prop · G503170 · 1981-12-31 00:00:00 — Vid fiUståndsprövningenskall också ske en granskning av lotteriets uppläggning, bl.a. med avseende påvinstplanens utseende, vilka lottyper som skall användas och förhållandet filldet serviceföretag som anlitas. Kontrollanternai tillståndsplikfiga lotterier bör enligt utredningens mening även i framtidenutföra arbetet som fritidsuppdrag. Länsstyrelserna bör utse kontrollanternaoberoende av eventuella förslag från anordnaren. Kontrollanterna bör i mångafall vara förtrogna med redovisningsfrågor. Ansvaret för kontrollen underlottförsäljningens eller spelets gång skaU åvila främst kontrollanterna.Eftersom kontrollanterna bör stå fria i förhållande till lotteriintressenternabör kontrollantarvodena utbetalas till kontrollanterna direkt frånlänsstyrelserna och inte såsom f. n, från tillståndshavama ellerserviceföretagen. För varje lotteri börenligt utredningens mening utses en föreståndare som skall ha hand om denlöpande förvaltningen och ansvara för att verksamheten bedrivs enligtföreskrifterna. Frågan om lotteriföreståndarens lämplighet bör prövas avtillståndsmyndigheten. En föreståndare bör enligt utredningen finnas även förde lotterier som anordnas inom den fria sektorn. I större lotterier, främstrikslotterier och bingospel, är det ofta lämpligt att det utses en särskildlotteristyrelse. Enligt utredningens meningär det nödvändigt att införa en kontroll av lottflödet för att åstadkomma eneffektiv tillsyn av den fria sektorn Ofr avsnitt 2,7,2,6) men också för attkomma till rätta med den illegala lotteriverksamheten. Utredningen föreslårdärför att alla tillverkare, importörer och andra som yrkesmässigt överiåtergodkända lotter och bingobrickor Ofr avsnitt 2.7.10) skall vara skyldiga attkontinuerligt rapportera överlåtelserna till respektive tillståndsmyndigheteller, om tiUstånd till lotteriet inte behövs, till respektive länsstyrelse.För varje leverans skall tillverkarna m,fl, upprätta s.k. tryckeriintyg, somskall innehålla uppgifter om tilltrycket på de godkända lotterna och omantalet levererade lotter. Utredningen understryker att tillverkarna inteskall kontrollera om lotterianordnaren har tiUstånd. 1981/82:170 100 Vidareföreslår utredningen att tillståndshavama, serviceföretagen samt tillverkare,importörer och andra som yrkesmässigt överlåter godkända lotter m. m. skallvara skyldiga att efter anfordran lämna tillsynsmyndigheten de upplysningaroch handlingar som behövs för tillsynen. Det föreslås också att den som harunderlåtit att fullgöra uppgiftsskyldigheten vid vite skall kunna föreläggasatt fullgöra denna. Tillsynsmyndigheterna skall vidare kunna företainspektioner hos tillståndshavama och serviceföretagen. skalldessutom kunna företa inspektioner hos tillverkare, importörer och andra somyrkesmässigt överiåter godkända lotter m.m. Omett lotteri anordnas i strid mot regleringen eller mot meddelade villkor skallkontrollanten ingripa och kräva rättelse. Om ingen ändring sker och inte hellertillståndsmyndigheten på frivillig väg kan åstadkomma rättelse skalltillståndet kunna återkallas. Denna möjlighet bör dock enligt utredningensmening utnyttjas restriktivt och med beaktande av lottköparnas intressen.Utredningen föreslår vidare att skall ges möjlighet att vid vitekunna förbjuda en anordnare att fortsätta med lotterier, Utredningensförslag om att länsstyrelserna och lotterinämnden skall utöva tiUsyn överlotteriregleringen lämnas utan erinran av de fiesta remissinstanserna. Någraremissinstanser anser dock att det inte finns skäl att göra några förändringarvad avser de statliga lotterierna eller totalisatorspelet. Dencentrala tillsynen över efterievnaden av regleringen bör också enligt minmening utövas av lotterinämnden. Jag kommer senare att föreslå att nämnden fåren stadigvarande karaktär, I huvudsak bör nämnden ha de uppgifter som f.n,följer av nämndens instruktion. Som ett led i tillsynen bör nämnden såledesutarbeta erforderliga råd och anvisningar som gäller bl.a. tillståndsgivning,tillsyn och kontroll. Sådana råd och anvisningar, som inte är av bindandekaraktär, kan vara av stor betydelse för de lokala och regionalatillståndsmyndigheternas handläggning av lotteriärenden och vara ägnade attskapa effektiva och ändamålsenliga rufiner samt göra tillståndsprövningen merenhefiig. Råd och anvisningar torde vara erforderiiga främst vad gällerroulettspel, bingospel och större traditionella lotterier. Somjag tidigare (avsnitt 2.7,6) har berört är det i fråga om bingospel särskiltangeläget att de berörda myndigheterna följer utvecklingen pä området och påolika sätt verkar för att få till stånd en förbättrad lönsamhet. I detsammanhanget bör kunna beaktas bl.a, vad jag tidigare (avsnitt 2.7,11) haranfört angående prövningen av de avtal som ingåtts med serviceföretagen samtintresset av att nya fasta försäljningsställen inrättas för det ideellaföreningslivet och att organisationsägda serviceföretag bildas. Enligtmin mening finns det inte skäl att föreslå några förändringar vad 1981/82:170 101 gällerden nuvarande tillsynen över de statliga lotterierna eller totalisatorspelet. Dennärmare tillsynen över lotterierna bör ankomma på den myndighet som har attmeddela tUlstånd för lotteriema. I huvudsak bör detta innebära att lotterinämndenutövar fillsyn över rikslotterierna medan länsstyrelserna utövar tillsyn överde lotterier som anordnas inom respektive län. Polismyndigheterna bör dockutöva tillsyn över frisektor-lotterierna. Liksom f. n. börtillståndsmyndigheterna, som tidigare (avsnitt 2,7.1) har föreslagits, kunnaförena tillstånd med kontroll- och ordningsbestämmelser. Itillståndslotterierna bör som regel särskilda kontrollanter utses. I frisektor-lotteriernabör kontrollanter däremot utses endast om det anses behövligt. I likhet medutredningen anser jag att kontroUanterna även i fortsättningen i princip börutföra arbetet som fritidsuppdrag. Det största problemet på kontrollsidantorde, som åtskiUiga remissinstanser också påpekar, vara kontrollanternas oftaotillräckliga kunskaper och svårighe-tema att rekrytera kontrollanter. Jag harfull förståelse för dessa problem. Det är givetvis angeläget, inom de resursersom står till buds, att ge kontrollanterna en så god utbildning som möjligt.Vidare är det angeläget att storleken av arvodena till kontrollanterna så långtdet är möjligt är avpassade tUl det arbete som utförs. Förslagetom att tillståndsmyndigheterna skall administrera utbetalningen avkontrollantarvodena lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna. Föregen del kan jag dock inte finna några egenfiiga fördelar med ett sådant systemsom kommer att medföra en ökad administration för fillståndsmyndigheterna. Detnuvarande systemet, som innebär att lotterianordnarna själva svarar förutbetalningen av det arvode som har bestämts av tiUståndsmyndigheterna, harenligt min uppfattning i stort sett också fungerat tUlfredsställande. Jaginstämmer i förslaget om att det i tillståndslotterierna som regel bör finnasen föreståndare som är godkänd av fillståndsmyndigheten. Det är givetvisönskvärt att föreståndaren har en viss erfarenhet av ekonomisk förvaltning ochredovisning, särskilt om lotterierna är av större omfattning, samt attföreståndaren tar aktiv del av lotteriets skötsel. Därigenom kan man uppnåvissa garantier för att lotterierna kommer att bedrivas på ett från allmänsynpunkt lämpligt sätt samt enligt meddelade föreskrifter, villkor ochbestämmelser. Deflesta remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget om en kontroll avlottflödet. Några remissinstanser föreslår en mer långtgående reglering sominnebär att tillverkarna av lotter skall vara auktoriserade, RSV framhåUer attde föreslagna tryckeriintygen visserligen torde kunna tjäna som underlag förutredningar av om maximibeloppet inom den fria sektorn har överskridits avanordnaren men att betydelsen av intygen inte bör överdrivas. Därför menar RSVatt det bör övervägas om inte den av Prop.1981/82:170 102 utredningenföreslagna bokföringsskyldigheten för tillverkarna är tillräcklig för att tillgodosekontrollbehovet. Föregen del vill jag anföra följande. Ett system för kontroU av lottflödet skullei och för sig kunna ha en viss betydelse, bl, a, i fråga om tiUsynen av attomsättningsgränsen i frisektor-lotterierna inte överskrids. Systemet synesenligt min mening dock inte vara tiUräckligt effektivt i förhållande till debetungande och byråkratiska mtiner som systemet kan komma att medföra för såvälmyndigheterna som tillverkarna av lotter, I det här sammanhanget bör dessutombeaktas det nu rådande statsfinansiella läget. a. mot denna bakgmnd finnerjag inte tillräckliga skäl att föreslå någon generell kontroU av lottflödet.Som jag fidigare (avsnitt 2,7.2.6) har anfört kan det dock visa sigändamålsenligt med bestämmelser som innebär att anordnarna avfrisektor-lotterierna skall lämna en redovisning om de lotterier som anordnatsunder . Deföreslagna bestämmelserna om uppgiftsskyldighet och inspektionsrätt m, m.lämnas i allmänhet utan erinran av remissinstanserna. Riksåklagaren ()ifrågasätter dock om bestämmelser som gör det möjligt att tvinga fram uppgifterm. m. genom ett vitesföreläggande är lämpliga från effektivitetssynpunkt samtförordar att underlåtenhet att lämna upplysningar för kontroll i stället skallsärskilt kriminaliseras. Ävenjag ansluter mig tiU förslaget om att tUlståndshavarna skall vara skyldiga atttillhandahålla tillsynsmyndigheten erforderliga uppgifter. Bestämmelser omuppgiftsskyldighet behövs för att efterlevnaden av regleringen skall kunna övervakaspå ett rationellt sätt. Jagkommer senare att föreslå att en underlåtenhet att inkomma med begärdauppgifter skall vara straffsanktionerad. Det bör också som en yttersta åtgärdvara möjligt att meddela varning eller att kunna återkalla ett fiUstånd ommissförhållandena bedöms vara av allvarlig art. Mot denna bakgmnd anser jag attdet inte behövs bestämmelser som gör det möjligt att tvinga fram uppgifter frånfiUståndshavarna genom ett vitesföreläggande. Utredningen har föreslagitatt även andra än tillståndshavama skall vara uppgiftsskyldiga. Enligt minmening saknas dock tiUräckliga skäl, bl, a, med hänsyn fiU degränsdragningsproblem som uppkommer och med beaktande av att jag inte harföreslagit någon kontroll av lottflödet, att föra in bestämmelser som innebäratt serviceföretag, lotfillverkare m.fl, skaU vara uppgiftsskyldiga. Inteheller anser jag det befogat att föreslå några '" bestämmelser omtillträdesrätt. förslag skall vid vite kunna förbjuda en anordnare attfortsätta med ett lotteri som anordnas i strid mot bestämmelserna. För egendel anser jag att det inte finns skäl att på detta område införa en sådanbestämmelse. Jag kommer att föreslå att anordnande av lotterier utanerforderligt tillstånd skall vara förenat med straffansvar. Prop.1981/82:170 103 Självfalletbör fillsynsverksamheten på de olika nivåerna bedrivas på ett sådant sätt attden inte vållar onödiga kostnader eller olägenheter, I det här sammanhanget viUjag också uttala att det givetvis är väsentligt att de närmare villkoren ochbestämmelserna för lotterierna inte görs mer detaljerade eller betungande änsom är nödvändigt för att man på ett effektivt sätt skall uppnå syftena medregleringen. 2.72,/Nuvarande förhållanden Iärenden om tillstånd att anordna lotterier utgår f, n. enligt expeditionskungörelsen(1964:618) en avgift om . Som tidigare (avsnitt 2.1) har berörts träffasett stort antal lotterier också av punktskatter av olika slag, nämligenlotterivinstskatt, stämpelskatt och spelskatt, mening bör lotteri- och spelverksamheten i princip själv stå förde kostnader som samhäUet har för att pröva ansökningar och för att utövatUlsyn och kontroll över lotterier och spel. Utredningen föreslår därför attmyndigheternas arbete på området helt finansieras genom avgifter,s, k, kontrollavgifter, som skall erläggas av dem som anordnarfiUståndspliktiga lotterier. Avgifternas storlek skall bestämmas av regeringeneller lotterinämnden och i princip relateras till lotteriets art, omsättningenoch tillståndsperiodens längd. Somfidigare (avsnitt 2.11.2) har nämnts innebär utredningens förslag i fråga omtillsynen och kontrollen över lotterierna bl.a. att kontrollantarvodena skallbestämmas i samband med tillståndsgivningen. F. n. betalas arvodena ut avlotterianordnarna eller serviceföretagen. För att minska risken förberoendeförhållande bör enligt utredningens mening arvodena i fortsättningen istället betalas ut av tillståndsmyndigheten, I de föreslagna kontroUavgifternabör därför enligt utredningens mening som en del ingå detta arvode. Utredningenanser vidare att de som anordnar traditionella lotterier bör kompenseras för deföreslagna kontrollavgifterna genom att stämpel- och lotterivinstskatternaavskaffas vad gäller dessa lotterier. Vidare bör enligt utredningens mening dennuvarande expeditionsavgiften slopas, Idet till utredningens betänkande fogade särskilda yttrandet anförs att detföreslagna avgiftsfinansieringssystemet sannolikt skulle kräva en egenkontroll- och indrivningsapparat. Mot denna bakgrund föreslås att statsmakterna,som ett led i sitt stöd till folkrörelserna, bör kunna avstå från de inkomstersom avgiftsfinansieringen skulle ge. Prop.1981/82:170 104 Deflesta remissinstanserna' har inte något att erinra mot utredningens förslag.Det finns dock flera remissinstanser som ansluter sig till förslaget i detsärskilda yttrandet om att avgiftssystemet inte bör införas. Någraremissinstanser anför att det bör vara tillräckligt att arvodena till kontrollanternafastställs av tUlståndsmyndigheterna, RSV ifrågasätter lämpligheten av attgenom en särskild kontroUavgift låta anordnarna stå för kostnaderna förtillsyn och kontroll. Enligt RSV är det inte heller ändamålsenligt att slopa enfungerande beskattning och i stället införa en sannolikt administrativtbesvärlig avgift. Enligtmin mening finns det inte anledning att helt slopa beskattningen på sätt somhar föreslagits. Jag kommer dock senare att föreslå vissa justeringar i det häravseendet. Somjag tidigare (avsnitt 2,11,3) har anfört, anser jag det inte påkallat atttillsynsmyndigheterna skall administrera utbetalningen av kontrollantarvodena, Ilotteriärenden utgår f.n,, som berördes, avgifter enligt expeditionskungörelsen.Avgiftens storlek uppgår till ,, oavsett lotteriets storlek. Enligt minmening talar starka skäl för att det nuvarande systemet med expeditionsavgifterbör ersättas med ett system med särskilda avgifter i ärenden om lotterier m, m.för att uppnå en bättre täckning av tUlstånds-myndigheternas kostnader inomifrågavarande verksamhetsområde. Ett system av det här slaget synes böra ledatill en viss differentiering av avgifternas storlek med hänsyn bl, a, tillärendets art. Den närmare utformningen av detta avgiftssystem bör ankomma påregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Riksdagensbemyndigande att meddela föreskrifter i ämnet måste inhämtas. Jag föreslår attså sker. 2.13.1Ansvarsbestämmelser 2,13.1.1 Nuvarande förhållanden Denuvarande ansvarsbestämmelserna finns i 10 § LF, TiU böter eUer fängelse ihögsl kan dömas den som olovligen anordnar vadhållning i samband med kapplöpningeller annan tävlan eller som främjar deltagande i otillåten eller utländsksådan vadhållning. Till samma straff kan dömas den som olovligen anordnarautomatspel med penningvinster m.m. eller olovligen innehar enutbetalningsautomat. Förandra brott mot LF än nu nämnda eller mot föreskrifter som har meddelats medstöd av LF kan dömas till böter. Om brottet är grovt kan påföljden bli fängelsei högst , ILF finns vidare en hänvisning lill bestämmelserna i varusmugglingslagen'såvitt gäller olovlig införsel av utbetalningsautomat. 1981/82; 170 105 2,13,1.2Lotteriutredningen Utredningenfömtsätter att de förslag som förts fram av brottsförebyggande rådet (BRÅ) ipromemorian (BRÅ PM 1979:4) Dobbleri leder till lagstiftning. Mot den bakgmndenfinner utredningen inte skäl att föreslå några särskilda bestämmelser somriktar sig mot den grövre brottsligheten på lotlerimarknaden. Denföreslagna ansvarsbestämmelsen innebär i huvudsak att den som olovligenanordnar lotteri eller anordnar lotteri i strid mot föreskrifter som harmeddelats med stöd av lagen, främjar deltagande i utländska lotterier ellerolovligen innehar en ulbelalningsautomat skall kunna dömas fiU böter ellerfängelse i högst , dock inte om ansvar för gärningen kan ådömas enligtBrB eller vamsmugglingslagen. Ansvar skaU inträda vid såväl uppsåt somoaktsamhet. OmBRÅ:s förslag inte leder lill lagstiftning bör enligt utredningens mening -särskilt med tanke på den olagliga bookmakingverksamhet som förekommer förasin en ansvarsbestämmelse som i huvudsak innebär att den som olovligen anordnarlotteri med penningvinster skall kunna dömas till fängelse i högsl . Deremissinstanser som uttalar sig i denna del ansluter sig i allmänhet fillutredningens förslag, BRÅ stäUer sig dock tveksam fill om det finns behov avett slraffmaximum fängelse med hänsyn tUl att utgångspunkten är attstraff för grövre brott skall ådömas enligt BrB. Enligt BRÅ:s mening börstraffet därför vara böter eller fängelse . Enligtmin uppfattning är det angelägel alt med all kraft söka motverka denbrottslighet som kan förekomma i samband med lotterier och spel. Under senareår har illegal spelverksamhet i organiserade och affärsmässiga former kommitatt utgöra ett allvarligt samhäUsproblem. Fömtom att verksamheten medför riskför direkta skadeverkningar av ekonomisk, social och personlig natur kan denutgöra en inkörsport lill annan brottslighet av allvarlig art. Jagkommer i det följande (avsnitt 2,14,3) alt föreslå vissa ändringar som gällerbestämmelserna om dobbleri i BrB, Dessa ändringar innebär i princip attkvalificerade brott mot lotteriregleringen bör falla in underdobbleri-beslämmelsema. Mindre kvalificerade fall av anordnande av äventyrligaspel blir däremot alt bedöma enligt lotteriregleringen. Mitt förslag fillansvarsbestämmelser bör ses mot denna bakgmnd. Föratt BrB:s dobbleribestämmelser skall bli tillämpliga fordras f.n, bl. a. attspelet anordnas för allmänheten. På denna punkt avser jag inte att förordanågon ändring. Av rättspraxis på området framgår att det förhållandet attäventyrligt spel har anordnats som verksamhet i förenings- eller klubbform iaUmänhet inte har hindrat att bestämmelsema om dobbleri har tillämpats. Kvar ståremellertid att exempelvis roulettspel som i förvärvs- 1981/82:170 106 syfteanordnas för en personkrets som på en gång är liten och i verklig mening slutenenbart omfattas av lotteriregleringen, en fräga till vilken jag återkommer idet följande. Sådan brottslighet kan uppenbarligen vara i hög grad straffvärdoch kan bevissvårigheter föranleda att endast lotteriregleringeni praktiken går att tillämpa på förfaranden som kanske 1 realiteten ärdobbleri. Bl.a. mot den bakgrunden anser jag det påkallat att straffet förbrott mot lotteriregleringen även i fortsättningen bör kunna bestämmas tillfängelse i högst . Enligtmin mening är utredningens förslag väl avvägt. Således bör införas en enhetligstraffskala för brott mot lotteriregleringen som innefattar ett straffmaximumom fängelse . Jag avser att återkomma fill ansvarsbestämmelserna ispecialmotiveringen. Denuvarande förverkandebestämmelserna finns i 11 § LF, Om någon döms för brottsom sägs i 10 § LF kan förverkande ske av uppburna insatser samt av bevis omrätt till delaktighet i lotteriet och andra lotteriet avseende handlingar, medvUka olagligen har tagits befattning. På grund av brott som sägs i 10 § kan ocksåförverkas utrustning och annan egendom som använts vid automat-, roulett- ellerbingospel. Förverkande kan ske hos den som döms tiU ansvar för brott enligt 10§ eller hos den som yrkesmässigt tillhandahåller sådan egendom. Döms någon tillansvar för olovligt innehav av utbetalningsautomat skall automaten jämteinnehåll eller dess värde förklaras förverkade, om inte detta är uppenbartobilligt. Deförverkandebestämmelser som utredningen föreslår överensstämmer i huvudsak medde nuvarande bestämmelserna. Enligt förslaget skall dock förverkande ske avinsatser som uppburits vid gärning som innebär brott mot lagen, om det inte äruppenbart obilligt. Ett förverkande skall således inte fömtsätta att någon hardömts till brottspåföljd, Remissinstansernaframför i allmänhet inga invändningar mot förslaget. RÅ anser dock bl.a. attsåväl uppburna insatser vid olagligt spel som utmstning och andra hjälpmedel,vilka använts vid brottslig gärning av förevarande slag, skall förverkas om detinte är uppenbart obilligt. Ävenjag ansluter mig i allt väsentligt till utredningens förslag, som innebär enutökad möjlighet tUl förverkande. Vidare ansluter jag mig till den uppfattningsom RÅ för fram. Jag kommer att närmare behandla dessa frågor ispecialmotiveringen. Prop.1981/82:170 107 Meddobbleri förstås enligt 16 kap. 14 § BrB att för allmänheten anordnaäventyrligt spel om pengar eller pengars värde. Dobbleri kan även bestå i attnågon tUlåter äventyrligt spel i en lokal som han har upplåtit åt allmänhetenhksom att någon deltar i sådant spel om det har anordnats för allmänheteneller annars äger rum i en lokal vartiU allmänheten har tillträde. Straffet ärböter eller fängelse . För deltagande är straffet böter. Vidarefinns i 16 kap, 14 a § BrB en straffbestämmelse om grovt dobbleri. Enligtdenna skall grova fall av anordnande eller tillåtande av äventyrligt spelbestraffas med fängelse i högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovtskall särskilt beaktas om verksamheten har bedrivUs yrkesmässigt, omfattatavsevärda belopp eller annars varit av särskilt farlig art. Grovt dobbleri är -i motsats fill dobbleri - straffbart redan vid förberedelse eller försök (16kap. 17 § BrB). 14 a § och 17 § trädde 1972. I16 kap. 18 § BrB finns en bestämmelse som syftar till att motverka attlägenheter (lokaler eller bostadslägenheter) tillhandahålls förspelklubbs-verksamhet. Under vissa förutsättningar kan straffansvaret förmedverkan till dobbleri utsträckas till den som inte vid upplåtelsen insåg attlägenheten skulle användas för sådan brottslighet men som därefter får vetskapom verksamheten. LF:sdefinition av lotteri Ofr avsnitt 2.3.1) täcker även begreppet äventyrligtspel. Gränsen mellan LF och BrB dras genom att i 1 § LF har tagits in enhänvisning tiU dobbleribestämmelserna i . Av hänvisningen följer att LF inteär tillämplig på typiskt äventyriiga spel. Ursprangligenbetraktades äventyrligt spel som ett brott mot goda seder. Den nutida synen pådobbleri har av den dåvarande chefen för jusfitiedepartementet beskrivits påföljande sätt i prop, 1972:96 (s, 11), Somjag fömt nämnt har dobbleri betraktats huvudsakligen som ett brott mot goda sederoch god ordning. Den allmänna utvecklingen liksom nytillkomna förhållanden pådetta område har emellertid delvis ändrat bilden i fråga om vissa grenar avdenna verksamhet. har sålunda organiserat dobbleri börjatbedrivas på affärsmässigt sätt i former och i en omfattning som hitintillsvarit helt okända här i landet. Ett utmärkande drag hos denna verksamhet är attden i regel försiggår i särskilt iordningställda lokaler, ofta mycket dyrbartinredda, och ibland kombineras med olaga utskänkning av alkoholhaltiga drycker.Insatser och vinster uppgår som regel fill avsevärda belopp. Det finns vidareanledning antaga att det inte sällan föreligger ett mer eller mindre direktsamband mellan ifrågavarande spelhåleverksamhet och annan brottslighet. Jagtänker här på bl.a. att det ingalunda är ovanligt att personer som driverspelhålor har tidigare, ofta svår kriminell belastning och fortfarande synesvara inriktade pä att försörja sig på lukrativ brottslig verksamhet. Beläggfinns även för att 1981/82:170 108 annanbrottslighet har förekommit i anslutning till spelverksamhet och attspeldeltagare till följd av förluster vid spelbordet har drivits in ibrottsliga förehavanden. Till detta kommer alla de svåra skadeverkningar avekonomisk, social och personlig natur som har sin grund i de föriuster och denskuldsättning vissa spelare förr eller senare drar på sig.