prop · G50371 · 1981-12-31 00:00:00 — Utredningen uttalade bl.a. (s.174) att avsikten inte var att förbjuda tillfälliga anställningar, vikariat,provanställning etc. och inte heller arbete som av naturliga skäl eller enligtlångvarig praxis drivs som säsongarbete eller i form av projekt. Begränsningenav möjligheterna att träffa tidsbegränsade anställningsavtal hade enligtutredningen till ändamål att förebygga kringgående av de regler om uppsägningsskyddsom enligt sakens natur gäller enbart för tillsvidareanställningar. Vidremissbehandlingen av utredningsförslag godtogs förslaget pä dennapunkt av flertalet remissinstanser. Frän båda partssidorna på arbetsmarknadenunderströks att det anställningsskydd som följer med en tillsvidareanställninginte får kringgås genom överenskommelser som bara till formen har ett annatinnehåll. Det rådde på det stora hela enighet om i vilka fallvisstidsanställningar borde vara tillåtna. Den lösning som slutligen valdes viddepartementsbehandlingen var emellertid en annan än utredningens. Ipropositionen (prop. 1973:129 s. 145 f) behandlades först tidsbegränsadeanställningar som föranleds av arbetets särskilda beskaffenhet: "---bör lagen, som utredningen har föreslagit,innehålla en regel om i vilka fall anställningsavtal som gäller för viss tidetc. Vid regelns utformning måste beaktas att arbetsgivarna iåtskilliga fall till följd av 1981/82:71 40 arbetsuppgifternassärskilda beskaffenhet har ett befogat intresse av att begränsa en anställningtill , viss säsong eller visst arbete. En på detta sätt begränsadanställning torde ofta ligga lika mycket i arbetstagarens som arbetsgivarensintresse. Somexempel på fall när anställning e.d. får anses befogad kan tas detfallet att en byggnadsarbetare anställs för visst bygge, att en arbetstagaremed speciella yrkeskunskaper anställs för en viss bestämd arbetsuppgift somkräver dessa sä.-skilda yrkeskunskaper eller att en arbetstagare anställs förarbete som pä grund av naturens växlingar eller liknande anledning kan bedrivasendast viss del av året. Gemensamt för dessa fall synes mig vara att densärskilda anställningsformen är föranledd av arbetets särskilda beskaffenhet. Jagdelar därför utredningens uppfattning att visstidsanställning o.d. skall fåanvändas om detta föranleds av arbetets särskilda beskaffenhet." Därefteravvisades i propositionen utredningens förslag att tidsbegränsning avanställningsavtal skulle tillåtas också om det överensstämde med sedvänja inombranschen. Invändningen var att man genom att anknyta till sedvänja inom enviss bransch skulle låsa rättsutvecklingen sä att sedvänja inte längre kundetillskapas sedan lagen hade trätt i kraft. Regeln borde därför enbart vara atttidsbegränsning tillåts när det föranleds av arbetets särskilda beskaffenhet.Dessutom borde vikariats- och praktikantanställningar få tidsbegränsas. Omprovanställning yttrades därefter följande i propositionen (s. 146): Fränarbetsgivarhåll har understrukits att det finns ett starkt behov av att kunnaanställa folk på prov utan att de särskilda reglerna om anställningsskydd viduppsägning blir tillämpliga. Det är en synpunkt som utan tvekan har visst fogför sig. Kanske särskilt när det gäller ungdom men ocksä i fräga om annanarbetskraft, t.ex. handikappade och äldre, finns det utan tvivel behov av attgenom provanställning få klarlagt om den arbetssökande kan klara de medanställningen förenade arbetsuppgifterna utan att arbetsgivaren underprövotiden blir bunden av länga uppsägningstider osv. Det kan därför övervägasatt föra in en bestämmelse i lagen som ger arbetsgivaren möjlighet att anställapersoner pä prov . Enligt min mening finns det dock risk för att ensådan regel skulle komma att missbrukas. Bl.a. kan det befaras attprovanställningar kommer att användas i ökad omfattning inom branscher elleryrkesgrupper där sädana anställningar f.n. knappast förekommer. Jag anserdärför att frågan om provanställningar i stället bör lösas så, attarbetsmarknadsparterna ges möjlighet att genom kollektivavtal tillåta dennaanställningsform i den utsträckning som det är påkallat. Vid överläggningar medLO och TCO har dessa organisationer förklarat sig beredda att medverka till attsådana avtal kommer till stånd. Det kan eventuellt bli aktuellt att träffaavtal om provanställningar med giltighet för vissa branscher eller för vissayrkesgrupper. Möjlighet bör också finnas att träffa avtal om att provanställningarskall få förekomma inom ett visst företag. Liksom andra avtal som innebäravvikelse från lagens bestämmelser bör avtal om fillåtelse av provanställning iprincip träffas på förbundsnivå. Det bör dock inte finnas något hinder mot atti förbundsavtal delegera beslutanderätten. 1981/82:71 41 Slutligentillades i propositionen (s. 146); Mankan inte utesluta att det i vissa branscher eller företag kan finnas särskildabehov av att tillåta anställning för begränsad tid i fall som inte täcks av denyss förordade bestämmelserna. Jag föreslår därför att även sådan tidsbestämdanställning som inte är att anse som provanställning, vikariat ellerpraktikantanställnjng skall kunna komma till stånd i enlighet med bestämmelse ikollektivavtal som slutits pä förbundsnivå. Möjligheten för fackförbund attgenom kollektivavtal dispensera frän lagen i nu ifrågavarande hänseende bör getillräckligt utrymme för de särskilda hänsyn som förhållandena i småföretagibland kan påkalla. Vissfidsanställningför en tillfällig arbetsanhopning, dvs. vad Åmanska utredningen sannolikt hadesyftat på med uttrycket tillfällig anställning, nämndes inte särskilt iproposifionstexten. Inte heller sades något om det problem som ligger i attmånga, i allmänhet mindre, företag inte omfattas av kollekfivavtal. Dettaproblem påpekades däremot under riksdagsbehandlingen (InU 1973:36 s. 64).Propositionens förslag antogs av . I utskottsbetänkandet uttaladesemellertid (s. 31) att frågan om en provanställningsregel i lagen skulle fä tasupp pä nytt, om utvecklingen visade att det föreslagna systemet inte fungerarpä ett tillfredsställande sätt. Fråganom utrymmet för provanställning och för visstidsanställning vid tillfälligarbetsanhopning har som jag förut nämnde blivit den kanske främsta stridsfråganmed anknytning till anställningsskyddslagen. Desom är kritiska mot lagens nuvarande lösning på denna punkt har i huvudsakföljande argument. Det finns på mänga hållhos företag och myndigheter ett stort och berättigat behov av möjligheter tillprovanställning och anställning tillfälligt vid en övergående arbetsanhopning.Med det mycket starka anställningsskydd som är knutet tilltillsvidareanställningen är det från arbetsgivarnas synpunkt inte mer änrimligt att en nyanställd arbetstagares förmåga att klara av arbetet fårprövas under ett inledningsskede, innan anställningen övergår i entillsvidareanställning. Från de anställdas synpunkt är det också ett intresseatt det finns möjligheter till provanställning när det verkligen finns ettprövobehov. Det skulle allmänt sett bli lättare att fä anställning omprovanställningsmöjligheten fanns, och provanställning är även från denenskilde arbetstagarens synpunkt ett bättre alternativ änfillsvidareanställning med uppsägning, när det visar sig att arbetstagaren intepassar för arbetet. Pä liknande sätt är det rimligt att det finns möjlighetertill korttidsanställning när man redan pä förhand vet att arbetsgivarens behovav en extra arbetsinsats är tillfälligt. Det besvär och den tidsutdräkt som detför med sig att i sådana situationer tillsvidareanställa för att sedan mereller mindre omgående säga upp på gmnd av arbetsbrist får till verkan attarbetsgivarna hellre avstår helt, något som inte ligger vare sig i arbetsgivarenseller i arbetstagarnas intresse. 1981/82:71 42 Denmöjlighet att träffa kollektivavtal som anvisas i anställningsskyddslagenhar enligt kritikerna inte visat sig vara en tillfredsställande ellertillräcklig lösning. Alltför många arbetsplatser bland dem som i och för sighar kollektivavtal och alla de mindre företag som inte har kollektivavtalsaknar möjlighet att provanställa och att anställa för ett tillfälligtarbetskraftsbehov. Där det finns kollektivavtal om sådana anställningar ärnämligen avtalsbestämmelserna enligt kritikerna ofta alltför restriktiva.Svårigheterna har medfört negativa verkningar för sysselsättningen i stort ochhar hämmat i synnerhet småföretagsamheten på ett sätt som inte kan ligga inågons intresse. Företagen har efterhand tvingats anpassa sig eftersvårigheterna. Det kan därför vara svårt att i en statisfisk undersökning avdet slag som anställningsskyddskommittén har lålit ulföra belägga situationenmed klara siffror. Den intensiva debatt som har förekommit och de ständigtupprepade och enigt framförda klagomålen frän företagarhäll utgör dock beläggnog. Åven från kommunalt håll sägs ofta att de möjligheter som kollektivavtalenerbjuder är otillräckliga; kommunerna har t.ex. över huvud inte någramöjligheter till korttidsanställning för tillfällig arbetsanhopning i sinakollektivavtal. På statens område har behoven i betydande män tillgodosettsförordningsvägen. Slutligen bör enligt kritikerna tilläggas att det ärprincipiellt fel att inte redan i lagen föreskriva den ordning som lagstiftarenvill se tillämpad. Desom försvarar den nu gällande ordningen har huvudsakligen följande skäl för sinståndpunkt. Frånanställningsskyddssynpunkt är det ett mycket viktigt intresse att förekommamissbruk av möjligheterna att träffa andra anställningsavtal äntillsvidareavtal. Ett alltför omfattande bruk av tidsbegränsade avtal innebäri själva verket ett angrepp mot anställningsskyddets grundvalar. Det kan i ochför sig finnas skäl att tillåta provanställning pä vissa områden och undervissa förutsättningar. Men syftet skall då inte vara att ge arbetsgivarna enallmän möjlighet att välja och vraka. Det skall finnas ett klart behov av ettprov, t.ex. när det måste ställas särskilda krav på kvalifikationer hos enarbetssökande som inte kan visa att han eller hon har skaffat sig dekvalifikationerna genom utbildning eller tidigare arbetserfarenhet. Det kan välockså i vissa sammanhang vara pä sin plats med en möjlighet tillkorttidsanställning vid en tillfällig tillströmning av arbetsuppgifter. Riskernaför missbmk och kringgående av lagen är emellertid uppenbara. Genom den valdalösningen att låta parterna inom de olika områdena av arbetsmarknaden träffakollektivavtal i saken har de fackliga organisationerna fått möjlighet tillinsyn i och kontroll över tillämpningen inom ett område av företagensanställnings- och personalpolitik som är av den allra största betydelse förarbetstagarna. Man mäste ha starka belägg för att denna lösning har misslyckatsinnan man beslutar att göra en ändring som innebär att anställningsskyddet pådenna punkt försämras för det alldeles övervägande antalet löntagare. Någrasådana belägg finns inte. 1981/82:71 43 sökningar som har gjorts av anställningsskyddskommitténtalar inte på nägot sätt vare sig för att man här skulle ha att göra med någotsysselsätt-ningspolitiskt problem av betydelse eller för att de nuvarandemöjligheterna till provanställning och visstidsanställning för tillfälligarbetsanhopning skulle objektivt sett vara för små. Snarare talar siffrorna förmotsatsen. Det är betecknande inte minst att de möjligheter somkollektivavtalen ger har utnyttjats i så ringa utsträckning. Det naturliga äratt det mindre företag som saknar möjlighet t.ex. att provanställa skaffar sigden möjligheten genom att ansluta sig till det kollektivavtal som finns inomverksamhetsområdet. Det kan ske genom att företaget organiserar sig ellertecknar ett s.k. hängavtal. Själv ser jag saken på följande sätt. Det har egentligen inte bestritts, och kan enligt minmening inte bestridas, att det i många sammanhang behövs en möjlighet attanställa på prov utan att det för arbetsgivaren för med sig hela detlångsiktiga åtagande som anställningsskyddslagen knyter tilltillsvidareanställningen. När anställningsskyddslagen kom till var det ocksåen allmän uppfattning att provanställningsformen behövs. Belägg för det finnerman inte minst i de avsnitt ur propositionen som jag återgav. Det sägs därbl.a. att det kanske särskilt när det gäller ungdom men ocksä i fråga om annanarbetskraft, t.ex. handikappade och äldre, utan tvivel finns ett behov av attkunna anställa pä prov. Att det trots allt finns bestämmelser i mångakollektivavtal om provanställning är ett ytterligare gott bevis på att behovetfinns och att det inte finns något skäl att betrakta provanställningen somsådan som nägot skadligt eller oberättigat. Även en möjlighet att visstidsanställa för tillfälligaarbetsanhopningar behövs i åtskilliga fall. Lagens regler om uppsägningstideroch uppsägningsförfarande passar inte och är f.ö. knappast avsedda för fallnär man redan på förhand vet att arbetsgivarens behov av en extrainsats ärbegränsat fill . Pä vissa områden, t.ex. inom handeln och på andrahåll inom servicesektorn, är relativt kortvariga arbetstoppar en välkänd företeelse,och kollektivavtal om visstidsanställning har dä ofta också träffats. Det kaninte vara rimligt att en arbetsgivare, som verkligen har ett helt tillfälligtbehov av extra arbetskraft, skall i brist på möjligheteratt korttids-anställavara hänvisad till att försöka fä till stånd övertidsarbete, anlitaentreprenörer eller föredra att helt avstå från att få arbetet gjort. Frågan är dä om den lösning som anvisas i 3 och 5 §§anställningsskyddslagen är den bästa. När man skall besvara den frågan kan maninte inskränka sig till att undersöka om det faktiskt har kommit till stånd etttillräckligt utrymme för sådana tidsbegränsade anställningar som saken härgäller. Det är fråga om en avvägning. Anställningsskyddslagen bör främja tillsvidareanställningaroch bör därmed vara restriktiv mot andra anställningsformer, i den meningenatt de inte tillåts om det inte finns klara skäl för det. Vidare mäste man vägain de risker för missbruk och kringgående 1981/82:71 44 somåberopas i 1973 ärs proposition och som man pä fackligt håll även nu tillmäterstor betydelse. Denmest omfattande och utvecklade undersökningen av anställningsformerna undersenare år har genomförts som ett led i anställningsskyddskommitténs arbete.Den består av en kartläggning av de kollektivavtalslösningar som finns påområdet och av en enkätundersökning i syfte att få en uppfattning om denfaktiska tillämpningen av reglerna och om företagens åsikter rörande reglernasbetydelse för anställningspolitiken. Somjag har antytt har undersökningen dock inte gett några entydigaoch oomtvistliga resultat. Det hänger väl i inte ringa mån samman redan medämnets natur men har till viss del också sin grund i undersökningensuppläggning och genomförande. Vissa siffror kan förklaras på olika sätt, såsomocksä den efterföljande diskussionen har visat. Att provanställning, för att taett exempel, anlitas i mycket få fall på vissa områden och hos företag av vissaslag och storiekar kan tolkas som att behovet där av sädana anställningar ärlitet men också sä att utrymmet för provanställning är för litet ellersvårigheterna att utnyttja utrymmet för stora. Undersökningsresultaten ger inteså mycket besked om den innebörd som har lagts in i olika kollektivavtalsbestämmelserom provanställning och den betydelse som en snävare eller mindre snäv tolkninghar haft för fillämpningen. Man kan vidare inte bortse frän att ett regelsystemsom det gällande pä nägot påverkar attityder och faktiskt handladepå ett sätt som det inte går att få något säkert grepp om i en stafisfiskundersökning av det slag som det här gäller. Det är slufiigen också ganskauppenbart, för att ta ännu ett exempel, att en undersökning som utmynnar i enuppskattning av hur många arbetstillfällen som hade kunnat vinnas om lagensregler hade sett ut på ett annat sätt måste, som anställningsskyddskommitténocksä har gjort, omvärvas med så många reservationer att dess praktiska värdeblir ringa. Med detta vill jag inte ha sagt att anställningsskyddskommitténsstatistiska undersökning saknar värde. Inte minst har den enligt min meninghaft sin avsevärda betydelse för att rensa debatten och vederläggaöverdrifterna i denna. Denavvägning som skall göras bör emellertid inte i första hand ta tillutgångspunkt de siffror som finns i kommitténs utredningsmaterial. Bedömningenbör göras mer fristående och grunda sig även på vad man i övrigt vet,efter sju ärs praktisk tillämpning av anställningsskyddslagen, om de häraktuella frågorna. Till bilden hör att den svenska anställningsskyddslagen viden internationell jämförelse visar på en betydligt mera restriktiv hållning idetta avseende än andra länders motsvarande lagar (se t.ex. internationellaarbetsbyräns rapporter VIII (1) och VIII (2) samt V (I) Terminafionof Employment at the Initiative of the Employer till 1981 och 1982 årsarbetskonferenser inom ). Detgår enligt min mening inte att i något slags objektiv mening bedöma ombestämmelserna om t.ex. provanställning i ett visst givet kollektivavtal 1981/82:71 45 gerett fillräckligt eller rätt avpassat utrymme för den anställningsformen. Förstoch främst mäste varje bedömning bygga på en ingående kännedom om förhållandenainom avtalsområdet, och den kännedomen är det i första hand de där verksammaoch avtalande parterna som har. Ett ytterligare problem är emellertid attfrågan i inte ringa mån är en intressefråga, vilken enligt sakens natur ärföremål för olika värderingar och vilken det likaledes ligger närmast fill förde berörda parterna att behandla. Att frågan delvis är av denna natur ochdärför ägnad för förhandlingar och avtal innebär å andra sidan inte att mangenom att anlita enbart den vägen skapar en garanfi för att man når det allmäntsett bästa resultatet. Som i allt förhandlande är det fråga om ett givande ochtagande, vid vilket de sakligt bäst underbyggda argumenten inte alltid är deensamt avgörande. Närman bedömer anställningsskyddslagens nuvarande lösning måste man därför ta ettstörre grepp över problematiken och se fill arbetsmarknaden i stort och tillvad som frän mer allmän och principiell synpunkt ter sig riktigt. Lösningenatt helt hänvisa till förhandlingar och kollektivavtal skulle väl med rättakunna kritiseras som otillfredsställande, om det kan beläggas t.ex. att manöver huvud inte når något avtalsresultat pä områden där det, såvitt man kanbedöma utifrån, finns ett behov av tidsbegränsade anställningar, utan att detkan förklaras på vad sätt detta särskilda område skulle skilja sig från andra områdendär avtalslösningar har nåtts. Självfallet ligger det också ett särskiltproblem i lösningen att enbart hänvisa till kollektivavtal, i sä måtto attstatsmakterna därigenom anvisar en form för reglering av vissa rättsligaförhållanden på arbetsmarknaden i vetskap om att den formen i realiteten intekommer att täcka arbetsmarknaden i dess helhet. Det kan visserligen sägas attdet enskilda företag som vill ha en möjlighet att provanställa alltid kanträffa ett kollektivavtal eller ansluta sig fill ett sådant. Därmed skullelagen ha en kollektivavtalsfrämjande effekt. Bortsett från hur man värderar densynpunkten som sädan, är det dock klart att den innebär att man i vissutsträckning ser bort från realiteterna. harberäknat att av de arbetsplatser som sysselsätter arbetaresaknar kollektivavtal och att motsvarande siffra på tjänstemannaomrädet äromkring (). Man kan inte räkna med att kollekfivavtalen nåren fullständig täckning av småföretagssektorn. Principiellt sett kan det ocksådiskuteras om ett tvång av den art som det här rör sig om är rätta vägen att näett sådant resultat. Meddetta kommer jag in på vad som enligt min mening är huvudskälen för en ändringav 5 § anställningsskyddslagen i syfte att direkt i lagen föra in ett utrymmeför provanställning och visstidsanställning för tillfällig arbetsanhopning. Detfinns om man ser till arbetsmarknaden i dess helhet ett oomtvisfiigt ochutbrett behov av de anställningsformerna. Man mäste utgå frän att det behovetinte är i tillräcklig och rimlig mån tillgodosett, i varje fall såtillvida attdet inte finns något utrymme för de Prop, 1981/82:71 46 bådaanställningsformerna inom den kollektivavtalslösa sektorn av arbetsmarknaden.Utgångspunkten bör mot denna bakgrund principiellt sett vara attprovanställning och anställning för tillfällig arbetsanhopning skall varaenligt lagen tillåtna anställningsformer över hela arbetsmarknaden. Preciseringaroch särskilda fillämpningsföreskrifter, liksom på sina håll kanske ocksåbegränsningar eller utvidgningar i jämförelse med lagens regler, bör vara ettämne för kollektivavtal. Därmed fastställer man en sådan relation mellan lagoch kollektivavtal som är den vanliga i nyare arbetsrättslig lagstiftning. Baraom man måste räkna med att en regel i lagen om tillåtande av provanställningoch visstidsanställning för tillfällig arbetsanhopning inte skulle kunnautformas pä ett från den praktiska tillämpningens synpunkt lämpligt sätt ochförses med tillräckliga garantier mot missbruk, bör man hålla fast vid dennuvarande lösningen. Som jag strax skallutveckla finns det enligt min mening goda möjligheter att utforma en riktig ochlämplig lösning i lagens egna bestämmelser. Innan jag går in på detta vill jagemellertid ta upp en ytterligare synpunkt frän debatten kring de olikaförslagen i anställningsskyddskommittén. och har båda isina remissyttranden ställt sig avvisande till förslaget att föra in en regelom provanställning i anställningsskyddslagen. Den allmänna bakgmnden tilldetta är de växande svårigheterna för de arbetshandikappade att få arbete påden öppna arbetsmarknaden och bristen på framgång i ansträngningarna att vändapå denna utveckling med tillgängliga medel, bland dem främjandelagen.Handikapporganisationerna menar att ett införande i lagen av en möjlighet attprovanställa inte innebär några garantier för en förbättring av situationen. Deser däri snarare en risk för uttunning av det anställningsskydd som lagen geroch hävdar att provanställning därför bör liksom få förekomma bara omdet har stöd i kollektivavtal. har tillagt att det bör ställasstränga krav för att en provanställning skall få avslutas av arbetsgivaren istället för att övergå i en tillsvidareanställning; det bör kunna klart visasatt arbetstagarens arbetsförmåga var mer begränsad än vad som förutsattes vidprovanställningens början. (majoriteten) anser ocksåatt provanställning bör vara tillåten enbart i den mån det träffas kollektivavtaldärom, dock utan att mer ingående motivera ståndpunkten eller särskilt behandlade handikappades situation. har å andra sidan getttill känna motsatt mening. Tilldetta vill jag säga att jag inte kan se att handikapporganisationerna haranfört något självständigt skäl av betydelse för den grupp, vars intressen dehar att bevaka, mot en förändring i lagen varigenom utrymme skapas förprovanställning. Det må vara sant att förändringen som sädan i varje fall inteskapar några garantier för anställning av fler arbetshandikappade på den öppnaarbetsmarknaden. För att man skall uppnå det behövs också andra åtgärder. Mendet är inte nägot argument mot förändringen. 1981/82:71 47 Argumentetemot skulle vara att man riskerar att tunna ut anställningsskyddet, till skadaför de handikappade. Detta är emellertid fill väsentlig del en fråga om hur dennya regeln utformas. Att en möjlighet att provanställa skulle pä det sättetbli till skada snarare än till nytta, finns det såvitt jag har kunnat finnainte några belägg för. Syftet med en lagändring är självfallet det motsatta,nämligen att de nya reglerna i praktiken skall göra det lättare för de utsattagrupperna att över huvud få en möjlighet att komma in pä den öppnaarbetsmarknaden. Och den inställningen är inte ny. Jag erinrar om vad jagfidigare återgav ur proposifion (s. 146). Detfinns enligt min mening två huvudsynpunkter som bör beaktas när man utformarregler i lagen om tillåtande av provanställning och visstidsanställning förtillfällig arbetsanhopning. Delvis stär de i ett motsatsförhållande tillvarandra.