prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — Med hänsyn till att del i vissa undanlagsfall kanförekomma att en person har befogad anledning att hemlighålla sin adress, börposten kunna vägra att lämna ut adressuppgifter i dessa undanlagsfall. Jagföreslår därför att bestämmelsen härom utformas så, att sekretess gäller baraom det kan antas att röjande av adressuppgiften skulle medföra fara för attnågon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men (jfr 7 kap. 14 § SekrL).Bestämmelsen ger därmed skydd mot repressalier av mera allvarligt slag. Den gerskydd inte bara mot rena våldsövergrepp utan också mot t. ex. telefonterror ochandra trakasserier av allvarligare slag. Ufiämnande bör kunna vägras exempelvisdå en adress har bhvit spärrad på grund av befarad personförföljelse eUerliknande obehag. Däremot kommer adressuppgifter inte all kunna hemlighållasbara av det skälet alt de begärs utlämnade för indrivningsändamål. Bestämmelsenbör tas in i 9 kap. 8 § SekrL. När del gäller uppgifter om arbetsgivare anser jag däremotinte all det finns skäl all införa någon motsvarande begränsning avsekretessen. Från den enskildes synpunkt kan uppgifter om arbetsgivare intesällan vara ömlåUga. Man kan inte bortse från att en begränsning i sekretessenför sådana uppgifter skulle kunna missbrukas. Redan risken härför kan försämrarelationerna mellan de enskilda och försäkringskassorna. Med hänsyn lillhärtill är jag inte beredd att föreslå några lättnader i sekretessen hos deallmänna försäkringskassorna för uppgifter om enskildas arbetsgivare. 1981/82:186 57 2.4.3 Uppgifter om personal- och lönestatistik Stafistiska centralbyrån (SCB) framställer personal- ochlönestatistik på grundval av uppgifter som finns i olika personregister.Uppgifter i registren inhämtas normall via andra myndigheters administrativalönesystem. Uppgifter hos SCB som rör anställda inom den offenfiiga sektornbehöver personalorganisationerna ha fillgång lill för alt kompletterasina medlemsregister och för att erhålla underlag för lokalaavtalsförhandlingar. Inom berörda organ har uppkommit frågan vilkamöjligheter som personalorganisafionerna har alt få ut uppgifterna från SCB. Hos SCB gäller sekretess för uppgifterna enligt 9 kap. 4 §SekrL, där det finns en huvudregel om absolut sekretess och en undantagsregelom att vissa slag av uppgifter får lämnas ul, om det står klart att uppgiftenkan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom närstående liderskada eller men. Sekretessen för löneslafisliska uppgifter o. d. följerhuvudregeln, vilket innebär att uppgifterna inle kan lämnas ut ens efter enskadeprövning. Enligt sekretesslag gällde däremot sekretessenhos SCB för ifrågavarande uppgifter med ett omvänt skaderekvisit. I 16 §föreskrevs all sådana uppgifter fick lämnas ul, om trygghet kunde anses varaför handen alt utlämnandet inle kom att missbrukas lill skada för den enskilde.Med hänsyn härfill bifölls regelmässigt personalorganisationernasframställningar om att få la del av handlingar som innehöll löne- ochstatistikuppgifter. Någon skaderisk ansågs inle föreligga. - Det kan tilläggasatt del dessutom var möjUgt aft lämna ut lönestatisfiska uppgifter till bl. a.arbetstagarorganisationerna för att användas vid löneförhandlingar, i de falloch i den ordning regeringen bestämde det (16 § andra stycket). Regeringensbemyndigande utnyttjades emellertid aldrig. Den nuvarande ordningen all absolut sekretess gäller hosSCB för uppgifter om personal- och lönestatistik är inte tillfredsställande. Enåtergång lill äldre ordning är enligt min mening påkallad. Del innebär altsekretess i princip kommer att gälla för uppgifterna men att sekretessen viker,om del slår klart all uppgifterna kan röjas ulan att den enskilde eller någonhonom närstående lider skada eller men. Om sekretessen villkoras på ett sådantsätt, lär personalorganisationerna liksom tidigare normall kunna få tillgångfill uppgifter om löne- och personalstatistik. Jag föreslår därför all det i 9kap. 4 § SekrL införs ett undantag från huvudregeln om absolut sekretess ocksåför uppgifter som avser personal- och lönestafislik. 2.4.4 Sekretess gentemot utländska myndigheter Sekretess innebär enligt 1 kap. 1-3 §§ SekrL förbud altlämna uppgifter till såväl enskilda som myndigheter. Med enskilda förståsdärvid i princip alla -svenska och utländska - fysiska och juridiska personerav privaträttslig art. 1981/82:186 58 Med myndigheter avses svenska myndigheter jämte de svenskabeslutande statliga och kommunala församlingarna och de privaträtlsliga subjektsom jämstäUs med myndigheter enhgt 1 kap. 8 § SekrL. Någon särskild regel om sekretess gentemot utländskamyndigheter och mellanfolkliga organisationer har inte tagits upp isekretesslagen (jfr dock 9 kap. 3 § SekrL). Enligt vad föredragande statsrådetuttalade i propositionen med förslag lill sekretesslag m. m. framstod föreskrifterom utbyte av hemliga uppgifter mellan svenska och utländska myndigheterknappast som ändamålsenliga med den begränsade reglering av sekretessen mellanmyndigheter som föreslogs (prop. 1979/80:2, del A, s. 122). Sekretesslagen får därför anses innebära att uppgifter fårlämnas till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organsiation i huvudsakpå samma sätt som tidigare, dvs. enligt samma grunder som gäller för utbytet avuppgifter mellan svenska myndigheter. Del betyder att en svensk myndighet - frånsett de fall därnågon lag eller förordning reglerar uppgiftslämnandet - skall göra endiskretionär prövning av en ufiändsk myndighels begäran att få la del avuppgifter som finns hos den svenska myndigheten. På prövningen inverkar en radomständigheter, bl. a. vilka relationer har till del land del gälleroch vilka relationer som finns mellan den svenska och den utländskamyndigheten. År omständigheterna sådana att den svenska myndigheten i principanser sig böra bistå den utländska myndigheten, är del tydhgt att den svenskamyndigheten måste se till att de intressen som bär upp sekretesslagsfiflningeninle sätts åsido. Del får aUlså inte förekomma all en svensk myndighet lämnarut hemliga uppgifter till en utländsk myndighet i strid med vad sekretesslagenföreskriver för svenska förhållanden (jfr a. prop., del A, s. 465 och 494). Det har visat sig att avsaknaden av regler isekretesslagen om förhållandel mellan svenska och ufiändska myndigheter harvållat vissa svårigheter. a. har det lett lill missuppfattningen att ordetmyndighet i sekretesslagen avser också utländska myndigheter, vilket inle ärfallet. Jag anser därför att det är önskvärt att lagen förtydligas på dennapunkt. Enligt min mening finns det dock inle behov av med någon mera ulförhgreglering av det slag som gäller förhållandel mellan svenska myndigheterinbördes. En regel om sekretess gentemot utländska myndigheter ochmellanfolkliga organisationer bör ha till utgångspunkt att en uppgift förvilken sekretess gäller enligt sekretesslagen inte får röjas för ett sådantorgan. Från denna regel bör föreskrivas undantag för det fall sådantuppgiftslämnande har reglerats särskilt i lag eller förordning. Jag kan härpåminna om all exempelvis de socialförsäkringskonvenlioner som haringått med främmande länder innehåller åtagande alt lämna uppgifter i olikahänseenden. Eftersom konventionernas bestämmelser genom förordning har införlivatsmed svensk rätt innefattas dessa bestämmelser av nyssnämnda undantag. Uppgift bör dessutom få lämnas i sådana fall dåuppgiftslämnandet får anses förenligt med svenska intressen. Vid bedömningen avvad som är 1981/82:186 59 svenska intressen får då beaktas bl, a, intresseav internafionellt samarbete med organet i fråga. Jag vill här understryka attdet naturligtvis inte får förekomma alt hemliga uppgifter lämnas till enutländsk myndighet, om en svensk myndighet i motsvarande läge inte skulle hafått uppgifterna med hänsyn lill sekretesslagens bestämmelser. Ett annat förhållande som naturligtvis måste tas med ibedömningen är det intresse som sekretessen skall skydda. Härvid bör observerasatt bestämmelserna inte bara gäller lill skydd för svenska fysiska ellerjuridiska personer utan också skyddar utländska medborgare och förelag. Del kanalltså inträffa att utlämnande av vissa uppgifter till en utländsk myndighethindras av att sekretess gäUer till förmån för t. ex. ett utländsk företag. Den prövning som sålunda skall göras av frågan omutlämnande av uppgifter till en utländsk myndighet e. d. är förenligt medsvenska intressen måste anses vara av sådan karaktär all den bör ankomma endastpå myndigheter. Prövningen bör alltså inle få göras av en enskild offentligfunktionär annat än om han enligt arbetsordning e. d. är den som beslutar påmyndighetens vägnar i sådana fall. Vid behov bör naturligtvis samråd ske medutrikesdepartementet (jfr 10 kap. 8§ regeringsformen). Den reglering som jag sålunda förordar bör tas in i 1 kap.3 § SekrL. 2.4.5 Besvär av myndigheter i sekretessärenden Enligt 15 kap. 8 § första stycket SekrL får en myndighet,som av en annan myndighet har fått avslag på sin begäran att få la del av enhandling, föra talan mot beslutet genom besvär. Sådan talan förs antingen hosregeringen eller hos den domstol som enligt 15 kap. 7 § prövar besvär frånenskild i motsvarande fall, dvs. i allmänhet kammarrätt. Fördelningen avbesvärsärendena meUan regeringen, å ena sidan, och kammarrätterna och andradomstolar, å andra sidan, beror på vilka myndigheter som är berörda. TvistermeUan två statliga myndigheter prövas av regeringen medan övriga tvisterhandläggs av domstol. Vissa undantag från den nu angivna ordningen gällerenligt andra-fjärde styckena i 15 kap. 8 §. Vid tillämpningen har 15 kap. 8 § första stycket SekrLkommit att tolkas olika av regeringen och regeringsrätten, som prövar besväröver kammarrätternas domar i här avsedda fall. Regeringen har i ett flertalfall tagit upp och prövat besvär av en myndighet som fått avslag på en begäransom formellt sett inte utformats som en framställning om all få la del av enhandling. I stället har begäran avsett uppgifter som den andra myndigheten hartillgång till. Regeringsrätten har i två domar (1965-1981 och 2281-1981) och en dom (3221-1981) prövatbesvär i sådana fall. I en dom (2258-1981) harregeringsrätten emellertid funnit att en myndighets beslut om avslag på enannan myndighels begäran alt få en uppgift ur en allmän handling inte kanöverklagas enligt 15 kap. 8 § SekrL. 1981/82:186 60 I förarbetena till nämnda bestämmelse (prop. 1979/80:2,Del A, s. 365 f) sägs inte uttryckligen huruvida överprövning enligt paragrafenkan ske också när en myndighels begäran avser uppgifter ur en handling hos en annanmyndighet. I förarbetena talas emellertid endast om överprövning av enmyndighets vägran att lämna en annan myndighet en begärd uppgift. Deltaförhållande tyder på att avsikten har varit alt besvärsrätlen skulle gälla intebara beslut som rör handlingar. Häremot skall då ställas alt lagtexteninnehåller uttrycket "begäran att få ta del av handling". Sammauttryckssätt förekommer i 15 kap. 7 § som ger besvärsrätt bara i frågor ombeslut som avser utlämnande av handlingar och inte beträffande beslut som avserutlämnande av uppgifter. Onekligen talar praktiska skäl med avsevärd styrka för attbesvär enhgt 15 kap. 8 § SekrL bör kunna prövas också när en myndighet haravslagit en annan myndighels begäran att få ut uppgifter. Som jag har sagttorde detta också ha varit lagsfiftarens avsikt vid lagens tillkomst. Jagföreslår därför att lagtexten förtydligas så att del uttryckligen anges attbesvär kan anföras även mot en myndighets beslut alt avslå en annan myndighelsbegäran att få vissa uppgifter. På det sättet får man också en bättreöverensstämmelse med bestämmelsen i 15 kap, 5 § SekrL om myndigheternasskyldighet att lämna uppgifter fill andra myndigheter. Rätt all överklaga en myndighets beslut att vägra lämna uten uppgift lill en annan myndighet bör föreligga oavsett vilka omständighetersom har anförts som skäl för beslutet. Sålunda bör 15 kap, 8 § SekrL kunnatillämpas exempelvis när en tvist mellan myndigheter har sin grund i olikauppfattning om huruvida uppgiftsskyldighet föreligger enligt nägon lag ellerförordning. Frågan om sekretess utgör hinder mot utlämnande beror ju då på omuppgiftsskyldighet föreligger eller inte (14 kap. 1 § SekrL), Besvärsinslansenbör alltså la ställning fill denna fråga och inte avvisa besvären därför attdessa gäller uppgiflsskyldighelens omfattning (se regeringsrättens fidigarenämnda dom , 1965-1981; jfr dock samma domstols dom den 4 juni1981, RÄ81 2:27), Det kan övervägas om man inle bör komplettera bestämmelseni 15 kap. 7 § SekrL om enskildas besvärsrätt, så att det även där anges attbesvärsrält föreligger också beträffande avslagsbeslut som avser begäran att fåut uppgifter. Härvidlag bör emellertid beaktas alt denna bestämmelse korresponderarmed tryckfrihetsförordningens (TF) regler om allmänna handlingarsoffentlighet, särskilt reglerna i 2 kap. 15 § TF om rätt att överklaga beslutom avslag på begäran att få ta del av en allmän handling. Tryckfrihetsförordningensregler ger medborgarna rätt att ta del av allmänna handlingar men innebär ingenskyldighet för myndigheterna att lämna ut vissa uppgifter ur sådana handlingar. Den bestämmelse som finns i 15 kap. 4 § SekrL omskyldighet att lämna ut uppgifter går ett steg längre an TF, I paragrafenföreskrivs att en myndighet på begäran av en enskild skall lämna ut uppgift uren allmän handling i den Prop.1981/82:186 61 mån hinder inte möter på grund av någonsekretessbestämmelse eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Om enmyndighet avslår en enskild persons begäran om att få ta del av innehållet i enallmän handling, kan beslutet dock inte överklagas enligt 15 kap. 7 § SekrLannat än om det innebär avslag på en begäran att få la del av själva handlingen(jfr regeringsrättens dom , 4142-1981). Av del anförda framgår all det inte råder någonfullständig parallellitet mellan 15 kap. 7 och 8 §§ SekrL, Bestämmelserna i denförstnämnda paragrafen har utformats med särskilt beaktande av behovet avöverensstämmelse med tryckfrihetsförordningens regler om allmänna handlingarsoffentlighet. 1 enlighet med vad jag nu har anfört har inomjusfitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100), 2. lag om ändringi lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap, 3. lag om ändring i lagen (1980:11) omfillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m, fl,, 4. lag om ändringi utlänningslagen (1980:376), 5. lag om ändringi socialtjänstlagen (1980:620), Förslagenunder 2 och 4 har upprättats i samråd med chefen förarbetsmarknadsdepartementet, förslaget under 3 i samråd med statsrådet förslaget under 5 i samråd med chefen för , 4.1Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Av det nya tredje stycket framgår att uppgifter, för vilkasekretess gäller enligt sekretesslagen, i princip inte får röjas för utländskamyndigheter och mellanfolkliga organisafioner. Två undantag gäller emellertidfrån denna princip. För del första får uppgifter lämnas om del sker i enlighetmed en lag eller förordning. Det behöver inle vara fråga om enuppgiftsskyldighel. Det räcker om föreskriften uppgifter får lämnasfill utländska myndigheter m. m. För del andra får uppgifter lämnas om det kananses förenligt med svenska intressen. Beträffande den närmare innebörden häravhänvisas till avsnitt 2,4,4 i den allmänna mofiveringen. Prövningen av fråganom ell uppgiftslämnande är förenligt med svenska intressen ankommer påmyndigheten som sådan, vid behov efter samråd med . Prop.1981/82:186 62 Denna bestämmelse har behandlats i avsnitt 2,4,1 i denallmänna mofiveringen. Det nya andra stycket i paragrafen innebär att sekretesskan gälla i förhållande till den enskilde själv. Sekretessen gäller i förstahand hos de aUmänna försäkringskassorna, ochförsäkringsdomstolarna. Sekretessen kan emellertid med slöd av första stycketandra meningen också gälla hos andra myndigheter som har att handlägga ärendenenligt den lagstiftning som nämns i första stycket. Efter mönster i 7 kap. 3 § SekrL föreskrivs attsekretessen gäller i förhållande till den vård- eller behandlingsbehövandesjälv. Denne behöver i och för sig inte vara part i ärendet även om detta tordevara del normala. En förutsättning för alt en uppgift skall få undanhållas denvård- eller behandlingsbehövande själv är att uppgiften angår hanshälsotillstånd. Bestämmelsen gör det möjligt att vägra utlämnande intebara med hänsyn till pågående vård eller behandling. Med tillämpning avförevarande bestämmelse torde det i och för sig vara möjligt alt vägra också enfillfrisknad patient tillgång fill en journal eller Uknande handling somförvaras hos t. ex. en försäkringskassa med motiveringen alt kunskap omhandhngens innehåll skulle kunna föranleda att han insjuknade på nytt. Myckelstarka medicinska skäl torde dock få krävas i sådant fall (jfr prop. 1979/80:2,Del A, s. 177 ff). Medanledning av vad har anfört vid remissbehandlingen villjag fillägga att det naturhgtvis kan vara lämpligt alt en läkare eller ensjukvårdsinrättning som överlämnar t. ex. en journal till en annan myndighetgör den mottagande myndigheten uppmärksam på all journalen innehåller uppgiftersom inom sjukvården har bedömts vara av del slag att de inle bör lämnas ul tillpatienten. En sådan upplysning är emellerfid inte bindande, om fråga uppkommerom att lämna ul uppgifterna till patienten. Den frågan skall enligttryckfrihetsförordningen självständigt bedömas av den myndighet som förvararhandlingarna. Till följd av huvudregeln i 14 kap. 5 § SekrL kansekretessen enligt förevarande bestämmelse komma att begränsas i vissasituafioner. Den vård-eller behandlingsbehövande torde nämligen normall varapart i ett ärende som gäller honom. Huvudregeln är all en part skall ha fullinsyn i allt material i ärendet. Med stöd av undantagsbestämmelsen i 14 kap. 5§ SekrL, som innebär att sekretessbelagda uppgifter kan förvägras en part iundantagsfall, lär dock en journal kunna hållas hemlig för en enskild också dåhan är part. En förutsättning för hemlighållande enligt 14 kap. 5 § liksomenligt 7 kap. 7 § är alt det är av "synnerlig vikt" att uppgifternainle röjs. Sekretessen enligt del nya tredje stycket skyddar enenskild person som har gjort anmälan eller annan utsaga om någons hälsotUlståndeller andra personliga förhållanden. I allmänhet torde del här röra sig omuppgifter som 1981/82:186 63 någon har lämnat fill en vårdmyndighel (jfr 7 kap. 6 §SekrL) och som sedan har vidarebefordrats från den myndigheten till exempelvisen försäkringskassa. Del kan emellerfid också röra sig om en uppgift i ettintyg från en privatpraktiserande läkare. Det bör observeras att bestämmelseninle är tiUämplig i fråga om en anmälan som görs av en myndighet eller itjänsten av en offentlig funktionär. Försekretessen krävs att del kan antas att, om uppgiften röjs, fara uppkommer föralt den som har gjort anmälan eller avgelt utsagan eller hans närståendeutsätts för våld eller annat allvarligt men. Bestämmelsen ger därmed bara skyddmot repressaUer av mera allvarligt slag. Uppgifter om en anmälares eUeruppgiflslämnares idenfitel kan således inle rutinmässigt undanhållas från densom berörs av anmälan (jfr prop. 1979/80:2, Del A, s. 186 ff). Uppgiftersom avses i förevarande bestämmelse kan omfattas av den rätt fill insyn i måleller ärende som fillkommer part enligt förvaltningslagens regler. Åven en partkan dock i vissa fall enligt 14 kap. 5 § SekrL förvägras att la del avuppgifter i ett mål eUer ärende, nämUgen om del av hänsyn fill allmänt ellerenskilt intresse är av synnerlig vikt. I femte stycket anges tidsgränser för sekretessen i frågaom uppgifter i allmänna handlingar. Den normala gränsen är . År del frågaom uppgifter som avses i tredje stycket, är tiden för handlingssekretessen dock50 år (jfr 7 kap. 6 § SekrL). 9 kap. 4 § I paragrafen har gjorts ell undanlag från huvudregeln omabsolut sekretess i sådan särskild verksamhet hos en myndighet som avserframställning av statistik. Undantaget gäller för uppgifter som avser personal-och lönestatistik. För dessa uppgifter gäller ett s. k. omvänt skaderekvisit,dvs. sekretess gäUerför uppgifterna, om det inte står klart att uppgifterna kanröjas utan att någon lider skada eller men. En skadebedömning torde normallleda lill att exempelvis SCB kan lämna ut uppgifter om personal- ochlöneslatisfik fill personalorganisationerna, när uppgifterna begärs för lokalaavtalsförhandlingar. I övrigt hänvisas lill avsnitt 2.4.3, 9 kap. 8 § I tredje stycket har gjorts en begränsning i sekretessenhos postverket. Begränsningen innebär att sekretess gäller för uppgifter omenskildas adresser endast om del kan antas all röjande av uppgiften skullemedföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarUgt men. Medadress avses fast eller tillfällig bostadsadress liksom boxadress. En särskildanledning att hemlighålla en adressuppgift kan vara att utlämnande av uppgiftenkan leda fill personförföljelse eller liknande obehag. Prop.1981/82:186 64 gäller inte någon sekretess enbart därför alt enadressuppgift begärs för indrivningsändamål eller liknande. I övrigt hänvisasfill avsnitt 2.4.2. 14 kap. 2 § De allmänna övervägandena rörande förslaget finns iavsnitt 2.2.3. Ändringen innebär att personalen inom hälso- och sjukvårdenoch får rätt att fill polis och åklagare lämna uppgifter somangår misstanke om brott, för vilket inle är stadgal hndrigare straff änfängelse . En förutsättning för att uppgifter skall få lämnas fillpolis och åklagare är alltså all uppgifterna angår så allvarliga brott som t,ex, mord, dråp, våldtäkt, grovt rån, mordbrand och grovt narkotikabrott. Attuppgifterna kan ha mottagits i förtroende saknar betydelse i detta sammanhang. Uppgifterna får lämnas av varje befattningshavare hosmyndigheten. Uppgifterna behöver inle vara efterfrågade av polis elleråklagare. De kan alltså lämnas på en tjänstemans eget inifiativ. Någonskyldighet att lämna uppgifter enligt paragrafen föreligger inle. Däremot kanuppgiftsskyldighel föreligga enligt andra bestämmelser. Om poliseller åklagare begär uppgift om huruvida en person som misstänks för ett brottfinns på ett sjukhus eller en annan vårdinrättning, blir i första hand 7 a §lillsynslagen och 66 § SoL tillämphga (jfr avsnitt 4.3 och 4.5). 15 kap. 5 § Det nya andra stycket i paragrafen har införts iförtydligande syfte. Del skulle nämligen kunna hävdas att bestämmelserna i 14kap. 2 § tredje stycket SekrL medför en viss informationsskyldighet till följdav regeln i 15 kap. 5 § första stycket. Detta har emellertid inle varitavsikten (jfr KU 1979/80:37, s. 62 ff). I andra stycket klargörs därför attförsta stycket inte ger upphov till någon skyldighet för en hälso- ochsjukvårdsmyndighet eller socialtjänst-myndighet all lämna polis och åklagareuppgifter i de fall som avses i 14 kap. 2 § tredje stycket. 75 kap. 8 § I första stycket har gjorts ett tillägg som anger att enmyndighet kan överklaga en annan myndighets beslut inte bara när beslutetinnebär en vägran att tillhandahålla en begärd handling utan också när det ärfråga om ett beslut att inle lämna ul en begärd uppgift. Beslut som kanöverklagas med slöd av denna paragraf är alltså beslut enligt 15 kap. 5 § SekrLmen inle andra beslut som innebär avslag (jfr NJA 1980 s. 786). Bestämmelsenhar behandlats i avsnitt 2.4.5 i den allmänna motiveringen. 1981/82:186 65 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1950:382)om svenskt medborgar skap Paragrafen är ny. I fråga om de allmänna övervägandenarörande paragrafen hänvisas till avsnitt 2.2.6. Paragrafen innebär att en socialnämnd på begäran avstatens invandrarverk eller en polismyndighet skall lämna uppgifter om enutlännings personliga förhållanden, om uppgifterna behövs i ett ärende omsvenskt medborgarskap. Det är alltså en föreskrift som skall tillämpas även omsekretess gäller för de uppgifter som efterfrågas (14 kap. 1 § SekrL). 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:11)om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m. fl. Paragrafen, som föreskriver uppgiftsskyldighel i vissasärskilda fall, är ny.