en djup förankring isvenska folkets rättsmedvetande. Påpekas bör också att om man av"rättviseskäl" nu låter pendeln svänga över till kvinnans favör ochskapar för framtiden ett nytt, på kvinnans släktnamn baserat namnskick, vinnerman knappast det avsedda syftet. De vidgade möjligheter till valfrihet somnamnlagsförslaget ger i fråga om både makars och barns släktnamn borde rimligenvara fillfyllest för att tillgodose alla krav på ökad jämställdhet. Enän olyckHgare följd av den av utredningen förfäktade jämställdhetsprincipen ärden föreslagna regeln att förälder som bibehållit släktnamn från fidigare gifteutan begränsning skall kunna överföra detta namn fill barn i det nya äktenskapet- barn som således saknar varje skyldskap och med stor sannolikhet också varjegemenskap med den släkt varifrån namnet härrör. Men i annat sammanhangkonstaterar utredningen själv att släktnamnet "egenfiiga innebörd" äratt "grundas på släktskap" (s. 137). Därmed måste också följasanningskravet att barnet i princip inte skall kunna förvärva annat släktnamnän endera förälderns ursprungliga (eller ett nytt namn som antagits för attersätta detta). En sådan princip är inte enbart genealogiskt motiverad utanframför allt förankrad i en allmän rättsuppfattning, som den modernalagsfiftningen inte kan tillåtas våldföra sig på. Här gör sig - främst i frågaom särskiljande eller egenartade släktnamn - det privaträttsliga skyddsintressegällande varom tidigare talats och som måste anses väsentligare än ennamngemenskap inom familjen (en gemenskap som ändå kan vinnas på annat sätt),nämligen intresset hos den tidigare maken och dennes släkt av att deras namninte utan deras eget medgivande överförs till oskylda. Utredningensfrånkännande av släktskapets relevans för barnets förvärv av släktnamn i häraktuella fall ter sig f. ö. så mycket märkligare som den särskilt framhäversläktskapets betydelse vid förlust av släktnamn. Om det fastställs, att manneninte är far fill ett barn i äktenskap och modern har ett annat släktnamn,förlorar barnet enligt nuvarande regel i 15 § NL automafiskt mannenssläktnamn. Detta förefaller utredningen (s. 137) vara "en naturligregel" och fortsätter (s. 138): "Från den presumfive faderns synpunktmåste det (för såväl barn i som utom äktenskap) te sig egendomligt om barnetfår behålla hans släktnamn trots att faderskapet hävts och det alldeles oavsettom släktnamnet år särskiljande eller inte." 14 1981/82. Prop.1981/82:156 196 4.23 : Bilaga 3 Möjligheterna att välja efternamn för barnen blir enligtutredningens förslag starkt vidgade, alltför starkt enligt förbundets åsikter.Vi ansluter oss fill tanken att reglerna för val av efternamn skall varadesamma för barn, vare sig föräldrarna är gifta med varandra eller inte, ochatt föräldrarna alltså kan bestämma om barnet skall få faderns eller modernsefternamn. Däremot tar vi avstånd från att föräldrarna - eller en avföräldrarna, vårdnadshavaren -över barnets huvud skall kunna ändra släktnamnetenligt de minst sagt generösa regler (moders efternamn som ogift, fadersefternamn som ogift, faders eller moders efternamn från föregående äktenskap)som utredningen föreslår. Barn har lika stor rätt till egen identitet somvuxna, och det är i synnerhet med tanke på den stora skilsmässofrekvensenviktigt att barnet känner kontakt med både modern och fadern, liksom modernsoch faderns släkt. Vi är helt ense med utredningen om att ett byte av efternamninte bör ske inför domstolsprövning med "barnets bästa"som genomgående tema. Alltför många uppslitande sociala undersökningar ochförhandlingar inför domstol har blivit följden av denna lagregel. Förbundetifrågasätter emellerfid om inte båda föräldrarnas samtycke till en eventuellnamnändring efter en skilsmässa och ny familjegemenskap för en avkontrahenterna på något sätt bör styrkas, innan ändringen av släktnamnfastställs. Barnets rätt till efternamn och därmed markerade kontakter till enav föräldrarnas släkt skall slås fast långt före femtonårsäldern, då ju barnetssamtycke enligt förslagen allfid krävs. Detta måste gälla oavsett om gemensamvårdnad förekommer eller inte. 4.24 Föreningen och Rätt (FoR): (Se också vad föreningen har anfört under . Vid en översyn av nuvarande namnlag ifrågasätter FoRallvarligt om inte en viss restriktivitet i fråga om ändring av barns namnborde övervägas. har FoR funnit många exempel på att tillämpningenav 4 § namnlagen icke varit förenlig med barnens bästa och derasidentitetstrygghet. FoR vill här illustrera förhållandet med ett autentisktexempel, av många. Lenagifte om sig och begärde genast att de båda döttrarna, som var straxunder skolåldern, skulle få hennes nya namn Nysell, bestred yrkandet mendomstolen (nämndemannadom) fann namnbytet förenligt med barnens bästa.Äktenskapet blev kortvarigt och barnlöst, gifte snart om sig igen, nuEklund, och döttrarna har fått en halvbror, och döttrar, som är i skolåldern,har numera endast namngemenskap med varandra - formellt sett också med denkortvarige mellanstyvfadern, men det torde knappast vara identitetsstärkan- Prop.1981/82:156 197 de för flickorna. De har inte namngemenskap med modern,halvbrodern. Bilaga 3 den nuvarande styvfadern eller den biologiske faderneller med någon på möderne- eller fädernesläkten. Självfallet kunde inte nämndemännen förutse hur lång-eller kortvarigt äktenskap med Nysell skulle bli, men alltför ofta fattasdet kortsiktiga beslut med hänvisning till det svår- och odefinierade"barnets bästa". Detta för övrigt ofta inte bara av nämndemän. 4.25 (tidigare: ): Utredningen har inte föreslagit någon ändring i fråga omkravet på rättens prövning av namnbyte för fosterbarn. a. stödjer man dennauppfattning på att det i praktiken varit få fall av namnbyte för fosterbarn. Fosterföräldrarna har inte heller i högre grad känt behovav namnbyte i juridisk mening. Detta kan dock komma att ändras då det ifortsättningen kan bli betydligt svårare att använda s. k."kallasnamn". Dessa har använts i framför allt skolsammanhang avsociala skäl. har vi erfarit att skolorna gett direktiv härom inegativ riktning. Eftersom vi inte ännu vet eventuell effekt av detta ställervi oss mycket tveksamma till att den "juridiska" vägen inteunderlättats. 5 Dubbelnamn och mellannamn Utredningens förslag om mellannamn (nuvarandefilläggsnamn) biträds av hovrätten såvitt avser termen och utvidgningen avanvändningsområdet. Hovrätten är emellertid kritisk mot utformningen av den delav förslaget som gäller bärande av makes namn som mellannamn: dels menarhovrätten att det bör vara möjligt för makarna att "korsvis" bärasådant mellannamn, dels finner hovrätten kravet på makens samtycke inte varamöjligt att genomföra i praktiken. Se vidare bilaga 3:1 avsnitt 2.6. 5.2 Hovrätten för : Utredningen har beträffande mellannamn för make bl. a.föreslagit att frånskild make får bära den andre makens släktnamn sommellannamn efter samtycke från namnbäraren. Hovrätten anser att kravet på samtyckei detta fall bör utgå. Om makar vid vigsel behåller sina tidigare släktnamn menlåter sina barn förvärva den enes släktnamn, bör det erbjudas möjlighet för denandre maken att efter skilsmässan, utan namnbärarens samtycke, visa sinsamhörighet med barnen särskilt om denne har vårdnaden om barnen. 1981/82:156 198 skulle kunna tänkas minska antalet fall då vårdnadshavareefter skilsmässa Bilaga 3 byter släktnamn för barn. En sådan utvecklingbör vara önskvärd. Eftersom mellannamnet är personligt, innebär ett uteblivetsamtycke inte heller någon allvarlig kränkning av namnbärarens namnskydd. I fråga om utredningsmannens förslag beträffandemellannamn vill fingsrätten anföra följande. Mot bestämmelsen i 7 § 1 st. 1 p. och 2 p. har tingsrättenicke något att erinra. Vad så gäller den i 3 p. behandlade situationen attfrånskild make först efter äktenskapets upplösning vill antaga mellannamn avsesväl därmed - ehuru detta inte framgår helt klart av lagtexten - rätten att bäraden andre makens släktnamn som mellannamn. Tingsrätten kan inte finna att förhär avsett fall något bärande skäl framförts för förslaget. Utredningsmannenanför också att fallet inte synes särdeles prakfiskt (s. 95). Har den aktuellamaken inte under äktenskapets bestånd funnit för gott att antaga andra makenssläktnamn som mellannamn synes det väl sent att komma på tanken efteräktenskapets upplösning. Tingsrätten avstyrker förslaget i denna del. 5.4 (): Utredningen har tagit bestämt avstånd från dubbelnamn imeningen efternamn som består av två eller flera släktnamn och föreslagit (jfrp. 2.7.5.3) att denna regel enligt hittillsvarande praxis skall lagfästasbeträffande administrativa namnförvärv (9 § namnförslaget). RSV delar dennauppfattning såväl vad gäller familjerättsliga förvärv som administrativaförvärv. Man kan emellertid inte bortse från att den starktutvidgade möjligheten att fill släktnamn knyta ett mellannamn i praktikenkommer att innebära detsamma som bruk av dubbelnamn i egentlig mening, bortsettfrån att mellannamnet är personligt och inte förs över på annan. I därbruket av mellannamn har gammal hävd och är utbrett torde det - enligt RSV:serfarenheter - uppfattas av namnbärarna som en del av ett dubbelt efternamn.Vissa svårigheter att särskilja mellannamn och efternamn från egentligadubbelnamn förekommer när danska medborgare flyttar till och dessasvårigheter torde inte enbart kunna tillskrivas att bruket inteförekommer i med undantag för gift kvinnas tilläggsnamn enligt 6 §namnlagen. Mot en ordning med dubbelnamn i egentlig mening anförutredningen att det finns stora praktiska olägenheter och att redan den längdsom dubbelnamnen får gör dem otympliga och svårhanterliga. Dessa invändningargör sig emellertid enligt RSV:s mening i lika mån gällande beträffande 1981/82:156 199 mellannamn i förening med ett släktnamn. Det bör finnas ensärskild Bilaga 3 utmärkning av vad som är mellannamn för att särskilja demfrån namn som är beståndsdel i egentligt dubbelnamn. Tilläggsnamn utmärks nu iden kyrkobokföringen genom en bruten understreckning av namnet. Idataregistreringen finns ingen särskild utmärkning men kan givetvis införas ombehov finns. Otympligheten och svårhanterligheten torde - om förslagenom mellannamn genomförs - bli märkbara framför allt i dataregistreringen.Redan nu finns vissa svårigheter att korrekt ange namn i denna om en person harett långt efternamn och många förnamn. Det kan då bli nödvändigt attundantagsvis förkorta eller utesluta något av förnamnen. För namnfältet ilänsstyrelsernas personregistrering disponeras, sedan denna började föras påADB, 36 positioner, dvs. plats för 36 bokstäver inklusive kommatecken ochmellanslag. En väsentligt utökad användning av mellannamn i förening med deföreslagna liberala reglerna om förnamnstillägg kan antas medföra att det blirbetydligt vanligare att alla namn inte kan återges. Givetvis kan namnfältetutökas. Men det medför att en stor mängd dataregister, som hämtar sininformation från länsregistren och som också är uppbyggda med samma begränsadenamnfält, måste ändras. Dataregistreringen skall självfallet anpassas om detär nödvändigt men RSV vill framhålla att detta torde bli förenat med ickeobetydliga samhällskostnader. Mellannamn för make. Enligt förslaget blir huvudregeln attingående av äktenskap ej medför ändring av makarnas släktnamn. Namngemenskapmellan makar kan därför antas bli med tiden mindre förekommande. Möjlighetenför gift kvinna att bära filläggsnamn motiverades bl. 1963:37 s. 77)med att hustru som behållit sitt flicknamn kunde ha ett starkt iritresse av attunder resor, vid vistelse på hotell o. d. kunna dokumentera sin samhörighet medmannen. Dessa skäl torde redan med samhällsutvecklingen ha förlorat i styrkaoch blir än svagare i den mån som det blir vanligt och normalt att makar harolika efternamn. Det bör dessutom påpekas att tilläggsnamn i verklighetenav namnbäraren används som en del av släktnamnet och ofta förbinds med dettagenom bindestreck. Det får därigenom rent praktiskt karaktären av dubbelnamnoch brukas som sådant. RSV delar som ovan nämnts utredningens uppfattning attmöjlighet till ytterligare uppkomst av dubbelnamn bör förhindras utöver vad sommöjliggjorts genom stadgande i . Med dennainställning kunde det övervägas att helt frångå förslaget om införande avmellannamn för make. Med hänsyn till sedvänja och den lagstiftning, sominfördes om tilläggsnamn för hustru, anser emellertid RSV att det kanfinnas skäl att bibehålla möjligheten för hustru att genom tillägg av mannensnamn nå samhörighet i namnavseende. Någon motsvarande anledning för mannen attpå samma sätt markera samhörighet med hustrun torde ej föreligga. Ennamntradition som för gift kvinna finns inte att åberopa och det är svårt att Prop.1981/82:156 200 tänka sig fall där en man av praktiska eller emotionellaskäl skulle vilja bära Bilaga 3 hustruns namn som mellannamn. Någon full jämställdhetmellan makarna kan för övrigt ej uppkomma då endast en av makarna föreslås fåbära mellannamn. Förslaget om utvidgning av rätten att bära mellannamn ärdessutom som framgår av p. 2.7.2.5 komplicerat och kan förväntas medföratolkningssvårigheter. RSV vill därför inte tillstyrka en utvidgning i förhållandetill vad som gäller enligt namnlagen. Någon invändning mot att ordetfilläggsnamn utbyts mot mellannamn finns inte. Tvärtom är mellannamn en bättrebenämning än tilläggsnamn med tanke på namnets placering vartill kommer atttermen redan finns i den danska och den norska namnrätten. Mellannamn för barn. Utredningen föreslår som ett heltnytt institut att barn skall få bruka mellannamn under vissa angivnaomständigheter. Utredningsmannen anger själv (s. 111 ff) flera skäl motinförandet av mellannamn av denna typ. Namnet kan komma att uppfattas som delav ett dubbelnamn och barnet kan komma att bruka det som sådant i förening medsläktnamnet, vanligtvis med bindestreck. Det kan även förekomma att den senaredelen "tappas bort" och att mellannamnet användes som släktnamn omdet är särskiljande. Namnskicket blir dessutom otympligare när såväl mellannamnsom släktnamn blir allmänt förekommande. Utredningsmannen uttrycker emellerfidden förhoppningen att mellannamn skall komma till användning endast när verkliganledning finns och att föräldrar ej utan starka skäl vill belasta sina barnmed både släktnamn och mellannamn. Någon grund för dessa antaganden lämnas dockinte. Av den redovisning för fall, där mellannamn skall tillåtas respektiveinte tillåtas enligt utredningsmannen, framgår att här liksom vid mellannamnför makar tillämpningen blir komplicerad och kan väntas medföratolkningssvårigheter. Som skäl för att tillåta mellannamn anförs att det skullevara "hårdhjärtat" att inte medge barn att genom sitt namn visasamhörighet med båda föräldrarna särskilt i de fall föräldrarna ej är gifta medvarandra. Mot detta kan påpekas, att barnet alltid kan ha namnsamhörighet meden av föräldrarna. Är föräldrarna inte gifta kan dessa, om namnsamhörighetenanses vara av synnerlig betydelse, själva lösa frågan genom giftermål. I defall föräldrarna valt att inte gifta sig, får väl antagas att de föredrar dennasamlevnadsform just för att undvika de rättsregler som följer av ett äktenskap,vari även namnrätten för make och barn får anses ingå. RSV vill även framhålla att nuvarande regler enligt vilkabarn utom äktenskap vid födelsen får moderns namn men på hennes anmälan kanförvärva faderns namn lett till mindre önskvärda konsekvenser. Det är enligtRSV:s erfarenheter en mycket vanlig situation att modern anmälerfaderns namn och sedan, när giftermål eller fortsatt samboende inte blir av,söker moderns namn åter för barnet. Behov av att barnet skall kunna visa samhörighet medfadern uppkommer vanligen först i och med barnets skolålder. Då kansamlevnadsförhållandena antas ha stabiliserat sig och föräldrarna-om dealltjämt inte ingått äktenskap Prop.1981/82:156 201 -träffaett för barnet lämpligt val av efternamn. Skälenatt tillskapa särskilda Bilaga 3 regler med dubbla namn i dessa fall för atternå namngemenskap är enligt RSV inte nog starka med hänsyn till de starktvägande omständigheter häremot som redovisas. RSV vill även åberopa de allmännaskäl som verket inledningsvis anfört mot bruket av mellannamn. RSV avstyrkerföljaktligen förslaget om mellannamn för barn i dess helhet. har intet att erinra mot de föreslagnabestämmelserna om mellannamn för makar. ställer sig däremotallmänt tveksamt till de föreslagna bestämmelserna om mellannamn för barn. Man måste räkna med att mellannamnet både av bäraren ochav omgivningen kan komma att uppfattas som en del av släktnamnet och kanske -om mellannamnet är mer egenartat än släktnamnet - som det egenfiigasläktnamnet. Den som sedan barndomen burit mellannamn och identifierar sig medjust denna kombination av namn kanske först i samband med sitt äktenskap inseratt mellannamnet inte kan föras vidare till make och barn. Han eller hon kan dåkomma att ansöka om att få ett dubbelnamn bestående av mellannamnet ochsläktnamnet godkänt som släktnamn för att familjen skall få bära helaefternamnet. har i flera liknande fallbehandlat ansökningar om tillstånd att få antaga dubbelnamn.