prop · G503111 · 1981-12-31 00:00:00 — allmänt intryck är emellertid alt huvuddelen av densvenska långfilmsproduklionen numera har kvalilelsambilioner. Av de tvåsenaste spelårens 18 resp. 21 svenska långfilmspremiärer kan inte mer än fyrafilmer vardera året karaktäriseras som porrfilmer eller underhållningsfilmerutan konstnärliga ambitioner. Elt annat mått på hur filmpoliliken har lyckats är om desvenska filmerna når en slor publik. Som nämnts i avsnitt I har mer än hälftenav de filmer som producerats av Filminslilutel och haft premiär under spelåret1977/78 setts av mindre än 25000 personer. Samtliga dessa har erhållitkvalilelsbidrag. När det gäller produktionen av korlfilmärdet svårare attbedöma resultaten av den förda politiken. En viktig bidragande orsak tilldetta är de gränsdragningsproblem mot televisionen och undervisningsfilm m.m.,som berördes inledningsvis i avsnitt I. Förutom de svårigheter som följer av delta kan man peka på all delinle förekommer någon registrering av kortfilm som kan jämföras med den somgäller för biograffilm. Dessa faktorer tillsammans gör del svårt att ge ensammanfattande bedömning av kortfilmsproduklionens omfattning ochförändringarna i den. 1 detta sammanhang skall därför endasi beröras någraåtgärder som har haft betydelse förproduktionsmöjligheterna för kortfilm. Ursprungligen fungerade främst kvalitetsbidragen som ettstöd lill kort-filmproduktion. En filmare som hade gjort en kortfilm på egenrisk kunde, om han fick elt högt kvalilelsbidrag, dels betala kostnaderna fördenna t1lm, dels erhålla en grundplåt för näsla. Vid avtalsrevisionen minskades avsättningen lillkvalitetsbidragen och dessa reserverades för långfilmer. I stället bildadesG-fonden för Filminslilulels egen filmproduktion. av fonden skulleanvändas för kortfilm. Det tillgängliga beloppet uppgick verksamhetsåret1974/75, som var del sista år då denna ordning gällde, lill . En delav dessa medel användes för driften av den filmverkslad som förvallas av Filminsliluleloch . Överenskommelsen mellan samarbete i fråga om filmproduktion medförde att stödet tillkortfilmsproduklionen fr.o.m. /76 flyttades över frånG-fonden till I-fonden. Enligl de regler somursprungligen gällde skulle sammanlagt minst 1981/82:111 70 av del årliga tillskottet till I-fonden användas förproduktion av kortfilm och film avsedd för barn. Eftersom tillskottet lillI-fonden var satt till 10 milj. kr. uppgick resurserna för dessa ändamål(inkl. filmverksla-den) lill 2 milj. kr. De regler som gäller för I-fonden för verksamhetsåret1978/79 innebär att av tillskottet lill fonden skall användas förproduktion av barnfilm i annat format än biograffilmen samt övrig kortfilm ochbidrag lill film-verkstaden. Det årliga tillskottet till I-fonden är 12milj.kr., varför resurserna för produktion av kortfilm m.m. uppgår till 3,5milj.kr. Fr.o.m. /79 disponerar också konstnärsnämndensärskilda medel för projektbidrag lill produktion av film. För detta budgetårhar anvisats 1 milj.kr. för projektbidrag till produktion av film som är avseddall distribuerars på annat sätl än genom de vanliga biograferna. En höjning med500000 kr. är föreslagen för /80. beslut' om radions och televisionensfortsatta verksamhet m.m. innebär en kraftig betoning av programföretagensansvar för all anlita frilansmedverkande och lägga ul produktionsuppdrag på personersom inle är fasl anställda inom företagen. Den ökning av programmedlen, somförslagen i propositionen syftade till, borde enligt chefen förulbildningsdepartemenlel leda lill all andelen frilansmedverkan i programverksamhetenåter borde kunna öka. Del är svårt att uttala sig om huruvida deresursförstärkningar som här har berörts ännu har lett lill någon markantförbällring av produktionsmöjligheterna för kortfilm. Oslridigl är emellertidalt ökningen av I-fondens produktionsresurser har lelt lill att ett störreanlal kortfilmer har blivit tillgängliga för distribution utanförtelevisionen. filmavtal tar, som nämnts i del föregående, intespeciellt sikte på all påverka visningsmöjligheterna för film. Filmpolitiskaåtgärder med denna inriktning har haft relativt liten omfattning och är iallmänhet av sent datum. Huvuddelen av imporien av film till och avvisningsverksamhelen i bedrivs på kommersiella grunder. I avsnitt I lämnas en översiktlig redogörelse försammansättningen av filmimporlen till . Där konstateras all USA-filmemadominerar bland de importerade filmerna. Många länders filmproduktion är okändför oss. Av avsnitt I framgår också att några samlade uppgifter omfilmrepertoaren i olika delar av landet inle finns tillgängliga. Därför kan deofta omvittnade skillnaderna i möjlighet att se god film mellanstorstadsområdena och övriga inle beläggas med siffror. Olika initiativ all förbättra möjlighelema alt se god filmi landsorten har berörts översiktligt i avsnitt 2.6 i samband rned att detstatliga stödet ledo- 1977/78:91, KrU 1977/78:24, rskr 1977/78:337. 1981/82:111 71 Här skall karaktären och omfattningen hos någraav dem beskrivas närmare. Att redogörelsen inleds med Bio 16 beror på att dennaverksamhet är den enda som arbetar med specialimporterad film. Bio 16 utgördärför en kombination av importslöd och dislribulionsslöd lill biograffilm. Bio 16 är en försöksverksamhet med import och distributionav kvalitetsfilm som startades av . Uppläggningenav verksamheten är den all ett "paket" med kvalilelsfilm sättssamman, kopieras ner i 16 mm-formal och erbjuds intresserade kommuner.Innevarande säsong beslår paketet av 12 filmer, av vilka tre är nya svenskafilmer, en är en importerad klassiker och de övriga åtta är moderna utländskafilmer som specialimporlerats för Bio 16 av . De deltagandekommunerna måste välja all visa minst åtta filmer. Kopiorna turnerar efter ettvisst schema och varje kommun får ha varje film i och då visa den hurmånga gånger som helst. 1 allmänhet får de importerade filmerna också ennormal biografpremiär i format. Säsongen 1978/79 deltar 83 kommuner i verksamheten.Publiken vid de schemalagda visningarna uppgick /78 till ca80000. Antalet åskådare har ökat kraftigt och uppgick under hösten1978 till ca 70000. Till detla kommer all nästan lika många har seU filmernavid enstaka uthyrningar och vanlig biografvisning. Filmsludiorörelsen och Bio Kontrast har många likheter iuppbyggnaden, men också vikliga skillnader. Filmstudiorörelsen är den äldsta. Formerna förfilmsludioverksamheten betingades ursprungligen av all verksamheten inte skullefå konkurrera med den kommersiella filmvisningen. Del viktigaste kännetecknetför en filmstudio är att visningarna endasi är öppna för medleuimar och all delendast är möjligt alt lösa medlemskap för en serie visningar, inle för enenstaka visning. Detta ger verksamheten en sluten karaktär men ger samtidigtmöjlighet lill djupgående och långvariga studier i olika filmiska ämnen. Filmstudios utnyttjar i huvudsak vanliga biografer och 35mm film. Del är den lokala studion som bestämmer programmet och man har iprincip tillgäng till alla kvalilelsfilmer för vilka del finnsdislribulionsrätligheter i och som inle bedöms som kommersielltgångbara på orten. Organisationen filmstudios har framförallt centrala servicefunktioner i förhållande lill de lokala /78 fanns det filmstudios i 96 kommuner. Anlalel besökarepå filmförevisningar uppskattas lill ca 140000. Bio Kontrast, som har vuxit fram under 1970-talel,utnyttjar i huvudsak föreningsägda biografer. Filmerna väljs av elt lokallprogramråd och ungefär samma filmer är tillgängliga som för filmstudios.Verksamheten administreras centralt av . 1 motsats till filmsludiovisningarna är Bio Kontrastsvisningar tillgängliga för allmän- Prop.1981/82:111 72 heten, oftast lill ell lågt biljettpris. förekomBio Kontrast i 115 kommuner och hade drygl 160000 åskådare. Också föreningen förtjänar att omnämnas idetta sammanhang. Föreningen disponerar biografer på några orter ocharrangerar visningar på yllerligare ell anlal platser. Man bedriver ocksåimport och distribution av film. visade film i 13kommuner för sammanlagt ca 35 000 besökare. Det sammanlagda antalet åskådare vid filmvisningar inomramen för filmsludiorörelsen. Bio Kontrast, och Bio 16 kanuppskattas lill ca 400000 . Det är 1,av den svenska biopubliken. Menbetydelsen av detta slags filmvisning kan inle bedömas enbart utifrån antaletåskådare. Verksamheten kan bedrivas i ett omfattande samarbete medden filmintresserade opinionen på resp. ort. Indirekt kan den också leda lillall repertoaren på vanliga biografer påverkas. 16 tillkommer all det är fråga om en verksamhetsom lill slor del bygger på specialimporterad utländsk film. Eftersom del rörsig om filmgenrer och filmländer som är svagt företrädda i den kommersiellaimporten utgör Bio 16-imporlen en avsevärd förstärkning av möjlighelema all segod film i . Det slår emellertid klart alt dessa speciellavisningsformer för kvalilelsfilm i varje fall inte hiltills har visat sigkunna nå någon stor andel av biopubliken. De statliga åtgärderna för all merallmänt främja en förbättrad biorepertoar kan därför inte begränsas lill ettstöd för dessa visningskanaler. Del måste till åtgärder som också är riktadelill de vanliga biografema. Försöksverksamheten med fraktstöd för film vänder sig lillsåväl de vanliga biograferna som filmsludiorörelsen och Bio Kontrast och andraicke-kommersiella arrangörer som visar kvalilelsfilm i 35 mm-formal. Syftetmed fraktstödel, som presenteras närmare under avsnitt 2.4, är all subventionerabort fraktkostnaderna för den värdefulla filmen och därigenom stimulerabiograferna att visa sådan film. De olika formerna av stöd för en bättre filmrepertoar hari slor utsträckning försökskaraklär. Verksamheten med fraklstöd startade såsent som och uppgifter om fraklslödets effekter kommer inleall föreligga förrän tidigast . Kontrast och Bio 16 är f.n.föremål för intern utvärdering. Man kan inte tala om visning av biograffilm ulan allberöra televisionens roll. Televisionen är en viktig konkurrent lill filmvisning påbiograferna, liksom den är del till mycken annan fritidsverksamhet.Minskningen av biobesöken under 50- och 60-lalen sammanhänger i stort sett medtelevisionens utbyggnad och tillskrivs främst inflytande från denna. Samtidigtär televisionen en viktig kanal för spridning av biograffilm. Den moderna biograffilmen, med en spellid av mellan en ochen halv och Prop.1981/82:111 73 två limmar och en förkärlek för vissa ämnesval och en vissberättarteknik, har vuxit fram ur behovet att ge en betalande publik utbyte aven kväll på bio. Trots all biograffilmen har längre spellid än de flestaTV-program och trots att många av de effekter som är tänkta för biograflokaleninte kommer lill sin rätt i TV, har biograffilmen stor popularitet hosTV-publiken. Enligt årsberättelse /78 sändes dettaverksamhetsår 335 limmar biograffilm för vuxna, vilket med normal filmlängdmotsvarar ca 200 filmer. Det är nästan lika många filmer som under samma tidhade premiär på biograferna. Den genomsnittliga publiken för programtypen"biograffilm" uppgick till ca 1,2 miljoner. Del skulle innebära attunder ell år ca 240 miljoner åskådare har sett biograffilm på , dvs. att filmpublikenpå TV är ungefär tio gånger så stor som filmpubliken på biograferna. En jämförelse av detta slag är naturiigtvis interättvisande. Att besöka en biografföreslällning utgör en aktiv handling, somkan kräva betydande uppoffringar , pengar och besvär. Därför kan manförutsätta all den övervägande delen av biopubliken har besökt föreställningenav intresse och haft utbyte av sitt besök. I televisionens filmpublik ingårdäremot antagligen alla grader av intresse från elt intensivt och engageratdeltagande lill elt förstrött tittande som pågår med, eller avbrytsav, andra hemma-aktiviteter. En person som ser en biograffilm på bio får ocksåav rent tekniska skäl ut mera av sitt besök än om han ser samma film på . Detberor på biosalongens större bildyta och bättre ljudkvalitet saml på frånvaronav störningar. På orter med en torftig bioreperloar är del emellertidofta inte fråga om alt göra ell val mellan alt se biograffilm i TV eller påbio. För många människor är i slällel televisionen den enda möjligheten all fåse intressanta och engagerande filmer. 4 Utformningen av den framtida statliga fllmpolitiken Som har framgått av föregående avsnitt härden filmpoliliksom har kunnat bedrivas genom filmavtalel främst varit inriktad på tvåområden. Den har givit stöd till produktion av svensk biograffilm och den harmöjliggjort uppbyggnaden av en central svensk kulturinstitution på filmensområde. Medan filmproduktionen barett starkt slöd harfilmvisningen i huvudsak fäll klara sig utan insatser av allmänna medel.Antalet biografer har också minskat kraftigt . Medan delfanns ca 2 200 biografer fanns del I 200 biografer den 30juni 1978.Omfattningen och inriktningen av filmvisning utanför biograferna är i stortsett okänd. 1981/82:111 74 Det framstår som angeläget att i fortsättningen fästastörre avseende vid visningsfrågorna. En ensidig inriktning på filmproduktionkan leda till skevheter som blir oacceptabla i längden. En grundläggande förutsättning för filmpoliliken måstevara alt film görs för publiken, alt del primära syftet med en kulturpolitisksatsning på filmproduktion är alt ge publiken tillfälle till rika upplevelsergenom kontakt med ett omfattande och omväxlande filmutbud. Detta syfte uppnåsinte om endast befolkningen i de stora städema har möjlighet alt få se annat änett begränsat och torftigt urval av de tillgängliga filmerna. Del måste skapasmöjligheter för alla att. oavsett bostadsort komma i kontakt med kvalilelsfilmav olika slag. från resurssynpunkt är det en märklig ordning att man avkullurpoliliska skäl kan salsa miljonbelopp på att producera filmer, men altresurserna för alt se lill all samma filmer blir visade är mycket blygsamma. I del föregående har visats all många filmer, som harproducerats med starkt slöd av allmänna medel och som har fått god kritik, ändåhar setts av mycket få personer och endasi visals på ell fåtal platser. Vissaav dessa filmer kommer att distribueras som smalfilm genom Bio 16 och kommer påså säll att få en större spridning. Några av filmerna kommer all visas i televisionen.Faktum kvarstår emellertid all dessa filmer, som är avsedda för visning ifilmform på biograf, har förblivit okända för den största delen av den svenskabiografpubliken. Del är naturligtvis möjligt att detta förhållande kanförklaras med all det finns en klyfta mellan filmkritiken och filmpubliken, såalt de filmer som den förstnämnda sätter högt saknar del som publiken väntarsig och kräver av biograffilmer. 1 den mån delta är riktigt illustrerar del enannan risk med en ensidig inriktning av fllmpolitiken på produktionsfrågor,nämligen att de filmer som görs lappar kontakten med publiken. För filmersom produceras med slöd av allmänna medel kan det ekono- miska beroendetav publikframgångar minskas eller helt bringas alt upphöra. Därmed kan manställa krav på konstnärligt genomarbetade produkter och på frihet från denkommersiella filmens publikfriande schabloner. Men då finns en riskatt filmerna inle alls vänder sig lill den stora, ungdomliga filmpubliken ulanlill små, exklusiva grupper. Självfallet måste det finnas rum för utvecklingoch experiment inom filmkonsten liksom inom andra konstarter, och därmed förfilmer som går långt vid sidan av del vanliga. Men produktionen som helhet fårinle ges en sådan prägel. Det kan inle motiveras vare sig ekonomiskt ellerkullurpolitiski. Som har nämnts i del föregående är visning genomtelevisionen den visningsform för biograffilm som - åtminstone på papperet -samlar den utan jämförelse största publiken. Televisionsvisningen har också enmöjlighet all nå alla intresserade oavsett bostadsort, och är i detta avseendeöverlägsen alla andra visningsformer. karakteriserastittarsitua-lionen vid TV:n ofta av olika former av slömingar som tillsammansmed Prop.1981/82:111 75 den lägre tekniska kvalitén leder lill all upplevelsen avbiograffilm i TV inle på långa vägar kan jämföras med upplevelsen av sammafilm på bio. Dessaförhållanden ger anledning lill två konstateranden. Del första är attmöjligheten alt se god biograffilm i TV bör betraktas som ett värdefulltkomplement lill biografvisningen, men att den inle får föranleda staten altavstå från att söka skapa goda möjligheter all se kvalilelsfilm på biograf Del andrakonstaterandet gäller televisionens ansvar för produktionen av svenskbiograffilm. Det s.k. 1-fondsavialet mellan och innebär att radioförelaget bidrar med f n. per årtill en produktionsfond som förvallas av Filminslilutel. I regeringensproposition om radions och televisionens fortsatta verksamhet' understrykerföredraganden alt televisionen även i fortsättningen bör bära sin del avansvaret för all finansiera den svenska biograffilmsproduklionen. De lämpligaformerna för ett fortsatt sådant ansvarstagande får prövas av avtalsparterna isamband med all nuvarande avtal löper ut . Den statliga kulturpolitiken på filmområdet bör iframtiden innehålla dels åtgärder på de områden som f n. får den störstauppmärksamheten, dvs. produktion av film och olika centrala musei-, arkiv- ochdokumenta-lionsfunktioner på filmområdet, dels i ökad utsträckning ta sikte påatt underlätta för människor alt, oavsett bostadsort, komma i kontakt med godfilm. Arbetet med de filmpolitiska frågorna bör ha en sådan inriktning. Formerna för olika filmpolitiska åtgärder är på vissaområden resultatet av en lång utveckling. Del gäller i första hand de områdensom är centrala i filminslilulets verksamhet, nämligen biblioteks-, arkiv- ochdokumenta-tionsfunklionema och produktionen av biograffilm. När det gäller stödtill produktion av annan film än biograffilm förekommer f n. fiera olika stödformerparallellt . Metoderna för att påverka visningsmöjligheterna för filmär mindre utvecklade. Statligt stöd utgår lill olika organisationer m.m. somvisar kvalitetsfilm för bam och vuxna. Staten stöder också Filminslilulelskvalitets-import av barnfilm och dess import och distribution av modernspelfilm (Bio 16). En granskning av bamfilm ur konsumentsynpunkt pågår underbarnfilmrådels ledning. Försöksverksamheten med fraklstöd syftar lill altallmänt förbättra bioreperioaren. Bakom den splittrade bilden döljer sig en ganska slorosäkerhet om hur de lämpliga åtgärderna skall utformas. Något försök alt ta ettsamlat grepp på visningsfrågorna har inle gjorts ulan de statliga åtgärdernahar främst bestått av en positiv behandling av ansökningar från olika håll. Den framtida utformningen av olika åtgärder med sikte påall utveckla visningsmöjlighelerna för god film är bl.a. beroende av utfalletav vissa 1977/78:91, s. 200 f Prop.1981/82:111 76 Del finns intetillräcklig grund för alt säkert peka ut vilka åtgärder som är de mest lämpligaoch hur tillgängliga resurser skall fördelas mellan olika ändamål. Del finnsinte heller något organ som har en samlad överblick över området och över deolika initiativ som tas, med eller utan slalligl slöd, för att få till ståndbättre visningsmöj-ligheler för film. De kunskaper som finns om området ärfragmentariska och finns framför alll hos de företag, organisationer ochinstitutioner som själva bedriver olika former av visningsverksamhel. Av delta följer alt det fortsatta arbetet med utformningenav filmpolitiken måste följa flera linjer. På de områden där vi har utveckladestödformer och en fasl organisatorisk struktur är del naturligt all arbetetlar sin utgångspunkt i denna struktur. De frågor som måste besvaras är om de nuvarandestödformerna etc. leder lill ell önskvärt resultat och vilka ändringar sombehöver göras för all uppställda mål skall kunna uppnås. När det däremot gäller de områden där de statligainsatsema är mindre utvecklade måste angreppssättet bli ett annat. Här ärosäkerheten betydligt större om vilka metoder som är verksamma för all viskall uppnå målen. Arbetet måste därför i stor utsträckning gå ul på att finnaeffektiva instrument för de filmpolitiska ambitionerna. Delta arbele krävertroligen experiment och försök och ett omfattande konlaklarbete med olika grupperetc. som är verksamma på området. Inför beslut om vilka åtgärder som skall vidtas medanledning av alt filmavtalel löper ut är det angeläget alldiskutera vilken roll elt eventuellt forlsall avtalsförhållande mellan statenoch filmbranschen skulle komma att fä i den totala statliga filmpoliliken. filmavtal har väckt slor internationelluppmärksamhet, men har också under den långa lid del har varit i kraft utsattsför åtskillig inhemsk kritik. Kritiken har delvis varit riktad motfilminstitutet och har varit av den karaktär som är ofrånkomlig så längekonstnärliga och ekonomiska prioriteringar måste göras. Men kritiken har ocksågällt all filmavtalel och filminstitutet har uppfattats som liktydigt med heladen statliga filmpoliliken. Eftersom någon klar uppdelning av ansvaret förolika funktioner inom den statliga filmpoliliken aldrig har gjorts haravgränsningen och omfattningen av olika åtgärder i stor utsträckning fållgöras av Filminslilulel självt. De som är intresserade av områden som inle harvarit centrala i Filminslilulels verksamhet har uppfattat Filminslilulel ochfilmavtalel som hinder för alt man skulle ägna störte uppmärksamhet åt dessaområden. Frågan om filmavtalels framlid sönderfaller därför isjälva verket i två frågor. Den första gäller hur ansvaret för olika filmpolitiskaåtgärder bör fördelas mellan olika organ. Den andra gäller hur staten skallställa sig till frågan om en eventuellt fortsalt avlalsreglering av frågor somrör filmpoliliken efter del alt nuvarande filmavtal har löpt ut. Vad först gäller funktionsfördelningen kan de olikauppgifterna på del 1981/82:111 77 filmpolitiska området grovt delas in i tre kategorier,nämligen servicefunktioner, operativa funktioner, och stödverksamhet. Medservicefunktioner avses uppgifter av dokumentations-, biblioteks-ochinformationskaraktär som naturligen bör åligga centrala organ. Verksamheten äravsedd för alla myndigheter, förelag, organisationer och enskilda personer somhar elt behov av service på området och del är därför angelägel alt denutformas så alt olika intressen och behov kan tillgodoses. Termen operativa funktioner har valls för all betecknaområden där ett allmänt organ bedriver en aktiv verksamhet av samma slag sombedrivs av l.ex. organisationer eller enskilda företag. Exempel på sådanverksamhet är filmproduktion och biografdrifl. import av film och uthyrning avteknisk utrustning. Organ som har sådana uppgifter kommer all uppträda somkonkurrenter lill andra som är verksamma på området. Del kan också ingå i olikaaffärsmässiga samarbelsförhållanden med förelag på området. Med stödverksamhet avses olika former av slöd och hjälplill enskilda, organisationer och förelag med verksamhet på filmområdel.Exempel på sådana funktioner är garantigivning för filmproduktion och olikaformer av organisationsbidrag. Som framgår av den exempelsamling som har lämnats ovanbedriver verksamhet på samtliga dessa områden. Dekonflikter som måste kunna uppkomma för ell organ som l.ex. dels beviljargarantier för filmproduktion som bedrivs av andra företag, dels bedriver egenfilmproduktion, har man sökt lösa genom all ha oberoende beslutsorgan inomFilminslilulel för olika typer av ärenden. Härigenom har man kunnat la lillvara de fördelar av annat slag som följer av all l.ex. ärenden om långfilmsproduktionkan hanleras samlat inom en organisation. Det framstår emellertid som tveksamt hur långt en sådanväg kan följas vid en utbyggnad av filmpolitiska åtgärder med syfte allförbättra tillgången till kvalilelsfilm i landet. Sådana åtgärder kommertroligen att behöva beröra såväl den traditionella biobranschen som andrasektorer inom samhället, l.ex. kommunerna och folkrörelserna. Erfarenheternaav de senaste årens filmpolitiska diskussion ger inle anledning att nu medbestämdhet förorda någon särskild organisatorisk lösning vad gäller dessafrågor.