prop · G503188 · 1981-12-31 00:00:00 — Ivissa bestämmelser i ellagen, lagen (1978:160) om vissa röriedningar och lagen(1942:335) om särskilda skyddsåtgärder för vissa kraftanläggningar anges attstatens industriverk resp. de särskilda nämnderna skall pröva vissa frågor.Detta bör nu ändras så att det anges att prövningen skall ske av myndighet somregeringen bestämmer. I dessa hänseenden har inom industridepartementetupprättats Prop.1981/82:188 22 förslagtiU ändringar i nämnda lagar. Ändringarna gäller 2 § 7 mom. eUagen, 3, 7-9, 13,15-21 och 24 §§ rörledningslagen samt 8, 10-13 och 15-18§§ lagen om särskildaskyddsåtgärder för vissa kraftanläggningar. Medhänvisning tUl vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta delsdet av lagrådet granskade förslaget tUl lag om ändring i lagen (1902:71, s. 1),innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, med vidtagnaändringar, dels förslagen till 1. lag om ändring i lagen(1978:160) om vissa rörledningar, 2. lag om ändring i lagen(1942:335) om särskilda skyddsåtgärder för vissa kraftanläggningar, samtbereder tillfälle ta del av vad jag anfört om planering avkraftledningar, m.m. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar genom propositionförelägga vad föredraganden har anfört för den åtgärd eller detändamål som föredraganden har hemställt om. 1981/82:188 23 Sammanfattning av och remissyttranden över rapporten (SIND PM 1980:9) Distribution och överföring av el kraft, förslag till vissa ändringar i ellagen (1902:71 s. 1), m. m. 1 Sammanfattningav industriverkets rapport ......... 24 1.1 Rapportens huvudsakligainnehåll .................. 24 1.2 Ellagstifningen ........................................... 25 1.3 Distribution av elkraft ................................... 26 1.3.1 UtveckUng ......................................... 26 1.3.2 Aktuella strukturfrågor .......................... 27 1.3.3 Återkallelse av koncession ..................... 28 1.3.4 Tvångsinlösen avdistributionsanläggning .. .. 28 1.3.5 Uppmstningsbidrag ............................... 29 1.3.6 Det fortsatta strukturarbetet .................. .. 29 1.3.7 Skyldighet att köpa elkraftfrån små vattenkraftverk .,, 29 1.4 Överföringav elkraft 30 1.4.1 Planering och tillståndsgivningbeträffande överföringsledningar 30 1.4.2 Koncessionsansökans innehåll ................ 33 1.4.3 Förbud mot att i vissa fallbygga transformatorstation .. 33 1.4.4 Flyttning av kraftledning ....................... 34 1.5 Bestämmelser omspänningsgräns .................. 35 1.6 Ansvarsbestämmelser .................................. .. 36 1.7 Författningsförslag .................................... 37 2 Remissyttranden ............................................ 40 2.1 Allmänt om SlND:s övervägandenoch förslag .. .. 40 2.2 Distribution av elkraft .................................. .. 40 2.3 Skyldighet att köpa elkraftfrån små vattenkraftverk 41 2.4 Överföring av elkraft .................................... 42 2.4.1 Planering och tillståndsgivningbeträffande överföringsledningar 42 2.4.2 Koncessionsansökans innehåll ................ .. 44 2.4.3 Förbud att i vissa fall byggatransformatorstation 45 2.4.4 Återställningsarbeten m. m....................... .. 45 2.5 Bestämmelser omspänningsgräns .................. 46 2.6 Ansvarsbestämmelser .................................. . 46 2.7 Övriga frågor ............................................. . 46 1981/82:188 24 1 Sammanfattning av industriverkets rapport 1.1 Rapportens huvudsakliga innehåll Irapporten lämnas en redogörelse för energilagstiftningen och utvecklingen pädistributionsområdet. SIND konstaterar att koncessionslagstiftningen sedan1930-talet varit föremål för överväganden av ett flertal statliga utredningar.Verket erinrar om nu gällande riktlinjer för struktuom-vandUngen, som ladesfram av regeringen (prop 1975/76:100, bil 15 s. 159 ff. NU 1975/76:45, rskr1975/76:263). SIND:s möjligheter att följa och påverka strukturomvandlingenförbättrades genom tillkomsten av lagen (1976: 240) om förvärv aveldistributionsanläggning m. m. Vidare inrättades rådet föreldistributionsfrågor med uppgift att bistå verket vid behandlingen av ärendensom hör samman med eldistributionen. Undersökningar visar enligt SIND att stmkturarbeteti stort sett löper efter de riktlinjer som gavs proposition. Den nyaförvärvslagstiftningen har gett SIND möjligheter att på ett tidigt stadiumpåverka överlåtelser och sammanslagningar av distributionsenheter. Alltjämtkvarstår dock vissa problem, som SIND övervägt. Enväsentlig fräga gäller förnyelse och upprustning av anläggningar. löper risken att inte kunna göra nödvändiga investeringar,ett förhållande som förr eller senare leder till undermåliga elleveranser tiUabonnenterna och försämrad säkerhet. SIND anser emellertid att problemet inteär av den omfattningen att det finns anledning att föreslå regler omtvångsinlösen av nedslitna elnät. De åtgärder som i första hand bör komma ifråga är i stället rådgivning, förhandlingar, upprustningsbidrag och anläggningskontroll. Enannan fråga som verket ägnat uppmärksamhet är den befintliga indelningen idistributionsområden. Utvecklingen både i tekniskt hänseende och i fråga om samhällsutbyggnadenhar medfört att områdesindelningen inte till alla delar längre ärändamålsenlig. En tätort med egen distribution växer t.ex. in på en annandistributörs område. SIND som koncessionsmyndighet saknar i sädana fallmöjlighet att ingripa mot företag som, med hänvisning till gällandekoncession, vägrar att medverka till en frän aUmän synpunkt önskvärdområdesindelning. Även om det således i vissa fall kan åberopas motiv för enmöjlighet att återkalla en meddelad koncession, avstår verket från att läggafram förslag därom. Hänsyn till rättssäkerheten och distributörernas möjligheteratt långsiktigt planera sin verksamhet talar bl. a. mot en sådan regel. Såvittanser frågan om leverans av elkraft från små, lokala vattenkraftverk har SINDfunnit att erfarenheter från tiUämpningen av Svenska Elverksföreningensrekommendationer till eldistributörerna om anslutning av och elkraftköp frånsmå, lokala kraftverk bör avvaktas innan ställning tas till frågan ombestämmelser behövs, SINDkonstaterar att planeringen av kraftledningar bör förbättras för att 1981/82:188 25 balanserakraftiedningsintresset mot övriga markanvändningsintressen. Förprojektering, stakning,markägaresamråd samt lokala och regionala kontakter m. m. gör attplaneringsprocessen bUr långdragen. Koncessionsprövningen kommer därför sentin i planeringen. Verket har övervägt att föreslå en koncessionsprövning i tvåsteg. Ett sädant förfaringssätt skulle dock medföra betydande administrativanackdelar. Verket föreslår i stället att ett systematiserat, frivilligtsamrådsförfarande införs pä regional och central nivå. Verksamheten börbedrivas pä försök av . Utöver detta frivilligasamrådsförfarande erfordras emellertid ökad information i anslutning till denformella koncessionsansökningen. Verket föreslår därför att eliagensbestämmelser om ansökningshandlingarnas innehåll skall uppta fler uppgifter änf. n. och att bestämmelser härom förs över till en särskild förordning. SINDanser också att ellagen bör kompletteras med en bestämmelse om förbud mot attbörja byggandet av transformatorstationer, innan koncession beviljats föranslutande ledningar. Ellagenbör vidare ändras på så sätt att det blir straffbart att dra fram en kraftledningutan koncession. föreslås att överträdelse av det nyssnämnda förbudetmot byggande av transformatorstationer beläggs med straff samt attstraffmaximum i båda fallen sätts till fängelse i högst sex månader.Förberedande arbeten såsom markundersökningar o. dyl. skaU dock inte hänförastill byggnadsåtgärder. SINDhar också övervägt om ledningsinnehavare i större utsträckning än som gäller f.n. skall vara skyldig att bekosta ändring eller flyttning av ledning. Verketanser sig dock inte ha anledning att föreslå ytterligare regler, utöver dem somredan finns i ellagen, beträffande kostnadsansvaret vid ändring eller flyttningav kraftledning. Däremot föreslår verket att kraftledningsägare, närkoncessionen upphör skall vara skyldig att ta bort ledning som inte längrebehövs. Ianslutning till här redovisade förslag föreslås en detaljändring i ellagen avteknisk art. Lagen(1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (eUagen)och kungörelsen (1957:601) om elektriska starkströmsanläggningar(starkströmskungörelsen) reglerar tillkomsten och driften av kraftledningar. Enligtellagen krävs tillstånd för att dra fram eller använda elektrisk starkströmsledning.Tillståndet meddelas (2 § I mom.) antingen som linjekoncession eller somområdeskoncession. Linjekoncession avser ledning med en i huvudsak bestämdsträckning. Områdeskoncession avser ledningar för närdistribution inom visstavgränsat område. Avsiktenmed koncessionsplikten är att staten skall ta tillvara det allmännas intressenoch utöva kontroll över kraftföretagen. 1981/82:188 26 Enviktig fömtsättning för tillståndsgivningen är att koncession får meddelasendast om anläggningen är behövlig och förenligt med en planmässig elektrifiering(2 § 2 mom.). Enligt2 § 4 mom. är den som har områdeskoncession skyldig att tillhandahålla strömåt envar, som inom området har behov därav för normalt förbrukningsändamål.Samma leveransskyldighet finns för innehavare av linjekoncession. Skyldighetatt distribuera elström föreligger inte för uppvärmningsändamål inom område,där fjärrvärme distribueras eUer avses bli distribuerad. Densom innehar koncession är pliktig att underkasta sig reglering av pris ochövriga viUkor som sammanhänger med leverans och överföring av strömmen (2 § 7mom. Enligt2 § 3 mom. skall tillfälle att yttra sig över koncessionsansökan beredaslänsstyrelser och kommuner som berörs av anläggningen och dessutom ägare ochinnehavare av de fastigheter som behöver tas i anspråk samt annan som kan lidamen av företaget. Frågorom koncession handläggs av SIND. Regeringenhar bemyndigat SIND att besluta i flertalet koncessionsärenden. Regeringen hardock förbehållit sig att besluta i ärenden vilka avser koncession för ledningmed en spänning överstigande och ansökningen bestrides av sakägare ellerkommun eller statlig myndighet motsätter sig bifaU till ansökningen. Strukturomvandlingenhar lett till att ett stort antal distributionsföretag har avvecklats. Sedan år1944 har rikets ca 3000 företag upphört med sin verksamhet till följd avsammanslagningar eller överlåtelser. Distribution av elkraft till enskildaförbrukare sköts f. n. av ca 420 företag. Ca 140 av dessa är ekonomiskaföreningar, medan resten är privata och kommunala bolag, kommunala elverk ochstatens vattenfallsverk med dotterbolag. och ett mindre antalprivata och kommunala kraftföretag är inriktade på både produktion ochdistribution av elkraft. Ett antal distributionsföretag ägs gemensamt av statenoch en eller flera kommuner. har kommunernas procentuella andelav abonnentstocken minskat . SydkraftAB, där det kommunala ägarintresset utgör , har drygt 240000abonnenter. Bolagets verksamhetsområdet berör 65 kommuner i . Vattenfallsverketseldistribution omfattar i huvudsak landsbygdsområden med totalt ca 480000abonnenter. Av distributionen drivs en tredjedel av hel- eller delägdadotterbolag. Prop.1981/82:188 27 andedistributionsområden finns bl. a. i , samt i vissa läni . eldistribution i övriga delar av landet är sphttrad.Under den senaste fyraårsperioden har statens andel av eldistributionen, mätt iantalet abonnenter, ökat . är 93 med ca 730000 abonnenter. De fyra största inomkategorin industriföretag med eldistribution är , , och . Det finns 28 privata företagsom vart och ett har abonnenter. De privata företagen har sedan år1976 ökat sin procentuella andel av totala antalet abonnenter med ca 1procentenhet. Distributionsföreningarnaär i regel små företag. Antalet föreningar har minskat till138 vid ingången av . Sammanlagt svarar föreningarna för distributionen tiUca 250000 abonnenter. EnligtSIND kan stmkturomvandlingen inte anses vara avslutad. Alltjämt finns ätskilligaföretag som har påtagliga svårigheter att tillgodose konsumenternas krav pädriftsäkerhet, stömingsberedskap, elkvalitet och service. Ett mindre antalföretag eftersätter underhåll och förnyelse av sina distributionsnät i enutsträckning som i längden inte kan godtas. Ett annat kvarstående stmkturproblemsammanhänger med den senaste kommunreformen. Den har pä sina håll resulterat iatt eldistributionen inom skilda delar av en kommun handhas av olikadistributörer, som kanske dessutom tillämpar olika taxor. På kommunalt håll hardet i sädana fall ansetts angeläget att söka uppnå likformigadistributionsförhållanden. Även i fall där kommunen inte tidigare haft hand omeldistributionen inom någon del av kommunomrädet har ett kommunalt övertagandeav denna verksamhet ansetts ligga i linje med kommunernas ansvar för vatten ochavlopp, gator och annan sädan primärkommunal samhällsservice. Destyrmedel SIND förfogar över i arbetet att söka åstadkomma rationelladistributionsenheter är koncessionslagstiftningen, utredningsverksamhet samtdet statliga ekonomiska stödet, de s.k. upprustningsbidragen, som kan lämnasenligt kungörelsen (1959:369) om statligt stöd åt landsbygdens elförsörjning. SINDhar gjort en undersökning beträffande eldistributionsföretagens ekonomiska fömtsättningaratt bedriva sin verksamhet. Eldistribution -en ekonomisk analys (SIND PM1978:6). De företag som har de största svårigheterna att uppfylla kraven på engodtagbar distribution är i regel landsbygdsföretag med ett litetabonnentunderlag. De taxor som tillämpas ger inte tillräckliga intäkter förunderhåll och förnyelse av näten i den takt som förhållandena kräver. Oftasaknar dessa företag dessutom tillräcklig och kompetent personal för drift ochunderhåll. Ellagen ger koncessionsmyndigheten mycket begränsade möjligheteratt tvångsvis gripa in mot ett företag som eftersätter underhåll och förnyelseav sitt elnät. 1981/82:188 28 möjlighetatt framtvinga överiålelse av anläggningen till annan distributör och får i ställetmedverka till frivilliga överenskommelser som kan leda till rationalisering avolönsam och undermålig distribution. I detta arbete har upprustningsbidragenhaft stor betydelse. Inteheller när det gäller att åstadkomma enhetliga distributionsförhållanden inomen kommun har koncessionsmyndigheten möjlighet att inskrida med tvångsmedelför att överföra distributionen i olika delar av kommunen till en och sammahuvudman. EnligteUagen (2 § 6 mom.) kan koncession återkallas helt eller delvis, om koncessionshavareni väsentlig mån åsidosätter koncessionsföreskrift eller distributionsplikteller också underlåter att i följd ha nätet i bmk. Fråganom införande av bestämmelse som skulle göra det möjligt för koncessionsmyndighetenatt återkalla en koncession eller ett äldre tillstånd av rationaliseringsskälhar tidigare vid olika tillfällen varit föremål för utredning. Motett förslag att införa en sådan lagbestämmelse har framför allt anförtsrättssäkerhetsskäl. SIND framhåller mot bakgrund av verkets erfarenheter attdet knappast kan göras gällande att rationaliseringsarbetet på något avgörandesätt skulle ha underlättats om koncessionsmyndigheten kunnat återkallakoncessioner av rationaliseringsskäl. Mer torde stå att vinna på ettmålmedvetet utrednings- och förhandlingsarbete under koncessionsmyndighetensmedverkan än genom återkallelse av koncessioner. Detta sammanhänger framförallt med att en återkallelse inte päverkar äganderätten till en distributionsanläggning. Nären koncession upphör att gälla stär distributören inför avgörandet om han skallansöka om koncession för en ny period eller överiåta sin anläggning tUl enannan distributör. För den händelse att en distributör önskar fortsätta sinverksamhet trots att distributionsområdet kan anses vara en lämpligdistributionsenhet kan det uppstå en läst situation om den tidigaredistributören motsätter sig en överlåtelse av anläggningen eUer begär enorimlig ersättning för den. Det omvända förhållandet kan också uppstå, dvs. atten distributör önskar avstå frän sin anläggning utan att det finns nägotdistributionsföretag som vill ta över anläggningen. SINDpåpekar att eldistributionsutredningen i sitt betänkande Eldistributionensrationalisering (SOU 1969: 39) föreslog att en bestämmelse skulle införas omskyldighet för en distributör att avstå sin anläggning, närkoncessionsmyndigheten beslutat att distributionen skulle överflyttas pä annandistributör. Förslaget resulterade emellertid inte i någon lagstiftning i dennafråga. 1981/82:188 29 SINDhar på nytt övervägt behovet av lagstiftning om tvångsinlösen av eldistributionsanläggning.Verket finner att det är möjligt att en sådan lag främjar frivilligauppgörelser. Mycket talar emellertid enligt verkets uppfattning för att etttvångsförfarande inte skulle komma aft medföra snabbare resultat i rationaliseringsarbetetän vad som f. n. är möjligt att uppnå med andra medel. SIND finner därför inteanledning att förorda införande i ellagen av bestämmelser om tvängsinlösen aveldistributionsanläggningar. SINDanser mot bakgmnd av sina erfarenheter av arbetet med eldistributionensrationalisering att bidragen tUl upprustning av nedslitna och underdimensioneradeelnät i hög grad bidragit till att förmå bärkraftiga distributionsföretag attta över olönsam distribution. Tack vare dessa bidrag har ca 75 000landsbygdsabonnenter i ca 400 företag kunnat få sin elförsörjning förbättrad.Verket framhåller även att upprustningsinsatserna medfört attenergiförlusterna i de berörda näten minskat med . Det är verketsbestämda uppfattning att upprustningsbidragen alltjämt är nödvändiga för attkunna åstadkomma en höjning av distributionsstandarden i fråga om de mestolönsamma elnäten. Även om sådana nät i viss omfattning kan komma att övertasav stora och bärkraftiga företag utan behov av bidrag till nätets uppmstning,kan det icke bortses från att den olönsamma distributionen i betydandeomfattning finns i områden där sådana företag inte är verksamma somdistributörer. De företag som kan komma i fråga för att förvärva de olönsammanäten är i regel mindre företag som inte utan statligt stöd kan ta på sigbördan av att msta upp näten. Verketanser det vara nödvändigt att det statliga stödet för uppmstning av olönsammadistributionsnät finns att tillgå även i fortsättningen. Alltjämt finns ettbetydande uppmstningsbehov framför allt i glesbygderna. finns det ocksåenligt verket skäl att se till den energibesparing som kan uppnäs genom uppmstningav nedslitna distributionsnät, eftersom en sådan i regel medför en påtagligminskning av energiförlusterna vid distributionen. 1.3.7 Skyldighetall köpa elkraft från små vattenkraftverk SINDpublicerade utredningen vattenkraftverk (SIND PM 1977:13), somutförts pä uppdrag av regeringen. Enligt uppdraget skulle verket bl.a.översiktligt inventera de kraftresurser som kunde utnyttjas i vattenkraftverkmed en effekt av 2000 kW eller lägre. Iutredningen redovisas bl. a. hinder som föreligger mot eft utnyttjande av småvattenkraftverk. Man skiljer härvid på tekniska, rättsliga, ekonomiska ochandra hinder. Det framhålls att en strikt uppdelning av problemen är svår attgöra, då alla ytterst kan hänföras till ekonomiska hinder. 1981/82:188 30 Ifråga om de små kraftverkens lönsamhet framhålls i utredningen att situationenär särskilt besvärande för de kraftverksägare som är abonnenter ochsom säljer huvuddelen av sin produktion. Totalt gäller detta ca en tredjedel avsmåkraftverk i intervallet 100-1500 kW och huvuddelen av stationerna som har enlägre effekt än 100 kW. finns det endast en köpare av kraften, nämligenden lokala kraftdistributören. Förhandlingssituationen för säljaren är därförinte särskiU gynnsam. Enligt utredningen är det önskvärt att rekommendationerför skäUg ersättning av elkraft från små vattenkraftstationer utarbetas för attge partema vägledning vid förhandlingar. Föratt kraftverksägare skall kunna garanteras skälig ersättning för kraft somlevereras till eldistributör bör det enligt utredningen finnas möjUghet att fåleveransvillkoren granskade av t. ex. koncessionsmyndigheten. har gett ut rekommendationer till sina medlemsföretagom de ekonomiska villkoren för samköming mellan mindre produktionsanläggningaroch eldistributionsnät. Sedan dessa rekommendationer gavs ut har viss översyngjorts för att de skall vara användbara även i fråga om små kraftverk under 10kW. Vid översynen som blev klar har elverksföreningen bibehåUit dengmndläggande principen att kraftverksägaren fär ersättning som motsvarar denkostnadsminskning som den inmatade kraftproduktionen medför för eldistributören.Utöver dessa rekommendationer har elverksföreningen gett ul tekniskaanvisningar för anslutning av små kraftverk tiU distributionsnäten. SINDhar vidare låtit göra en studie av de ekonomiska villkoren för leverans avelkraft frän små produktionsanläggningar. Studien visar bl. a. attinvesteringarna blir stora i relation till stationseffekten. Detta har medförtatt produktionskostnaden blivit alltför hög och avsättningssvårigheter förelproduktionen uppkommit. Eftersomkretsen av köpare är mycket begränsad är det enligt verkets mening angelägetatt ägarna till sådana kraftverk ges en starkare ställning till kraftköpare änvad som f. n. är fallet. Ett ställningstagande till hur detta bäst skaU skeförutsätter emellertid ett bättre underlag än som kommit fram. Därförkommer SIND bl. a. att göra en studie av den praktiska effekten påprisbildningen av de rekommendationer elverksföreningen utarbetat. Innanresultatet därav föreligger är verket inte berett att lägga fram något förslagi förevarande fråga. 1.4.1Planering och tillståndsgivning beträffande överföringsledningar Dettaavsnitt innehåller en redogörelse för det svenska kraftledningsnätetsuppbyggnad. I redogörelsen pekas på de konflikter som ledningsdragningar medförmed annan markanvändning. Arbetet för planering och 1981/82:188 31 utbyggnadav överföringsledningar och transformatorstationer åvilar kraftföretagen. Tillgrund för planeringen ligger prognoser om elkonsumtionens utveckling inom varjeföretags verksamhetsområde. Ellagen innehåller inte några bestämmelser om hurkraftföretagens planering av nya ledningar skall ske. Regleringen i ellagenbygger på att en avvägning skall kunna göras vid koncessionsprövningen mellanledningsintressen och andra intressen. SIND framhåller vidare att planering, prospekteringoch byggande av kraftledningar är en tidskrävande process och konstaterar att koncessionsprövningenkommer in alltför sent i planeringen. Verket anser att länsstyrelsema bör fä tiUuppgift att samordna den samrådsverksamhet som är förknippad medledningsplaneringen innan den formella ansökningen av koncessionen inges.Samarbetet mellan koncessionsmyndigheten och länsstyrelserna bör breddas ochfördjupas vUket bl.a. är nödvändigt för att tillmötesgå de ökade krav somframförs från olika intressenter om att tidigare än f. n. få delta iplanerings- och beslutsprocessen för kraftledningar. Föratt åstadkomma en bättre samordning av den övergripande kraftledningsplaneringenmed annan samhäUsplanering anser SIND det vara naturligt att verket sanwådermed vattenfallsverket om planerade stamlinjebygg-nader i ett längretidsperspektiv. Ettsådant centralt samråd bör enligt verket utformas på sä sätt att vattenfallsverkettUl SIND överlämnar översikter över planerade utbyggnader av stamlinjenätet iett perspektiv. SIND:s uppgift blir att sammanställa materialet,bedöma behovet av de föreslagna åtgärderna, samräda med centrala myndigheteroch kraftföretag samt rapportera till industridepartementet. Sammanställningarnabör vidare distribueras till berörda länsstyrelser för att bli värdefulltunderlag i ett regionalt samråd för planering av kraftledningar i ett kortperspektiv . Dennu föreslagna ordningen innebär inte att SIND tar över vattenfallsverketseller andra kraftföretags planeringsansvar för landets elnät.