prop · G503151 · 1981-12-31 00:00:00 — Deprognoser som med utgångspunkt i de värden som angetls om svavel- ochkväveoxidulsläppens ulveckling - nu kan göras över det sura nedfallet visar atten ytterligare minskning av de svenska utsläppen främst skulle leda fill enförbättring av förhållandena i bl.a. , där den svenska andelen avnedfallet är förhållandevis stor, och kring de stora enskilda utsläppskällorna.Del totala nedfallet kan inte minskas tillräckligt mycket för att förbättra densvenska försurningssiiuationen, om inte också övriga länder i väsentligtbegränsar sina utsläpp. 1981/82:151 11 Svaveldioxidoch kväveoxider har både direkta och indirekta effekter på mark, vatten,människor, djur, växter och material. Det man kallar försurningseffekter ärresultat av indirekt påverkan och dit räknas försurningen av mark, sjöar ochvattendrag samt grundvatten. Försurningseffekterna kan uppträda både helt näraoch på stort avstånd från ulsläppskällan. Till de direkta effekterna hör främsthälsoeffekter, växtskador och korrosion som orsakas av höga svaveldioxidhalter.De direkta effekterna bestäms av luftens koncentration av föroreningar ochminskar i allmänhet snabbi med avståndet från utsläppskällorna. Därigenom är dedirekta effekterna huvudsakligen av lokal natur. Mångaav de kemiska och biologiska processer som naturligt försiggår i marken innebäratt syra bildas eller förbrukas. Ofta är syraproduktionen större änsyraförbrukningen. Alltsedan istiden har marken på den skandinaviska halvöndärmed kommit alt genomgå en långsam, naturlig försurning. Genom mänskligaaktiviteter, l.ex. förbränning av fossila bränslen, har försurningsförlopperiunder senare lid kommit atl påskyndas. Syramängden i marken ökar som en följdav atl växterna via sina rötter tar upp näringsämnen. När en växt dör och brytsned går denna process i motsatt riktning, dvs. Inaturliga, orörda ekosystem uppstår efter hand jämvikt mellan tillväxt ochnedbrytning. Här uppvägs tillförseln av syra nästan helt av syraförbrukningen.Åtgärder inom skogs- och jordbruk - l.ex. skörd, gödsling och olika typer avmarkberedning - innebär ofta radikala ingrepp i balansen mellan tillväxt ochnedbrytning. De kan därför också inverka på produktionen och förbrukningen avsyra i marken. Bortforslingav virket efter avverkning av skog innebär all man för bort en del av denäringsämnen som under skogsbeståndets tillväxt lagrats i träden. Enmotsvarande mängd syra undgår därmed neutralisering och blir kvar i marken,varigenom det naturiiga jämviktstillståndet är brutet. En betydande del avnäringsämnena i träden finns emellerlid i grenar, kvistar, barr o.d., som vidkonventionellt skogsbruk lämnas kvar på hyggena. Vid den omfattande nedbrytningav växtmaterial som härvid äger rum efter slutavverkningen återförs denna délav de upplagrade näringsämnena till marken. Syrainnehället i marken, som juunder trädens tillväxt ökar, neutraliseras då till största delen. Enenergipolitisk målsättning är att grenar och annat hyggesavfall skall tas lillvara i allt större ulslräckning. Vid ett sådant s. k. helträdsutnytljande kanman befara en pH-sänkning efter avverkningen. Jämfört med konventionelltskogsbruk skulle helträds-utnyltjandet, särskilt i områden med känsliga marker,kunna innebära en ökad markförsurning. 1981/82:151 12 Skördav jordbruksgrödor innebär av samma skäl som de ovan nämnda att betydandemängder syra i åkermarken inle neutraliseras. Trädplantering pä förut öppenmark eller byte av trädslag får till följd att humusskiktel - det ytligamarkskikt som beslår av ofullständigt nedbrutet organiskt material - ändrarkaraktär och i vissa fall kan bli surare. Dikningav mark har också visat sig kunna ge upphov till försurning. Dikningen medföratl grundvattennivån sänks och alt luft därigenom tränger längre ned i marken.Svavelväte och sulfider i marken kan då av syret i luften oxideras tillsvavelsyra. Effekterna av skogsgödsling förefaller ha varit tämligenmåttliga. Kortsiktiga förändringar kan emellertid inträffa. Gödslingen inomjordbrukel har medfört en ökad tillförsel av syra tillåkermarken pä grund av övergång till ammoniumhaltiga ämnen. Dethar gjorts åtskilliga försök att bedöma hur betydelsefullt del atmosfäriskasvavelnedfallet är som anledning till markförsurningen i jämfört medden biologiska syrabildningen, inkl. den som orsakas av skogs- och jordbruk. Deallmänna slutsatser som torde kunna dras är bl. a. alt den genomsnittligabiologiska syrabildningen i konventionellt brukad skogsmark är av sammastorleksordning som syrafillförseln via luft och nederbörd. Det atmosfäriskanedfallet kan emellertid lokall och på vissa marker, l.ex. tallskog på magermark, spela den största rollen och när skogsbestånd blir äldre tycks debiologiska processernas betydelse för syraprodukfionen avta. Som fidigare nämnlsneutraliseras vid konventionellt skogsbruk huvuddelen av den biologisktbildade syran i samband med avverkningen genom nedbrytning av växtmaterial. Debiologiska försurningsprocesserna kan å andra sidan antas öka i betydelse ochlokall bli den dominerande syrakällan vid en övergång från konventionelltskogsbruk till helträdsutnytljande. I utgör de kvävehaltigagödselmedlen i kombination med skördeuttaget och den naturliga syrabildningenden helt dominerande försurningsorsaken. Det måste understrykas att nu angivnaslutsatser endast gäller markförsurningen, som åtminstone på kort sikt intenödvändigtvis påverkar försurningen av sjöar och vattendrag. Till skillnad frånde syror som tillförs via atmosfären blir de syror som uppkommer genom de biologiskaförsurningsprocesserna nämligen i stor utsträckning kvar i marken. Markenhar generelll sett slor buffringsförmåga jämfört exempelvis med insjövallen.Detta innebär atl del ofta krävs en förhållandevis kraftig tillförsel av syraför att markvattnet i förstone nämnvärt skall försuras. Markens förmåga atlmotstå försurning är dock olika slor i olika delar av världen främst beroendepå berggrundens och de lösa jordlagrens skiftande kemiska egenskaper.Försurningsproblemen är mest aktuella i områden med äldre, kalkfattigabergarter som framför allt förekommer i norra och nordöstra beslår berggrunden lill slörsla delen av kalkfattigl urberg, dvs.granit och gnejs. Hurmarken reagerar på det samlade försurningstrycket är fortfarande Prop.1981/82:151 13 fillstor del oklart. De undersökningar som gjorts i framför alll sjöar men också igrundvatten visar emellertid all det sker markkemiska förändringar itillrinningsområdena. Som exempel på delta kan nämnas att lägre pH-värden uppmättsi sydvästra än i andra delar av landet. I experiment har vidaredokumenterats atl syratillförseln påverkar också del biologiska livet imarken. Organismernas totala aktivitet minskar, vilket i sin lur medför lägrenedbrytnings- och omsättningshastighet i marken. Alla dessa faktorer anses påsikt kunna påverka skogens tillväxt negativt. Någon sådan tillväxtminskning haremellertid ännu inle kunnat påvisas. kompenseras eventuellanegativa effekter i den nuvarande skogen av det ökande nedfallet av kväve,eftersom del "gödslar" och därmed höjer produktionen. För kommandeskogsgenerationer kan emellertid situationen bli den, all skogsproduktionenbegränsas av brist pä andra näringsämnen än kväve. Om kvävenedfalletfortsätter all öka kommer etablerad skog i ett längre tidsperspektiv intealt kunna tillgodogöra sig alll kväve och då kan det bli t. ex. magnesiumbristsom hindrar fillväxten i skogen. Ocksåi bl.a. har luftföroreningarnas och den sura nederbördens effekterpå landets skogar studerats. Man har där konstaterat överraskande ochomfattande Iräddöd i barrskog och utarmning av skogsmarken. Sannolikt handlardet där inle enbart om direkta skador av t. ex. torrdeponerad svaveldioxid ulanäven om störningar på växter och mark efter all deponerad syra och tungmetalleransamlats i marken, dvs. en fråga om såväl gift- som frätskador. Skadorna kanpåverka trädens förmåga atl ta upp näring och därmed också försämra derasmotståndskraft mol andra störningar såsom torka och storm. Enförsurning av marken medför att rörligheten hos vissa metaller, t. ex.aluminium och kadmium, ökar. Metallerna kan därvid lakas ut från marken ochtillföras grundvattnet. Flera av metallerna kan i höga koncenlrafioner påverkamänniskors hälsa. Kadmiumbelaslningen från olika källor är redan nu hög imånga industrialiserade länder och är därmed redan ett problem. Omkadmiumhalterna ökar i grundvattnet och della vatten används som dricksvattenfår befolkningen ytterligare etl - om än förhållandevis litet - ovälkommetkadmiumtillskolt. I försurade marker tar växterna upp mer kadmium. Kadmiumackumuleras nu i de flesta svenska jordar. Även aluminium kan ha negativahälsoeffekter på människan, men tillräckliga dala saknas. Tekniskt vel man dockall aluminium är svårt all avlägsna ur vatten med hjälp av alkaliska filter,som annars är en bra reningsmetod. Hoskopparrör, som är det dominerande materialet i varmvaltenled-ningar i ,kan vattnets surhet påverka korrosionen. Hallen av lösta kopparsalter i vattnetökar med sjunkande pH under ett visst kritiskt pH-värde, som i sin tur beror påbl.a. vattnets temperatur och koncentrationen av vissa joner i vattnei. Myckethöga halter har uppmätts i kallvat- Prop.1981/82:151 14 tenoch framför allt i varmvatten som stått still i ledningar . Småkopparhalter är såvitt man vel inte farliga från hälsosynpunkt, åtminstone inteför vuxna, friska personer. Däremot kan vissa sjukdomar göra en personkänsligare och därmed besvärad av även låga kopparhalter i vattnet. Diarréerhos spädbarn som misstänks ha orsakals eller underhållits av kopparförekomst ivatten har vidare rapporterats. Sjöaroch vattendrag har ett sämre skydd mot försurningen än såväl mark somgrundvatten. Det var också här som effekterna av det sura nedfallet först blevuppenbara. gäller särskilt i områden med svårviltrade bergarter, l.ex.gnejs eller granit, och med kalkfattiga jordar där ylvattnel har liten förmågaatt neutralisera den tillförda syran. De flesta av Sveriges sjöar ochvattendrag är belägna inom sådana områden. Ylvattnets naturliga pH-värde är här6-7, vattnet är rätt näringsfattigt och djur- och växtlivet begränsat.Försurningskänsligheten är alltså förhållandevis hög redan från början, tillskillnad från sjöar i kalkrika områden. Där har sjöarna god buffringsförmåga,vattnet pH-värden mellan 7 och 8 och i det näringsrika vattnet finns många djuroch växter. Demindre sjöarna och vallendragen högst upp i vattensystemen drabbas först avförsurningen. Här är marklagren tunna och utarmade och tillrin-ningsslräckornakorta så att vattnet inte hinner neutraliseras i markskikten. I de störtesjöarna och vattendragen nedströms sker försurningen långsammai-e. Försurningensförlopp i en sjö kan indelas i tre faser. Under den första fasen sjunkerpH-värdet endast långsamt, och några biologiska förändringar är inte märkbara.Etl tecken på den fortgående försurningen är emellertid att buffringsförmåganminskar. Denandra fasen inleds när vätekarbonathallen minskat lill en myckel låg nivå. Enfortsalt syratillförsel kan då inte längre neutraliseras. pH-värdet i sjön blirdärför instabilt och böljar sjunka snabbare. då stora mängdersurt vatten tillförs vattensystemen, l.ex. i samband med snösmältningen, kanpH-värdel minska drastiskt . Det biologiska livet i sjöarna kan taallvarlig skada av sådana surstötar, även om pH-värdel under andra tider avåret kan vara förhållandevis högt. En fortsatt hög syrafillförsel medför attbuffringsförmågan i mark och vatten fortsätter att minska och att de suraperioderna blir mera omfattande i tiden. Effekterna av försurningen börjar nubli mera uppenbara. Fiskreproduktionen minskar märkbart och fiskdöd kaninträffa. Underden tredje fasen stabiliseras pH-värdet i sjöarna kring 4,5. I del här skedethar många växt- och djurarter försvunnit. Sammanfattningsvis innebärförsurningen en total förändring och utarmning av sjöar och vattendrag. Ellhelt nytt ekosystem utvecklas och miljön i det försurade vattnet är långtsterilare än förut. Förutom den ökade surhelsgraden medför försurningen ocksåen rad andra kemiska förändringar av vilka en del kan få slörre effekter förväxter och djur i vattnei än pH-minskningen i sig. 1981/82:151 15 Eltproblem som särskilt uppmärksammats är vissa tungmetallers uppträdande i densura miljön. Tungmelalllillförseln till miljön har ökal under de senaste årengenom utsläpp från industrier, från förbränning av kol och olja samt från bilar.Flera av tungmetallerna är mycket giftiga för växter och djur. I områden som ärförsurade bidrar svavelnedfallet fill atl frigöra kvicksilver och därmed höjakvicksilverhalten i olika organismer. Normalt är tungmetallerna i en sjö bundnafill parfiklar och inte tillgängliga för organismerna. Om vattnet försuras kanemellertid vissa av metallerna som zink och kadmium men också bly, mangan ochkvicksilver frigöras från partiklarna. Metallerna kan då las upp av växter ochdjur. Delta kan bl. a. innebära en ökad svartlistning av sjöar pä grund av förhöga kvicksilverhaller i fisken. Aluminium är en annan metall som är avintresse ur försurningssynpunkt. När mark utsätts för syrafillförsel frigörsaluminium som kan nå ut i angränsande vatten. Vissa former av aluminium har enstark giftverkan på många organismer. Somnämndes inledningsvis blev de biologiska effekterna av försurningen uppenbaradå fisk och fiskreproduktionen drabbades. är kunskaperna omytvattenförsurningen tämligen goda och det slår klart all försurningen medföromfattande förändringar i de biologiska systemen som drabbar allaorganismgrupper. Såväl artantalet av fritt svävande som av faslsiltande algerminskar kraftigt. 1 sura vatten sker i stället ofta en massutveckling avenstaka arter. En av de lättastiakttagbara försurningseffeklerna i sjöarna är en omfattande utbredning avvitmossor på bottnen. Bland de högre växterna minskar de s.k. rosettväxlerna,bladvassen och de olika nalearterna medan näckrosorna på grund av sina djupgåenderotsystem påverkas i mindre ulslräckning. Antalet arter av djurplankton minskarpå samma sätt som antalet växtplanktonarter vid en försurning. Bland debottenlevande djuren hör snäckor, musslor och flodkräfta fill de känsligaste.Dessa djurgrupper drabbas redan vid pH-värden kring 6. 1 fisktomma sjöar elleri sjöar med glesa fiskbestånd finns ofta mängder av stora och rovlevande valleninsektersåsom troll-, natt- och sävslända. Detta beror främst på all fiskarna som tillslor del livnär sig på sådana djur, slås ut. Mörtoch elritsa men även laxfiskar tillhör de känsligaste fiskarterna som drabbasredan innan pH-värdet sjunkit lill 5. Gädda och abborre är tåligare och klararpH-värden ned till 4,5. av de första uppenbara tecknen pä försurning av ensjö är alt mörtbeslåndel består av stora och gamla individer medan yngre fiskarsaknas. Anledningen är att fortplantningen upphört då rom- och yngelstadiernaär de känsligaste under fiskens livscykel. Som tidigare nämnts ökaraluminiumhalten i sjöarna i samband med försurningen. Aluminium är giftigt förfisk och del kan anses klarlagt atl fiskdöd i sura vatten med få undantagorsakas av höga aluminiumhalter. Fåglarnaskänslighet för miljöförändringarna i sura vaiten är ännu ofullständigtkartlagd. Del har emellertid framkommit att aluminiumförgiflning 1981/82:151 16 ären trolig orsak till de häckningsslörningar som iakttagits hos bl.a. svartvitflugsnappare vid en sjö i . Försurningensutbredning och utveckling har fortskridit snabbt . Ibetänkandet (Ds Jo 1976:2) Mindre Svavel - Bättpe Miljö uppskattades antaletsura sjöar lill ca 10000. Av totalt ca 85000 sjöar större än I haberäknas minsl 18000 sjöar vara gravt eller måttligt försurade.Ytteriigare ca 3 000 sjöar hotas av försurning fram om det suranedfallet fortsätter i nuvarande omfattning. En sådan utveckling kommer ocksåalt medföra ökade skador på växt- och djuriiv. Den försurade sjöarealen kommervidare all öka snabbare än antalet försurade sjöar då antalet somförsuras kommer all öka. Regionaltsett har södra och västra drabbats hårdast av försurningen. De surastesjöarna, dvs. de som har elt pH-värde , är i huvudsak belägna i södradelen av sydsvenska höglandet, i västkustområdet och Bergslagen. TreQärdedelar av alla sjöar i och ca hälften av sjöarna i andraförsurningskänsliga delar av har nått ett försurningsstadium därskador på organismer förekommer. Sammanlagt torde fiskbestånden inom avlandels sjöareal ha drabbats. Närdet gäller rinnande vatten sker försurningen i betydligt långsammare lakl iälvar och större åar än i bäckar och småsjöar uppe i källområdena. Någon allmänförsurning har ännu inte drabbat större vallendrag. Exempel påvattendrag med klart sjunkande pH-värden finns dock från de försurningskänsligaområdena. Risken för framtida försurning är stor i många av ochSvealands vattendrag där den ökade syratillförseln medfört ett successivtförsämrat skydd mol försurning. Vidett antal situationer och i ell antal vetenskapligaundersökningar har samband mellan förekomsten av luftföroreningar ochmänniskors hälsa kunnat påvisas. Effekterna varierar inom ell brett spektrumfrån mindre allvarliga, som t. ex. ökad frekvens av luftvägsinfektioner, lillökad dödlighet. Särskilt känsliga grupper är t. ex. åldringar och personer medhjärl- och kärisjukdomar saml astmatiker. () har definierat de koncentrationer av svaveldioxid och partiklar i luftenöver vilka hälsoeffekter kan förväntas. De halter som är aktuella är så högaatl de endasl förekommer i storstadsregioner och i närheten av storapunktkällor, där även halterna av andra föroreningar l.ex. från bilavgaser ärhöga. Detta komplicerar arbetet då del är myckel svårt att isolera effekten påhälsan från en enskild substans i den komplicerade miljö som tätorterna utgör. Faständet finns avsevärda bevis som kopplar samman svaveldioxid och partiklar iluften med effekter på människors hälsa så tyder resultatet från såväl kliniskasom toxikologiska undersökningar på att del inle är svaveldioxiden ensam somär den huvudsakliga orsaken till de observerade Prop.1981/82:151 17 Luften innehåller många föroreningar ochmellan dem kan det förekomma förstärkningseffekler. Svavel- och kväveoxidernasamt partiklarna i luften bör därför i första hand ses som indikatorer päluftkvaliteten. Naturvårdsverkethar utarbetat riktvärden för såväl korttids- som långtidsexponering försvaveldioxid och stoft. Värdena är utformade dels som maximivärden som ej böröverskridas, dels som mål för den långsiktiga planeringen. Dessa värden ärnågot högre än de värden som WHO rekommenderar. De skiljer sig emellertidnågot till sin karaktär då värdena för långtidsexponering för svensktvidkommande gäller vinterhalvåret medan WHO anger årsmedelvärden. Vidupprättande av denna typ av gränsvärden görs en avvägning mellan å ena sidanrisken för hälsoeffekter och å andra sidan kostnader för åtgärder. Man kandärför inte med säkerhet säga att effekter inle förekommer vid undergränsvärdena. Föroreningssituationen i de svenska städerna harförbättrats och kommer att ytterligare förbättras i sambandmed atl fortskrider. I de flesta städer med väl utbyggdaflärrvärmesy-stem underskrids oftast såväl maximivärdena som planeringsmälensåvitt avser långfidsexponering. Däremot förekommer överskridanden av dygnsmedelvärdenai områden i närheten av större ulsläppskällor. Ytterligare åtgärder l.ex. iform av utbyggnad av fjärrvärmenäten och minskade utsläpp behövs därför för atlluflkvalitelskraven skall kunna uppnås. Även kväveoxiderna är av belydelse från hälsosynpunkt.Kvävedioxid anses vara den mest hälsofarliga. Kväveoxider kan även gesamverkanseffekter med andra ämnen. Av störst belydelse för kväveoxidhallernai tätorterna är utsläppen från biltrafiken. Bilavgaskommitlén (Jo 1977:08) hargenomfört mätningar av kväveoxidhalterna i tre städer. Dessa mätningar visaratt WHO:s rekommenderade gränsvärden överskrids regelbundet på de mesttrafikerade gatorna. Åtgärder bl.a. i form av skärpt avgaskontroll är därförmotiverade från hälsosynpunkt. Kommittén väntas i slutet av är 1982 lämnaförslag till svenska gränsvärden för bl.a. kväveoxider saml till åtgärder föratt klara dessa. Liksom hälsoeffekterna är de korrosionsskador somkonstaterats på grund av höga halter svaveldioxid i första hand ett tätortsproblem.Där sammanfaller tre faktorer, nämligen höga föroreningshaller, etl stort antalmänniskor och många typer och mängder av material. Atmosfärisk korrosion avolika material tillhör de bäst dokumenterade effekterna av luft-burnasvavelföreningar. Korrosionshastigheten beror i första hand på fuktigheten,temperaturen och luftföroreningshalterna. Då de två första faktorerna varierarmåtUigt inom hela den tempererade zonen kan uppmätta skillnader ikorrosionshastigheten antas bero på olika föroreningsbelastning. 2 Riksdagen1981/82. 1981/82:151 18 Studierav den atmosfäriska korrosionen har genomförts i många länder. I harfältförsök pågått . De material som hitfills undersökts och förvilka man kunnat konstatera klara effekter av atmosfäriska svavelföreningar ärzink och galvaniseral stål, rostskyddsmålat stål saml sand- och kalkslen. Zinkoch galvaniseral stål kortoderar med en hasfighet som har elt mycket klartsamband med luftens halt av svaveldioxid. Roslskyddsmålning på stål ochgalvaniseral stål påverkas på så sätt atl ommålning måste ske med tätareintervaller när svaveldioxidhallen stiger. En kostnads-nyttoanalys som gjortsinom Organisafionen för ekonomiskt samarbete och utveckling () och tillvilken jag återkommer i del följande visar att minskade utsläpp avsvavelföreningar ger betydande besparingar i form av minskad kortosion ochminskat behov av korto-sionsskydd. Sandstenoch kalkslen har under gångna tider använts i stora kvantiteter sombyggnadsmaterial i bl. a. byggnader, monument, skulpturer och ornament. Bådesandsten och kalkslen korroderar mycket snabbare i svavel-förorenad luft än iicke-förorenad luft. Effekterna beror främst på att svavlet reagerar medkalciumkarbonal och bildar kalciumsulfal, gips, som kan lösas upp av nederbörd.Andra faktorer som bidrar till förstörelsen av stenen är den volymökning somsker vid gipsbildningen saml variationerna i temperaturen som kan förorsakafrostsprängning. Byggnader i , och många av storstäderfinns nu som talrika exempel på de skador som uppstår på grund avsvavelföroreningarnas inverkan. Dessa byggnader har motstått atmosfärenspåverkan under hundratals eller ibland tusentals år utan större förändringar,men har utsatts för mycket allvarliga angrepp. Jaghar i föregående avsnitt redovisat utsläpp, transport och nedfall av försurandeluftföroreningar samt försurningens effekter. Av denna redovisning framgårklart försurningsproblemets internafionella aspekter. Del är också till stordel genom ett internationellt samarbete som vi kunnat kartlägga sambandenmellan utsläpp och effekter av försurande ämnen. Destudier som har genomförts visar alt om etl land önskar avsevärt reducerasvavel- och kvävenedfallet inom sina gränser kan man endasl uppnå begränsaderesultat genom nationella ålgärdsprogram. kommer sådana nationellaprogram mol svavelulsläpp alt resultera i minskal nedfall också i andraländer. Ett internafionellt samarbete kring åtgärder mot svavelutsläpp ärdärför av största vikt för att minska nedfallet av försurande ämnen. Motdenna bakgrund och med denna kunskap har sedan slutet av 1960-taletaktivt deltagit i ell omfattande arbete på det internationella Prop.1981/82:151 19 planetför att i få lill stånd minskade utsläpp av svavel- och kväveoxider.Insatser har gjorts dels i form av tekniskl-velenskapligt samarbete, delsgenom initiativ till politiska beslul. Arbetet har bedrivits såväl bilateraltgenom direkta kontakter med viktiga länder som multilateralt inom olikainternationella organisationer. Dellekniskt-velenskapliga samarbetet rörande utsläpp, spridning och effekter avluftföroreningar inleddes inom ramen för och har pågått under hela1970-lalel. Genom de studier av utsläpp och spridning som genomförts inom OECDhar man klart kunnat fastlägga all svavel- och kväveföreningar förflyttas iatmosfären över långa avstånd, dvs.