prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — Makarna kan antingengemensamt ansöka hos patent- och registreringsverket om att ta detta namn, ellerockså kan enbart en av makarna göra det varefter den andra maken kan förvärvanamnet genom en anmälan enligt 9 §. Till skillnad från vad som gäller enligt 14§ namnlag kan den som genom en anmälan har tagit en makes namnbehålla det även om den maken sedan byter till ett annat namn. Bestämmelserna innebär ingen saklig ändringi förhållande till vad som gäller enligt lag (30 § tredje stycket). Föreskrifter om avgifter meddelas i namnförordningen(1963:528). Utredningen har föreslagit att avgifterna i fortsättningen skalldifferentieras på visst sätt. (Se betänkandet s. 143). Denna fråga fårövervägas . 36 § Har sökanden inte iakttagit vad som är föreskrivet omen ansökan eller finner patent- och registreringsverket annars att detföreligger hinder för att bifalla ansökningen, skall verket förelägga sökandenatt yttra sig eller göra rättelse samt erinra att ansökningen annars kanavskrivas. Finner verket även efter det att sökanden har yttrat sigatt ansökningen inte kan bifallas, skall ansökningen avslås, om det inte finnsanledning att förelägga sökanden på nvtt. Det sakliga innehållet i paragrafen är oförändrat (se 31 §i lag). 37 §' Är i fall som avses i 10 eller 13 §ansökningshandlingarna fullständiga och finns det inte något hinder för bifall till ansökningen, skall ansökningen kungöras av patent- och registreringsverket i Post- och , om verket inte finner att ett sådant kungörande skulle sakna betydelse. När kungörande har skett skall den som vill framställanågon invändning mot ansökningen göra detta skriftligen inom en månad frånkungörelsedagen. har gått ut, skall verket avgöra ärendet, I paragrafen har förts samman de bestämmelser som f. n.finns i 32 och 33 §§ lag. Enligt 32 § lag måste allaansökningar om namnbyte hos patent- och registreringsverket kungöras. Syftetmed kungörandet är att bereda den som vill framställa någon invändningtillfälle att göra det, så att ärendet kan få en så långt möjligt fullständigbelysning. Erfarenheten visar dock att kungörandet i många fall inte fyllernågon egentlig uppgift. Förfarandet försenar också handläggningen och medförextra kostnader. I enlighet med vad utredningen och patent- och registreringsverketsjälva föreslagit har därför nu införts en möjlighet för verket att underlåtakungörande i fall då det skulle sakna betydelse. Som exempel på fall då kungörande skulle sakna betydelsekan nämnas ärenden enligt 12 § andra stycket, där samtycke från den som kan hanågot att invända mot ett namnbyte måste föreligga i själva ärendet. Andra fallkan vara enkla stavningsändringar eller när en ansökan om namnbyte avser någotav våra vanligare namn. Över huvud taget torde kungörande behöva ske endast näransökningen kan antas komma i konflikt med något allmänt eller enskiltintresse. Bestämmelserna har jämkats med hänsyn tillatt kungörande enligt första stycket inte längre alltid behöver ske. 38 § Ett slutligt beslut av patent- ochregistreringsverket får överklagas av sökanden, om beslutet har gått emot honom eller henne. Beslut, som innebär att en ansökan bifalls trots att en invändning har framställts, får överklagasav den som har gjort invändningen. Återkallar denne sin talan får invändningen ändå prövas, om det finns särskilda skäl. Beslut som avses i första stycket får överklagas tillpatentbesvärsrätten genom besvär. Paragrafen motsvarar 35 § lag. Förutom en delredaktionella jämkningar har den ändringen gjorts att paragrafen inte längreinnehåller något förbud mot att patentbesvärsrättens beslut överklagas (jfr 39§). Om kungörande enligt 37 § första stycket har underlåtitsmen en invändning ändå har framställts innan ärendet har avgjorts, harinvändaren rätt att överklaga avgörandet enligt förevarande paragraf 39 § Ett slutligt beslut av patentbesvärsrätten fåröverklagas till regerings rätten genom besvär. Därvid fillämpas bestämmelserna i 35-37 §§ förvalt- Förfarandeti mål och ärenden enligt denna lag I propositionsförslaget har hänvisningen i första styckettill 13 S utgått. ningsprocesslagen (1971:291) om besvär över kammarrättensbeslut, Patentbesvärsrättens beslut skall innehålla uppgift om att särskilttillstånd krävs för prövning av besvär till regeringsrätten och om de grunderpå vilka sådant tillstånd meddelas. Paragrafen, som är ny, innebär att patentbesvärsrättensbeslut kan överklagas hos regeringsrätten i överensstämmelse med vad som gällerpå förvaltningsrättens område i övrigt. Någraremissinstanser har ifrågasatt om något krav på prövningstillstånd behöveruppställas och har hänvisat till att något sådant krav inte gäller enligtvarumärkeslagen (1960:644), patentlagen (1967:837) eller mönsterskyddslagen(1970:485). Med anledning av detta kan påpekas att mål enligt dessa lagar fåranses vara av särskild natur. Även om också ärenden om ansökan om namn harimmaterialrättsliga inslag synes dessa ärenden ligga närmare vanliga förvaltningsrättsligaärenden. Regeringsrätten bör därför ha möjlighet att begränsa sin prövning avnamnärenden. På detta sätt får man även överensstämmelse med vad som gäller ifråga om ärenden om namn som har anmälts till pastorsämbetet. Sådana ärendenkan nämligen inte prövas av regeringsrätten utan att prövningstillstånd harmeddelats. Underremissbehandlingen har vidare framhållits att de nämnda immaterialrättsligalagarna inte ger den som i ärendet har framställt en invändning rätt attöverklaga till regeringsrätten och att en sådan begränsning borde finnas ocksåi fråga om namnärenden. Inte heller i detta avseende finns det emellertidanledning att för namnärendenas del ha exakt samma regler som iör deimmaterialrättsliga ärendena. Förfarandeti mål och ärenden enligt denna lag 40 § Har en ansökan om namn bifallits, skall patent-och registreringsverket utfärda namnbevis till sökanden sedan beslutet harvunnit laga kraft. Innehållet i paragrafen har oförändrat förts över från 36§ i 1963 års Bestämmelserna motsvarar 37-39 §§ lag. De hardock anpassats till de ändringar som i övrigt har gjorts i förhållande tilldenna lag. Vidare har de ändrats redaktionellt och disponerats något annorlundaän lag. De namnfrågor som prövas av domstol är adoptivbarns ochunderåriga barns namnbyten i vissa fall (3. 5 och 7 §§ samt 13 S tredjestycket), tillstånd att få behålla ett efternamn (15 § andra stycket), talan omförlust av efternamn (16-18 §§) samt talan om särskilt skydd för ett egenartatefternamn (19 § och 21-22 §S), 41 §' En ansökan om förklaring att ett namnbyte enligt 5,7 eller 13 § är förenligt med barnets bästa prövas av den domstol som tar uppfrågor om vårdnaden om barnet, I ärendenenligt första stycket skall domstolen, om det kan ske, höra den vars efternamnbarnet bär, om denne inte är vårdnadshavare. Domstolen skall även inhämtayttrande från socialnämnden. Bestämmelsen motsvarar 37 § första stycketi lag. Bestämmelserna har motsvarighet i 38 §första stycket lag. Enligt de nuvarande bestämmelserna skall domstolen höraden vars namn barnet avses få. En sådan regel behövs emellertid inte ifortsättningen, eftersom denne enligt de nya reglerna antingen skall samtyckatill namnbytet (se 4 § första stycket andra meningen, 6 § samt 7 § förstastycket) eller, om han eller hon är vårdnadshavare, själv ansöka hos domstolenom förklaring att namnbytet är förenligt med barnets bästa (se 44§). Däremotkrävs fortfarande att domstolen hör den vars namn barnet bär, om denne inte ärvårdnadshavare. Att någon domstolsprövning över huvud taget inte blir aktuell,om denne är en förälder till barnet och samtycker till namnbytet, framgår dockav 5 § (se avsnitt 2.3.2 i den allmänna motiveringen). Till skillnad från vad som gäller f. n. skall domstolenenligt de nya bestämmelserna alltid höra socialnämnden. Detta innebäremellertid knappast någon nyhet i praktiken. Enligt de nya reglerna kommerdomstolsprövning i fråga endast i tvistiga namnärenden, och i sådana falltorde domstolarna regelmässigt ha inhämtat yttrande från nämnden. avger ett sådant yttrande tordenämnden, liksom f. n., inhämta barnets mening i namnfrågan, om barnet har sådanålder och mognad att detta är meningsfullt. Med hänsyn till detta och dåbarnet, när det är , kan motsätta sig ett namnbyte enligt 44 §, hardet inte ansetts erforderligt att nu uppställa någon motsvarighet till dennuvarande bestämmelsen att barn skall höras i namnärendet om det ärlämpligt. Om det undantagsvis skulle anses påkallat att höra barnet även infördomstolen, kan detta ske med stöd av 4 § lagen (1946:807) om handläggning avdomstolsärenden. Förfarandeti mål och ärenden enligt denna lag 41 och 42 §§ 42 § Särskild ansökan enligt 15 § andra stycket prövas avden domstol som tar upp frågor om vårdnaden om barnet eller, om barnet intestår under någons vårdnad, av domstolen i den ort där barnet har sitt hemvist.Finns det inte någon sådan behörig domstol prövas ansökningen av Stockholmstingsrätt. I ärenden enligt första stycket skall domstolen, om detkan ske, höra den vars efternamn barnet avses få. Är barnet under skalldomstolen även höra modern, om hon inte är vårdnadshavare. samt inhämtayttrande från socialnämnden. I propositionsförslaget har hänvisningen i första styckettill 13 § ändrats till att avse Paragrafen motsvarar 37 § andra stycket och 38 § andrastycket Förfarandet i mål lag. En nyhet är dock att domstolenalltid skall inhämta yttrande från och ärenden enligt socialnämnden om barnetär , men att det å andra sidan inte denna lag uttryckligen harangetts att barn skall höras i namnärendet om det 43 och 44 §§ ärlämpligt. Beträffande skälen till dessa ändringar kan hänvisas tillspecialmotiveringen till 41 § andra stycket. En annan nyhet är att har angetts sombehörig domstol för det fall att barnet inte står under någons vårdnad och inteheller har hemvist i landet. 43 § Sådan talan i tvister om efternamn som får föras isärskild rättegång väcks vid domstolen i den ort där den mot vilken talan försskall svara i tvistemål i allmänhet. Finns det inte någon sådan behörig domstolfår talan väckas vid . Talan som avses i 17 § får inte väckas senare än fem årefter det att patent-och registreringsverkets beslut med anledning av enansökan har vunnit laga kraft. Detsamma gäller talan enligt 18 § mot någon somgenom anmälan fill pastorsämbetet har förvärvat ett efternamn som någon annanhar erhållit efter ansökan hos patent- och registreringsverket. Bestämmelserna motsvarar 39 § förstastycket lag. Denna preskriptionsbestämmelse motsvarar 39§ andra stycket lag. Med anledning av att konsekvens- ochanslutningsförvärv enligt 13 § i denna lag har ersatts av en rätt att förvärvanamn genom en anmälan enligt de familjerättsliga namnreglerna har bestämmelsenändrats så att den i stället avser dessa förvärv. 44 § För den som är görs anmälan eller ansökani mål eller ärenden enligt denna lag av barnets vårdnadshavare. Har barnetfyllt får sådan anmälan eller ansökan göras utan barnets samtycke endastom barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av psykisksjukdom, hämmad förståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annat slageller på grund av något annat liknande förhållande. Första meningen motsvarar 42 § lag. Utan attdet sägs uttryckligen förutsätter den nya bestämmelsen att den som är under 18år står under någon annans vårdnad. Bestämmelsen är alltså inte tillämplig dåden underårige har ingått äktenskap (se 6 kap. 1 § ). I andra meningen har införts ett krav på att barn över 12år skall ha samtyckt till en anmälan eller ansökan enligt denna paragraf.Beträffande skälen till detta krav, som saknar motsvarighet lag, kanhänvisas till avsnitt 2.3.2 i den allmänna motiveringen. Att samtycke kan underlåtas då barnet är varaktigtförhindrat att lämna samtycke på grund av något psykiskt eller fysiskthandikapp överensstämmer 1981/82:156 79 med vad som enligt 4 kap. 5 § andra stycket 2föräldrabalken gäller vid 45 § adoption (se prop. 1980/81:112), Förutom psykisk sjukdom, hämmad Övergångsbestäm-förståndsutveckling ellerpsykisk abnormitet av annat slag kan hindret för att melser inhämta barnetsmening vara något annat liknande förhållande. Det kan röra sig om en fysisksjukdom eller om ett tillstånd som ligger sjukdomen nära och kanske ärresultatet av en sjukdom, I prop, 1980/81:112 nämns (s, 7) som exempel att entrafikskadad är förhindrad att meddela sig med omvärlden, sedan det av skadanorsakade sjukdomsförloppet har avstannat. Undantagsbestämmelsen är avsedd atttolkas restriktivt. Av lagtexten framgår att hindret att lämna samtycke intefår vara övergående. Att det föreligger ett hinder av angiven natur torde börastyrkas med läkarintyg. 45 § Samtycke till namnbyte som avses i denna lag skalllämnas skriftligen. Har i ett ärende som avses i 5 eller 7 § samtycke lämnatshos domstolen, behövs inte nytt samtycke när anmälan görs till pastorsämbetet. Paragrafen har sin motsvarighet i 41 § lag. Defall av samtycken som avses regleras i 4 § första stycket, 5 §, 7 § förstastycket, 9 § första stycket, 12 § andra stycket, 23 § andra stycket, 24 § andrastycket och 44 §. Till skillnad från vad som gäller enligt den nuvarandebestämmelsen kan ett samtycke inte lämnas muntligen. Att samtycket måste varaskriftligt överensstämmer med det krav på skriftlig form för en anmälan somgäller enligt 32 § andra stycket. I paragrafen har vidare i förenklande syfte införts dennyheten att, om samtycke redan har lämnats hos domstolen i ett namnärendeenligt 5 eller 7 §, det inte är nödvändigt att samtycke lämnas på nytt näranmälan görs fill pastorsämbetet. Denna lagträder i kraft , då namnlagen (1963:521) skall upphöra attgälla. Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till föreskriftersom har ersatts av bestämmelser i den nya lagen, tillämpas i stället de nyabestämmelserna. Om inte annatsägs i det följande, tillämpas den nya lagen även i fall då anmälan elleransökan har gjorts före ikraftträdandet men då ännu inte har slutligt prövats. Punkten 2 innebär bl. a. att en anmälan eller ansökan somhar gjorts före ikraftträdandet men då ännu inte slutligt prövats inte därefterfår avslås på den grunden att hinder för bifall föreligger enligt den gamlalagen. I de fall där någon prövning av patent- och registreringsverket intelängre behövs utan där namnfrågan kan lösas genom anmälan till pastorsämbetetföranleder en ansökan som har gjorts före ikraftträdandet inte någon åtgärd.Sökanden bör i stället anmanas att göra anmälan till pastorsämbetet. 1981/82:156 80 Vissa avvikelser från huvudregeln enhgt dennaövergångsbestämmelse Overgångsbestäm- föreskrivs i det följande (se punkterna 5-7). Förnamn och släktnamn som har förvärvats enligt dengamla lagen anses som förnamn respektive efternamn söm har förvärvats enligt den bestämmelse i den nya lagen som gäller för motsvarande fall. Tilläggsnamn som avses i den gamla lagen anses som mellannamn enligt den nya lagen. Övergångsbestämmelsen i första meningen innebärbeträffande förnamn bl. a. att den som efter det första förvärvet av förnamnhar förvärvat ytterligare förnamn enligt 24 § i den gamla lagen (dvs. vid dopeller motsvarande religiös förrättning eller efter ansökan hos patent- ochregistreringsverket) inte därefter kan genom anmälan till pastorsämbetetförvärva ytterligare förnamn enligt 27 § i den nya lagen. Beträffande efternamn har övergångsbestämmelsen i förstameningen sin största betydelse i fall då någon vill byta namn enligt den nyalagen. Denna lag förutsätter nämligen i dessa fall i allmänhet att det tidigarenamnet har förvärvats enligt den lagen. Genom övergångsbestämmelsen kommer emellertidde nya möjligheterna till namnbyte att stå till buds även för dem som harförvärvat sitt namn enligt den gamla lagen (eller vilkas namn fanns antecknadei kyrkobok när den lagen trädde i kraft, se 46 § 1 mom, i den gamla lagen).Övergångsbestämmelsen innebär å andra sidan att, den spärr mot flera bytengenom ansökan hos patent- och registreringsverket som har tagits in i 10 §andra meningen i den nya lagen slår till även om det namn som sökanden villbyta bort har förvärvats genom en ansökan som har gjorts enligt den gamlalagen. Som ytterligare exempel på innebörden avövergångsbestämmelsen i första meningen kan nämnas att den som vid födelsen harförvärvat efternamn enligt 1 eller 2 § i den gamla lagen skall, om han ellerhon vill byta namn enligt 4 § i den nya lagen, anses ha förvärvat namnet enligt1 § i den lagen. Ett annat exempel är att en make, som har bytt till den andramakens efternamn enligt den gamla lagen och därefter vill byta tillbaka tillsitt tidigare namn enligt 9 § tredje stycket i den nya lagen, anses haförvärvat makens namn enligt 9 § första stycket i den lagen. Detta gäller ävenom maken enligt de gamla bestämmelserna har förvärvat makens namn efter ansökanhos patent- och registreringsverket. Övergångsbestämmelsen i andra meningen innebär bl. a. att,om en hustru redan bär tilläggsnamn enligt den gamla lagen, hennes man intesamtidigt kan bära mellannamn enligt den nya lagen. Om en kvinna, som enligt bestämmelser före den gamlalagen bär sitt eget och en makes efternamn i förening, ingår nytt äktenskap, anses namnen vid tillämpning av den nya lagen som ett efternamn vilket har förvärvats på grund av ett tidigare äktenskap. Före den gamla lagens ikraftträdande den 1 januari 1964gällde enligt 5 kap, 15 § att en kvinna som gifte sig fickbära sitt och 1981/82:156 81 mannens efternamn i förening (dvs. i form av ettdubbelnamn) i stället för att Övergångsbestäm-förvärva enbart mannensefternamn. Genom att ett sådant dubbelnamn melser enligt förevarande övergångsbestämmelseskall anses ha förvärvats på grund av ett tidigare äktenskap kan inte mannen idet nya äktenskapet ta detta namn (se 9 § andra stycket andra meningen i dennya lagen). Vill makarna gemensamt bära hustruns efternamn, måste hon avstå fråndubbelnamnet och byta till sitt namn som ogift, varefter mannen kan ta detnamnet. Bestämmelsen i 12 § 7 tillämpas inte i fall då enansökan har kommit in till patent- och registreringsverket före den nya lagens ikraftträdande. Genom bestämmelsen i 12 § 7 i den nya lagen harytterligare ett hinder uppställts för godkännande av efternamn. Detta hindergäller dock inte i ärenden som har anhängiggjorts hos patent- ochregistreringsverket före ikraftträdandet. I fråga om verkan av dom, genom vilken fastställsatt en man inte är far fill ett barn, tillämpas den gamla lagen i fall då dom i första instans har meddelats före den nya lagens ikraftträdande. Fastställs det att en man inte är far till ett barn som pågrund av faderskapet har förvärvat mannens efternamn förlorar barnet enligt 15§ i den nya lagen det efternamnet även om föräldrarna inte var gifta medvarandra. Den motsvarande bestämmelsen i 15 § i den gamla lagen innebar däremotatt barnet i detta fall förlorade sitt efternamn bara efter en särskild talanvid domstol om detta. Denna ordning tillämpas även efter den nya lagensikraftträdande, om domen om hävande av faderskapet har meddelats i förstainstans . Bestämmelsen i 44 § om samtycke av barn över 12 årfillämpas inte i fall då en anmälan eller ansökan har gjorts före den nya lagens ikraftträdan de. Bestämmelsen i 44 § i den nya lagen om samtycke av barnöver till anmälan eller ansökan i mål eller ärenden enligt den nya lageninnebär en skärpning i förhållande fill vad som har gällt enligt den gamlalagen. Bestämmelsen tillämpas bara i mål eller ärenden som har anhängiggjortsefter den nya lagens ikraftträdande. Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas överförslaget till namnlag. Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan. 6 1981/82. Närvarande: justitierådet , regeringsrådet ,justitierådet . Enligt lagrådet tillhandakommet utdragav protokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen för jusfitiedepartementet beslutat inhämtalagrådets yttrande över förslag fill namnlag. Förslaget har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Föredragningen inför lagrådet har pågått vid en tidpunktdå lagförslaget ännu inte erhållit sluthg utformning och åtskilliga inomlagrådet därvid framförda jämkningsförslag av väsentligen lagteknisk ellerredaktionell natur har beaktats i det förslag som genom remissen överlämnatstill lagrådet. Från de synpunkter lagrådet har att beakta föranlederförslaget följande yttrande. Enligt första stycket i paragrafen förvärvar barn vidfödelsen det efternamn som föräldrarna bär, om dessa har samma efternamn. Istället för detta namn kan barnet enligt tredje stycket förvärva ett efternamnsom någon av föräldrarna senast burit som ogift, om detta namn anmäls tillpastorsämbetet efter barnets födelse. Innebörden av dessabestämmelser torde vara, att namnfrågan även när det gäller barn fill föräldrarmed samma efternamn skall hållas svävande upp från födelsen,att barnet räknat från födelsen erhåller föräldrarnas efternamn, om ingenanmälan enligt tredje stycket görs inom föreskriven tid, samt att barnet imotsatt fall erhåller det anmälda efternamnet med verkan från födelsen. Utredningsförslaget är i denna del annorlunda utformat ochöppnar inte möjlighet för föräldrarna, när de har samma efternamn, att genomanmälan ge barnet den enes namn som ogift med verkan redan från födelsen.Skälet till att utredningsförslaget på denna punkt frångåtts i det remitteradeförslaget är något oklart. När det gäller barn till föräldrar med olikaefternamn är det - om inte lagen skall ge företräde åt enderas namn - givetvispåkallat, att namnfrågan hålls svävande någon tid för att ett av namnen skallkunna väljas och anmälas. Utredningen menade, att om en av föräldrarna fåttsitt namn genom ett tidigare äktenskap anmälan i stället borde kunna avse denförälderns senaste namn som ogift, dvs. hans eller hennes egentliga släktnamn.Kritiken i vissa remissyttranden mot detta förslag har av departementschefenbemötts med att det finns en rhöjlighet för barn att förvärvamoderns namn som ogift, nämligen om hon inte är gift när barnet föds men bärett namn som hon fått genom ett då upplöst äktenskap. Ett sådant namnförvärvkan visserligen inte nu ske från födelsen. Enligt departementschefen skulle detemellertid vara en onödig omgång att först ge barnet ett annat namn, om detredan från dess födelse står klart, att det är det fidigare släktnamnet -moderns eller faderns - som man önskar ge barnet. Vadsålunda anförts utgör knappast mofiv för en ordning enligt vilken det blirmöjligt även för föräldrar som själva valt namngemenskap att ge barnet ettannat namn från födelsen. Det är ju här inte fråga om att undvika ett namn somen av föräldrarna bär från ett upplöst äktenskap. Såsom departementschefenframhållit (avsnitt 2.3.1) innebär det i och för sig en fördel, om barnetsnamnfråga redan är avgjord när barnet föds, så att barnet då kan fåett efternamn. Möjligheten att i stället för föräldrarnas gemensamma namn gebarnet, med verkan från födelsen, någon av föräldrarnas namn som ogift tordeinte mer än i enstaka undantagsfall ha någon uppgift att fylla. Att av hänsyntill dessa fall alltid låta namnfrågan för barn till föräldrar med samma namnstå öppen upp från födelsen synes inte tillräckligt motiverat. Lagrådet förordar med hänsyn till det anförda att, såvittrör barn vars föräldrar har samma namn, möjligheten att med verkan från barnetsfödelse genom anmälan ge barnet faderns eller moderns namn som ogift slopas. I 1 §upptas fill behandling dels det fall att barnets föräldrar har samma efternamndels det fall att föräldrarna har olika efternamn. I båda fallen förutsätts,att det till följd av legal presumtion, erkännande eller faderskapsdom stårklart vem som är att anse som barnets fader. Utanför regleringen har lämnatsdet fall att modern inte är gift när barnet föds och faderskapet inte ärfastställt enligt reglerna i 1 kap. . Lagtexten bör ändras så,att även detta fall kommer att omfattas av regleringen. Av specialmotiveringenframgår, att om faderskapet inte är fastställt "när anmälan görs"endast moderns namn kan anmälas.