prop · G503126 · 1981-12-31 00:00:00 — De svårigheter som har framförts i detta avseende har enligtinstitutet främst sin orsak i felaktig tolkning eller tilllämpning av de reglersom finns. Ävenfrågan om återanvändning av lyftanordningar har tagits upp i kartläggningen. Påflera håll får bidragstagaren skriva på ett intyg om att t. ex. lyftplattor, trappliftar,clos-o-mater m.m. skall lämnas tillbaka till länsbostadsnämnden när de intelängre behövs. På ett fåtal ställen fungerar denna verksamhet men det ärbetydligt vanligare att den inte fungerar. Problemen med återanvändningen ärfrämst att den innebär en omständligare handläggning, att det inte finnslagringsmöjligheter, atl register måste föras över var lyftplattoma m. m. finnssamt att de ofta måste byggas om för att passa i den nya situafionen eller för atluppfylla nya säkerhetskrav m.m. samt att det är mycket lite pengar som mantotalt spar på detta sätt. 9 Behov av ändringar i regelsystemet Måletför översynen är att effektivera bidragssystemet så att samhällets stöd tillindividuell handikappanpassning kan utnyttjas på ett smidigt och ändamålsenligtsätt. Som framgår av avsnitt 7 kommer handikappinstitutet att lämna underlagför beslut om förbättringar beträffande vissa problemområden. I huvudsak ärdet fråga om ansvarsfördelningen mellan förmedlingsorgan ochlänsbostadsnämnder samt informations- och utbildningsfrågor. Institutet kommerockså att redovisa exempel på hur och av vilka anpassningsarbetet lämpligen kanutföras samt hur skälig kostnad för de stödberättigade åtgärderna kan styrkas.I uppdraget ingår även frågan hur utförda anpassningar bör följas upp och hurerfarenheter av verksamheten bör tas till vara. Idetta avsnitt kommer stödets inriktning att behandlas. I del följande diskuterasde synpunkter som har kommit fram i kartläggningen och bedöms om önskemålenkan tillgodoses med den inriktning som stödet har . Om så bedöms inte varafallet kommer behovet av en regeländring att övervägas. Även vissa frågor sominte har aktualiserats vid kartläggningen kommer att tas upp. I avsnitt 10kommer utformningen av stödet att behandlas. 11 §BAB och i styrelsens föreskrifter till paragrafen anges vilka som kan beviljas bostadsanpassningsbidrag. Behovetav att kunna bevilja bidrag även till andrahandshyresgäster har aktualiserats.Enligt handikappinstitutets kartläggning har kravet på att hyreskontrakt skallvara tecknat direkt med husets ägare inte upplevts som något störte problem. Ibostadsstyrelsens undersökning finns detta inte heller angivet som avslagsskäli något fall. (JU 1975:06) har i betänkandet Hyresrätt 3, bmksvärde, hyresprocess m.m. (SOU1981:77) föreslagit en förstärkning av andrahandshyresgästemas ställning. 1981/82:126 43 Medanledning av en motion (1979/80:446) av () medförslag att även den som inte hyr direkt av husets ägare skall kunna beviljasbidrag yttrade civilutskottet (CU 1979/80:22 s. 50) att frågan bör tas upp närresultatet av hyresrättsutredningens arbete föreligger. Syftet med den åberopadeföreskriften är att den boendes rätt till lägenheten skall vara säkrad så atthan kan få nytta av anpassningen. För vissa andrahandshyresgäster uppfyllsdessa krav . Utan att avvakta de ändringar som hyresrättsutredningensförslag kommer atl leda till föreslås att även en andrahandshyresgäst skallkunna beviljas stöd för anpassning under fömtsättning att hans rätt tilllägenheten är säkrad så att han kan få nytta av anpassningen. Avkartläggningen framgår att det med största sannolikhet bara är några fåhandikappade som råkar ut för att en behövlig anpassning inte kan genomföras pågmnd av att fastighetsägaren inte lämnar sitt medgivande. Någon ändring avbestämmelserna torde därför inte erfordras f. n. Frågan bör dock tas upp pånytt om antalet fall av vägrat medgivande ökar. Det kan i sammanhanget noterasatt kommunen enligt 21 § socialtjänstlagen är skyldig att medverka till att enlämpligare bostad anskaffas för den som är handikappad. Ikartläggningen har cckså förts fram önskemål om att anpassningar hos anhörigaeller andra personer hos vilka den handikappade vistas , t. ex.avlastningsfamiljer och fosterföräldrar, bör vara bidragsberättigade. Enligtgällande regler kan bidrag beviljas endast för anpassning av den handikappadesegen bostad. Byggnadsstadganskrav på handikappanpassning vid nybyggnad har fått till följd att de bostädersom har byggts har en förhållandevis god tillgänglighet. Pålängre sikt kommer bostadsbeståndet att bli bättre anpassat för rörelsehindradeoch personer med nedsatt orienteringsförmåga. Många handikappade kommer dockunder överskådlig tid att vara hänvisade till bostäder som behöver anpassas.Tillgängliga resurser bör därför i första hand satsas på anpassning av denhandikappades egen bostad. Följande två undantag föreslås dock. Båda gäller barn. Detblir allt vanligare att gravt handikappade barn bor hemma hos föräldrarna. Föratt föräldrarna skall gå i land med den krävande uppgiften kan detvara nödvändigt att en s. k. avlastningsfamilj tar hand om barnet med jämna mellanmm.En sådan lösning kan också ge barnet en behövlig och stimulerande omväxUng. Omavlastningsfamiljen behövs för att barnet skall kunna bo hos föräldrarna och omdet är en lösning på lång sikt föreslås att också avlastningsfamiljens bostadskall kunna anpassas med hjälp av statligt stöd för individuell anpassning av bostäder. Numerakan icke sammanboende föräldrar ha gemensam vårdnad om sina bam enligt reglernai . Detta var inte möjligt när bostadsanpassningsbidragetinfördes . Delad vårdnad kan innebära att ett bam bor hos föräldrarnaväxelvis. Bostadsanpassningsbidragkan f. n. beviljas för anpassning endast av det handikappade barnetspermanentbostad. Om barnet bor växelvis hos föräldrarna föreslås att statligtstöd kunna beviljas för anpassning hos båda föräldrarna. Detta är en naturligkonsekvens av reglerna om gemensam vårdnad i . 1981/82:126 44 9.3 Handhavandemyndigheter och kommunens inflytande I2 § regleras vilka myndigheter som skall sköta bidragsgivningen ochkommunens inflytande över länsbostadsnämndens beslut. Bostadsstyrelsenhar på uppdrag av regeringen belyst möjligheterna till och kostnaderna för endecentralisering av beslutsfattande i låne- och bidragsärenden från länsbostadsnämndernalill kommunerna. Styrelsen föreslog bl.a. att beslutanderätten i ärenden om bostadsanpassningsbidrag i vilka enkombination med bostads- eller förbättringslån inte föreligger och i vilka detsökta beloppet understiger . skall decentraliseras till kommunerna.Styrelsen har sedan upprepat förslaget i anslagsframställningen för budgetåret1982/83. andra etappen av översynen kommer handikappinstitutet att ta fram underlagför beslut om ansvarsfördelningen mellan kommun och länsbostadsnämnd. I detsammanhanget kommer också kommunernas inflytande i ärenden om bostadsanpassningsbidragatt behandlas. I3 § och i föreskrifterna till paragrafen anges vilka åtgärder som kanstödjas med bidrag. Relativtmånga synpunkter har kommit fram på gränsdragningen mellan bidragsberättigandeoch icke bidragsberättigande åtgärder. De behandlas i det följande. 9.4.1 Utemiljö, gemensamma utrymmen Ikartläggningen har förts fram önskemålet att bidrag skall kunna beviljas föranpassning av utemiljön. Till detta kan sägas att redan gällande regler medgeratt en uteplats, lekplats o.d. i anslutning lill bostaden görs tillgänglig medstöd av bidrag. Denna uppfattning bekräftas också av vad civilutskottet anfördei frågan med anledning av en motion (1978/ 79:2084) av () och (). Utskottet anförde att bidragsreglerna gör detmöjligt att lämna bidrag också för "anordningar utanför huset som harsamband med tillgängligheten till bostaden och därtill anknytande utrymmen,uteplatser o.d." (CU 1978/79:26 s. 62). Aft vidga tillämpningsområdet tillatt omfatta samtliga delar av bostadsområdet och alla bostadskomplement tordeföra alltför långt. Den tillämpning som civilutskottets uttalande ger uttryckför synes vara väl avvägd. Någon ändring av gällande regler erfordras därförinte i detta avseende. Ävenmöjligheten att bevilja bidrag för anpassningsåtgärder i vissa gemensammautrymmen har tagits upp som ett problem i kartläggningen. Exempel på sådanautrymmen är tvättstuga, förråd och utrymmen för samvaro mellan de boende i ettbostadshus. Utgångspunkten vid bedömningen av om en anpassning är bidragsberättigandeeller inte skall vara att den handikappade skall beredas möjlighet att leva etti görligaste mån normalt liv i sin bostad. Om tvättstugan eller någon annanviktig bostads-funktion är gemensam för flera lägenheter så kan bidrag enligtnuvarande regler beviljas för att göra nyttigheten tillgänglig för denhandikappade. Möjligheten att bevilja stöd för anpassning av gemensammabostadsfunktioner finns således . Något behov av att ändra reglernai detta avseende finns därför inte. 1981/82:126 45 9.4.2Rehabilitering och funktionsträning m. m. Vidarehar begränsningar i möjligheten att bevilja bidrag för åtgärder som har sambandmed rehabilitering och funkfionsträning tagits upp som ett problem och dåspeciellt för barn kopplat till deras möjlighet att bo i föräldrahemmet. Imånga fall är det fråga om att ersätta behandling på en insfitution medbehandling i hemmet. Det vanligaste år att inreda ett utrymme för träningsredskapeller sjukgymnasfik. I enstaka fall behöver en handikappad en simbassäng föratt träna rörelseförmågan. Även behov av bastu förekommer i vissa fall för attmjuka upp lederna. Rehabiliteringoch funktionsträning i bostaden innebär att den handikappade slipper resantill en institution och kan ägna mer tid åt träning. För samhället medför detminskad efterfrågan på resurser inom institutionernas ram. Rehabilitering ochfunktionsträning i bostaden kan därför i många fall innebära uppenbara fördelarför den handikappade och för samhället. Med anledning av detta föreslås attsamhällets stöd för individuell anpassning av bostäder utvidgas tiU att avseäven mer omfattande åtgärder som behövs för rehabilitering och funktionsträningi bostaden. Frågan om formerna för stödet till standardhöjande åtgärder avstörre omfattning kommer att behandlas i avsnitt 10. När det är fråga om attställa i ordning en simbassäng kan kostnaderna vara avsevärda. Dessutomtillkommer höga kostnader för drift och underhåll. Det torde därför varamöjligt att stödja iordningställandet av simbassäng och reparation avanläggningen endast om den är oundgängligen nödvändig med hänsyn tillhandikappet och om en ekonomisk bedömning visar att samhällets kostnader, inkl.framtida reparationskostnader, blir klart lägre än kostnaderna för någon annanlösning. Denna bedömning bör ankomma på i första hand länsbostadsnämnden. Samhälletsmål är att handikappade skall kunna leva som andra. Detta innebär att ävenhandikappade barn skall kunna växa upp hemma hos föräldrarna och med tidenflytta till en egen bostad och få ett i möjligaste mån självständigt liv. Underuppväxttiden lär man sig de färdigheter som behövs för ett självständigt hv.För ett bam som har en allvarlig funktionsnedsättning kan inlärning och träningmed sikte på ett självständigt liv i en egen bostad kräva speciella åtgärder iföräldrahemmet. För utvecklingsstörda barn kan t.ex. särskilda åtgärder behövavidtas för att ADL-träning skall kunna ges på ett pedagogiskt riktigt sätt. Detkan också vara fråga om att avskilja en del av bostaden för en handikappadungdom som en mjuk övergång till en egen bostad på annat håll. Egentligen ärdet fråga om funktionsträning i vid bemärkelse. Åtgärder av detta slag föreslåsberättiga till stöd för individuell anpassning. Förvissa handikappade utgör bostaden den fysiska ramen för praktiskt taget allaaktiviteter. I en sådan situation kan en hobby vara av särskilt värde.Handikappade som av någon anledning inte kan delta i aktiviteter utom bostadenoch som har en hobby som kräver viss anpassning av bostaden för att kunnautövas föreslås kunna få stöd för den erforderliga anpassningen. Stödet börutformas på samma sätt som stödet för åtgärder som behövs för rehabiliteringoch funktionsträning. Bidragtill åtgärder som har samband med sjukvård har inte tagits upp som ettproblemområde i kartläggningen. Det förhållandet att det är svårt att dra enklar gräns mellan sjukvård å ena sidan och rehabilitering och funktionsträning åandra sidan talar för att stödet skall utformas på samma sätt oavsett vilket avde tre ändamålen som fillgodoses. 1981/82:126 46 refereradeuttalandet av statsrådet 1978 angående rehabiliteringoch funkfionsträning är ett uttryck för detta synsätt. Förallergiker har framförts att berättigade krav på bostadsanpassning inte kantillgodoses. För denna gmpp finns några problem som har aktualiserats undersenare tid. För det första saknas ofta utredningsmaterial, t. ex. ett test, somgör det möjligt att bedöma vilka åtgärder som bör vidtas i bostaden. För detandra kan även åtgärder vad gäller inredningen av bostaden behöva vidtas, t.ex. utbyte av gardiner och möbler, för att inte anpassningen skall få endastringa eller ingen effekt alls. För det tredje medför sannolikt nuvarandetillämpning av reglerna i vissa fall att en alltför begränsad del av bostadenåtgärdas för att åtgärden skall vara meningsfull. Föratt ge ett tillräckligt underlag för bedömningen av vilka åtgärder som skallvara stödberättigande föreslås att behovet skall vara konstaterat med hjälp avtest eller på något annat likvärdigt sätt. Vidare föreslås att ett programredovisas som omfattar alla åtgärder som behöver göras i bostaden för attnedbringa förekomsten av allergiframkallande ämnen. Åtgärdsprogrammet börupprättas av någon med kunskap om allergifrågor, t.ex. en arbetsterapeut. Stödföreslås kunna beviljas antingen om den sökta anpassningsåtgärden medför enklar förbättring för den handikappade eller om den tillsammans med övrigaplanerade åtgärder leder till en sådan förbättring och effekten avanpassningsåtgärden inte är en oväsentlig del av den totala effekten. Förslageni denna del kommer sannolikt att innebära en viss minskning av antalet fall ivilka stöd kan komma i fråga. I de fall behovet har konstaterats är det å andrasidan viktigt att tillräckliga åtgärder vidtas. I dessa fall föreslås att en såstor del av bostaden åtgärdas med statligt stöd att förekomsten av allergiframkallandeämnen kan nedbringas till en acceptabel nivå, vilket i vissa fall kan innebäraen generösare tillämpning än vad som normalt är fallet . En normalstorbostad bör dock vara gränsen för vad som skall vara möjligt att åtgärda medstatligt stöd. 9.4.4 Standardhöjandeåtgärder av större omfattning Enligtkartläggningen medför begränsningar av möjligheten att bevilja bidrag för standardhöjandeåtgärder de största problemen för handikappade. Man anser att reglerna drabbarfrämst äldre och handikappade personer som bor i bostäder med låg standard. Idessa är behovet av anpassning ofta mycket stort men innebär nästanalla åtgärder en standardhöjning och bidragsansökan avslås ofta enligtkartläggningen av den anledningen. Allamänniskor behöver en bostad med en god grundstandard, dvs. en bostad utmstadmed vattenledning och avlopp, centralvärme, wc samt bad- eller duschrum.Samhällets stöd för uppmstning till modern standard ges genom bostadslån ochförbättringslån. Förbättringslånet är behovsprövat och förbehållet bl. a.handikappade för uppmstning av en- och tvåfamiljshus. Skillnaden mellanbostadslån och förbättringslån i kapitalkostnadshänseende är att hela eller endel av förbättringslånet kan vara räntefritt och stående, dock högst . Somtidigare nämnts är förbättringslånet behovsprövat. F. n. är inkomstgränsen förogifta . i taxerad inkomst vid senaste taxeringen fill statliginkomstskatt och . utöver den sedvanliga årliga höjningen med anled- 1981/82:126 47 ningav ändringar i folkpensionens storlek (prop. 1979/80:100 bil 16 s. 106, CU1979/80:22, rskr 1979/80:240). Ändringen gjordes i syfte aU mildra övergången ikapitalkostnadshänseende mellan förbättringslån och bostadslån. Ikartläggningen har redovisats uppfattningen att fömtsättningarna för attbevilja förbättringslån är för snäva för en stor gmpp människor somde inte kan klara av kapitalkostnaderna för ett bostadslån. Man kan ifrågasättaom denna uppfattning har fog för sig med hänsyn fill den begränsade skillnadeni fråga om kapitalkostnader mellan lånefor-mema. Folkpension i form avålderspension inkl. pensionstillskott är f.n. ca /år för ogifta och42000 kr ./år för gifta. Folkpension i form av förtidspension inkl. pensionstillskottär f.n. . för ogifta och . För den som inte harnågra inkomster utöver folkpension inkl. pensionstillskott beviljas kommunaltbostadstillägg (KBT) enligt lagen (1962:392) om hustmtillägg och kommunaltbostadstillägg med f. n. av bostadskostnaden, dock högst /årför ogifta och / år för gifta. I hälften av kommunerna ärbostadstillägget större. För småhus beaktas alla bostadskostnader utomamortering på lån. Bostadstillägget reduceras med en tredjedel av den inkomstsom överstiger folkpensionen inkl. pensionstillskott samt ett tillägg med 1000kr. för ogifta och . 1981/82:30 om vissaekonomisk-politiska åtgärder m.m. har föreslagits en nedre hyresgräns på 80 kr.i månaden för såväl ensamstående som gifta. Förslaget innebär att den statsbidragsgmndandebostadskostnaden inom KBT-systemet kommer att ligga . förensamstående och 80 och . i godkänd kostnad och amorteringstiden blir summan av ränta ochamortering för ett förbäftringslån mellan ca . (amortering .) (amortering .) beroende påstorleken av den räntefria stående delen. Med hänsyn till möjligheten att fåkommunalt bostadstillägg för en stor del av räntekostnaden kan man utgå ifrånatt den som är förbättringslåneberättigad kan klara av ett förbättringslån sålänge han inte har andra stora utgifter för fastigheten, ex. kostnader förandra större lån. Någon iindring av förbättringslånebestäm-melseraa kan därförinte anses påkallad av de skäl som förts fram vid kartläggningen. Deerfarenheter som har redovisats i kartläggningen kan möjligen grunda sig påförhållandena före tillkomsten av kommunala bostadstillägg i nuvarandeutformning. Ävenmoderna bostäder kan behöva anpassas till en handikappad på ett sätt som är standardhöjande.Om anpassningen är av störte omfattning eller av mindre omfattning men utgörett led i en större uppmstning, kan bidrag inte beviljas enligt nuvaranderegler. Ett exempel på delta är att en mllstolsbunden person har wc med duschpå överplanet i ett småhus. En anpassning kan innebära att bottenplanet byggstill för att inrymma ett hygienutrymme. Åtgärden är dock standardhöjande av störteomfattning och stöd kan således inte beviljas med nuvarande regler. Både förden enskilde och för samhället kan det vara motiverat att stödja åtgärder av dettaslag. Ursamhällets synpunkt är det angeläget att människor bor i vanliga bostäder istörsta möjliga utsträckning eftersom det minskar efterfrågan på kostnadskrävandeplatser på institutioner. För standardhöjande åtgärder av störte omfattning sominte avser en förbättring till gmndstandard föreslås att stöd skall kunnabeviljas föi individuell handikappanpassning. Frågan om formerna för stödettill sådana åtgärder kommer att behandlas i avsnitt 10. 1981/82:126 48 9.4.5 Styrkandeav behov av anpassning Behovetav anpassningsätgärder måste vara styrkt för alt bidrag skall kunna beviljas. Ikartläggningen har framförts att läkarintygen bör skrivas på ett sådant sättatt de kan förstås av handläggare på förmedlingsorgan och länsbostadsnämnder. Idagförekommer ofta att handlingarna i ett ärende inte innehåller tillräckligauppgifter om vilka åtgärder som behövs med hänsyn fill handikappet. Detta kanmedföra att ärendet behöver kompletteras vilket i sin tur fördröjerhandläggningen. För att myndigheterna skall kunna bedöma vilka åtgärder somberättigar till bidrag måste det av handlingarna framgå vilka funktionsinskränkningarsom föreligger och vilka anpassningsåtgärder som behövs. Sannolikt vore detbäst om en blankett utformades för ändamålet. Det är viktigt att sättet attstyrka åtgärdsbehovet görs så smidigt som möjligt för sökanden. Vid mindreomfattande åtgärder eller då behovet av åtgärden är uppenbart bör det dockliksom f. n. räcka med att förmedlingsorganet bedömer behovet. 9.4.6 Återanvändningav vissa anordningar Ävenfrågan om återanvändning av lyflanordningar har tagits upp i kartläggningen. skrivelse till regeringen redogjorde förden försöksverksamhet i fråga om att återanvända lyftanordningar m.m. som hadebedrivits . Styrelsen konstaterade att verksamheten hadeinneburit besparingar för statsverket och alt det administrativa arbete somhade krävts inle utgjorde någon stor belastning. Därför bedömde styrelsen attverksamheten borde fortsätta och ges en mera varaktig karaktär. Styrelsenförordade att de regler som ditintills hade gällt borde gälla även ifortsättningen. Med hänsyn till att åtgärder kunde komma att påkallas på gmndav väntade säkerhetsföreskrifter borde frågan enligt styrelsens bedömning tasupp fill förnyad prövning . Föredragande statsrådet uttalade ibudgetpropositionen att erfarenheterna av försöksverksamheten enligthennes bedömning talade för att verksamheten borde ges en permanent karaktäroch att det borde ankomma på regeringen att fastlägga de närmare riktlinjernaför denna (prop. 1978/79:100 bil 16 s. 51). Verksamheten har därefter bedrivitsi samma form som . Del synes lämpligt att fastställa riktlinjernaför återanvändning av lyftanordningar m. m. i anslutning till att ansvaret föradministrationen av stödgivningen läggs fast. Bidragför anpassning av fritidsbostäder har förts fram som ett önskemål frånhandikapporganisationerna. Samma förslag har förts fram genom motioner iriksdagen. har (SoU 1976/77:3) hos regeringen hemställt att en sådanmotion skulle överlämnas till handikapputredningen. I samband med att dennautredning avslutades överlämnades ärendet till bostadsdepartementet.Regeringen har därefter överlämnat motionen till fri-fidsboendeutredningen somenligt uppgift kommer med ett betänkande som bl. a. kommer attbehandla denna fråga. Enligt4§ beviljas bidrag med skälig kostnad för åtgärderna, dock högst 20000 kr.Om det föreligger särskilda skäl för det kan bidrag beviljas med högre belopp. 1981/82:126 49 Fråganom skälig kostnad och hur den skall styrkas behandlas av handikappinstitutet. Enligtkartläggningen tillämpas 20000 kr.-gränsen olika av länsbostadsnämnderna. Pånågra håll är del endast för vissa åtgärder, t.ex. lyftanordningar, som högrebidrag än . På andra håll är det den handikappades behovsom är avgörande. Man kan konstatera att kartläggningen visar att det råderstor osäkerhet hos vissa kommuner och länsbostadsnämnder om hur 20000kr.-gränsen skall tillämpas. Närbostadsanpassningsbidraget infördes uttalade föredragande statsrådet attden då föreslagna 15000 kr.-gränsen skulle kunna överskridas om den medicinskaoch sociala prövningen visade att åtgärderna var nödvändiga med hänsyn tillhandikappet. Frågan behandlades av civilutskottet med anledningav atl ett slopande av gränsen hade föreslagits i en mofion (1976/77:921).Utskottet anförde (CU 1976/77: 18 s. 48) då att beloppsgränsen får anses varaatt uppfatta som ett krav på en särskild prövning av behovets tyngd vid merkostnadskrävande åtgärder. En sådan prövning är enligt utskottet betingad inteendast av rent ekonomiska skäl utan också av att dessa ansökningar kan krävasärskilda insatser från bl. a. förmedlingsorganets sida när det gäller alt skapaden bästa möjliga lösningen i det enskilda fallet. Tillämpningenav 4 § svarar i många fall uppenbarligen inte mot uttalanden som gjorts både isamband med införandet av bidragsformen och senare av civilutskottet.Någon begränsning i möjligheterna att fillgodose berättigade anspråk påanpassningsåtgärder finns således inte även om kostnaderna överstiger 20000 kr.Gränsen behöver således inte ändras av detta skäl. Problemet är uppenbarligenatt 4§ tillämpas fel av vissa kommuner och länsbostadsnämnder. Utbildning och informafionfill berörda handläggare kan förbättra fömtsättningarna för beslut i enlighetmed gällande bestämmelser.