prop · G503139 · 1981-12-31 00:00:00 — Ärdet uppenbart att försäkrad ej vill antaga lämpligtarbete, såson då han vid upprepade tillfällenhar avvisat erbjudet sådant arbete, skall han vara avstängd till dess han utfört förvärvsarbete . Avstängningstiden räknas frånden dag då det förhållande somanges i 29 § inträffat eller från den senare dagarbetsmarknadsstyrelsen bestämmer. Bestänimelserna i 29 §1-3 om arbete får, om det är skäligt, tillämpas i frågaom arbetsmarknadsutbildning. Avstängningstidenär i sådana fall . Bestämmelseni 30 § tredje stycket äger därvidmotsvarande tillämpning. Bestämmelserna i 29 §1-3 om arbete får, om det är skäligt, tillämpas i frågaom arbetsmarkutbildning. Bestänmielserna i30 § skall därvid gällai tillämpliga delar. Erkänd arbetslöshetskassaskall såsom fond avsätta tillgångar,motsvarande per medlem räknat minst summan av förvaltningskostnader per medlem under det sistförflutna räkenskapsåret och halva det genomsnittliga ersättningsbelopp kassan utgivit per ersättningsdag och medlem under det sistförflutna räkenskapsåret, efter avdrag för preliminär skatt, multiplicerat med det genomsnittligaantalet ersättningsdagar per medlem under de femsenaste åren. Erkänd arbetslöshetskassaskall såsom fond avsätta tillgångar,motsvarande per medlem räknat minst summan av förvaltningskostnader per medlem under det sistförflutna räkenskapsåret och en tredjedel av det genomsnittliga ersättningsbelopp kassan utgivit per ersättningsdag och medlem under det sistförflutna räkenskapsåret, efter avdrag för preliminär skatt, multiplicerat med det genomsnittligaantalet ersättningsdagar per medlem under de femsenaste åren. Om särskilda skäl föreligger, får föreskriva att såsomfond skall avsättas annat belopp än som följerav första stycket. Intill dess kassan varit i verksamhet , skall bestämmafondens minimibelopp. Senaste lydelse 1976:828. 1981/82:139 58 Utbetalning av ersättningfår ej påbörjas, förränarbetsmarknadsstyrelsen med hänsyn tillkassans tillgångar samt kassans ekonomiska ställning i övrigtlämnat medgivande till det. Överskottpå verksamheten skal] tillföras fonden. Fonden får tas ianspråk endast i den mån kassans inkomster ej förslår till täckande av kassans löpande utgifter. Denna lag träderi kraft . I fråga om försäkrad som vidikraftträdandet redan uppbär dagpenning tillämpasinte 17 § andra stycket så länge den dä pågående ersättningsperiodenvarar. Vid avstängning somgrundar sig, på en händelse som har inträffat före ikraftträdandetgäller 30 och 31 §§ i deras äldrelydelse. Lag om ändring ilagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd Härigenom föreskrivsatt 18, 27 och 28 §§ lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd skall ha nedan angivna lydelse. Kontant arbetsmarknadsstöd utgår Kontant arbetsmarknadsstöd utgår med för dag. med kronor fördag. Till den som sökerdeltidsarbete eller i annat fall ärarbetslös under del av vecka utgår arbetsmarknadsstöd med det antal ersättningsdagarper vecka som följer av en av regeringen fastställd omräkningstabell. Är det sannolikt att arbete somavses i 26 § skulle ha varat eller mer än fem men , utgör-av-stängningstiden . I annat fall är avstängningstiden28 dagar. Är det sannolikt att arbete som avsesi 26 § skulle ha varat eller mer än fem men än , utgör avstängningstidenfem, tio respektive trettio ersättningsdagar.I avstängningstiden inräknas endast dag förvilken dagpenning skulle ha utgått, om avstängningen inte hade skett, eller dag under vilken stödtagaren har utförtförvärvsarbete. Avstängningstiden får dock inte överstiga14, 28 respektive . Inträffar händelsesom avses i 26 5, beräknas ny avstängningstid i enlighet med bestämmelserna i förstastycket, om inte den nya avstängningstidenryms inom den löpande avstängningstiden. Senaste lydelse 1979:386. Ärdet uppenbart att stödtagaren ej vill antaga lämpligt arbete, såsomdä han vid upprepade tillfällen har avvisat erbjudet sådant arbete, skall han vara avstängd till dess han utfört förvärvsarbete . Avstängningstiden räknasfrån den dag då det förhållande som anges i 26 § inträffat eller från den senare dag bestäimner. Bestäimnelserna i 26 § 1-3 om arbete får,om det är skäligt, tillämpas i fråga om arbetsmarknadsutbildning. Avstängningstiden äri sådana fall . Bestämmelsen i 27 §tredje stycket äger därvid motsvarande tillämpning. Bestämmelserna i 26 § 1-3 om arbete får,om det är skäligt, tillämpas i fråga om arbetsmarknadsutbildning. Bestämmelserna i 27 §skall därvid gälla i tillämpligadelar. Denna lag träderi kraft . Vid avstängningsom grundar sig på en händelse som har inträffat före ikraftträdandetgäller 27 och 28 §§ i deras äldrelydelse. Prop.1981/82:139 61 Sammanställning av remissyttranden över departementspromemorianFörslag till ändrat bidragssystem m.m. inom den frivilligaarbetslöshetsförsäkringen (DsA 1981:17) Efterremiss har yttranden över promemorian avgetts av (),statskontoret, (), (),i (LO), (),(), Centralorganisationen /SR,Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO), ()och SHIO-Familjeföretagen. LOhar bifogat ett gemensamt yttrande till LO av ,, ,, , och . Idet följande återges remissinstansernas yttranden i huvudsakligen oavkortatskick under olika avsnitt. Verketfår i anledning härav meddela att verket från de synpunkter verket har attföreträda inte har något att erinra mot de i promemorian framförda förslagen.Till förslaget i sak tar verket inte ställning. Somutgångspunkter för utredningsarbetet enligt föreliggande betänkande anges bl.a. att man måste vidta åtgärder för att begränsa statens totala utgifter förarbetslöshetsförsäkringen och att regelsystemet för statsbidrag till densammabör förenklas. Med dessa utgångspunkter som bakgrund biträder statskontoret istort de framlagda förslagen. Verket vill dock göra vissa kommentarer ianslutning till delar av förslagen. LO:sgrunduppuppfattning är att kampen mot obalansen i den svenska ekonomin främstmåste bedrivas med offensiva medel. Detta skapar förutsättningar för att påsikt också minska underskottet i statsbudgeten. LO är emellertid också medvetenom det angelägna i att noggrant pröva möjligheterna att spara på offentligautgifter. En absolut förutsättning för sådana 1981/82:139 62 sparåtgärdermåste emellertid vara att de inte slår orättvist och att de inte heller rubbarpå fördelningspolitikens grundprinciper. Samtligaav den borgerliga regeringens genomförda och aktualiserade sparåtgärder hardenna oacceptabla inriktning och slår huvudsakligen mot LO-medlemmar. Det nuframlagda förslaget om förändringar inom arbetslöshetsförsäkringen ärytterligare ett exempel på att människor i en svag och utsatt position skavidkännas försämringar och få bära ökade bördor. I ett avgivetremissyttrande beträffande sjukförsäkringen angav LO: "Att minska utrymmetför privat konsumtion genom försämringar i sjukförsäkringen är att låta desjuka bära bördorna - ju mer och ju oftare sjuk desto tyngre börda." Motsvararidekommer att bli aktuellt också för arbetslösa om förslaget genomförs. ALF-utredningenavlämnade ett väl genomarbetat förslag till allmänarbetslöshetsförsäkring 'arom rådde stor enighet men som trots utfästelser iregeringsdeklarationen m. m. inte lett fram till några åtgärder från denborgerliga regeringen. Närmare efter avlämnande kommer nuett britsiälligt genomarbetat förslag och med en så kort remisstid attunderremisser och andra väsentliga former av samråd och opinionsyttringar näranog omöjliggjorts. Förslaget står helt i strid med intentionersåväl i fråga om försäkringsförmåner som finansieringen av dessa. TCOhar länge aktivt drivit frågan om en allmän arbetslöshetsförsäkring. Redan idet arbetsmarknadspolitiska program som antogs av var ettviktigt krav att det utan dröjsmål borde tillsättas en utredning om hur enobligatorisk försäkring skall utformas, finansierad med arbetsgivaravgifter menmed bibehållande av ett avgörande inflytande från de fackliga organisationernapå systemets tillämpning. En allmän arbetslöshetsförsäkring, framhöll TCO,skulle bl. a. kunna ge ett bättre stöd för de nytillträdande påarbetsmarknaden. Genom finansiering med arbetsgivaravgifter skulle den ocksåinnebära en utjämning av kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen mellangrupper på arbetsmarknaden med olika risk för arbetslöshet. Efter det att TCOtillsammans med LO skrivit till ochbegärt en utredning tillsattes utredningen om en allmänarbetslöshetsförsäkring. Utredningen lämade under ,ir 1978 sitt slutbetänkandemed förslag till konstruktion av ett försäkringssystem. Detta betänkande fickvid remissbehandlingen ett positivt bemötande. Vad som hänt inom området efterdetta är att departementet nu presenterar den aktuella promemorian. TCO villuttrycka sin besvikelse över denna behandling av denna fråga. Efteren så noggrann prövning som är möjlig inom den anvisade remisstiden finner TCOatt organisationen måste i huvudsak avvisa de förslag som framförts ipromemorian. 1981/82:139 63 Arbetsmarknadsstyrelsenhar i sina petitor föreslagit höjningar av såväldagpenningen inom försäkringen som det kontanta arbetsmarknadsstödet. Med hänsyntill pris- och löneutvecklingen är det nu skäligt med en kraftig höjning.Styrelsen anser att en högsta dagpenning på , som föreslagit, skulle vara erforderlig för att i stort settåterföra dagpenningen till den relativa nivå som gällde . En såbetydande höjning skulle emellertid få stora konsekvenser för försäkringensfinansiering. Det gäller såväl kassornas egen del som de delar vilkafinansieras med arbetsgivaravgifter och skattemedel. Styrelsen anser dock attden i promemorian föreslagna höjningen är för låg och att högsta dagpenning ivart fall bör fastställas till . Det kontanta arbetsmarknadsstödet börhöjas till . LOhar i remissyttranden och i kongressbeslut krävt en anpassning avarbetslöshetsersättningen till pris- och löneutvecklingen eftersomarbetslöshetsersättningen drabbas av eftersläpning i förhållande till andra socialförsäkringar.LO har därför anslutit sig till Arbetslöshetskassornas ()uppfattning och framställning om förhöjda dagpenningbelopp nu senast till max.280 kr. Förslagetom höjning av högsta dagpenningen till . är klart otillräckligt medhänsyn behovet av rimlig kompensation för inkomstbortfall vid arbetslöshet.Den differentiering och möjlighet till självfinansiering av dagpenningen somföreslås och som kommenteras i det följande anser LO inte vara någon acceptabelväg till ökad kompensation utan leder till splittring och ojämlikhet mellanolika grupper arbetslösa såväl inom som mellan de skilda arbetslöshetskassorna. Vihar ingenting att erinra mot en höjning till . Om en ytterligare höjningav högsta dagpenningbelopp - exempelvis till . - skall ske, måste dettaenligt vår mening helt finansieras genom höjda medlemsavgifter. Denföreslagna höjningen av det kontanta arbetsmarknadsstödet från nuvarande 75 kr.till . fr. o. m. anser vi motiverad. TCOhar i skrivelse till stöttarbetslöshetskassornas samorganisations krav på höjd dagpenning till en högstapenningklass på . Prop.1981/82:139 64 /SRanser att det är befogat med en kraftig höjning av dagpenningen. Anledningentill detta är att dagpenningen varit för låg i förhållande tillpris- och löneutvecklingen. Den föreslagna höjningen av dagpenningbeloppetanser /SR vara för liten och vill kraftigt understrykaarbetslöshetskassornas samorganisations tidigare begäran om att få höjadagpenningen till . SOhar, i tidigare framställningar till regeringen och ,klart visat att dagpenningen f, n. och är för låg i förhållandetill pris- och löneutvecklingen och i förhållande till utveckligen inom andraförsäkringar. Förslaget tar ingen hänsyn härtill. I stället konstruerasförslaget så som om nuvarande högsta dagpenning . är en riktig och rimligersättningsnivå och något slags riktpunkt för fortsatta överväganden. Ettsådant resonemang är enligt SO:s mening felaktigt. SO hävdar att dagpenningen ienlighet med vad SO tidigare yrkat bör höjas fr. o. m. SO erinrar om att såväl LO som TCO stöder denna begäran. SALFdelar uppfattningarna som framförs i promemorian att arbetslös-.hetsersättningens dagpenning bör höjas och att det är angeläget att dagpenningenkan höjas i takt med löneutveckUngen. Arbetslöshetetskassornas () har i skrivelse av till statsministern redovisat mofiven fören höjning av dagpenningen. SO föreslår också i sin skrivelse att nyadagpenningklasser inrättas med en högsta dagpenningklass på . fr. o. m.1982-07-01. SALF stöder SO:s förslag att dagpenningen måste höjas och att nyaklasser inrättas med en högsta dagpenningklass på 280kr. SHIO-FamiljeföretagenOrganisationen tillstyrker förslagen om höjning av dagpenningen. Utredningensförslag om att dagpenningarna skall differentieras så att de blir beroende påarbetslöshetstiden skapar, förutom att reglerna blir tillkrånglade, sammaproblem som förslaget om frihet för kassorna att bestämma ersättnigsnivån.Också detta förslag kan, om det genomförs, äventyra möjligheterna att driva enaktiv arbetsmarknadspolitik. Dessa förhållanden talar enligt RRV för att detinte bör genomföras. 1981/82:139 65 Endifferentiering av dagpenningen enligt förslaget torde inte medföra någraväsentliga administrativa problem för arbetslöshetskassorna. Enligt styrelsensmening bör emellertid kontantstöd vid arbetslöshet i princip vara en kortvarig åtgärd- insatt då man söker nytt arbete eller någon annan åtgärdplaneras av arbetsförmedlingen - och reglerna således utformade enligt dennaprincip. Ur psykologisk synvinkel är det olyckligt om det av den enskildeuppfattas som gynnsamt att arbetslöshetstiden blir lång. En sådan utformningav reglerna är också ett dåligt incitament till egna ansträngnigar för attsnabbt komma ur arbetslösheten. Styrelsen anser att en långvarig arbetslöshet iförsta hand skall mötas med andra åtgärder - främst arbete och utbildning - änmed ökat kontantstöd. Dessvärre har utvecklingen gått iden andra riktningen, dvs. de arbetslösa har i växande utsträckning tvingats replierapå kontantstöd. Den enskildes levnadsomkostnader är heller inte lägre i börjanav en arbetslöshet. Därtill kommer att kompensationsnivån redan i det nuarandesystemet genom karensen är lägre vid korta arbetslösheten än vid längre. Enligtlagförslaget skall en period med lägre ersättning följa på varje karens. Enligtnuvarande regler har den som erhållit en ersättningspeiod rätttill en ny period om han uppfyllt ett arbetsvillkor.Han skall i så fall genomgå ny karens. För medlemmen ter sig denna karensoförklarlig eftersom den förläggs mitt inne i en ur hans synpunkt obrutenarbetslöshetsperiod. Om denna karens - på sätt som föreslås - skulle följas aven period med med en lägre dagpenning, skulle dettasäkerligen te sig än oförklarligare för medlemmen. En sådan effekt skulle inteheller ligga i linje med motiveringen för differentieringen, nämligen attunderlätta för dem som varit arbetslösa . Styrelsen anser attkarensen bör slopas i de nämnda fallen. Detta skulle vara särskilt påkallat omen differentiering av dagpenningen genomförs enligt förslaget. Detnuvarande systemet med en högsta tillåten dagpenning och de regler somtillämpas för beräkning av ersättning till personer som är arbetslösa del avvecka, medför att den som före arbetslösheten haft en låg inkomst får en högrekompensationsnivå än den som förlorat en högre inkomst. Detta är fallet även omden låga inkomsten beror på att medlemmen endast arbetat deltid. Generellt settinnebär detta att heltidsarbetande har en sämre kompensation ändeltidsarbetande inom försäkringen. Styrelsenavstyrker förslaget om en differentiering av dagpenningen. Ersättningsreglernainom arbetslöshetsförsäkringen ger genom karensbestämmelserna den effekten attkompensationen vid korttidsarbetslöshet blir förhållandevis lägre än vidarbetslöshet . Ett genomfö-5 1981/82. 1981/82:139 66 randeav departementsförslaget skulle innebära en ökad självrisk för redan utsattagrupper. Med hänsyn också till den negativa reallöneutvecklingen och de snävamarginaler som många familjer lever med och det som påpekats omsjälvrisken i systemet kan LO inte acceptera departementsförslaget om endifferentiering av dagpenningarna. promemorian föreslagna differentieringen av dagpenningen med hänsyn tillarbetslöshetstidens längd kan vi inte tillstyrka. Det är klart olämpligt att desom drabbats av arbetslöshet skall finna det ekonomiskt fördelaktigt att väntaut en högre dagersättning. Ensådan ordning skulle utgöra ett mycket dåligt incitament egna ansträngningarför att komma ur arbetslöshetssituationen och kan väntas leda till enförlängning av arbetslöshetsUden. Förslagetom differentierad dagpenningklass kan ej biträdas. Dels innebär förslaget ettinförande av en 30 dagars partiell karens, vilket inte kan tillstyrkas då detinnebär ökad ekonomisk belastning på redan tidigare utsatta människor på ettsätt som ej är förenligt med socialförsäkringarnas grundtanke att ge ekonomisktskydd vid inkomstbortfall. Dels medför förslaget administrativa merkostnader dåbl.a. datarutinen måste omarbetas. /SRavvisar idén om att differentiera dagpenningen så att den som är arbetslösunder skulle få en högre dagpenning. /SR kan instämma iatt det kan vara ekonomiskt påfrestande att vara arbetslös . är det /SR:s bestämda uppfattning att ett kontant stödvid arbetslöshet är en temporär åtgärdsom skall användas till att skaffa ettnytt arbete eller för att fä del av en aktiv arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Detfår därför inte uppfattas som en fördel att vara arbetslös . Differentierad dagpenning skulle också innebära en större arbetsbördaför kassorna. Förslagetom differentiering av dagpenningen så att den reduceras under den första tidenav en ersättningsperiod ger anledning till flera erinringar. Fördet första är förhållandet att vi har en karens i arbetslöshetsförsäkringenomfattande de fem första i och för sig ersättningsberättigade dagarna, undervilka någon ersättning ej utgår. SO har i sitt yttrande över ALF-utredningensbetänkande entydigt hävdat att karensen i arbetslöshetsförsäkringen bör tasbort och även i särskild skrivelse 1979 gjort framställning härom. Förslaget omdifferentiering av dagpenningen med ett 1981/82:139 67 lägrebelopp innebär i realiteten att man för in ytterligareen karensvecka, eftersom nedsättning av dagpenningen med . under 30ersättningsdagar motsvarar oreducerad ersättning . Förslagetverkar alltså i rakt motsatt riktning mot vad SO tidigare yrkat. Dehöjningar av dagpenningens högsta belopp som skett har givit arbetslöshetskassornamöjlighet att välja dagpenningklasser för kassans medlemmar. Den föreslagnakonstruktionen innebär att kassorna inte har annan möjlighet än att välja dethögsta belopp som föreslås. Ett lägre belopp skulle, bortsett från de fall somomfattas av föreslagen övergångsbestämmelse, innebära en lägre dagpenning änden nuvarande . SO har fattat avsikten med förslaget så, att nedsättningav dagpenningen skall ske efter det eventuellt överförsäkringsavdragverkställts. Nedsättningenverkar därvid, relativt sett, olika beroende på dels den försäkradesnormalinkomst före arbetslösheten, dels det högsta dagpenningbelopp somfastställts i arbetslöshetskassan. Låginkomsttagaren drabbas av en minskningav kompensationsgrad från 91,vid en normalinkomst av . till 69,9%och vid en normalinkomst av . till 63,. Den förbättring aversättningsnivån som förslaget sägs avse innebär för den deltidsarbetande ochför låginkomsttagare oförändrad ersättning efter 7 veckors arbetslöshet. Underde första sänks ersättningen med nära en tredjedel i förhållande tillför närvarande. För arbetstagare inormalinkomstlägen (exempelvis vid 6000 a7000 kr. ) ligger kompensationsnivån så lågt som vid ca 70 a ,vilket torde sakna motsvarighet i alla annan försäkring. SOvänder sig mot förslaget att reducera dagpenningen också avprincipiella skäl. Samma kompensaUon bör utgå under hela ersättningstidenliksom i annan försäkring. Förslagetbygger på förutsättningen att omprövning av dagpenningens storlek skall skeefter utgången av en ersättningsperiod, om den försäkrade på nytt klararvillkoren för ersättning. Redan f. n. gäller att den försäkrade i dyligt fallskall fullgöra ny karens, dvs. han mister ersättning , i regelunder en fortlöpande arbetslöshetsperiod. Detta förhållande är mycket otiilfredställande.Så långa arbetslöshetstider som det här gäller leder regelmässigt till enefterhand svårare ekonomisk påfrestning, och en veckas bortfall av ersättningmitt under pågående arbetslöshet blir därför mycket betungande för denarbetslöse. Bestämmelsen är dessutom omöjlig att förklara för den försäkrade,som upplever den som orättvis och obegriplig. Vad som föreslås innebär attde försäkrade som går över i en ny ersättningspeiod liksom tidigare misterersättning och därefter får nedsatt ersättning under sex veckor.Utfallet av försäkringsbestämmelserna blir härigenom ännu svårare att förklaraför den försäkrade. Det måste vara ett angeläget krav att bestämmelsernautformas så att de blir begripliga och uppfattas som rättvisa av dem somberörs. 1981/82:139 68 SALFfinner inte skäl för en differentiering av dagpenningen då det ur denarbetslöses synpunkt inte kan vara motiverat att haen lägre kompensation för inkomstbortfallet. Behovet av kompensation ärsäkerligen lika stort . Inte heller i promemoriananges annat skäl än att man inom ungefär samma kostnadsram skulle kunna få enhögre dagpenning för de som är arbetslösa längre än genom endifferentierad dagpenning. Ettgenomförande av förslaget medför en ökad självrisk. Detta synes naturligt motbakgrund av de diskussioner som förts beträffande självrisk inomsjukförsäkringssystemet. Enökad självrisk i detta avseende minskar objektivt sett behovet av olikaarbetslöshetsbegrepp för erkända arbetslöshetskassor för arbetstagare resp.företagare. När det gäller företagare är arbetslöshetsbegreppet utformat påsådant sätt att dessa, om man bortser från vissa undantagsfall, över huvudtaget inte är skyddade yidkorttidsarbetslöshet. Enligt SHIO-Familjföretagensuppfattning bör arbetslöshetsbegreppet för företagare förändras somen ökad självrisk införs. Denföreslagna differentieringen innebär att självrisken blir relativt sett störreför arbetslösa med låg dagpenning jämfört med dem som har hög dagpenning. Dettasynes inte lämpligt. SHIO-Familjeföretagen föreslår därför att nedsättningen aversättningen utformas på följande sätt: ling, kr. dagpenning, kr, SHIO-Familjeföretagentillstyrker ett förslag till differenUering enligt ovan under förutsättning attförslag till förändrat arbetslöshetsbegrepp för företagare framlägges senastunder . Utgångspunkten för förändringen bör vara att i största möjligautsträckning likställa arbetslöshetsbegreppen för arbetstagare och företagare. Iutredningen föreslås, att arbetslöshetskassorna skall ha rätt att bygga på de statsbidragsberättigadedagpenningbeloppen med en påbyggnadsdel utan statsbidrag. Sådan påbyggnad kan,vad statskontoret kan finna, finan- Prop.1981/82:139 69 sieras av kassan i viss mån genom uttag från fonderna meni långa loppet torde påbyggnaden också komma att finansieras genom ökademedlemsavgifter. Verket vill här framhålla, att de personer som vidarbetslöshet skulle kunna få högre dagpenning än statsbidragsberättigat belopputan att bli överförsäkrade har högre löner än genomsnittet arbetstagare.Eftersom avgifterna till arbetslöshetskassorna är avdragsgilla vidinkomstbeskattningen torde därför statskassan åsamkas minskningar avskatteinkomster svarande mot en del av de höjningar av avgifterna tillarbetslöshetskassorna, som orsakas av icke statsbidragsberättigad del av arbeslöshetsstödet.Om kassorna skall få rätt att bygga på dagpenningbeloppen utöver den statsbidragsberättigadedelen, bör det enligt statskontorets mening anges en övre gräns över vilkenpåbyggnad inte är tillåten. Utredningens förslag att arbetslöshetskassorna självaskall kunna besluta om en högre ersättning än den av statsmakterna bestämdaminiminivån bygger, som utredningen också framhåller, på ett förslag som KSA-utredningenkom med . Sedan den utredningen lämnade sitt betänkandehar arbetslöshetens omfattning och struktur ändrats.