prop · G503155 · 1981-12-31 00:00:00 — Många idéburna kvinnoorganisationergör framhåller rådet en vikfig insats för ökat kvinnligt engagemang isamhällslivet och därmed för ökad jämställdhet genom sitt samhällsengagemangoch sin kontinuerliga träning av kvinnor att ta del, yttra sig och agera ifrågor av skilda slag. Detta gäller i många fall utan att detta iorganisationens stadgar är Prop.1981/82:155 32 formuleratsom organisationens främsta mål. En annan fråga som enligt frikyrkorådetsmening inte tillräckligt belysts är frågan om i vilken utsträckningkvinnoorganisafioner som i prakfiken bara utgör den kvinnliga delen av en annanstatsbidragsberätfigad organisation skall vara berättigad till bidrag på sammavillkor som helt fristående kvinnoorganisationer. Area of ZontaInternational tillstyrker utom på en punkt de krav på statsbidrag som ställts.Enligt organisationen bör inte den omständigheten att organisationen inte äröppen för en var utgöra hinder för statsbidrag. anseratt ett minimikrav bör vara att en bidragsberättigad organisation har 3 000medlemmar. I övrigt stöder förbundet de krav som angetts. Instämmande uttalanden till utredningens krav förstatsbidrag ges även av . ,, , lOGT-NTO, . , ,, , , Sällskapen Nya Idun och samlings kvinnoråd. Någraremissinstanser är tveksamma eller negativa till de uppställda kraven förbidrag. anser att ett schablonbidrag baserat på antaldirektanslutna medlemmar i sig innebär att en organisation bör sträva efter såstort antal medlemmar som möjligt. Detta gäller dock enligt rådet inte de somredan uppnått 40 000 medlemmar. Det nya bidragssystemet innebär också enhgtrådet att vissa organisafioner kommer att bli föremål för betydande ekonomiskaorättvisor om de inte förändrar nuvarande förutsättningar för medlemskap.Detta gäller de organisationer som har indirekt anslutning av sina medlemmarutan dire)ct medlemsavgift. Här anger rådet som exempel och , I övrigt har inget attanföra mot de ställda kraven. pekar påinvandrarorganisationernas svårigheter att uppfylla krav på medlemstal ochgeografisk spridning. Verket anser att särskild hänsyn bör tas till attinvandrarorganisationernas rekryteringsunderlag är begränsat och till att mångainvandrargrupper av kulturella skäl valt eller av arbetsmarknadsskäl tvingatsatt bo koncentrerat till ett fåtal landstingskommuner. Svenska kommunförbundetär tveksam till den föreslagna konstruktionen av bidraget. Som villkor förbidrag skall bl. a. gälla att organisationen "ska ha som främsta mål attverka för en förbättring av kvinnans ställning i samhället och aktivt arbetaför jämställdhet mellan kvinnor och män". Denna beskrivning ger enligtförbundet tolkningsproblem t, ex. vad avser politiska kvinnoorganisationer därman kan diskutera frågan om det främsta målet är att få gehör för partietspohfik överhuvudtaget eller om det främsta målet är jämställdhet mellan könen.En ny åldersgräns för bidrag kan också enhgt förbundet innebära vissagränsdragningsproblem mot ungdomsorganisationer med stor andel flickor, däråldersgränsen är . De nuvarande kvinnoorganisationerna tillämpar olikamedlemsdefinitioner. Prop.1981/82:155 33 enhetliga grunder för ett bidrag som grundas på antaletmedlemmar kan det framhåller förbundet bli nödvändigt att närmare regleramedlemsbegreppet som bidragsvillkor, vilket strider mot principerna attorganisafionerna själva skall bestämma i denna typ av frågor. Centralorganisationen /SR menar attkvalifikationskravet att en organisation huvudsakUgen skall bestå av kvinnorinte skall finnas kvar. Det väsentliga är enligt /SR att organisationen somfrämsta mål har att verka för att förverkliga jämställdhet mellan kvinnor ochmän. Enligt bör man överväga andra kriterier än medlemsbegreppetför bidragsgivningen. Enligt förbundets uppfattning bör man stödja konkretainsatser och aktiviteter snarare än medlemskapet i organisafionen. Myckettalar enligt stödet bör få en projektin-riktad utformning,vilket inte utesluter ett organisationsstöd. Vidare bör det inte begränsas tillorganisationer med enbart eller övervägande majoritet kvinnligt medlemskap. Detär som förbundet redan framhållit verksamhetens syfte och mål och de konkretainsatserna för att förverkliga dessa, som bör stödjas. är tveksamt till de kriterier som utredningen uppställernär det gäller stödet. Det kan inte vara rimligt anser förbundet att endastorganisationer, vars främsta mål är att verka för förbättring av kvinnansställning i samhället och aktivt arbeta för jämställdhet mellan kvinnor ochmän skall komma i åtnjutande av bidragen. En sådan hård begränsning framstårsom stötande. I stället bör man anser förbundet tillmäta större betydelse förorganisationernas samhällsnyttiga verksamhet. anseratt det i och för sig inte är orimligt att lägga medlemsantalet fill grund förekonomiska bidrag. Men säger förbundet ett bidragssystem måste också anpassastill de enskilda organisafioners demokratiskt fattade beslut ochorganisafionernas uppbyggnad. Det är en viktig liberal princip. Bortsett fråndetta framhåller förbundet ställs också många mindre kvinno- ochjämställdhetsorganisationer utan stöd om bidragen baseras på antalet medlemmar. Utredningen föreslår ettbidragssystem som bygger på ett grundbidrag kompletterat med ett rörligt bidragbaserat på antal medlemmar. Bidraget skall utgå till organisafioner med mer än3 000 medlemmar och som i övrigt uppfyller utredningens bidragsvillkor. För organisafionermed mer än 40 000 medlemmar sänks det rörliga bidraget för medlemsantal över 40000. För organisafioner med ett medlemsantal mellan 1 500 och 3 000 medlemmarföreslås halvt grundbidrag. Den rörliga delen av bidraget skall utgå som förövriga organisationer. Utredningen föreslår dessutom attingen organisation skall kunna få högre bidrag än av sina centralakostnader samt att samordning skall ske mellan nu föreslaget statsbidrag och destatsbidrag som utgår till vissa 1981/82:155 34 Utredningen föreslår vidare attkommundepartementet under en övergångstid skall vara bidragsfördelandemyndighet. Ett 20-tal remissinstanser tarsärskilt upp förslaget till bidragssystem. Flertalet av dessa ställer sigpositiva till förslaget även om vissa av de positiva remissinstanserna önskarförändring i någon enskildhet. Några remissinstanser önskw sådana förändringarav bidragssystemet att deras inställning till den föreslagnp konstruktionenmåste betecknas som tveksam eller negativ. Någon remissinstans uttalar sigdirekt emot bidragskonstruktionen. Frågan om gränserna för bidrag kommenterassärskilt av remissinstanserna. Vissa önskar att den nedre gränsen 1 500medlemmar sänks medan andra ifrågasätter om inte gränserna 1 500 resp. 3 000medlemmar bör höjas. Härvid gör man jämförelser med de gränser som gäller förbidrag till ungdomsorganisationerna. En annan fråga som kommenteras av någraremissinstanser är att ett nytt ekonomiskt stöd inte får innebära försämringarför de organisationer som har statsbidrag. tillstyrker utredningens förslag tillbidragssystem. Styrelsen understryker också utredningens mening att dekvinnoorganisationer som redan får bidrag inte skall få en försämring genom detföreslagna statsbidraget. Härvid bör även framhåller styrelsen tas hänsyn tillnu utgående projektbidrag. liksom lOGT-NTO finner att denföreslagna indelningen i ett fast grundbidrag och ett rörligt bidrag relaterattill medlemsantalet är väl avvägd. finneratt bidragskonstruktionen ansluter sig till i huvudsak vad som gäller inomungdomsorganisationerna. Erfarenheterna från ungdomsorganisationerna visarframhåller förbundet att den föreslagna konstruktionen kan fungera någorlundaväl. ochCenterns kvinnoförbund tillstyrker i huvudsak förslaget till bidragssystem.Förbundet anser dock att den rörliga delen av bidraget skall utgå med likabelopp för . Även anser att denföreslagna bidragsmodellen är bra. framhåller förbundet att detföreslagna grundbeloppet är för lågt. Positiva uttalanden till den föreslagna bidragsmodellenhar även avgetts av , , . , hem och samhälle och . Några remissinstanser/örei/ar meromfattande förändringar av bidragsmodellen eller uttalar sig emot denna. föreslår att gränsen för halvtgfundbidrag sätts vid minst 750 medlemmar och för helt bidrag vid minst 1 500medlemmar samt att villkoret om spridning skall anses tillgodosett omorganisafionen har verksamhet i minst tre landstingsområden. Stödet blirframhåller ombudsmannen med denna lösning inte lika starkt koncentrerat till deredan gynnade organisationerna. Det får en större spridning och en 1981/82:155 35 något jämnare fördelning. Någon form av statligt stöd börenligt jämställdhetsombudsmannen lämnas till kvinnohusgrupper. Statensungdomsråd är mycket betänksamt till den konstruktion av bidraget sompresenteras. Bidraget fill kvinnoorganisation föreslås framhåller rådet igrunden få samma tekniska utformning som det nuvarande bidraget tillungdomsorganisationernas centrala verksamhet. På vissa punkter finnsemellertid skillnader. För ungdomsorganisafionernas del är endast medlemmarfrån bidragsberättigade. Stöd till kvinnoorganisationer föreslås utgåtill alla medlemmar från utan övre åldersgräns. Denna överlappning kanenligt rådet leda fill gränsdragningsproblem av typen: När blir enungdomsorganisafion med huvudsakligen kvinnliga medlemmar och med uttalade målom jämställdhet en kvinnoorganisation? Det innebär framhåller rådet attkvinnoorganisationerna har en större åldersmässig rekryteringsbas. Samtidigtställs samma krav på minsta antal medlemmar för fullt stöd, dvs. 3 000, förbåde kvinno-och ungdomsorganisationer. Kvinnoorganisafionerna får därfill halvtgrundbidrag och bidrag per medlem redan vid 1 500 medlemmar, vilket sägerrådet innebär vidare ramar än stödet till ungdomsorganisationerna medger.Tjänstemännens centralorganisation anser att det saknas motiveringar bl. a.till kriterierna vad gäller medlemsantal för visst bidrag. Enligt organisationensmening är kravet på 1 500 medlemmar för halvt grundbidrag för högt. har som regel sina största ekonomiska bekymmer iuppbyggnadsskedet. Grundbidrag bör därför anser organisationen kunna utgå ocksåfill organisafioner med färre medlemmar än 1 500. anser attbidragskonstruktionen är ett plagiat av stödet fill ungdomsorganisationerna,utan hänsyn tagen fill den skillnad som föreligger mellan ungdoms- ochkvinnoorganisafioner. Gränsdragningsproblem kommer anser förbundet att uppstå,bl. a. när det gäller åldersgränserna. önskar att frågan omett speciellt stöd till kvinnoförbunden utreds i samarbete med dessa. Förbundetanser dessutom att övriga kvinnoorganisationer skall stödjas med projektbidragi avvaktan på ett nytt och mer genomarbetat förslag om stöd fillkvinnoorganisationerna. internationella föreningen förinvandrarkvinnor anser att det föreslagna grundbeloppet är för lågt.Grundbeloppet skall enligt föreningen vara indexreglerat. anser att det är de små och fria organisationerna som behöver stöd.Förbundet finner det orimligt att det rörhga bidraget reduceras först vid ettmedlemsantal över 40 000. Den nedre gränsen för att erhålla bidrag bör ocksåenligt förbundet sänkas. Däremot säger sig förbundet kunna acceptera kravet påen viss geografisk spridning. kommunisternas kvinnopolitiskautskott är tveksam till de bidragsnormer som utredningen föreslår. Enligt dessaskulle gränsen för stathgt bidrag gå vid 1500 medlemmar. Menkvinnoorganisationernas akfivitet och samhälleliga inflytande står enligtutskottet inte i direkt relation till antalet medlemmar. Utmärkande för fleraav de mest aktiva organisationerna är, att de har Prop.1981/82:155 36 relativtfå medlemmar, Utskottet föreslår därför att lägsta gränsen för statligt bidragtill organisation av rikskaraktär skall gå vid 500 medlemmar och att bidragetper medlem bör sättas betydligt lägre än vad utredningen föreslår. Frågan om projektbidrag fill kvinnoorganisationernahar inte direkt samband med frågan om ett konfinuerligt verksamhetsstöd.Projektbidragen diskuteras dock av utredningen bl. a. i samband medutformningen av ett bidragssystem och då det gäller finansieringen av ettkontinuerligt verksamhetsstöd. Sammanfattningsvis anser utredningen attprojektbidragen bör tas bort fill förmån för ett kontinuerligt stöd. Skälethärtill är bl, a. att projektbidragen är tidsbegränsade vilket kan innebärasvårigheter i planeringen samt att bidragen kan bli styrande för en organisationsverksamhet. Flertalet av det 15-tal remissinstanser som tar uppfrågan om projektbidrag anser att dessa i många fall fyller en funktion och attde bör vara kvar. Dessa remissinstanser anser också ofta att projektbidragenkan utgöra ett komplement till ett reguljärt bidrag. Några remissinstanserdelar däremot utredningens syn att projektbidragen bör ersättas med reguljärabidrag. anser att utredningens beskrivningav de nu utgående projektbidragen är påfallande negativt hållen. En utökningoch samordning av generella bidrag utesluter enligt styrelsen inte statligtstöd fill projekt- och utvecklingsarbete. I vilken utsträckning dessa skallbetraktas som styrande, sett från organisationernas sida, bedöms bäst inomorganisationerna. Att samhället för sin del genom stöd till särskilda projektbåde vill och bör vara pådrivande är enligt styrelsen inte negativt. Styrelsenanser därför att det är angeläget att både fast bidrag och projektbidrag kommertill användning. anser att projektbidragens ställningegentligen inte har med sakfrågan att göra. Styrelsen kan inte anse atttillkomsten av ett generellt bidragssystem för kvinnoorganisationer skulleutgöra hinder för att dessa också skulle kunna ta emot projektbidrag för verksamhetmed särskild inriktning. finner det troligt att s.k. projektbidrag kommer att behövas även som ett komplement fillstatsbidraget. Ett projektstöd kan anser nämnden behövas för speciellautvecklingsinsatser och riktade åtgärder . instämmer inte i utredningens uppfattning att det bör vara ensamordning mellan nuvarande statliga projektbidrag för särskilt ändamål och dettänkta bidragssystemet. I likhet med andra organisafioner måste anser förbundetkvinnoorganisationerna ha full rätt att ansöka om bidrag för särskilt ändamålutan att detta påverkar grundläggande bidragsresurser för bl. a.administration, utbildning och information. Grupp 8 framhåller att det är ett misstagnär utredaren ser projektbidragen så ensidigt negativt. Man anser att det ärhedervärt att sanera i bidragsdjungeln men att slopa 1981/82:155 37 projektbidragen i ett sådant syfte är att kasta ut barnetmed badvattnet. Enligt Grupp 8 borde det vara möjHgt att vid sidan av dereguljära bidragen skapa en pott för projektbidrag avsedd speciellt för småakfiva organisafioner. påpekar att projektstöd för olikainsatser som internfio-nellt biståndsarbete, samlevnadsfrågor o. d. för vissakvinnoorganisafioner utgör ett viktigt tillskott av ekonomiskt stöd. Samtidigtupplevs denna form av bidrag som ett styrmedel som försvårar förorganisafionerna att själva planera inriktningen av sin verksamhet. Införandetav ett nytt statsbidrag till kvinnoorganisafioner är en posifiv utveckling somgör organisationerna mindre beroende av projektmedel. förutsätterdock att vissa projektbidrag även kommer att utgå tillkvinnoorganisationer då focusering av viktiga frågor ibland behövs. Även statens invandrarverk, jämställdhetsombudsmannen ochTjänstemännens centralorganisation uttalar sig för att projektbidragen behöverfinnas kvar. konstaterar med tillfredsställelseatt utredningen fullföljer den kritik av "projektstödet", somframfördes i utredningen (SOU 1979:60) "Bidrag till folkrörelser" ochatt utredningen tar konsekvenserna av denna och föreslär ett kontinuerligt stödbyggt på antalet medlemmar i organisationen. delarutredningens uppfattning om projektbidragen som en styrande faktor förorganisationerna. Ett bidragssystem, som lämnar större frihet förorganisafionerna dels att på planera sin verksamhet dels att göra dettaoberoende av samhällets direkt uttalade önskemål, anser studieförbundet somvärdefullt. Liknande synpunkter framförs av Kooperativa gillesförbundet.Yrkeskvinnors riksförbund och Folkparkernas centralorganisation. säger att projektbidragen utan tvivel bidrar till ryckighet iden planering som organisationerna måste ha för att uppnå målsättningen i sittarbete. instämmer helt i utredningens syn på projektbidragen.Förbundet föreslår att de projektbidrag som utgår omvandlas tillgenerella bidrag till de icke partipolitiska kvinnoorganisationerna. förslag anser lOGT-NTO att man skulle kunna överväga ett särskiltprojektbidrag till andra än kvinnoorganisationer för speciella insatser för attöka jämställdheten mellan kvinnor och män. Koppling mellan ett centralt bidrag och bidrag pådistrikts- och lokal nivå Utredningen slår uttryckligen fastatt det inte skall finnas någon koppling mellan ett centralt bidrag och bidragpå distrikts- och lokal nivå. Det ankommer enligt utredningen på landsting ochkommuner att själva ta ställning till sin bidragsgivning. Denna fråga har berörts av ettfåtal remissinstanser. , SÖ anser att med hänsyn till de storaolikheter som i många avseenden finns mellan kvinnoorganisationerna och detfaktum att endast ett mindre antal av Prop.1981/82:155 38 organisationerna inledningsvis kvalificerar sig förreguljärt statsbidrag, delar SÖ utredningens uttryckliga ståndpunkt om attlandstingens och kommunernas bidragsgivning ej skall göras avhängig av omstatsbidrag utgår eller ej. delar utredningenssynsätt att kommuner och landsting inte skall låta sig påverkas i fall enorganisation ges statligt stöd. Enligt förbundet måste självklart i stället denlokala verksamheten vara avgörande för eventuellt bidrag. anseratt det i och för sig är en god tanke att prövningen av stöd från kommuner ochlandsting skall ske utan koppling till statsstödet. Styrelsen framhålleremellertid att konstruktionen kräver någon form av överenskommelse mellanhuvudmännen för att säkerställa att det totalt inte sker en försämring avkvinnoorganisationernas ekonomi. Förbundet tinga menar att här måstekommuner och landsting ta sin del av ansvaret i likhet med vad man gör förandra folkrörelser. påpekar att organisafionersuppbyggnad med verksamhet på landstings- och nivå kommer att medförakrav från organisationerna om stöd även på dessa nivåer. Förbundet anser attutredningen borde ha tagit upp och diskuterat de kostnader som detta kommer attmedföra. De polifiska kvinnoorganisationerna och övrigakvinnoorganisafioner Utredningen har utgått från attalla kvinnoorganisationer skall omfattas av ett nytt statsbidrag om man iövrigt uppfyller bidragsvillkoren. Någon skillnad skall således enligtutredningen inte göras mellan de pohtiska kvinnoorganisationerna och övrigakvinnoorganisationer. Ett 10-tal remissinstanserbehandlar denna fråga. En del instanser menar att de politiskakvinnoorganisationerna inte skall omfattas av det föreslagna bidraget medanandra anser att bidraget främst bör reserveras för dessa organisationer. Centralorganisationen /SRframhåller att det endast är de opolifiska organisationerna som skall fåbidrag. avvisar förslaget att de politiskakvinnoförbunden anslutes till det föreslagna bidragssystemet. Förbundet anser istället att bidrag även fortsättningsvis skall utgå via partistödet.Folkpartiets kvinnoförbund säger att man tidigare föreslagit att stödet till departipolitiska kvinnoförbunden skulle utgöras av ett grundbidrag samt ettrörligt bidrag baserat på moderpartiets mandat i . Det skulle enligtförbundet bl. a. innebära mindre byråkrati. för invandrarkvinnor avvisar att de politiska kvinnoförbundenanslutes till det föreslagna bidragssystemet. De politiska kvinnoförbunden böri stället enligt förenirigen få ytterligare anslag genom ökade bidrag tillmoderpartierna. Även Kvinnohusgruppen i , Moderata kvinnoförbundetoch hör till de remissinstanser som är kritiskafill att de politiska kvinnoförbunden ansluts till det föreslagnabidragssystemet. 1981/82:155 39 anser att tyngdpunkten i bidragssystemet skall ligga pä depolifiska kvinnoorganisationerna, eftersom de har de enda möjligheterna attgenomdriva krav och förslag till förändringar i den demokratiskabeslutsprocessen. Liknande synpunkter framförs av Folkets Husföreningarnasriksorganisation, och . De två senare organisationerna uttalar också att stödet tillkvinnoförbunden bör knytas till partistödet i . kvinnoråd hälsar med tillfredsställelse att de grundläggandedemokratiska principerna har fått råda genom utredningens förslag att grundabidraget på medlemsantal och inte på moderparfiets eventuella representafion iriksdagen. Utredningen föreslår attkommundepartementet skall bli bidragsfördelande myndighet i avvaktan på enöversyn av den statliga administrationen av bidragsgivningen. Endast ett fåtal remissinstanserhar behandlat frågan. fillstyrker utredningens förslag att statsbidragettill kvinnoorganisationer skall fördelas av kommundepartementet i avvaktan påen översyn av den statliga administrationen av bidragsgivningen. Statenskulturråd har inget att invända mot utredningens förslag. anser att bidraget bör inlemmas i det organ som framdelesskall handha bidrag fill samtliga folkrörelser. Jämställdhetsombudsmannenföreslår att stödet till kvinnoorganisationerna fördelas avarbetsmarknadsdepartementet, som har särskilt ansvar för jämställdhetsfrågornaeller något jämställdhetsorgan under detta, som har en samlad överblick överjämställdhetsarbetet och en mera kontinuerlig kontakt med organisationerna ifråga. Utredningen anser attkvinnoorganisationerna i första hand själva via sina demokratiskt valda organoch revisorer skall svara för kontrollen. Till bidragsgivande myndigheten bördock föreslår utredningen ifrån organisationerna insändas rapporterutvisande ekonomisk ställning, antal medlemmar i varje landstingsområde o. d.Uppgift om medlemsavgift och influtna medlemsavgifter bör framgå avårsredovisningen. Ett 10-tal organisationer harbehandlat utredningens förslag. Vissa instanser delar utredningens syn medanandra är kritiska. De senare instanserna vänder sig främst mot förslaget attorganisationerna skall redovisa sin ekonomiska ställning. liksom lOGT-NTO,och delar utredningens förslag omhur den interna kontrollen skall ske. hem och samhälleinstämmer med utredningens förslag. Enligt förbundet måste förutsättas attvederbörande organisa- Prop.1981/82:155 40 tions interna kontroll är av den art att myndigheterna fården inblick i verksamheten som krävs då statliga bidrag utgår.Jämställdhetsombudsmannen anser att det borde krävas någon form av årligredovisning eller rapport från de kvinnoorganisationer som erhållitverksamhetsbidrag inte bara ur kontrollsynpunkt utan även för att kunskap ompågående och planerat jämställdhetsarbete i skall kunna spridas. i delarinte utredningens uppfattning om att bidragstagande organisafioner tillmyndigheterna skall behöva redovisa ekonomisk ställning, influtnamedlemsavgifter m. m. Det bör enligt landsorganisafionen varakvinnoorganisationerna själva, genom sina demokratiskt valda organ ochrevisorer, som sköter kontrollen. Uppgift om organisationens medlemsantal ochatt organisationen i övrigt svarar mot ställda krav bör vara tillräckligt.Folkets anser inte att myndigheterna åriigenskall ha uppgift om bidragsmottagande organisations ekonomiska ställning. Ettsådant förfarande kan enligt organisationen en minskad respekt förfolkrörelsernas självständiga ställning. Bidrag till folkrörelseorganisafionerlämnas av samhället därför att det arbete de bedriver är värt stöd - intedärför att deras ekonomiska ställning i sig är dålig. En kontroll från myndighetenssida skall säger organisationen avse att anslagsmedel disponeras på ett rimligtsätt - inte att organisationens medlemsavgifter disponeras på det ena ellerandra sättet. Organisafionen avvisar alltså inte kontrollen men vill begränsaden att gälla det den skapats för. Även Arbetarnas bildningsförbund.Folkparkernas centralorganisation och socialdemokratiska kvinnoförbundframför kritik mot utredningens förslag efter i huvudsak samma linjer som detvå föregående organisationerna.