prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — Fråganom skydd för know-how aktualiseras inte sällan hos NO i ärenden angående konkurrensklausuleri samband med avtal om företagsöver-lålelser. NO brakar acceptera att sådanaklausuler normalt får gälla upp tiU , bl. a. under hänvisning till attden till vars förmån klausulen gäller kan ha ett berättigat anspråk på skyddför know-how. 3.6.4.2Konkurrensutredningens överväganden och förslag Utredningenuttalar: Enligt gällande rätt kan man med slöd av KBL gripa in motkonkurrensbegränsande effekter som är en följd av åtgärder utöver själva denlegitima utövningen av ensamrätten. Så kan vara fallet med avtalsviUkor somlicensupplålare föreskriver i fråga om den prissättning som licenstagare skalltillämpa. Men i rättspraxis (MR 7/1972, det s. k. däckdubbsmålet) har därutöverskett en inbrytning också på vad som i visst fall har ansetts utgöra det -;v enimmaterialräll omfattade området. Därvid ansågs en kvoleringsföreskrift kunnaangripas enhgt KBL, trots således alt kvoteringen i sig utgjorde ett slags måttför hur stor prestation som licenstagaren fick tillgodogöra sig på grund av licensupplåtelsenoch i den meningen skulle kunna sägas utgöra en del av föremålet för självaupplåtelsen. bedömning ger del nuvarande systemet på denna punkttUlfredsslällande möjligheter alt med beaktande av skilda regleringars syftendra gränser för deras kompetensområden. Därför finns det vid lagöversynen inteanledning att bryta med detta system, där det ankommer på rättstillämpningenalt vidareutveckla vad som bör gälla. Lagförslaget innebär därför inle någonändring på denna punkt. Att ingripanden enligt lagförslaget inom ettimmaterialrättsligt eller på annat likvärdigt sätt skyddat område måste skeunder hänsynstagande tUl bl. a. vad som är särskilt allvarligt frånkonkurrensbegränsningssynpunkt, utgår utredningen från kommer att beaktas vidtillämpningen. I sammanhanget erinrar utredningen om de uttalanden som gjordesi förarbetena till ändringar i patentiagen (1967:837), prop. 1977/78:1, Dd A s.330-331. 1981/82:165 193 3.6.4.3Avgränsningen enligt den nya lagen PRVuttalar att det är vedertaget ati del ligger i samhällets intresseatt stödja vikliga former av inlellektuellt skapande verksamhet genom altmeddela legala ensamrätter. Denna grundsals har varit vägledande för detsvenska lagstiftningsarbetet på immaterialrättens område. Verketpekar på att utredningen har redogjort för olika departementschefsuttalanden ifrågan om gränsdragningen mellan konkurrenslagstiftningen och denimmaterialrättsliga lagstiftningen. PRVfortsätter: Av dessa framgår det att, under de mer än två decennier som KBL harvarit i kraft, uppfattningen i frågan har undergått en viss förändring. Dennaändrade uppfattning torde ha sin grund dels i näringslivets utveckling motstörre företagsenheter, därvid drivkraften har varit krav på högre effektivitetoch en hårdare konkurrens från ullandel, dels i samhällets slrakturomvandhngmed därtill hörande konkurrenspoliliska ingredienser. 1 de få rättsfall som harförekommit på delta område, avspeglas denna ändrade uppfattning. Utredningenhar också kommenterat utvecklingen i praxis. MD:s avgörande i det s.k.däckdubbsmålet utvisar att MD i särskilda fall kan ingripa med stöd av KBL ävenmot sådana konkurrensbegränsande avtalsvillkor, som faller inom ramen förpatenträtten. Avgörandet torde även kunna vara vägledande för andra grenar avimmaterialrätten. Vidareuttalar verket följande: Däckdubbsmålet gällde den konkurrensbegränsandeeffekten av patent. Risken för alt sådan effekt kan uppkomma även påmönsterskyddsområdet har PRV uppmärksammat i samband med tillämpningen av 1970års mönsterskyddslagstiflning. Ett fall som gäller ett mönsterskyddatavgassystem för bilar har tilldragit sig viss uppmärksamhet och lett liUdiskussion i massmedia. Företrädare för bl. a. textil- och möbelbranscherna haruttalat farhågor för att konkurrenshämmande monopol kan skapas genomregislreringsskydd för alltför enkla mönster. Tillämpningen avmönsterskyddslagen medför otvivelaktigt vissa avvägningsproblem. PRV säger sigvara väl medvetet härom och strävar efler att utforma en praxis som ävenbeaktar konkurrensaspekten. Riskenför att otillbörliga monopol tillskapas genom varumärkesregistrering ärdäremot enligt PRV:s uppfattning betydligt mindre. Verket anför alt, genom dennoggrannhet varmed PRV tillämpar varumärkeslagens krav på särskiljningsförmåga,det förhindras att oberättigade ensamrätter uppkommer till sådana ord ellerfigurer som bör hållas fria för begagnande av envar i reklam eller eljest inäringsverksamhet. PRVpekar på att konkurrensutredningen har ansett att det även fortsättningsvisbör ankomma på rättspraxis att vidareutveckla vad som bör gälla i fråga omgränsdragningen mellan konkurrensbegränsningslagstiftningens och denimmaterialrättsliga lagsttftningens kompetensområde. Enligt PRV:s uppfattningär det ogörligt all genom lagreglering dra mer strikta gränser mellan de olikalagstiftningarnas kompetensområden än vad som 13 1980/81. Prop.1981/82:165 194 redannu kan sägas råda. Normalt måste man acceptera sådana konkurrensbegränsandeeffekter, som uppkommer som en följd av ensamrätternas legitima utövning..Menom dessa effekter kan konstateras vara skadliga, kan det å andra sidan vararimligt att samhället har tillgång fill lämpliga och effekfiva medel för attmotverka dem. PRVanför vidare alt verket delar konkurrensutredningens uppfattning att det ärlämpligt att frågor om gränsdragningen löses i den praktiskarättstillämpningen. För att bekämpa sådana fall av skadlig konkurrensbegränsningsom undantagsvis kan uppstå även vid rättigheternas normala utövning får manliksom förlita sig på möjligheten till ingripande med stöd avkonkurrenslagstiftningen. Jagkan i allt väsentligt ansluta mig till vad utredningen ullalar om förhållandetmellan konkurrensrätten och immaterialrätten samt de principer som böriakttas. På sätt som utredningen anför är del vid gränsdragningen mellanskilda regleringars kompetensområden fråga om alt beakta deras syfte. DärmedgäUer det alltså att uppmärksamma deras skyddsobjekt och skyddsintressen iövrigt. 1 bilden ingår även att pröva återverkningarna ifall det ena systemetges företräde framför det andra. Man måste således uppmärksamma de styreffekteroch praktiska följder i övrigt som det rättsliga valet mellan två system kan fåför dem som systemen riktar sig tiU samt för konsumenterna. Jagdelar åsikten att det måste vara en uppgift för rättstiUämpningen all även ifortsättningen dra gränserna i de frågor jag nu har tagit upp. KBLäger inte tiUämpning på överenskommelse mellan arbetsgivare och arbetstagareangående arbetslön och andra arbetsvillkor, enligt vad som anges i 28 §. Tillmotivering av bestämmelsen anförde (prop. 1953:103 s. 235-236) föredragandenbl. a. att på arbetsmarknaden vanligen två likaberättigade parter stod motvarandra, att arbetsmarknadens konkurrensbegränsningar i viss mån, ehum långtifrån fullständigt, blivit föremål för en legal och sedvanerättslig regleringsamt att den ytterligare reglering som kunde vara erforderlig av naturliga skälborde ansluta sig till den utveckling som redan hade ägt rum. Vidare uttalade(s. 287) han att det förutsätts att begreppet arbetstagare i allmänhet gessamma tolkning som i arbets-fredslagsliftningen och att med arbetstagare aUtsålikställs s.k. beroende uppdragstagare. Denavgränsning av KBL:s tillämpningsområde som görs på grand av 28 § synes ihuvudsak sluta an till den gränsdragning som sker i I § andra stycketmedbestämmandelagen (1976:580, MBL). Där anges att i lagen anses somarbetstagare även den som utför arbete åt annan och därvid inte är anstäUd hosdenne men har en stäUning av väsentligen samma slag som en anställd. Fråga ärdå om s. k. jämställda uppdragstagare. Den för vars räkning arbetet utförsskall i ett sådant fall vid tillämpning av MBL anses som arbetsgivare. Prop.1981/82:165 195 Iförarbetena till lagstiftning återges (prop. 1953:103 s. 234) ettuttalande av nyetableringssakkunniga. Däri sägs att om en organisation påarbetsmarknaden medverkar i en konkurrensbegränsning på varumarknadenundantagsbestämmelsen inte borde kunna åberopas. Iett visst ärende begärde NO hos NFR förhandling med Svenska frisörföreningenoch rörande bestämmelser i ett mellan demgällande kollektivavtal om avtalsenligt skydd för en av organisationernafaställd dyrortsgrapperad minimiprislisla på olika frisör-arbeten.Minimiprishstan kallades riksprislista. Av bestämmelsen följde alt enskildmedlem av frisörföreningen inte hade rätt alt underskrida priserna i listan,oavsett om han hade anställda i sin rörelse eller ej. Sedan rätidse hade sketiåterkallade NO sin talan (NO dnr 90/1956, PKF 1959 s. 362). NOhar i ett ärende ifråga om en s. k. enmärkesklausul vid försäljning avsymaskiner gjort vissa bedömningar i fråga om avgränsningen gentemotarbetsmarknaden (NO dnr 249/1975, PKF 1977:1). såldesymaskiner genom representanter. Förhållandet mellan Husqvarna ochrepresentanterna reglerades i kollektivavtal mellan bolaget ochHandelstjänstemannaförbundet. Den första fråga som härigenom aktualiseradesvar om representanterna var att anse som arbetstagare i KBLs mening. I avtaletsades all representanterna som regel var all betrakta som beroendeuppdragstagare i den s. k. arbetsfredslagstiftningen. Det sades emellertidockså att representanten bedriver agenturen som "självständigföretagare". Mot bakgrand av bl. a. en redovisning av hur detcivilrältsliga arbetstagarbegreppet utvecklats i praxis fann NOatt en tolkning av koUektivavtalel med betydande styrka talade för att representanternaregelmässigt borde betraktas som arbetstagare i KBLs mening. -Härefter återstodalt klarlägga om enmärkesklausulen, dvs. skyldigheten för representanterna attenbart föra Husqvarnas märke, gällde "lön eller andra arbelsvUlkor".NO ansåg det i denna del vara svårt att hävda att denna skyldighet inte skuUeutgöra ett arbetsviUkor. NOs slutsats i fråga om tillämpligheten av 28 § KBLblev därför att starka skäl talade för att paragrafen var tillämplig, men detlogs inle någon slutlig ställning i denna fråga. I StäUet konstaterade NO attoavsett om 28 § var tillämplig eller ej så skulle en bedömning enligt 5 § KBLge vid handen all anknytningen till arbetsmarknaden och omständigheterna isamband därmed skulle utgöra ett sådan förhållande av samhällelig natur som idetta fall motiverade eller ursäktade konkurrensbegränsningen. På grand häravvidtog NO ingen åtgärd för att undanröja enmärkesklausulen. Konkurrensutredningenanser att det också i fortsättningen bör gälla ett undantag för arbetsmarknadenmotsvarande vad som föreskrivs i 28 § KBL. I princip kan därför enligt en i5 kap. 8 § föreslagen regel ingripande inte ske mot avtal på denna marknad, närde i avtalet intagna arbetsvillkoren får en konkurrensbegränsande effekt. Åandra sidan innebär inte detta att undantaget är tillämpligt närarbetsmarknadsorganisationer, kanske i ett kollektivavtal, medverkar tiU enkonkurrensbegränsning på marknaden utan att detta är ett utflöde av regleringenav arbetsvillkor. Detta gäller i princip , uttalar utredningen. 1981/82:165 196 Ipraktiken måste naturligen uppstå fall när gränsdragningen är svår, anförutredningen och fortsätter: Som exempel kan nämnas all i ett kollektivavtalarbetsgivaren förpliktar sig att lämna arbetstagarna viss anställningsförmån iform av prestation som tredje man skall fullgöra. Om arbetstagarorganisationendärvid kräver att den av arbetsgivaren bekostade prestationen skall lämnas avviss angiven näringsidkare och arbetsgivaren medverkar till detta, kan ipraktiken ske en rubbning av konkurrensförhållandena på den aktuellamarknaden. Vid prövningen av frågan humvida den föreslagna lagen i ett sådantfall kan anses tillämplig, så att ingripande med stöd av lagen får ske motarbetsgivaren, kan flera aspekter vara av betydelse. På denna punkt uttalarutredningen följande: Om exempelvis tredje man ingår i samma koncern somarbetsgivaren synes det stå klart alt lagen inte är tUlämplig. Det är här frågaom ett förfarande som kan jämställas med att en arbetsgivare lämnarnaturaförmån ur själva den rörelse vari berörda arbetstagare är anställda. Ärdäremot tredje man självständig gentemot arbetsgivaren bör bedömningen kunnautfalla annorlunda. I de fall där det inte är nödvändigt för en riktigreglering av arbetsvillkoren att en speciell näringsidkare presterar den avarbetsgivaren bekostade anställningsförmånen, är den föreslagna lagen iprincip tillämplig. Annars skulle del teoretiskt kunna inträffa en situation ivilken från allmän synpunkt allvarliga ekonomiska störningar inträder på enmarknad där visst förelag blir dominerande genom att en ström av köpare pådetta sätt kanaliseras till företaget, med förbigående således av företagetskonkurrenter. - Alt man på delta område dock måste noga avväga det befogade iett ingripande är självklart. Vidare gäller alt, vid prövni'.igen av fråganhuruvida skadlig verkan föreligger, väl kan beaktas sambandet med regleringenav arbetsvillkor. Remissinstansernahar inte särskUt berört gränsdragningen mellan konkurrensrätten ocharbetsrätten. Föregen del kan jag även på denna punkt i allt väsentligt instämma i utredningensuttalanden. Här rör man sig med vad som har vissajämförd-sepunkler med ensärreglering. Till skillnad mot de tidigare redovisade regleringarna blir det idetta fall fråga om ett område som uttryckligen undantas i lagtexten. 1 sak ärdel dock på åtskilliga punkter fråga om all göra en motsvarande avvägning, bl.a. när det gäller att bedöma vad som är ett direkt och nödvändigt utflöde avregleringen av arbetsvillkor eller en ofrånkomlig följd därav. Del förhållandelalt vad som i sig kan sägas vara ett konkurrensbegränsande förfarande får sittuttryck i en överenskommelse om arbetslön och andra arbetsvillkor behöver jugivelvis inte alllid innebära att förfarandet är undantaget frånkonkurrenslagens tillämplighet. Eftersom undantaget kan beröra en stor mängdförelag och få betydande ekonomiska verkningar i del enskilda fallet, anser jagdet vara av vikt all de konkurrensvårdande myndigheterna ägnar gränsdragningensärskild uppmärksamhet. 1981/82:165 197 Delbör understrykas att ingripanden med stöd av den nya konkurrenslagen alltidriktas mot den som är näringsidkare. Normalt torde det därför i det nu aktueUasammanhanget bli aktuellt med ingripanden endast mot arbetsgivaren. Dedelar av utredningsförslaget som jag hittiUs har behandlat omfattarhuvudformerna för ingripande mot skadliga konkurrensbegränsningar. Jag tar nuupp förslaget i övrigt och kommer därvid över till de organ som tillämparkonkurrenslagstiftningen. De aspekter som utredningsförslaget aktualiseraromfattar bl. a. dessa myndigheters hittillsvarande funktioner och arbetsformersamt en bedömning av vad som är en lämplig ordning . 1 anslutning tilldetta redovisar jag vissa av utredningens förslag till ändringar i den nugällande ordningen. JagviU inledningsvis erinra om alt efler den nuvarande lagstiftningens tillkomstår 1953 myckel betydande förändringar har skett såväl i samhället i stort sominom näringslivet. Också systemet för ingripande mot skadligakonkurrensbegränsningar har påverkats av denna utveckling. Vidare har inomKBL:s ramar vuxit fram en vidareutveckling av ordning, grundad påerfarenheterna i rättstillämpningen. Jag vill belysa detta något för att ge ettmer konkret underlag för bedömningarna. Jaghar tidigare (2.3.2) nämnt att en speciell myndighet näringsfrihetsrådet(NFR) - inrättades för all sköta förhandhngsverksamheten enligt KBL. 1uppgiften ingick att först fatta rättslig ståndpunkt i frågan om huravida enskadlig konkurrensbegränsning förelåg i det enskilda fallet. Underden tid som förflutit sedan NFR:s tillkomst har förändringar skett i fråga omdet bedömande organets karaktär. Rådet hade från början huvudsakligen enfunktion liknande en förvaltningsmyndighet, med rälls-tillämpande ochförhandlande uppgifter. I och med tillkomsten av marknadsföringslagen av år1970 ersattes NFR av marknadsrådel (MR), som fick till uppgift att tillämpasåväl KBL som dåvarande marknadsföringslagstiftning. Uppgiften har sedermerautvidgats till att avse också annan lagstiftning. 1970:57 (s. 61) medförslag till lag om otillbörlig marknadsföring m. m. uttalade föredragandestatsrådet bl. antydda organisatoriska uppläggningen med ett övervakande organ och ettsärskilt centralt organ med dömande funktioner överensstämmer nära med den somf. n. finns på konkurrensbegränsningsområdet. Näringsfrihetsrådel har där dendömande funktionen och för det allmännas talan hosrådet. Åtskilliga skäl talar för en sammankoppling mellan organisationen föradministrering av konkur- 1981/82:165 198 rensbegränsningslagstiflningenoch den organisation som skall handha den nya generalklausulen mot otillbörligreklam och marknadsföring. Ett skäl som jag särskilt vUl peka på är altgeneralklausulen mot otillbörlig reklarn och marknadsföring inte får tillämpasså att den kommer i konflikt med de principer som ligger bakomkonkurrensbegränsningslagsliflningen. är det viktigt att inlekonkurrensbegränsningslagsliflningens princip om fri konkurrens ges så stor räckviddatt den sanktionerar otillbörliga konkurrensmetoder. Deteffektivaste sättet att undvika konfliktrisker av olika slag är alt heltsamordna administrationen av de båda lagarna. Enligt min mening är detemellertid tillräckligt om den dömande funktionen förenas hos ett och sammaorgan. Övervakningsuppgiflen sköts sannolikt effektivare om vartdera områdetfår sin egen ombudsman. I detta sammanhang bör beaktas bl. a. att den utredningsom krävs enligt de båda lagarna skiljer sig ganska avsevärt. Bedömningenenligt konkurrensbegränsningslagen skall ske huvudsakligen efler ekonomiskakriterier, medan bedömningen enligt lagen om otillbörlig marknadsföring främstär av etisk art. Samtidigttillkom lagen (1970:417) om marknadsråd m.m. Däri logs in bl. a. processuellaföreskrifter avseende rådet. Vissa av dessa ägde motsvarighet i KBL. Däremot behöll man i KBL andra handläggningsregler,som jag redovisar i del följande. På denna punkt uttalade (s. 163)föredraganden bl. a. följande: Ipromemorian förordas all de viktigaste bestämmelserna om marknadsrådet tas ini en särskild lag och att denna skall innehålla också en grundläggande regelom konsumentombudsmannen. Delta synes mig i och för sig vara lämpligt. skaU överta näringsfrihelsrådets uppgifter föranleder den nyalagen om marknadsrådet vissa ändringar i konkurrensbegränsningslagen. Detaglekniska samordningsproblem som härvid uppstår föreslås i promemorian blilösta på följande sätt. Ikonkurrensbegränsningslagen behålls de materiella bestämmelserna oförändrade.Reglerna om näringsfrihelrådets sammansättning och beslut-förhet bryts ut ochmotsvarande föreskrifter beträffande marknadsrådel tas in i lagen ommarknadsråd. Den grandläggande bestämmelsen om försöver från konkurrensbegränsningslagen tiU lagen om marknadsråd. Bestämmelsernaom förfarandet i konkurrensbegränsningsärenden har så intimt samband med demateriella reglerna att de inte lämpligen kan brytas ut. De får därför slå kvari konkurrensbegränsningslagen. Däremot regleras förfarandet införmarknadsrådet i marknadsföringsärenden i den nya lagen, eftersom det ärönskvärt alt föreskrifter om marknadsrådets sammansättning och om förfarandetinför rådet så långt det är möjligt las upp i samma lag. Fråganom MR:s status kom på nytt under bedömning i samband med tillkomsten avförvaltningslagen (1971:290). Lagrådet uttalade (prop. 1971:30 s. 695) bl. a.att, då MR fick anses ha avsevärt större likhet med en domstol låt vara försärskilda uppgtfler, än med en förvaltningsmyndighet, MR inte borde betraktassom en förvaltningsmyndighet. På detta svarade (s. 713) föredragande statsrådetatt även om han inte liU alla delar kunde Prop.1981/82:165 199 anslutasig tiU den av lagrådet lämnade motiveringen han dock fann vissa skäl tala förlagrådets uppfattning rörande MR:s ställning. DenI ändrades beteckningen marknadsrådet tiU . 1972:131 (s. 15) med förslag till lag om ändring i lagen (1970:412) omotillbörlig marknadsföring m.m. uttalade därvid föredragande statsrådet attmarknadsrådet i mycket hade ställning som dömande organ. Enligt11 kap. 11 § regeringsformen har regeringsrätten rätt att bevilja resning i ettavgjort ärende samt alt återställa försutten lid när fråga är om ett ärende förvUket regeringen, förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet är högstainstans, medan prövningen i annat fall tillkommer HD. Genom beslut den 9september 1975 i ett ärende mellan KO och Scienlologikyrkan i angåendemarknadsföring av "E-meter" beviljade HD med beaktande av nämndalagram resning i beslut av MD (se Nytt Juridiskt Arkiv I 1975:461). HD:s beslutinnebär att HD har funnit ati MD som utgör första och enda instans i de ärendendomstolen avgör varken är en förvahningsmyndighet eller enförvaltningsdomstol. MD torde alltså ha betraktats som en friståendespecialdomslol, fallande utanför både den ordinära administrationen och denförvaltningsjudidella organisationen. Konkurrensutredningenframhåller att det mot denna aUmänna bakgrand bör uppmärksammas att dehandläggningsregler som finns i KBL tar sikte på förfarandet i en instans- NFR - vars judicidla inslag var långt mindre utpräglat än i fråga om MD. 1denna bemärkelse kan sägas att del beträffande handläggningen av KBL-ärendenhar i viss utsträckning dröjt sig kvar sådana föreskrifter om arbetsformer somi praktiken har passerats av utvecklingen. Uttalandena i förarbetena till KBLhar därför inte samma betydelse som eljest. Vad som i övrigt anges ibestämmelserna behöver inte heller alltid helt täcka den i praktiken tillämpadeordningen, anför utredningen vidare. Innandessa handläggningsregler redovisas tar jag upp frågan om MD:s sammansättning.En särskild lag (1970:417) om marknadsdomstol m.m. (MDL) samt en inslraktion(1970:1030) reglerar domstolens verksamhet. Vidare finns en arbetsordning. MDbestår av ordförande och vice ordförande samt åtta andra ledamöter. Av dessaär två s. k. särskilda ledamöter, en för ärenden om konkurrensbegränsning samten för ärenden om marknadsföring och ärenden om oskäliga avtalsvUlkor. Ordförandenoch vice ordföranden skall vara lagkunniga och erfarna i domarvärv. Ledamotenför ärenden om konkurrensbegränsning skall ha särskild insikt i näringslivetsförhållanden. Ledamoten för ärenden om marknadsföring och oskäligaavtalsvillkor skall ha särskild insikt i konsumentfrågor. Ordföranden, viceordföranden och de särskilda ledamöterna får inte utses bland personer som kananses företräda företagarintressen 1981/82:165 200 ellerkonsument- och löntagarinlressen. Av de övriga ledamöterna skall tre utsesbland företrädare för företagarintressen och tre bland företrädare förkonsument- och löntagarinlressen. Förvice ordföranden och var och en av de särskilda ledamöterna skall det finnas eneller flera ersättare. Samma krav ställs då i fråga om dessa som på viceordföranden och särskild ledamot. Också beträffande övriga ledamöter skall detfinnas en eller flera ersättare, även dessa utsedda på samma grander som nämndaövriga ledamöter. Regeringen utser ordförande, vice ordförande, övrigaledamöter och ersättare. Innanledamot eller ersättare börjar tjänstgöra i domstolen skall denne ha avlagt domared. MDär beslutför när ordföranden och fyra andra ledamöter är närvarande. I beslutskall lika antal ledamöter som företräder företagarintressen samt konsument-och löntagarinlressen delta. Ordföranden kan ensam på domstolens vägnar företaförberedande åtgärder och pröva fråga om avskrivning av ärende. SomMD:s beslut gäller den mening om vilken de flesta ledamöterna förenar sigeller, vid lika röstetal, den mening som ordföranden biträder. Viddomstolen finns sekreterare, vanligen hovrätlsfiskaler, vUka tjänstgör somföredragande och i övrigt biträder ordföranden i domstolen. Deflesta avgöranden av MD har avsett tillämpningen avmarknadsfö-ringslagstiflningen.