prop · G50363 · 1981-12-31 00:00:00 — För att redaninledningsvis få en lämplig geografisk indelning av hela länet bör i den nyalagstiftningen därför tillskapas en möjlighet att, även om gamla förordnandenfinns, ändra dessa förordnanden vad gäller verksamhetsområdet. Därjämte börgjorda förordnanden kunna utökas med nytt område. Det måste givetvis i dessafall tas skälig hänsyn till de gamla förordnandena så att rättssäkerhetskravetej åsidosätts. Lånsstyrelsen i anser i likhet med notariuspublicus i att den nya regleringen bör innefatta reella möjligheter attredan i samband med förordningens ikraftträdande indela länet i lämpliga notariuspublicusområden oavsett vilken geografisk indelning som f. n. gäller. 2.4 publicus och reklamen delar uppfattningen att en större restriktivitetän f. n. bör gälla på detta område. Erfarenheter visar att publicusibland åberopas på ett otillbörligt sätt i reklam. Det är i regel svårt för notariuspublicus att i förväg kunna överblicka i vilka former hans medverkan vidprovningar, undersökningar etc. kommer att utnyttjas i reklamen. Uppenbart äratt hans namn kan bidra till att ge en vederhäftig prägel också åt enmarknadsföring som är i grunden oseriös. tillstyrker förslagetpå denna punkt. kommun finner det lämpligt med författningsstödför vägran att ställa upp för tveksamma ändamål såsom reklam. I och för sig delar samfundet den uppfattningen attförtroendet för uppdraget och publicusinstitutionens anseende kanskadas om publicus utnyttjas för otillbörliga ändamål. Enligtsamfundets mening finns dock icke skäl att införa ett absolut förbud för notariuspublicus att medverka i reklamsammanhang. Det bör vara möjligt för publicusatt själv avgöra om han vill medverka i sammanhang där det också finns mereller mindre uttalade reklamsyften. En typ av uppdrag med 1981/82:63 79 betydande reklaminslag, där publicus oftamedverkar, är s. k. pristävlingar i säljfrämjande syfte. 1 dessa pristävlingarskall utses en vinnare genom bedömning av individuella prestationer, som kanvara av olika slag. Vanligt är att man låter deltagarna skriva en slogan, hittapå ett namn på en vara eller motivera varför de vill ha en viss vara.Bedömningen sker därefter ofta av en särskilt utsedd tävlingsjury. Samfundetvill peka på att sådana pristävlingar varit föremål för bedömning avutredningen om illojal konkurrens, som avgav sitt utlåtande "Otillbörligkonkurrens" i SOU 1966:71. Utredningens förslag låg sedan till grund förproposition 1970:57 angående otillbörlig marknadsföring m. m. vilken ledde tillinförandet av marknadsföringslagen. Både i propositionen och i utredningenuttalar man beträffande jury i nu angivna pristävlingar att det är lämpligt utnyttjar den möjlighet till offentlig kontroll som publicusinstitutionenerbjuder (utredningen s. 217 och propositionen s. 674). Förslaget i förevarandepromemoria innebär sålunda att publicus inte längre skulle kunnamedverka i sådana pristävlingar, något som däremot är förutsatt avmarknadsföringslagens lagstiftare. Samfundet kan inte heller finna något somtyder på att någon publicus på otillbörligt sätt medverkat ireklamsammanhang. a. mot bakgrund av det nu anförda vill samfundet avstyrkaatt man inför ett principiellt förbud för publicus att medverka i reklamsammanhang.Punkten 2 i 7 § i förslaget till förordning om publicus bör sålundautgå. Däremot bör punkten 3 kvarstå, vilken i sak synes motsvara 10 § sistastycket i nu gällande stadga om publicus. publicus i anför liknande synpunkter. Förbudet mot publicus medverkan ireklamsammanhang synes ej tillräckligt motiverat. Den kritik som förekommit idet avseendet har endast avsett några få fall. Uppenbarligen finns ett seriöstbehov av offentlig kontroll genom publicus i reklamsammanhang. Om ett förbud likväl kommer att införas vill jag anföraföljande såvitt avser kontroll av pristävlingar, i vilket avseende förslagetsynes något oklart till sin innebörd. Vid pristävlingar, där det ju endast gäller attkontrollera utseendet av vinnare, kan publicus knappast utnyttjas fördirekt reklamändamål på samma sätt som vid kontroll av en vara, i vilket fallkontrollen kan åberopas som försäljningsargument. I promemorian citeras ett uttalande i förarbetena till1945 års stadga, vilket föreslås bli vägledande i fortsättningen. Innebörden avdetta uttalande förefaller vara att publicus i vissa fall kan åta sigkontroll av pristävlingar men att det ej som regel kan anses tillbörligt att såsker. I promemorian uttalas att medverkan skall vägras när reklamändamålet 1981/82:63 80 Då pristävlingar emellertid knappast förekommerannat än i kommersiella sammanhang (arrangemang av en tidning eller reklam förnågon produkt), där reklaminslaget aldrig är mindre framträdande, synes enligtsistnämnda uttalande i promemorian medverkan vid pristävlingar i praktiken varaförbjuden. Om tanken är att sådan medverkan endast skall tillåtas i sällsyntaundantagsfall, då det ideella inslaget dominerar, är det önskvärt att dettakommer klarare till uttryck i författningstexten. publicus i anser - även om problem ireklamsammanhang inte har uppkommit för hans del - att det ärtillfredsställande att klarare regler skapas på detta område. Kollegiet delar den i promemorian framförda uppfattningenatt det ej torde erfordras någon särskild tillsyn över notarii publici utöverden som bland andra JO och JK utövar inom ramen för sin allmännatillsynsverksamhet och att handelskamrarna därför kan befrias från sinatillsynsuppgifter på detta område. har inget att invända mot förslaget. kommun anser att den tillsyn som JO, JK ochSveriges advokatsamfund utövar är fullt tillräcklig. Därför är det motiveratatt handelskamrarna befrias från sin tillsynsskyldighet. Kontakten med handelskammarenhar f. ö. enligt uppgift från tjänstgörande publicus varit synnerligensporadisk. Som av promemorian framgår har handelskamrarna haftbetydande praktiska svårigheter att utöva någon tillsyn i egentlig mening.Detta bekräftas också bl. a. av yttrande inhämtat från en publicus häri länet i anledning av föreliggande remiss. Denne säger sig inte någon gångsedan år 1965 ha varit föremål för tillsyn. Mot bakgrund härav, samt då behovet av uppsikt över notariuspublicusverksamheten får anses tillgodosett inom ramen för den allmännatillsynsverksamhet JO, JK och utövar, får förslaget attbefria handelskamrarna från nuvarande tillsynsuppgift anses väl grundat. Nyheten i förslaget är att handelskamrarna kommer attbefrias från tillsynsfunktionen, en reform som klart ligger i tiden. 1981/82:63 81 tillräckligt att , som f. ö. entledigarolämpliga notarii publici, utövar den direkta tillsynen. I promemorian saknas helt närmare uppgifter omhandelskamrarnas tillsynsverksamhet samt arten och omfattningen av anmärkningarmot publicus. Det bör även noteras att Svenska handelskammarförbundeti sin framställning inte uppgett att tillsynsplikt skulle vara obehövlig mensvår att på grund av praktiska skäl genomföra för handelskamrarna. Förbundet tillstyrker att handelskamrarna befrias frånsina tillsynsfunktioner men finner inte de redovisade skälen i promemorianvara sådana att tillsynsplikten utan vidare bör ersättas med enbart entillsynsbefogenhet för . De uppgifter som publicushandlägger berör i inte ringa omfattning allmänheten. Förbundet finner det påanförda skäl motiverat att närmare överväganden görs i fråga om formerna förlänsstyrelsens tillsyn. Samfundet har inget att erinra mot att handelskamrarnabefrias från den tillsynsuppgift som åvilar dem. Härvid beaktar samfundet iförsta hand det förhållandet, som påpekas i promemorian, att ipraktiken utövar tillsyn över publicus. Frågan huruvida en advokat som är verksam som publicusi denna egenskap står under tillsyn har inte varitföremål för bedömande i samfundets disciplinära verksamhet. publicusverksamhetenföreter flera särdrag i förhållande till den verksamhet en advokat normaltbedriver. Härvid är särskilt att märka att publicus fullgörmyndighetsutövning samt att det i hans arbete i regel saknas det föradvokatuppdraget typiska förtroendeförhållandet till en huvudman. Å andra sidankan nämnas att advokat som är verksam som publicus i regel utövar dennaverksamhet på sitt advokatkontor samt att allmänheten torde uppfatta den som endel av advokatverksamheten. Om och i vilken utsträckning tillsyninnefattar publicusverksamheten torde endast kunna avgöras i praxis.Av betydelse i förevarande sammanhang bör emellertid vara den allmänna tillsynsom samfundet utövar för att upprätthålla en rättrå(iig och yrkesskickligadvokatkår. har inget att invända motpromemorieförslaget, som innebär att någon särskild tillsyn inte längre skallgälla. Den indirekta tillsyn som kan utövas av länsstyrelserna.Advokatsamfundet m. fl. kan anses tillfredsställande. 6 1981/82. 1981/82:63 82 har förståelse för handelskamrarnasframställning att befrias från uppdraget att utöva tillsyn över notarii publicioch det är ju också ett av syftena med översynen. I promemorian föreslås nu attnågon särskild tillsynsmyndighet icke utses. Promemorieförfattarna anser attkontrollen över notarii publici i praktiken utövas genom maktatt till- och avsätta publicus samt den omständigheten att detövervägande antalet notarii publici är antingen advokater, vilka står undertillsyn av och JK, eller stats- eller kommunalanställdabefattningshavare, vilka står under tillsyn av JO och JK. Det är emellertid inte i egenskap av publicus somde nämnda personerna står under tillsyn. anser att publicusverksamhetenbör ha en utpekad tillsynsmyndighet, bl. a. därför att det kan finnas notarii publicisom eljest inte kommer att stå under annan tillsyn än den som fråga omentledigande innebär. Det är anledning att ha en åtminstone formellt merasammanhållen och stramare ordning än den som utredningen har föreslagit, bl. a.för att säkra en likformig bedömning när det gäller undantag från de formellakompetenskraven eller tillämpning av de mera allmänt hållna punkterna 2 och 3 i3 § första stycket förordningen om publicus. Rådet anser för sin delatt det mot denna bakgrund bör övervägas att tillägga kommerskollegium, somredan har tillsynsuppgifter beträffande bl. a. auktoriserade translatorer ochrevisorer, ett tillsynsuppdrag beträffande landets notarii publici. och handelskamrarnatillstyrker promemorieförslaget. Handelskammaren i tillägger att någraklagomål mot notarii publici i inte har kommit till handelskammarenskännedom. Jag har inget att erinra emot att handelskamrarna befriasfrån den tillsynsuppgift, som åvilar dem. Däremot delar jag inte den ipromemorian framförda uppfattningen att en advokat som är verksam som notariuspublicus står under styrelses tillsyn även såvitt gäller notariuspublicusverksamheten. publicusverksamheten som sådan är så speciell,att den icke i något avseende kan anses ha någon samband med den verksamhet enadvokat bedriver. Det torde också vara helt klart, att de uppdrag ellerförrättningar publicus utför innefattar myndighetsutövning. För denhändelse publicus i sin verksamhet skulle ådra sig skadeståndsansvar,svarar ju staten primärt gentemot den skadelidande för den skada, som kan hauppkommit. Det kan icke finnas någon rimlig anledning för att de notarii publici,som också är medlemmar av , utöver den tillsyn som de ärunderkastade från JO:s och 1981/82:63 83 JK:s sida, därjämte skall stå under tillsyn avAdvokatsamfundets styrelse. Någon anledning att särbehandla advokater, somtjänstgör som notarii publici i förhållanden till andra befattningshavare såsomdomare, åklagare, kronofogdar, finns rimligen ej. Jag vill också framhålla, attAdvokatsamfundet genom den allmänna tillsyn det har över en advokat bådebeträffande person och ekonomi, i praktiken utövar kontroll över varje advokat. Avslutningsvis vill jag tillägga, vilket också påpekas ipromemorian, att länsstyrelserna i praktiken också utövar tillsyn över notariuspublicus. Sammanfattningsvis delar jag den uppfattningen, att handelskamrarnabör befrias från den tillsyn som åligger dem. 2.6.1 Uppdelningen av reglerna på lag och förordning och publicus i Göteborghar inte något att erinra mot att man på de i promemorian åberopade skäleninför en särskild lag om publicus. ,som noterar att allmänna bestämmelser om publicus inte tidigarefunnits i lag, är tveksam till den föreslagna lagstift-, ningstekniken.Förslaget bygger på att endast de bestämmelser införs i lag, vilka är sådanaatt regeringsformen kräver detta. Övriga bestämmelser har intagits i enförhållandevis innehållsrik förordning. Även om regeringsformen inte kräverdetta, bör det emellertid vara angeläget att de grundläggande bestämmelsernasamlas i lagen. Detta gäller t. ex. bestämmelserna om behörighetskraven på notariuspublicus. Sådana bestämmelser torde oftast förekomma i lag. I förordningendäremot bör förekomma bestämmelser av mer praktisk karaktär vad angårförordnande av publicus och dennes uppgifter. Genom en överföring avde viktigare bestämmelserna till lagen skulle man slippa den något förvirrandedubbleringen av 1 § i lagen och 6 § i förordningen, vilka väsentligeninnehåller "samma" uppräkning. Det borde vara fullt tillräckligt meden hänvisning frän förordningen till lagen. I så fall kunde 6 § i förordningeni sakligt hänseende begränsas till den inskränkning som avses i andra stycket. 2.6.2 Förslaget till lag om publicus Föreningen sätter i fråga om inte 1 §bör justeras i följande avseende trots att motivuttalandena är klarläggande.Där föreskrivs nämligen att uppdraget i fråga får anförtros endast "enskilda",dvs. 1 annan lagtext - bl. a. i sekretesslagen som åberopas i 9§ förslaget till förordning om publicus - omsluter uttrycket"enskild" också juridisk person. Föreningen påpekar vidare att i 1 § lagförslaget upptassom arbetsuppgift 1981/82:63 84 bestyrkande av översättningar. Enligt 6 § andra stycket iförslaget till förordning behöver publicus åta sig uppgiften endast"när så kan ske". Frågan är om inte de båda författningstexterna böröverensstämma. anser att ordet "översättningar" börutgå ur 1 § 1 (jfr avsnitt 2.2). 2.6.3 Förslaget till förordning om publicus 1§ Enligt gällande stadga skall hörahandelskammaren om mer än en publicus i samma stad skall förordnaseller publicus inte alls skall finnas i viss stad. Genom förslagetkommer handelskammarens roll att försvinna. förutsätts såledesutan handelskammarens hjälp få tillgång till sådant faktamaterial om behovet avnotarius publicus, tillgången på kompetent folk m. m., som bl. a. behövs dåytterligare förordnande av notarii publici skall övervägas. 1 promemorianåterfinns inte någon bedömning av vad ett slopande av handelskammarens yttrandetill kommer att medföra för myndighetens kvalitativa beslutsunderlag.Styrelsen förutsätter att sådan bedömning av förslaget kommer att göras i detfortsatta arbetet i departementet. Enligt nu gällande ordning skall för varje publicusfinnas en ersättare (biträdande publicus). Denne skall bl. a. utföra göromålennär publicus är ledig. föreslås att "om detbehövs" kan förordna en eller flera biträdande notarii publici. Eftersomden ordinarie publicus alltid kan förväntas varaledig, kan det ifrågasättas om det inte alltid behövs en ersättare. Med tankepå att det är väsentligt att en publicus alltid är tillgänglig, skulleett lagligt krav på att en ersättare skall utses bättre svara mot de verkligaförhållandena än den föreslagna behovsprövningen. En biträdande publicus för varje ordinarie notariuspublicus såsom enligt det nuvarande systemet synes mig värdefullt. 1storstäderna är det näjpligen ofta så, att biträdande publicus delarkontor med 1981/82:63 85 Vid förfall för ordinarie notariuspublicus eller vid dennes bortovaro kan då biträdande publicus utanvidare träda in. För allmänheten innebär detta en klar fördel frånservicesynpunkt. Man kan då i allmänhet lita på att någon av notarii publici äri tjänst - man kan så att säga komma på vinst och förlust med en handling iförlitande på att någon alltid tar emot och behandlar ärendet. Det sägsvisserligen i promemorian att "på orter där det finns flera notarii publicit. ex. bör en av dem kunna vara ledig även utan ersättare, om en annanär i tjänst". Detta förutsätter, att den som är van vid en viss lokalmåste leta upp en ny publicus för behandlingen. Det hela går mycketsmärtfriare, om saken - i stort sett - alltid kan behandlas på ort och ställe,dit man först kommer. För destora exportföretagen - vilka utgör en stor del av storstadsklienterna hos notariipublici och detta för vissa av dem med nästan dagliga besök - skulle det vara obekvämtoch tidsödande att växla mellan olika notarii publici Och deras kontor. 1 regelär det brådskande ärenden, som man vill ha behandlade genast. Saken kan dåklaras mycket enklare om det alltid finns antingen en ordinarie publicuspå kontoret eller en biträdande publicus, som genast kan stå tilltjänst. Samma sak är det med bankerna, vilka kommer med sinaväxlar m. m. på eftermiddagarna. Det är alldd brådskande ärenden - i regelbestämmer sig bankerna inte för att begära en protest förrän efter klockan15.00, då den ordinarie banktiden slutar. Vanligen kommer en vaktmästare frånbanken med växlarna framemot 16.00-tiden, dvs. den tid, då publicus-kontorenstänger. Det är ofta en kamp med tiden på växeldagar, och om bankbudet dåexempelvis på grund av en publicus bortovaro skulle tvingas gå till enannan, så går värdefull tid förlorad - ja det kan t.o.m. hända, att han ej allshinner fram. På publicus-kontoret skall, sedan budet gått, växlarnagranskas och sorteras samt särskilda kort utskrivas till acceptanten medmeddelande om att växeln kommer att protesteras. Allt detta tar tid. Det bästaär därför med en biträdande publicus på platsen, vilken tjänstgör, närordinarie publicus av en eller annan anledning själv är förhindrad atttjänstgöra. Att flera biträdande notarii publici kan förordnas och attdessa kan träda i tjänst vid behov är en värdefull nyhet som kommer attunderlätta den service som lämnas till allmänheten. Särskilt under sommarenblir det lättare att samordna semestrarna om flera ersättare finns. 1981/82:63 86 Enligt mening bör redan av symmetriska skälbestämmelsen i 14 § om omyndighet och konkurstillstånd som diskvalifikationsgrunderha sin motsvarighet även i 3 § av förslaget. I 3 § har man tagit bort det nu gällande kravet påtillräckliga kunskaper i engelska, franska och tyska språken. Samfundetifrågasätter lämpligheten av en sådan ändring. Det är enligt samfundets meninginte tillräckligt att i paragrafen ange att publicus skall hatillräckliga språkkunskaper. Merparten av de handlingar som behandlas av notariuspublicus och som skall sändas utomlands är avfattade på engelska. Samfundet ärav den uppfattningen att det måste krävas av en publicus att han hartillräckliga språkkunskaper i engelska, men också i franska och tyska. Nugällande krav på sådana språkkunskaper bör sålunda kvarstå. Vidare föreslås en dispensregel i 3 §, innehållande attlänsstyrelsen skall kunna göra undantag från kravet på att publicusskall ha avlagt juris kandidatexamen eller juristexamen. Samfundet kan inte finna, att det finns skäl att införa ensådan dispensregel. De bedömningar som publicus måste göra i sinverksamhet är ofta av sådant slag, att de förutsätter en juristexamen. pubUcus i framför liknande kritik. I promemorian föreslås vissa ändringar i behörighetskravenför publicus. a. uppställs inte längre något krav på svensktmedborgarskap. Vidare anges inte heller i lagtexten uttryckligt att den som äri konkurs inte kan förordnas till publicus. Det är givetvis uteslutetatt den som är i konkurs kan förordnas till publicus. Detta är av sågrundläggande karaktär att det bör framgå av lagen. Som redan framhållits börenligt bankföreningens uppfattning behörighetskraven överföras till lagen. anser att det bör ställas högre krav påförtrogenhet med svenska rättsliga förhållanden och svenskt samhälle hos ensvensk publicus. Annat har väl heller inte föresvävat författarna avpromemorian (jfr specialmotiveringen i promemorian där man talar omdokumenterad 1981/82:63 87 förtrogenhet med svenskt rättsiiv). Skall dispens frånkravet på svensk juristexamen komma i fråga bör med andra ord krävas attvederbörande har annan kompetens som kan anses likvärdig. Så kan t. ex. varafallet när det gäller auktoriserad revisor. Detta allmänna kompetenskrav böremellertid komma till tydligt uttryck i själva författningstexten, vilket nuinte är fallet. Upprätthållsnu nämnda krav på förtrogenhet med svenska rättsliga förhållanden behövermåhända därutöver inte ställas formella krav på svenskt medborgarskap.Exportrådet vill emellertid understryka att det förefaller naturligt att utgåfrån att svenska medborgare i första hand anlitas för uppdragen som publicus.Under alla omständigheter bör såsom allmän förutsättning för lämplighet för notariuspublicusuppdraget krävas att vederbörande flytande behärskar det svenska språket. exportråd anser att personer vid institutioner inäringslivets tjänst av typen handelskammare. etc. bör kunna utsestill publicus utan kungörelseförfarande. Enligt 5 § andra stycket i den föreslagna förordningen kanlänsstyrelsen befria publicus från att ta upp protester. Detta innebäringen saklig ändring i förhållande till vad som gäller f. n. Bankföreningengodtar att sådan befrielse alltjämt kan göras. Det förtjänar emellertidunderstrykas vad som sägs i promemorian om att publicus inte fårutnyttja befrielsen till att sovra protestärenden på ett otillbörligt sätt. anser att sista stycket i paragrafen börutgå (jfr avsnitt 2.2). 7§ anser att punkt 2 bör utgå (jfravsnitt 2.4). 8 § i den föreslagna förordningen anger två fall i vilka notariuspublicus inte är skyldig att biträda. Först anges i överensstämmelse med vadsom gäller f. n., att publicus inte är skyldig att ombesörja delgivning. Prop.1981/82:63 88 Bankernas erfarenhet har visat att publicus medframgång kan biträda med delgivning. Med de delgivningssvårigheter som numeraförekommer är det viktigt att alla tillgängliga möjligheter utnyttjas.Bankföreningen vill inte gå så långt som att föreskriva skyldighet för notariuspublicus att utföra delgivning. Bestämmelsen bör emellertid kunna formulerasså att det bättre framgår att publicus kan utföra delgivning,exempelvis när stämningsman inte lämpligen kan utnyttjas. Detta skulle bättreframgå om författningstexten utformades på följande sätt: "publicuskan ombesörja delgivning av handlingar men är inte skyldig att göradetta." En sådan bestämmelse innebär ingen saklig ändring i förhållandetill promemorieförslaget. Den andra punkten i 8 § upptar en bestämmelse om att notariuspublicus inte är skyldig att utföra sådant som inte rimligen kan begäras avhonom. Bestämmelsen har sin förebild i 11 § stadgan om publicus. Dengällande bestämmelsen är emellertid något mer preciserad än den föreslagna. Imotiven anges vissa uppdrag vilka publicus med stöd av 8 § 2 skullekunna avböja. anser den föreslagna bestämmelsen alltför vag. Notariuspublicus intresse av att kunna avböja bör tillgodoses om den utformas påföljande sätt: "publicus är inte skyldig att åta sig uppdrag avsådan art som eljest åligger honom, om uppdragets utförande kräver ett orimligtomfattande arbete av honom, äventyrar hans hälsa eller är oförenligt med godsed." I andra stycket sägs att adress, telefonnummer ochmottagningstid skall tillkännages i anslutning till mottagningslokalen och på notariuspublicus begäran på kommunernas anslagstavlor. vill förorda att här ävenanges till från vilka språk publicus åtar sig att bestyrkaöversättningar. Vad beträffar förslaget om att publicus skall hamottagning för allmänheten minst en gång - enligt gällande stadga visstid varje helgfri dag med vissa undantag - om inte bestämmerannat, bör enligt förbundets mening publicus likväl vara anträffbarför allmänheten i tillräcklig utsträckning. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att den publicussom är skyldig att ta upp protester skall ta emot växlar och checkar alla dagarutom vissa i lagen uppräknade. anmärker att och har avtalat om 1981/82:63 89 att de skall verka för att dagen efter skall bli bankfri.