prop · G503155 · 1981-12-31 00:00:00 — omstöd till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet; Regeringen föreslår att anta de förslagsom har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll. I propositionen föreslås att ett stöd tillkvinnoorganisafionernas centrala verksamhet inrättas. Med kvinnoorganisationavses sådan organisation som i första hand arbetar för att förbättra kvinnansställning i samhället och aktivt arbetar för jämställdhet mellan kvinnor ochmän. Det ekonomiska stödet föreslås utgå med 125 000kronor som grundbidrag för organisationer med mer än 3 000 medlemmar. Dessutomföreslås ett rörligt bidrag med per medlem. Den rörliga delen avbidraget föreslås inte utgå för fler än 60 000 medlemmar. Som medlem räknas densom fyller . Halvt grundbidrag föreslås utgå till organisationermed fler än 1 500 men färre än 3 000 medlemmar. 1 1981/82. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, Åsling, Söder, , , , , , ,, Tilländer, Ahrland, Propositionom stöd till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet Frågan om ett kontinuerUgt statligt verksamhetsstödtill kvinnoorganisationer har aktualiserats vid ett flertaltillfällen. Kvinnoorganisationer har bl. a. vid konferenser och viduppvaktningar hos regeringen tagit upp frågan om statsbidrag. Redan i mitten av1970-talet framfördes önskemål om statsbidrag av t. ex.Fredrika-Bremer-förbundet i den referensgrupp för folkrörelsefrågor som finnsi kommundepartementet. ,och har ien gemensam skrivelse fill regeringen hemställt om statsbidragfill kvinnoorganisafionerna. och Husmodersförbundethem och samhälle har framställt samma krav i en skrivelse . Som motiv för sådana bidrag har man frånkvinnoorganisafionernas sida hänvisat särskilt till organisationernas arbeteför ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Man har även hänvisat tillorganisafionernas allmänna insatser för kvinnor i samhällsarbete ochsamhällsdebatt. Efter bemyndigande av regeringen tillkallade chefenför kommundepartementet en särskild utredare' med uppdragatt utreda frågan om hur ett statligt stöd till kvinnoorganisationerna kundekonstrueras. Utredaren avlämnade betänkandet (SOU 1980:44)Bidrag till kvinnoorganisationer. En sammanfattning av utredningsmannens över- 1)Riksdagsledamoten , Prop.1981/82:155 3 vägandenoch förslag bör tas till protokollet i detta ärende som bilaga 1, Betänkandethar remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och ensammanställning av deras yttranden bör fogas fill protokollet i ärendet sombilaga 2. Jag har i detta ärende samrått med statsrådet som ansvarig i regeringen för jämställdhetsfrågorna. bildades de förstakvinnoorganisafionerna i . Bland dessa märks kvinnasäganderätt, som bildades , och , som bildades år1884. bildades och Kooperativa Kvinnogillet (nuvarande ). bildades också de första fackföreningarna förkvinnor, såsom sjuksköterskors allmänna pensionärsförening. Föreningen i statenstjänst och . Föreningen kvinnor(nuvarande ), (nuvarande hem och samhälle) samtInternationella och frihet bildades samtliga mellanåren 1900 och 1920. beslut om rösträtt för kvinnorföregicks av en intensiv akfivitet bland kvinnoorganisationerna. Redan år 1903hade för kvinnors politiska rösträtt bildats. Föreningen bleven av stöttepelarna för kvinnors kamp för rösträtten. De första partipolitiskakvinnoorganisationerna på riksnivå bildades kort efter det att hadebeslutat om allmän rösträtt för kvinnor. och bildades båda . (nuvarande ) bildades år 1933öch . De angivna årtalen avser bildandet avriksorganisationer. De första lokalföreningarna hade i allmänhet bildatstidigare. Under främst har ytterligarekvinnoorganisationer tillkommit. Bland dessa märks både organisationer avrikskaraktär och organisationer med mer lokal anknytning. Bland organisationerav rikskaraktär kan nämnas Grupp 8 som bildades och för invandrarkvinnor som bildades . Arbetetskvinnor, Kvinnofronten, Kvinnor i och Kvinnohusgrupper är exempelpå nya organisafioner med mer lokal anknytning som har vuxit fram under1970-talet. Prop.1981/82:155 4 Kvinnoorganisafionerna har ett arbetssätt som ärtraditionellt inom svenskt organisationsliv. Verksamheten bedrivs vanligen ilokalföreningar och på läns- och riksplan. De lokala föreningarna harregelbundna sammankomster. Dessa kan antingen vända sig enbart fill medlemmareller vara öppna för allmänheten. En del av verksamheten bedrivs i form avstudiecirklar. På läns- och riksnivå är mötesverksamhet iallmänhet inte lika livlig som den på lokalplanet. Organisafioner på dessanivåer fungerar i stället ofta som en sammanhållande och informerande del avresp. förekommer också seminarier och kursersom vänder sig till opinionsbildare i jämställdhetsfrågor. Lokalföreningarnakan ofta också få service i olika frågor från läns- och riksorganisationerna. Kvinnoorganisationerna försöker att på många skildasätt framföra sina krav och sin syn på olika samhällsfrågor. Detta sker genommassmedia, egna fidningar, demonstrafioner o. d. De störrekvinnoorganisafionerna är dessutom ofta remissorgan för statliga utredningar. TABELL 1: Antal medlemmar i kvinnoorganisationerna,antal läns- resp. lokalorganisafioner. Avser antal kvinnliga medl. i moderata samlingspartiet, 17,000 erlägger medlemsavg, till kvinnoförb. Inkl. 13,700 avgifts-befriade pensionärer som varit medl. Varav1.6(X) som betalade medlemsavgift ORGANISATION Antal med- Läns- Lokal- Anm, Area of () för fred och frihet Andelen medlemmar ikvinnoorganisafionerna varierar högsta avsevärt. Utredaren har åskådliggjortdetta förhållande i en särskild tabell (tabell 1) fill vilken jag här villhänvisa. De flesta organisafionerna definierar medlem som en person vilken harbetalt stadgeenlig avgift och förklarat sig villig att arbeta efterorganisationens stadgar och för dess mål. Flertalet kvinnoorganisationer harendast kvinnliga medlemmar men några har också manHga medlemmar. Männen utgördock en liten andel av medlemmarna. De större organisafionerna har i allmänhetlokalavdelningar inom de flesta län. De mindre organisationerna ochsammanslutningarna finns däremot oftast bara på en eller ett par orter. 2.2 Nuvarande stöd till kvinnoorganisationerna Samhällets stöd till folkrörelseroch organisationsliv har utvecklats främst . Stödethar getts i olika former. Förutom rent ekonomiska bidrag till organisationernasdirekta verksamhet utgår ofta lokalstöd, utbildningsstöd, bidrag till olikaprojekt etc. Dessutom försöker samhället även i övrigt att på olika sättunderlätta organisationernas verksamhet. Flertalet organisationer, såsomidrott-, ungdoms- och nykterhetsorganisationer, får ett konfinuerligtstöd från samhället. Stödet utgår ofta från såväl stat som landsfingskommun ochkommuner. Förutom ett kontinuerligt verksamhetsstöd kan organisationerna ocksåfå projektstöd för vissa särskilt angivna ändamål. En grupp organisationer somemellertid står vid sidan om c c '> Bidrag till seminarium - A 1/1 C3 o 3 / / 1 c c 1) > CO -O C S= C **- li«l' |-åäs j5 S U M 2 .s a ,s 3 C/) Prop.1981/82:155 7 ettkonfinuerligt verksamhetsstöd från samhället är kvinnoorganisationerna. Denstatliga bidragsgivningen kan omfatta bidrag såväl fill organisafionernasverksamhet på riksplanet som till verksamhet på regional och lokal nivå.Bidragen från landstingskommuner och kommuner ges i de flesta fall tillverksamheter på regional resp. lokal nivå. Samhällethar haft olika mofiv för att stödja organisafionerna. Organisationernas arbetemed att engagera och utbilda sina egna medlemmar är en av grundvalarna för dendemokratiska uppbyggnaden i . Organisationerna utgör vidare ettalternafiv fill en alltmer kommersialiserad omvärid, där de egna inifiativenofta får stå fillbaka. Organisationerna kan i många fall komplettera ellerutgöra ett alternativ till samhällets insatser på olika områden. En följd av det ökade samhällsstödet har blivit attorganisationerna har kunnat bredda sin verksamhet och även fått möjlighet attengagera sig inom nya områden. En förutsättning för denna utveckling har varitoch är att samhällets stöd inte innebär en styrning av organisationernasverksamhet utan att dessa får verka självständigt ufifrån sina egna mål ochvärderingar. För organisationerna har samhällets ekonomiska stöd inneburit ensäkrare grund för en långsikfig planering. Organisationerna har inte enbartbehövt lita till medlemsavgifter och andra insatser av sina medlemmar. Detstöd som hitfills har utgått fill kvinnoorganisafionerna har i storutsträckning enbart varit projektstöd. Exempel på detta är bidrag förinternafionellt biståndsarbete, bidrag för upplysning i sexual- och samlevnadsfrågoroch bidrag för informafion till invandrarkvinnor. Utredningen har sammanställt uppgifter omstatsbidragen till kvinnoorganisationer i en tabell (tabell2), till vilken jag vill hänvisa. Sammanställningen visar att det totalt utgicknära till kvinnoorganisationerna. Härav utgör bidragen tillinternafionell biståndsverksamhet ca , vilket motsvarar ca65 % av det totala stöd som utgick till kvinnoorganisationerna. Förutom dessabidrag utgår från staten tidskriftsstöd fill vissa kvinnoorganisationer för detidningar och tidskrifter som de utger. 2.3Stöd till kvinnoorganisationernas centrala arbete Gemensamt för kvinnoorganisationerna är derasinsatser för att ändra på de förhållanden som kvinnor lever i. De försökerpåverka inställningar och förändra människors attityder gentemot kvinnor ochderas roller i samhället. För att detta arbete skall bli framgångsrikt fordrasatt de ständigt bevakar olika företeelser i samhället. Enligt min mening måstekvinnoorganisationerna tillförsäkras en sådan ekonomisk bas att de kan planerasin verksamhet och driva den utan att behöva förlita sig på tillfälligaekonomiska bidragsmöjligheter. Prop.1981/82:155 8 Kvinnoorganisafionerna har verkat pådrivande påmånga olika samhällsområden. Utredningen nämner bl. a. arvsfrågan,näringsfrihetsfrågan, likalönsprincipen, rätten fill utbildning, kvinnligrösträtt, behörighetslagen som gav kvinnor fillträde till sådana stafiigatjänster som fidigare varit förbehållna männen, inrättande av , hemsyster-utbildning, utbildning av hemkonsulenter. Centralgiffinformation, barnkupéer på SJ, särbeskattning, liberalareaborfiagsfiftning, allmän förskola, utbyggd föräldraförsäkring, förbud mot försäljningav vissa krigsleksaker, lagen om jämställdhet mellan män och kvinnor,jämställdhetsombudsmannen, utbyggnad av barnomsorgen. Kvinnoorganisationerna driver en mängdfrågor. Bland dessa märks frågorna om kvinnors rättvisa representation på olikasamhällsområden, kvinnors lika rätt till förvärvsarbete, styrd praktiskyrkesorientering i skolan, dvs. hälften av tiden skall eleverna praktiseramansdominerade yrken och hälften i kvinnodominerade yrken, ökad forskning omprevenfivmedel för kvinnor och män, tillgång till effektiv smärtHndring vidförlossning dygnet runt, ökade resurser för mammografiundersökningar,språkundervisning med samhällsinformafion och grundutbildning för hemarbetandeinvandrarkvinnor med låg utbildning, barnomsorg för invandrarbarn under fidenmodern bevistar svenskundervisning, aktioner mot kvinnomisshandel. Många kvinnoorganisationer gör betydande insatser iutbildningen av kvinnor. De som inte har vana att arbeta i grupp erbjudsutbildning i sammanträdesteknik, argumentafionsteknik och liknande. En sådanutbildning kan enligt min mening stimulera kvinnor att i ökad utsträckningengagera sig i samhällsutvecklingen och bli ledamöter i beslutande organ. Erfarenheter visar att kvinnor som är akfiva ikvinnoorganisationer ofta även aktiverar sig i övrig föreningsverksamhet och ide politiska parfierna. Kvinnoorganisationerna utgör härigenom en viktigrekryteringsbas för olika samhällsinsatser. En annan åtgärd för att öka den kvinnligarepresentationen i beslutande organ är att inom ungdomsverksamheten fästasärskild uppmärksamhet vid flickornas vidareutveckling. Av undersökningar somhar. gjorts av framgår klart det värde som ligger i attungdomar knyts till föreningslivet . Undersökningarnavisar att det är svårt att intressera äldre ungdomar och vuxna förföreningsliv, om de inte redan som yngre har deltagit i sådan verksamhet.Undersökningarna visar också att ungefär lika stort antal flickor som pojkardeltar i föreningslivet under tonåren. I vuxenorganisationernas beslutandeorgan är emellertid kvinnorna i minoritet. I den debatt om ökad jämställdhet som fördesframför allt , hävdade många att arbetet för jämställdhet bordeske genom organisationer som bestod av både kvinnor och män. Kvinnor och mänskulle tillsammans driva jämställdhetsfrågorna, eftersom dessa frågor inte baragällde kvinnans utan även mannens situation, både i hemmet och ute i 1981/82:155 9 Debatten fick fill följd att någrakvinnoorganisafioner beslutade att förändra sin organisationsstruktur. Blandannat beslöt att avskaffa medlemsavgiftentill kvinnoförbundet och att skapa möjligheter för kvinnodistrikten att ombildastill s. k. kvinnoråd, bestående av både kvinnor och män. KooperafivaKvinnogillet bytte namn till och inbjödäven män som medlemmar. Andra ansåg dock att det var nödvändigt att arbeta isärskilda kvinnoorganisafioner så länge det inte var möjligt för kvinnor ochmän att arbeta på samma villkor. De framhöll att kvinnor genom att arbeta inomen särskild kvinnoorganisation har större möjligheter att lära sig att framförasina åsikter. Dessutom ansåg de att de "särskilda kvinnofrågorna"bäst borde kunna drivas av kvinnoorganisationerna. Det finns ingen anledning att här ta upp dennafrågeställning. Enligt min mening är det arbete som utförs avkvinnoorganisationerna av stor betydelse i vårt samhällsarbete. Genom att aktualiseraproblemen och ständigt påminna om deras existens, har organisationernatålmodigt och genom ihärdigt arbete under lång fid förändrat medborgarnas synpå kvinnornas situafion, Kvinnoorganisafionernas arbete medjämställdhetsfrågorna är av utomordentligt stor betydelse för vårt samhälle.Varje reform, som har genomförts efter agitafionsarbete frånkvinnoorganisafionernas sida, har varit betydels-full på vägen motjämställdhet, antog regeringendirektiv för utredning om statsbidrag till kvinnoorganisationer. I direktivenbetonades kvinnoorganisationernas betydande insatser när det gäller att ställakvinnornas problem i centrum och att driva på arbetet för ökad jämställdhet.Med hänsyn härtill borde kvinnoorganisafionerna inte stå utanför det reguljärastatliga stödet till folkrörelser. Utredningen skulle främst syfta till attlösa de tekniska problemen i samband med ett statsbidrag tillkvinnoorganisationerna. Bidraget borde få formen av ett kontinuerligtverksamhetsstöd för organisationernas centrala arbete. Utredningens huvudförslag är attett kontinuerligt verksamhetsstöd till kvinnoorganisationernas centralaverksamhet skall utgå. Nästan alla remissinstanser ärpositiva till förslaget. Man framhåller bl, a, att kvinnoorganisafionerna varitpådrivande när det gäller kvinnornas ställning i samhället. Åtskilligainstanser framhåller också att det är kvinnoorganisafionerna som har debästa förutsättningarna att driva frågan om jämställdhet. En delremissinstanser anser att det är ett rättvisekrav att kvinnoorganisationerna ilikhet med andra organisationer erhåller statligt stöd för sin verksamhet. Ettfåtal remissinstanser är negativa eller tveksamma fill utredningens förslag. Dehänvisar bl, a, fill att utredningens förslag innebär att vissa mindrekvinnoorganisationer inte kommer att få bidrag. Någon remissinstans anser attlandets ekonomiska läge inte gör det möjligt att införa nya typer av bidrag. 1981/82:155 10 För egen del vill jag gärnainstämma i remissinstansernas åstikt att kvinnoorganisationerna har haft ochhar en avgörande och pådrivande betydelse när det gäller att ställa kvinnorsproblem i centrum och driva på arbetet för ökad jämställdhet. Ett kontinuerligtverksamhetsstöd till kvinnoorganisationer skulle enligt min mening innebära attkvinnoorganisationer, som arbetar med att förbättra kvinnans ställning isamhället och med att åstadkomma jämställdhet mellan kvinnor och män får enekonomisk grund som bas för sin verksamhet och stimuleras att vidareutvecklaverksamheten. Jag delar inte den uppfattning som några remissinstanserhar framfört om att det svåra ekonomiska läge som landet befinner sig i intemedger ett sådant stöd. Speciellt i tider som de som vi står inför är detenligt min mening av stor betydelse att kvinnornas organisafioner är starka ochkan med kraft hävda kvinnornas rättigheter och intressen för att drivajämställdhetsarbetet framåt. Någon remissinstans har också pekatpå att förslaget innebär att vissa mindre organisationer inte kommer att fäbidrag. Detta är riktigt. Det förslag som jag kommer att redovisa i detföljande bygger pä samma princip som stödet till ungdomsorganisationerna.Eftersom de ekonomiska resurserna är begränsade bör satsningarna ske därverksamheten är som bredast och mest omfattande. Slutligen har någonremissinstans avstyrkt förslaget under hänvisning till att stafiiga bidragskulle göra organisationerna mindre självständiga. Detta är enligt min meningen missuppfattning. All statlig bidragsverksamhet bygger på attorganisafionerna är helt självständiga. Dessutom är det självfallet inget tvångatt ta emot bidrag. De ekonomiska bidragens syfte är ju att samhället villstimulera och underlätta organisationernas självständiga verksamhet. 1 det följande återkommer jag tillhur ett centralt stöd fill kvinnoorganisationernas centrala verksamhet enligtmin mening bör vara utformat. 2.3.1 Förutsättningar för statsbidrag Utredningen har enligt sinadirektiv haft att konstruera ett system för ett kontinuerligt verksamhetsstödtill kvinnoorganisationernas centrala arbete. För att ett sådant stöd skallkunna fungera måste vissa krav specificeras. Vidare måste begreppet kvinnoorganisationpreciseras. Utredningen har vid sin genomgång av de krav som bör ställas på enkvinnoorganisation för att statsbidrag skall kunna utgå valt att börja medbegreppet medlem och medlemmarnas möjligheter att påverka organisationen.Enligt utredningens mening är dessa förhållanden avgörande om en organisationkan anses ha en demokratisk uppbyggnad. För att statsbidrag skall kunnakomma i fråga måste enligt förslaget medlemskap i organisationen grundas på attvarje enskild person som delar organisationens grundvärderingar och mål och iövrigt accepterar organisa- 1981/82:155 11 tionens stadgar skall kunna ansluta sig. Medlemsformer sominnebär att en person måste rekommenderas som medlem genom andra medlemmareller att det fordras ett speciellt yrke för att en person skall erhållamedlemskap kan alltså inte accepteras. Enligt förslaget skall endast person somunder kalenderåret fyller och erlagt stadgeenlig medlemsavgift räknas sommedlem. Varje medlem skall dessutom hastadgeenliga möjligheter att påverka organisafionernas verksamhet, inriktning,uppbyggnad etc. vid exempelvis möten på lokalnivå och genom valda ombud pådistrikts- och riksnivå. Verksamhetsstödet skall, somtidigare har angivits, utgå till kvinnoorganisationernas centrala arbete.Enligt utredningen avses med centralt arbete organisationernas arbete påriksnivå. Statsbidraget skall således inte gå till arbete på distriktsniväeller lokal nivå. Detta medför att vissa krav måste ställas på antal medlemmaroch organisationsuppbyggnad, om man skall kunna tala om att en organisationarbetar på ohka nivåer, riks-, distrikts- och lokalnivå. En organisafion bör enligtutredningen ha verksamhet genom föreningar och klubbar etc. i minst hälften avlandets landstingsområden för att organisationen skall komma i fråga förstatsbidrag. Härutöver bör också krävas att organisationen har ett vissminimiantal betalande medlemmar. Utredningen föreslår att en organisation börha minst 3 000 medlemmar för helt utbyggt statsbidrag. För att underlätta förkvinnoorganisafioner som exempelvis befinner sig i ett uppbyggnadsskede skulleen viss del av statsbidraget kunna utgå till organisationer som har minst 1 500medlemmar och som i övrigt fyller kraven på geografisk utbredning etc. De framförda kraven räcker emellertid enligt utredningensmening inte för att klara ut vilka organisationer som kan komma i fråga för etteventuellt statsbidrag. Begreppet kvinnoorganisation måste också ges en merprecis innebörd. Härvid fordras att man tar ställning till om exempelvisungdoms-, idrotts-, nykterhets- och fackhga organisationer ellerinvandrarorganisatio-ner i allmänhet skall räknas fill gruppenkvinnoorganisationer om majoriteten av medlemmarna är kvinnor. Enligt utredningensuppfattning bör de inte det. Skälen härfill är främst att angivnaorganisationer inte i första hand arbetar för kvinnans ställning i samhälletutan har andra huvudmål för sin verksamhet. Härutöver får åtminstone vissa avde angivna organisafionerna reguljärt stöd i olika former frånsamhällets sida. Utredningen har sammanfattningsvisansett att följande definition av en kvinnoorganisation bör gälla för attorganisationen skall kunna komma i fråga för ett kontinuerligt verksamhetsstödtill sitt centrala arbete: Organisationen skall enligtutredningens förslag som främsta mål ha att verka för en förbättring avkvinnans ställning i samhället och aktivt arbeta för jämställdhet mellankvinnor och män. Organisationen skall till sin övervägande del bestå avkvinnor även om män kan vara medlemmar. Organisationen skall vara uppbyggd påindividuellt medlemskap, där varje person Prop.1981/82:155 12 som delar organisationens mål och stadgar, genom enskiltinitiativ kan bli medlem. Medlemmen skall kunna påverka organisationensinriktning, verksamhet och uppbyggnad. Organisationen skall ha viss spridning ilandet och omfatta ett visst antal betalande medlemmar. Ett drygt 30-tal remissinstanserhar berört vilka förutsättningar som skall gälla för att statsbidrag skallutgå. Remissinstanserna är i allmänhet positiva till de krav utredningen harställt upp. Några instanser som i huvudsakstödjer de uppställda kraven har dock anmält viss tveksamhet i någon del. Sålundadelar jämställdhetsombudsmannen utredningens uppfattning beträffande flertaletav de villkor som föreslagits som förutsättning för att en organisation skallkunna komma i fråga för bidrag. anser emellertid attdet kan diskuteras vilket antal medlemmar en organisation skall ha för att varaberätfigad till helt respektive halvt grundbidrag. Måtten förefaller enligtombudsmannen vara mindre lyckligt valda med hänsyn till att stödet kommer attgynna kvinnoorganisationer som redan är väl fillgodosedda med bidrag, medan småorganisationer blir helt utan stöd. menar att det ärriktigt att krav ställs på viss storlek och geografisk spridning. Med tanke påden stora målgrupp som finns för kvinnoorganisationer - alla kvinnor över 15 år- kan enligt förbundet ifrågasättas om inte kravet på antal medlemmar börsättas högre än 3 000. Förbundet unga, som delar utredningens uppställdakrav för bidrag, framhåller att det kan bli problem med att avgöra vilket av enorganisations mål som är det främsta och hur man skall kunna definiera"att arbeta för jämställdhet mellan kvinnor och män". Medborgarskolantillstyrker i huvudsak utredningens förslag fill bidragskriterier men villifrågasätta om inte den nedre gränsen 3 000 medlemmar för erhållande avstatsbidrag borde höjas. delar i huvudsak de krav som harangetts för statsbidrag. anser emellertid att utredningen hargjort en alltför snäv avgränsning genom kravet att "organisafionen skallsom främsta mål ha att verka för en förbättring av kvinnans ställning isamhället och aktivt arbeta för jämställdhet mellan kvinnor och män". Några remissinstanser är tveksammaeller negativa fill de uppställda kraven för bidrag. anseratt ett schablonbidrag baserat på antal direktanslutna medlemmar i sig innebäratt en organisation bör sträva efter så stort antal medlemmar som möjligt.Statens invandrarverk pekar på invandrarorganisationernas svårigheter attuppfylla krav på medlemstal och geografisk spridning.