prop · G50378 · 1981-12-31 00:00:00 — Regeringenföreslår alt anta de förslag som har lagils upp i bifogade utdrag av regeringsprolokoll. Ipropositionen lämnas förslag till förenklingar av lagstiftningen rörande denyrkesmässiga trafiken. Vidare förordas åtgärder för all komma lill rätta medolagligheter inom branschen. Förslagenberör bl.a. reglerna om samåkning, ekonomisk lämplighels-prövning, taxor,turlistor och fordonsanmälan. nytt syslem för ut-märkning av fordon iyrkesmässig trafik föreslås också, liksom plombering av taxametrar. 1 1981/82. 1981/82:78 2 Lagom ändring i yrkestraflklagen (1979:559) Härigenomföreskrivs i fråga om yrkestraflklagen (1979:559) dels att 1 kap. 7 § och 2kap. 10 § skall upphöra att gälla, dels all 2 kap. I och 2 §§ skall ha nedanangivna lydelse. I § Yrkesmässig trafik får drivas en- Yrkesmässig trafik får drivas en- dastav den som har trafiktillstånd. dast av den som har trafiktillstånd. Taxa, turlista och andra särskilda Taxa, tidtabell och andra särskilda villkor får föreskrivas. villkor får föreskrivas. 2§ I ett aktiebolag, en ekonomisk 1 ett aktiebolag, en ekonomisk el- förening,ett handelsbolag eller ett ler ideell förening, ett handelsbolag kommanditbolag som har fått tra- eller ett kommanditbolag som har fiklillslånd skall det finnas en eller fått trafiktillstånd skall det finnas flera personer som har utsetts att ha en eller flera personer som har ut- ansvaret för trafikulövningen. setts alt ha ansvaret för trafikutöv- Dennalag träder i kraft den . Lagom ändring i lagen (1977:67) om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik Härigenomföreskrivs att 1 § lagen (1977: 67) om tilläggsavgift i kollektiv persontrafikskall ha nedan angivna lydelse. l§Den som driver kollektiv persontrafik, för vilken regeringen eller förvaltningsmyndighetfastställer taxa, får under de förutsättningar som anges i denna lag taga uttilläggsavgift av resande som ej kan förete giltig biljett. Regeringen eller förvaltnings- Regeringen eller förvaltnings- myndighetsom regeringen bestäm- myndighet som regeringen bestäm mer får föreskriva att denna lag mer får föreskriva att denna lag skall gälla även traflkutövare som skall gälla även annan utövare av själv fastställer taxa. kollektiv persontrafik ån sådan som avses i första stycket. Tilläggsavgifttages ut utöver avgift för biljett. Dennalag träder i kraft . Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , Åsling, Söder, , , ,, , , Elmstedt, Tilländer, Ahrland, Proposition om vissa yrkestrafikfrågor Yrkestrafiklagstiftningen har reviderats iolika avseenden och anpassats till de trafikpolitiska förutsättningar som nugäller. Jag tänker bl.a. på de nya definitioner av de olika busstrafikbegreppensom beslutades (prop. 1976/77:70, /77:21, rskr 1976/77:233). Vidarevill jag hänvisa till prop. 1977/78:92 om åtgärder för att förbättra lokal ochregional kollektiv persontrafik. Statsmakternas beslut (/78: 28, rskr1977/78:364) syftade till en integrering av lokal och regional trafik samt enökad samordning av trafikresurserna. Reformen innebär bl.a. atthuvudmannaskapet för den lokala och regionala kollektiva persontrafiken pålandsväg kommer att utövas genom samverkan mellan landstingskommunen ochkommunerna i respektive län. När detgäller beställningstrafik för godstransporter kan nämnas prop. 1977/78:137 omvissa yrkestrafikfrågor m.m. och riksdagsbehandlingen härav (/78:27, rskr1977/78:365). Ändringarna innebar bl.a. att behovsprövningen vid beställningslrafikför godstransporter togs bort. Ett effektivare utnyttjande avtransportapparaten främjades och de administrativa rutinerna förenklades. Lagstiftningenhar också moderniserats inte minst i språkligt och redaktionellt avseende.Sålunda har förordningen (1940:910) angående yrkesmässig automobillrafik m.m.ersatts av bl.a. yrkestrafiklagen (1979:559) och yrkestrafikförordningen (1979:871), vilka har trätt i kraft den . De nya författningarna ärskrivna på ett modernare och lättillgängli-gare språk. Genom kapilelindelningoch rubriksättning har det blivit lättare alt orientera sig bland reglerna.ti /82. Prop.1981/82:78 4 Regleringen av taxilrafiken har också reformerats (prop.1979/80: 142, /80:27, rskr 1979/80:403). Ändringarna syftade bl.a. fillen effektivisering och rationalisering av taxis verksamhet. Taxis roll i denkollekliva trafikförsörjningen betonades som möjligheter skapadesför en mer flexibel tillståndsgivning. Som ett led i åtgärderna för att kommatill rätta med den s. k. svartåkningen infördes även fängelse i straffskalanför all slags olaga yrkesmässig trafik, inte enbart för olaga taxitrafik. har således reglerna för skilda slag avyrkesmässig trafik reformerats. Något behov av mera grundläggande förändringarföreligger därför inte. Trots detta finns det enligt min mening utrymme förytterligare förenklingar och förbättringar. Man kan exempelvis underlätta förprivatpersoner som vill samåka i större utsträckning än vad som ärtillåtet utan yrkestrafiktillständ. Den ekonomiska lämplighetsprövningen kan ivissa fall göras enklare och effektivare. Reglerna om taxor och turlistor kanförenklas. Vissa andra förenklingar i administrativt avseende förtillståndsmyndigheterna såväl som för trafikutövarna kan genomföras och någrabestämmelser kan utmönstras ur lagstiftningen. Vidare anser jag alt ännu någraslag av speciella transporter kan undantas från tillståndsplikt över huvudtaget. Slutligen bör vissa ytterligare förbättringar av regelsystemetgenomföras. Stat-kommungruppen (Kn 1980:03) har till uppgift att seöver statliga myndigheters tillsyn och kontroll av ochlandstingskommunal verksamhel. Syftet med översynen är alt minska statligdetaljreglering av sådan verksamhel. Gruppen har avgett betänkandet (Ds Kn1981: II) Besparingar och förenklingar inomkollektivtrafiken. 1 betänkandet föreslår gruppen vissa ändringar i yrkestrafikförordningenbl.a. angående länsstyrelsernas fastställelse av taxor och turlistor. Yrkestrafiklagstiftningen kan således enligt min meningförbättras på sätt jag nämnt. Även i ett annat avseende kan emellertidreglerna för den yrkesmässiga trafiken behöva förändras. Jag tänker då påmöjligheterna alt förhindra olagligheter i samband med bedrivandet av sådantrafik. Inom transportbranschen bedrivs det enligt uppgift olagayrkesmässig trafik, s. k. svanåkning, i ganska betydande omfattning. Det lärvidare inte vara ovanligt all företagare inom branschen låter bli att betalaskatter och avgifter. Överträdelser av exempelvis arbetstids-, fordons- ochvägtrafik-bestämmelser förekommer också. Många av de nämnda överträdelserna ärsäkerligen av mindre allvarlig karaktär och begås kanske endast vid enstakatillfällen. Överträdelserna utgör i sådana fall inte något stort problem. Olagligheternainom yrkestrafiken är emellertid enligt min mening ytterst allvarliga i de falldå det rör sig om företagare som medvetet och systematiskt överträder deregler som gäller för verksamheten. Det kan t. ex. röra sig om åkerier somdrivs helt utan trafiktillstånd och som även på andra sätt undviker attredovisa rörelsen. Man deklarerar exempelvis inte inkomst av sin rörelse,betalar inte vägtrafikskatt, registrerar sig inte för Prop.1981/82:78 5 mervärdeskalloch redovisar inte källskalt för anställda eller arbetsgivaravgift. Vidarebesiktigas och försäkras ofta inte de i rörelsen använda fordonen, vilka kanskeockså körs utan hänsyn lill gällande arbetstidsregler. Del är självklart atten näringsverksamhet som drivs under sådana förutsättningar medför betydandenackdelar för samhälle och anställda liksom en ytterst allvarlig illojalkonkurrens för de seriösa förelagarna. I syfte att utröna vad somkan göras för att komma till rätta med olagligheterna inom yrkestrafiken harrepresentanter för olika myndigheter och organisationer varitverksamma i tre arbetsgrupper. Genom delta arbete har synpunkter lämnats på hurde aktuella missförhållandena bäst skall kunna motverkas. Synpunkterna liggeri vissa fall till grund för de förslag till åtgärder mot olagligheterna som jagkommer att redovisa i del följande. Demissförhållanden som det här rör sig om måste enligt min uppfattning motverkaspå flera olika sätl. I vissa fall kan författningsändringar vara nödvändiga.Ofta kan emellertid säkerligen omprioriteringar av myndigheternas resurser,utökat samarbete mellan olika myndigheter eller andra förhållandevis enklaåtgärder ge ett gott resultat. Jag vill betona att arbetet mot olagligheternainte får medföra att de seriösa företagarna onödigtvis fär svårigheter ochproblem i sin verksamhet. 2.1Samåkning m. m. Undersenare tid har kostnaderna för vägtransporter ökat påtagligt. Jag tänker då iförsta hand på de kraftigt höjda priserna på bensin och dieselolja. Man kanäven för framtiden få räkna med stigande drivmedelspriser. Mot bakgrund häravär det viktigt att fordonen används så effektivt som möjligt. a. detidigare förhållandevis låga bränslepriserna har det utbildats ett resmönsler,som har inneburit ett dåligt utnyttjande av kapaciteten hos befintliga fordon.Detta resmönster håller nu på att förändras. De kollektiva trafikmedlenutnyttjas bättre som resorna med privatbilar planeras noggrannare.Genom en ökad samåkning i privatbilar vid resor till och från arbetet bör detenligt min mening vara möjligt att göra stora besparingar. En sådan samåkningminskar också trycket på kollektivtrafiken under högtrafiklid. F.n. pågårockså olika försök där företag och samhälle hjälper till att på ell effektivaresätt organisera dylika resor. Dennautveckling mot ett rationellare resmönster kan emellerfid i vissa avseendenmotverkas av yrkestrafiklagstiftningens nuvarande utformning. Yrkesmässigtrafik får enligt yrkestrafiklagen endast drivas av den som har trafiktillstånd.Enligt 1 kap. 7 § i lagen gäller denna emellertid inte i fråga om vissa typerav transporter. I paragrafen görs således undantag för bl. Prop.1981/82:78 6 transportav högst fyra passagerare till eller från deras arbetsplats när bilinnehavarenkör till eller från sin egen arbetsplats. Med arbetsplats likställs skola ellerannan lokal för utbildning. Om sådan samåkning sker mot betalning kan yrkestrafiklagstiftningendäremot vara fillämplig om man är fler än fem personer. Vill man använda sig avexempelvis en personbilsregistrerad s. k. minibuss kan det följaktligen f. n.krävas yrkestrafiktillstånd. Likaså krävs i vissa fall tillstånd om föräldereller annan anhörig mot ersättning transporterar barn mellan hem och skolaeller mellan hem och särskilt anordnad skolskjuts. Enligtyrkestrafikförordningen kan tillämpa ett förenklat prövningsförfarandei vissa fall. Delta gäller bl.a. ansökningar om trafiktillstånd för transportav skolbarn och lärare till och från skolor och medförande av passagerare vidfärd med fordon för egen räkning. Vidare får enligt 2 kap. 22 § yrkestrafiklagenmedge att ett tillstånd alt ta med passagerare vid färd för egen räkning inteskall medföra skyldighet att följa de särskilda bestämmelserna om trafikeringsplikt,fordonsanmälan, lämplighetsbesiktning eller taxor. kan således enenklare ordning tillämpas av tillståndsmyndigheterna då det gäller sådantrafik som jag redogjort för. Trols detta bör enligt min meningytterligare förenklingar genomföras. Såväl arbetsresor som skolbarnstransporterav de slag jag nämnt bör i större utsträckning undantas från bestämmelserna omyrkesmässig trafik. Enligt 5 kap. 1 § yrkestrafiklagenfår regeringen föreskriva eller i enskilda fall medge undantag från lagen.Regeringen får också utfärda ytteriigare föreskrifter i de avseenden som angesi lagen. Trots detta bemyndigande återfinns i yrkestrafiklagen (1 kap. 7 §) enuppräkning av vissa särskilda transporlslag, på vilka lagen inte är tillämplig.Förutom det fall av transporter lill och från bilinnehavarens arbetsplats, somjag här redogjort för, rör det sig om transporter med ambulans i vissa fall, transporteri samband med snöröjning, transporter som endast gäller renhållning ellerbärgning av fordon med särskilda bärgningsbilar, transporter av mjölk, ägg ochvissa andra specificerade lantbruksprodukter samt vissa andra särskilt angivna transporteri skogsbruket och lantbruket. Det är således fråga om noggrant specificeradetransporter. Med tanke på det allmänt hållna bernyndigande som regeringen harenligt 5 kap. 1 § yrkestrafiklagen är det enligt min mening naturligt all deangivna undantagen i stället återfinns i yrkestrafikförordningen. Ävenpraktiska skäl talar för delta då smärre justeringar av de detaljeradebestämmelserna i så fall skulle kunna göras utan medverkan särskilt.som regeringen har rätt att i annan ordning föreskrivaundanlag från lagen. Jagförordar således att 1 kap. 7 § yrkestrafiklagen upphävs. Min avsikt är attföreslå regeringen alt besluta om införande i yrkestrafikförordningen av enmotsvarande bestämmelse och att i samband därmed också ta upp frågan om deytterligare undantag från yrkestrafiklagstiftningen beträffande arbetsresoroch skolskjutsar som jag har förordat. 1981/82:78 7 Trafiktillstånd får enligt yrkestrafiklagen endast gestill den som med hänsyn till yrkeskunnande, personliga och ekonomiskaförhållanden samt andra omständigheter av betydelse bedöms vara lämplig attdriva verksamheten. Denna grundläggande regel gäller för all slags yrkesmässigtrafik. Själva prövningen av den ekonomiska lämpligheten genomförs emellertidinte på samma sätl för de olika Irafikslagen. Således regleras den ekonomiskalämplighetsprövningen av den som söker eller har tillstånd till be-slällningstrafikför godstransporter i förordningen (1978:690) om ekonomisk lämplighetsprövningi vissa ärenden om yrkesmässig trafik. Några motsvarande särskilda bestämmelserom hur tillståndsmyndigheten skall genomföra prövningen finns inte för övrigaslag av yrkesmässig trafik. Till en början fanns inte heller för godstrafiken i 1940års yrkestrafikför-ordning några preciserade regler om den ekonomiskalämplighetsprövningen. Sådana kom först . Bakgrunden var altnyetableringar i viss omfattning ansågs ha skett efter en alltför optimistiskbedömning av de insatser som krävts och de sysselsättningsmöjligheter somfunnits. En utbyggd lämplighetsprövning ansågs kunna motverka etablering avföretag som saknade möjligheter att driva rörelsen under godtagbara former.Dessutom kunde en sådan prövning tvinga fram en planering av den tilltänktaverksamheten och ge sökanden underiag för drift på företagsekonomiskt sundavillkor. - avskaffades behovsprövningen helt för beställningslrafikför godstransporter. Den särskilt reglerade ekonomiska lämplighetsprövningenbibehölls. Den vidgades lill att också omfatta vissa kapacitetsökningar. Efterbemyndigande av regeringen har dåvarande transportnämnden utfärdat närmareföreskrifter i ämnet (utgivna i förf"attningssamling VVFS1978:11 T). Till grund för fillståndsmyndighetens bedömning av denekonomiska lämpligheten skall, när det gäller tillstånd till beställningstrafikför godstransporter, ligga en av sökanden respektive tillståndshavaren utfördekonomisk utredning. Utredningen skall bl.a. omfatta verksamhetsbeskrivning,årsbudget och finansieringsplan. Redovisning skall ske på för ändamåletutformade blanketter. Innan utredningen sänds in till skallgranskning vara utförd av en regional utvecklingsfond eller av en auktoriseradeller godkänd revisor. - Den närmare utformningen av utredningen preciseras iden förordning och i de tillämpningsföreskrifter som jag tidigare nämnt. regleras också när förnyad uiredning skall göras,såsom vid vissa fall av ulvidgning av en befintlig rörelse eller utbyte av dentrafikansvarige. Av denöversiktliga redogörelse som jag lämnat för den särskilda ekonomiskalämplighetsprövningen torde framgå att det här är fråga om förhållandevisomfattande bestämmelser, vars tillämpning medför en hel del arbete såväl för lillståndsmyndigheternasom för de enskilda företagarna. t2 1981/82. 1981/82:78 8 Trots denna prövning av den ekonomiska lämplighetenföreligger det stora problem med företag som just i ekonomiskt hänseendekan sägas vara olämpliga. Dessa företag sköter exempelvis ofta inteinbetalningar av skatter och avgifter till det allmänna, som de påett illojalt sätt konkurrerar med branschens korrekt drivna företag. Myckettyder därför enligt min mening på att värdet av den särskilda ekonomiskalämplighetsprövningen inte motsvarar det arbete och de kostnader, som läggsner på densamma. Delta lorde bl. a. bero på att någon mera ingående prövning avde i utredningen presenterade kalkylerna är svår att åstadkomma förlänsstyrelserna. Endast i undantagsfall föranleder de lämnade uppgifterna någonkritik och möjligheterna till kontroll är starkt begränsade. En sökande lärganska enkelt kunna anpassa uppgifterna i den ekonomiska utredningen -särskilt vad gäller beräknade intäkter - till vad länsstyrelserna förmodaskunna godta. Såväl från myndighets- som från organisationshåll har jag fåttuppgifter som tyder på att så också sker i inte ringa omfattning. Jag är sammanfattningsvis av den uppfattningen att enprövning av den ekonomiska lämpligheten skulle kunna göras betydligt enklare änför närvarande. a. av de skäl som jag fidigare nämnt bör den formaliseringav den ekonomiska lämplighetsprövningen för godstrafiken som gälleravskaffas. Härigenom kan länsstyrelserna beredas en inte obetydlig lättnad iarbetet. Förslaget att avskaffa den särskilda ekonomiskalämplighetsprövningen grundar sig således på bedömningen att denna form avprövning är ineffektiv och kostnadskrävande. Problemen inom transportbranschentyder emellertid på att behovet en ekonomisk kontroll av företagenliksom av bättre utbildade företagare är stort. Som jag nämnt får trafiktillstånd endast ges till densom bl.a. kan anses besitta ett godtagbart yrkeskunnande. Detta gäller för allaslags trafiktillstånd. Som ett särskilt krav gäller vidare att endast den somhar körkort med behörigheten C kan få tillstånd till beställningstrafik förgodstransporter. Undantag från det senare kravet kan medges om sökanden eljesthar motsvarande kunskaper eller om det finns särskilda skäl. Enligt vad jag har inhämtat har tillståndsmyndigheternavid prövningen av de sökandes yrkeskunnande i praxis ofta nöjt sig med attkräva körkort med behörigheten C. Detla krav på en viss körkortsbehörighetgaranterar emellertid enligt min mening inte att den sökande har de allsidigakunskaper som i dagens samhälle kan krävas av en företagare i transportbranschen.Förutom kännedom om hur tunga fordon och skilda slags laster skall hanteras ur bl.a.trafiksäkerhetsmässig synpunkt erfordras nämligen också kunskaper av ekonomiskoch administrativ art för att rörelsen skall kunna drivas på ett rikligt sätl. anordnar för sina medlemmar kursersom bl. a. innefattar undervisning i ekonomisk planering och priskalkylering, bokfö-ringsplikloch redovisning av mervärdeskatt. Förbundet har förklarat sig 1981/82:78 9 berettalt under vissa förutsättningar utvidga sin allmänna "företagarut-bildning"och erbjuda denna även till andra än de egna medlemmarna. Enblivande lastbilsåkare behöver alltså enligt min mening kunskaper utöver de somett C-körkort garanterar. Svenska åkeriförbundets förslag om företagarutbildningi förbundets regi är enligt min uppfattning intressant och jag anser all engenomgången sådan utbildning mycket väl skulle kunna ligga till grund förlänsstyrelsernas bedömning av den sökandes yrkeskunnande. Detta fårnaturligtvis inte medföra att kunskaper eller erfarenhet som förvärvats påannat sätt förlorar sin betydelse. - Genom att man ställer höga krav påyrkeskunnande i de hänseenden som jag nu har berört minskar risken för att desom söker trafikfillstånd inte är medvetna om de ekonomiska och rättsligavillkor som gäller för den planerade rörelsen. Dennu gällande särskilda ekonomiska lämplighetsprövningen består som jag Udigarenämnt i att företagaren i fråga vid ett speciellt tillfälle lämnar en mängduppgifter om sin rörelse. Någon kontroll av hur rörelsen sedan sköts förekommeri princip inte. Om tillståndshavaren exempelvis inte rätteligen betalar skatteroch avgifter i sin rörelse kan det la avsevärd lid innan tillståndsmyndighetenunderrättas härom. Den olämplige företagaren har då kanske påett illojalt sätt kunnat konkurrera med de kollegor, som sköter sina rörelserkorrekt, som del allmänna ofta inte kan få betalt för sinafordringar. - Skulle det vid kontroll visa sig alt någon företagare inte förmårdriva rörelsen på ett för samhället godtagbart sätl skall överväga om missförhållandena är så allvarliga att tillståndshavaren skallvarnas eller trafiktillståndet skall återkallas. Om lillståndsmyndigheternakontinuerligt kunde hållas underrättade om tillståndshavarnas eventuellaekonomiska misskötsamhet skulle myndigheterna kunna "stämma ibäcken". Härigenom skulle stora förluster för stat och kommun kunna undvikassamtidigt som även tillståndshavarna själva skulle kunna uppmärksammas pä sinsituation innan den blivit ohållbar. En uppföljning av tillståndshavarnasekonomiska skötsamhet skulle därför enligt min mening vara av stort värde.Genom att på det sätl jag tidigare förordat förenkla rutinerna vid meddelandeav nya trafiktillstånd kan resurser i stället avdelas för en sådan bättreuppföljning. Detta kan ske genom exempelvis ett regelbundet samarbete mellan lillståndsmyndigheternaoch kronofogdemyndigheterna. Även inom länsstyrelserna borde ett utökatsamarbete mellan den enhet, som beviljar trafiktillstånd, och länsstyrelsernasskatteavdelningar kunna vara värdefullt. Föratt genomföra de förändringar angående lämplighetsprövningen som jag här harförordat bör 2 kap. 10 § yrkestrafiklagen upphävas. 1 övrigt kräver ändringarnainte medverkan utan kan ske genom att yrkestrafikförordningen ändrasoch att de särskilda författningarna om ekonomisk lämplighetsprövning upphävs.Av praktiska skäl torde omlägg- Prop.1981/82:78 10 ningen av prövningen fä ske successivt. När det gäller detsamarbete myndigheterna emellan som jag senast berörde krävs ingaförfattningsändringar. Detta samarbete kan - om så skulle behövas - initieraspä annat sätt. Jag vill slutligen erinra om att regeringen harbeslutat tillkalla en kommitté, som skall undersöka förutsättningarna förutvidgade regler om näringsförbud. Den yrkesmässiga persontrafiken har varitunderkastad lillståndslvång. Trafiken har härigenom kommit att bedrivas i ensituation, där Irafikutövaren genom behovsprövningen haft ett skydd mot oinskränktkonkurrens. Det har bl. a. därför inte ansetts möjligt att låta trafikutövarensjälv bestämma sin taxa. 1 yrkestrafiklagen stadgas att taxa, turlista och andrasärskilda villkor får föreskrivas för den som har trafiktillstånd. Enligt yrkestrafikförordningenskall det för persontransporter i linjetrafik och i beställningstrafik medlättare fordon finnas en fastställd taxa. Frågan om fastställelse av taxanprövas av lillslåndsmyndigheten. Taxan anger i allmänhet de högsta avgiftersom får tas ul i trafiken. Nivån på taxan för visst trafikslag fastställs avtransportrådet. Vidare stadgas att förare skall ha med sig den fastställdataxan och visa upp den pä begäran av trafikanter eller polis. Den som brytermot den sistnämnda bestämmelsen kan dömas till penningböter. Beslutsprocessen i ärenden om taxeändringar var lidigaremycket långt utdragen, vilket blev till stort förfång för trafikutövarna.Sedermera ändrades ocksä förfarandet därhän att framställningen om taxehöjningfick ges in direkt till regeringen som beslutade om generella nivåhöjningar förbusstrafiken - ofta med motsvarande beslut för den trafik somregeringen var tillståndsmyndighet för, dvs. statens järnvägars ochpostverkets busstrafik. För den icke statliga busstrafiken gäller alltjämt attlänsstyrelserna skall fastställa de taxor som trafikutövarna inom ramen fördet generella nivähöjningsbeslutet avser att tillämpa för varje enskild linje. Fr.o.m. åligger del transportrådet attpröva frågor om generella ändringar av taxenivån i busslinjetrafiken.Transportrådet är ålagt att samråda med statens pris- och karlellnämnd innanbeslut fattas. Vid skiljaktig uppfattning mellan rådet och nämnden skall fråganhänskjutas till regeringen för avgörande.