prop · G503157 · 1981-12-31 00:00:00 — Förflertalet linjer svarar den faktiska spridningen på g-regioner mot vadman kan förvänta med hänsyn till linjernas riksgenomsnittliga platsfrekvenser.Fyra linjer har dock en betydligt större spridning än vad de skulle ha haft, omplatserna hade fördelats på regioner i proportion till regionernas storlek.Motsatsen gäller för fyra andra linjer. framgår att den lokala sökandefrekvensentill en linje eller gren var mer än dubbelt så hög i de regionerdär utbildningen fanns, som i de regioner där den saknades. Enväsentlig fråga är om detta visar att ett ofullständigt utbud av studievägarpå en ort generellt sett leder till en avlänkning av många ungdomars studievägval.Att så är fallet har varit en central doktrin i den hittillsvarandeplaneringen för det gymnasiala skolväsendet. Omen elev upplever flera studievägar som lika lockande - eller ledande till sammamål och av dessa vägar väljer den som är lättast tillgänglig, är det intebefogat att säga att valet av studieväg har avlänkats. Ettpar SÖ-undersökningar visar att eleverna tycks betrakta vissa linjer som sånärliggande, att de i stor utsträckning kan ersätta varandra. Prop.1981/82:157 55 närliggandelinjer ligger mestadels i samma sektor och på samma teorinivå. De tvååriga teorefiskalinjerna förefaller i betydande grad enligt elevernas uppfattning varautbytbara mot tvåårig praktisk linje och vice versa -dock endast inom sammasektor. Trots den mycket omfattande differentieringen i gymnasieskolan tycksdet enligt de här nämnda undersökningarna ur elevens synvinkel bara finnas etttiotal egentligt olika utbildningsalternativ. Närhettill utbildningen är speciellt viktig för ungdomar med svag studiemotivation.Dessa ungdomar söker sig i första hand till yrkesinriktad utbildning. Det ärdärför från denna synpunkt viktigast att den yrkesinriktade utbildningen gesen så stor geografisk spridning som möjligt. Benägenhetenatt söka sig till utbildning på hemorten kan även användas som ettstyrinstrument. En decentralisering av sådan yrkesutbildning där vi harsvårt att rekrytera elever kan medföra att intresset för utbildningen ökar. Enspridning av gymnasieskolan till områden som har saknat sådanutbildning kan där leda till ett betydligt störte faktiskt elevunderiag än vadman i dessa områden har varit van vid och räknat med i sina prognoser.Erfarenheterna från bl. a. försöksverksamheten med SSG och SSG-B pekar i dennariktning. Den linjedeladegymnasieskolan omfattar nu närmare 100 studievägar i form av linjer, grenar ochvarianter. Av dessa kan högst 17 anordnas i praktiskt taget samtliga g-regioneroch detta trots att de små regionerna på minst 4 av linjerna har tilldelats enstörre andel platser än riksgenomsnittet. Det mål angående gymnasieskolansfullständighet på g-orterna som uppställde var omöjligtatt uppnå redan med den differentiering och den geografiska spridninggymnasieskolan hade vid starten. Eftersom såväl differentieringen somspridningen har ökat ytterligare , är målet än mer ouppnåeligti dag. Det bör därför nu slås fast att målet inte bör vara att flertaletstudievägar skall kunna anordnas på samfiiga orter med gymnasieskola. Däremotbör som grundläggande planeringsprincip gälla att en allsidig uppsättninglinjer skall anordnas på alla g-orter. Med "en allsidig uppsättninglinjer" bör menas att linjer av olika längd bör finnas inom samtliga tre huvudsektorer.Dessutom bör intagningsplatserna vara ungefär lika fördelade på teoretiska ochdirekt yrkesinriktade Unjer, vilket i stort sett svarar mot riksfördelningen.Sammantagna garanterar dessa kriterier att eleverna tillförsäkras en godtagbarvalfrihet. Detlokala linjeutbudets bredd och allsidighet kan betecknas som tillfredsställandei samtliga g-regioner. Även i de minsta regionerna är elevernas valfrihetgodtagbar. Antalet16-åringar kommer om att börja minska relativt kraftigt. Dettakommer att medföra vissa nya problem när det gäller att upprätthålla utbudetav studievägar i de mindre g-regionerna. Prop.1981/82:157 56 frekventalinjerna kräver dock så små elevunderlag att de även i fortsättningen börkunna anordnas i praktiskt taget alla g-regioner. Allsidigheten i g-regionernasutbud av studievägar bör alltså i stort sett kunna upprätthållas. Justför att elevunderlaget börjar svikta är det nu extra angeläget att på allt sättsöka upprätthålla den geografiska spridning gymnasieskolan har uppnått. Detfinns även anledning att noga pröva alla möjligheter att öka spridningenytterligare genom upprättande av nya g-orter. Detta bör inte vara omöjligt medtanke på att utvecklingen av antalet 16-åringar kommer att variera avsevärtmellan olika delar av landet. Övergångenfrån specialkurs till linje på icke g-ort, försöksverksamheten med SSG-B samtden ökade satsningen på företagsförlagd utbildning som har skett under detsenaste året innebär att principen om att gymnsieskol-utbildning endast får nyetbleraspå g-orterna i betydande grad har uppluckrats . Det finns enrad regionalpolitiska och skolpoli-fiska skäl för att denna utveckling börfortsätta och förstärkas. Ävenom en ökad decentralisering av gymnasieskolan av många skäl är önskvärd, kandet inte bli fråga om att införa någon fri etablering av gymnasieskolor. Enökad decentralisering kan endast ske under vissa bestämda förutsättningar. Tillgänglighetenbör totalt sett förbättras genom decentraliseringen. Det innebär att den utbildning som anordnas på icke g-ort normalt även skall finnas påg-orten. eDet är därför i första hand högfrekvent utbildning som kan komma i fråga vid endecentralisering. En ökad decentralisering av enutbildning får inte medföra att redan gjorda investeringar i lokaler ochutrustning på g-orten inte kan utnyttjas till fullo. Det innebär att det iförsta hand är när en utbildning expanderar på en ort, som man kan och böröverväga möjligheten att decentralisera utbildningen i stället för att ökautbildningsresurserna på g-orten. bör dock, under vissa premisser enstudieväg kunna decentraliseras utan att utbildningskapaciteten på just dennastudieväg därigenom totalt sett ökar. Om decentraliseringen medföratt de genomsnittliga gruppstorlekarna minskar, kommer kostnaden per elev attöka. Åtgärder måste därför vidtas för att minimera risken för sådanakostnadsökningar. Nyetablering av yrkesinriktad utbildning på icke g-ort börkunna ske bådei form av specialkurs och i form av linje. I båda fallen bör undervisningenomfatta även allmänna ämnen enligt Lgy 70. Ihuvudsak tre olika typer av nyetableringar av yrkesinriktad utbildning på icke g-ortär tänkbara. 1)De förbättrade möjligheter att anordna företagsförlagd utbildning som harskapats genom ett riksdagsbeslut bör utnyttjas i ökad utsträckning. Prop.1981/82:157 57 2) En g-ortskommun som behöverutöka sitt lokalbestånd bör kunna hyra tomma lokaler även utanför g-orten ochdit - mer eller mindre temporärt - förlägga enstaka yrkesinriktade utbildningari form av specialkurs eller linje. Dessa utbildningar bör administrativt ochpedagogiskt vara knutna till skolenhet på g-orten och alltså få form av filialutbildningar.Undervisningen i allmänna ämnen bör vara förlagd till huvudskolan. G-ortskommunenbör vara huvudman för filialutbildningen, även om denna är förlagd fill annankommun. Statsbidrag till inköp av utrustning bör endast utgå omutbildningskapaciteten på studievägen totalt sett ökar inom g-regionen genomatt filialutbildningen anordnas. 3) Om flera yrkesinriktade studievägar inrättas på enoch samma ort, öppnas möjligheter att i ekonomiskt godtagbara former ordnaundervisning i allmänna ämnen på skolorten. I detta fall bör skolortskommunenvara huvudman för utbildningen och alltså anställa lärare och skaffa lokaleroch utrustning. Också i detta fall bör gälla att utrustningsbidrag endast utgårom utbildningskapaciteten på de aktuella studievägarna totalt sett ökar inom g-regionentill följd av decentraliseringen. Även om det nu inte är fråga omfilialutbildning, är en nära samverkan med g-ortens gymnasieskola mycketönskvärd. Genom en sådan samverkan bör önskemålet om pedagogisk och socialintegration i betydande grad kunna tillgodoses. Följandekriterier, som sammanfaller med kriterier för övergång från specialkurs tilllinje på icke g-ort, bör gälla för nyetablering av yrkesinriktade utbildningarpå icke g-ort enligt detta alterntiv: Utbildning inom minst två av deutbildningsområden som täcks in av linjerna Dk, Et, Fo och Ve skall kunnaanordnas på skolorten. Inom de anordnadeutbildningarna skall intagningskapaciteten sammanlagt omfatta minst 23intagningsplatser. Elevunderlaget i skolortensnaturliga upptagningsområde skall omfatta minst 150 16-åringar. Grundskolanshögstadium skall finnas på skolorten. efter det attutbildningar enligt alternativ 3 har nyetablerats på en ort bör dessautbildningar anordnas i form av specialkurser. Om platsutnyttjande-graden iårskurs 1 inte har varit mindre än riksgenomsnittet förstudievägarna, bör övergång till linjer kunna ske. Utbildningarna far då sammapermanenta karaktär som på g-orten. Denna regel överensstämmer med vad som nugäller vid övergång från specialkurs till linje på icke g-ort. Iregioner, där möjligheten att anordna linje Ko på g-orten inte äventyras, böräven denna linje kunna få anordnas på icke g-ort under förutsättning att minsttvå av linjerna Dk, Et, Fo och Ve också anordnas där. SÖ bör få i uppdrag attundersöka möjligheten att anordna samläsning mellan årskurserna 1 och 2 avlinje Ko. Särskildaskäl, t. ex. den lokala arbetsmarknadens inriktning, kan finnas för att ienskilda fall medge att linje Ba eller linje Pr anordnas på icke g-ort. Prop.1981/82:157 58 Förnyetablering av teoretisk utbildtting på icke g-ort bör vissa särskilda förutsättningaruppställas: Elevunderlaget inom detnaturliga upptagningsområdet bör omfatta minst 150 16-åringar. Dettaelevunderlag är tillräckligt för att anordna linjerna E, H, N, S, T och Soenligt den modell som tillämpas vid försöksverksamheten med SSG-B. Den sammanlagda lokalaplatsfrekvensen på linjerna E, H, N, S, T och So bör normalt inte få öka inom g-regionentill följd av nyetableringen. En sådan bör därför i första hand kunna komma ifråga, om man är beredd att minska dessa linjers sammanlagdaintagningskapacitet på g-orten. Om det finns starka regionalpolitiska skäl föratt decentralisera både teoretiska och yrkesinriktade linjer inom en g-region,bör dock detta kunna ske även om de teoretiska linjernas sammanlagda platsfrekvensinom regionen därigenom ökar. Ett sådant regionalpolifiskt skäl kan vara attregionen har stora glesbygdsproblem. aIcke g-orter med teoretiska linjer bör även regelmässigt ha yrkesinriktadelinjer, anordnade enligt alternativ 3. Orterna kan då få ett allsidigt urval avlinjer. Både tre- och tvååriga linjer kan anordnas inom alla de tre storautbildningssektorerna. Ickeg-orter med både teoretiska och yrkesinriktade linjer kan lämpligen kallassekundära g-orter. Sådana sekundära g-orter bör i princip kunna upprättas inteendast i ren glesbygd, där de nuvarande SSG-B-orterna ligger, utan även i andraområden där avstånden till g-orten är besvärande stora. Någotslutligt ställningstagande till frågan om hur många årskurser och vilka av deminst treåriga linjerna som bör och kan förläggas till sekundära g-orter ärdock svårt att göra innan SÖ:s sammanfattande utvärdering av SSG-B och avkorrespondensundervisningen i och har presenterats. Det ärangeläget att SÖ:s utvärdering bl. a. ingående belyser frågan hur enkombination av konventionell undervisning och distansundervisning kan påverkakostnadsbilden för teoretiska linjer på sekundära g-orter. 1981/82:157 59 Sammanställning av remissyttranden över (DsU 1981:7) Enflexiblare skolplanering 1 Allmänna synpunkter på departementspromemorian Remissinstansernahar en positiv grundinställning till de principiella överväganden som framförsi promemorian om ett större lokalt inflytande över skolplaneringen ochnödvändigheten av en god psykosocial skolmiljö. Sålunda framhåller bl. a. SAFatt man har en positiv inställning fill förändringar som möjliggör enflexiblare skolplanering som tar större hänsyn till lokala förhållanden, somunderlättar begränsning av skolstoriek och som främjar en decentralisering avskolväsendet. Ettmindre antal instanser uttalar allmänna omdömen om den redovisning som lämnasi promemorian. i menar att promemorian utgör enutmärkt analys av dagens situation. och /sr anser att promemorian medfördel kan användas som kompletterande underlag för den lokalaskolplaneringen. I likhet med flera instanser framhåller dock kommunförbundetatt det inte finns några skäl att utfärda centrala statliga bestämmelser pågrundval av promemorian. Enligtlänsstyrelsen i tillför promemorian egentligen inget nytt. Iallt väsentligt pekar den på fördelen av mindre skolenheter. Fråganom fördelen med små skolor behandlas i ett mer övergripande perspekfiv av bl.a. RRV, SÖ, TCO och RHS. RHS menar att stora skolenheter ofta påverkar miljöni negativ riktning. Detta är, framhåller RHS, en allmänt utbredd uppfattning,som även stöds av en rad forskningsresultat. Enligt RRV visar dock deforskningsresultat som åberopas i promemorian inte på något klart sambandmellan skolstorlek och psykosocial miljö, RRV menar att det är möjligt atthävda att många av de problem som återfinns i de större skolorna beror påsociala faktorer i samhället utanför skolan, SÖnämner vissa andra undersökningar som visar att inte enbart skolans storlek isig påverkar den psykosociala miljön. Även andra yttre faktorer måste beaktasvid planering och utformning av skolanläggningar. Medan det är troligt att lärarkontakterkan upprätthållas bättre vid små skolenheter är det inte utan vidare klarlagtatt övriga faktorer påverkas positivt om skolorna blir mindre. SÖvill också starkt betona betydelsen av skolans inre organisation: förekomstenav hemavdelningar, samverkan i arbetslag, elevernas aktiva deltagande i skolansinre arbete samt välplanerad och konsekvent färdighetsträning. Som framgått avolika undersökningar har inre faktorer av Prop.1981/82:157 60 dettaslag visat sig i betydande grad kunna motverka ogynnsamma yttre betingelser. SÖframhåller sammanfattningsvis det sannolika i att de små skolorna kan bidratill en god psykosocial miljö. Det finns många allmänna erfarenheter som talarför mindre skolenheter. Däremot kan SÖ inte vitsorda att små skolor i varjeläge och i alla avseenden är bättre än större skolor. TCOpekar på att begränsning av skolstorleken kan medföra konsekvenser som i sintur påverkar miljön i negativ riktning. som små skolor innebärfördelar kan de också innebära nackdelar i form av sämre arbetsförhållanden förlärare och elever, bristfälliga lokaler och otillräcklig utrustning somöverstiger de vinster som kan nås. Om man genom en effektiv planering kan finnalösningar för bättre lokalutnyttjande, samutnyttjande och återanvändning avskollokaler och på så sätt kan öka möjlig-hetema att ha mindre skolor är detnaturligtvis positivt, framhåller TCO. Ettrelativt stort antal instanser påpekar att de ekonomiska överväganden somgjorts i promemorian endast utgår från en analys av de statliga kostnaderna.Bl. a. RRV, ett antal länsskolnämnder och kommuner understryker attkommunernas kostnader är väl så viktiga i sammanhanget. erinrarom att, enligt begränsningskungörelsen och direktiven till kommittéer ochsärskilda utredare får inga beslut fattas eller förslag läggas, som innebärökade stafiiga eller kommunala kostnader. Enligt förbundet uppmärksammas ipromemorian detta förhållande ensidigt till förmän för staten. Generellarekommendationer om skolstorlek i enlighet med utredarens förslag får givetvis,enligt förbundet, betydande kostnadskonsekvenser för kommunerna. Förändrasdessutom skolenhetsbegreppet så sker en ytterligare belastning på denkommunala ekonomin. Förbundet betonar att i skolplaneringen måste beaktas desparåtgärder som måste genomföras i kommunerna med hänsyn fillsamhällsekonomin. Statsmakternas bedömning av den kommunala volymutvecklingenbaseras ju bl. a. på vissa antaganden om en minskning av de befintligaskolbyggnadsbeståndet fill följd av sjunkande elevantal . Detär därför enligt kommunförbundet, ett oavvisligt krav att om regeringen trotsdetta väljer att lägga förslag i enlighet med kommittén så måste dessa åtföljasav statliga bidrag motsvarande vad som förslaget kostar att genomföra. Om intedetta sker så finns det inga möjligheter att realisera kommitténs förslag imånga av landets kommuner. 1981/82:157 61 Den omfattande analys som redovisas i promemorian,utmynnar i rekommendationen att man bör eftersträva att ej överskrida vissamaximivärden för skolstorlek. Dessa värden bör, enligt promemorian, inteuppfattas som bindande statliga normer, utan är endast att betrakta som riktpunkterbeträffande skolornas maximistorlek. Ett sätt att begränsa skolstorleken är,enligt promemorian att ej ha en så strikt stadieuppdelning avskolorganisationen som . Länsskolnämnderna i , , ,och biträder förslaget beträffande maximivärden för skolstorleken.Länsskolnämnden i framhåller vikten av att betydligt lägreelevantal än de angivna regelmässigt eftersträvas. från1970-talet visar att det enbart undantagsvis har uppförts någon skola för flerelever än maximitalen anger. SÖ anser, mot denna bakgrund och med hänsyn fillatt nu i huvudsak har genomförts, det som mindreviktigt att ange riktvärden för maximal skolstorlek. De rekommendafioner som finns kan i konsekvens med detta avskaffas. Inför SÖ:s fortsatta arbetemed rådgivning fill kommunerna i skolbyggnadsfrågor bör i stället depedagogiska, organisatoriska och ekonomiska effekterna av skilda skolstorlekaranalyseras som vägledning för kommunernas skolplanering. Även statskontoret anser att det nuvarande systemet medrekommendationer och riktvärden som begränsar maximistorleken för skolenheterinom bör avskaffas. Flera instanser bl. a. /SR samt skolstyrelserna iMalmö och understryker vikten av att de angivna gränsvärdenaendast är rekommendationer. menar att utformandet av centrala direktiveller rekommendationer vad gäller skolstorlek kan skapa problem i stället föratt lösa dem. Sådana direktiv/rekommendationer kan t. ex. medföra ensidighetoch stelhet i planeringen. Staten och de centrala myndigheterna bör i ställetsträva efter att öka kunskaperna om förhållanden som påverkar den psykosocialasituationen för att därigenom öka möjligheterna till goda skolplaneringslösningar. i län menar att det, dågränsvärdena inte skall uppfattas som förslag till bindande statliga normer, ärtveksamt om de fyller någon egenfiig funktion. Ett relativt stort antal instanser bl. a. länsskolnämndernai , och , och ställersig posifiva till förslaget att begränsa skolstorieken genom en mindre striktstadieuppdelning av skolorganisationen. En sådan organisation skulle möjliggöraarbetsenheter som överbrygger vissa problem vid stadieövergångar. 6 1981/82. 1981/82:157 62 Ipromemorian föreslås att skolenhetsdefinitionen i skolförordningen modifieraspå så sätt att elevernas faktiska fördelning på skolomläggningar inte kommeratt styra skolenhetsbildningen så hårt som . Omen kommun vill bibehålla en skola, som genom avfolkning blivit så liten att denenligt nuvarande praxis skulle läggas ner kan detta ske utan invändningar från länsskolnämnden.Men nämnden har frihet att bedöma om skolan skall räknas som egen skolenhet ochtilldelas basresurs(er) eller om skolenheten skall strykas urorganisationsplanen och eleverna räknas in i elevunderlaget för en annanskolenhet, där de skulle komma att gå om deras gamla skola lades ner. Driftenav den lilla skolan får i det senare fallet ske med hjälp av den för kommunengemensamma förstärkningsresursen. Ifrågan om ny skolenhetsdefmition har remissinstanserna delade meningar.Positivt inställda till förslaget är länsskolnämnderna i ,och lån, skolstyrelsen i , RHS samt Psykologförbundet.SÖ menar att det vidgade skolenhetsbegreppet, som skulle gälla helagrundskolan, är en förutsättning för genomförande av utredningens förslag omnyetablering av filialskolor på högstadiet. Vad gäller bibehållandet av skolormed vikande elevunderlag på låg- och mellanstadiet förutsätter SÖ attanvisningarna om indragning av skolenhet (SÖ-FS 1979:50) kommer att tillämpasäven med en vidgad skolenhetsdefmition. Negativtinställda är länsskolnämnderna i , och ,, och kommuner samt skolstyrelsen i . Länsskolnämndeni och kommun menar att de överläggningar, som förs mellanlänsskolnämnden och kommunerna, utgör god grund för beslut om filldelning avbasresurser. i menar att ett godtagande av denföreslagna definitionen innebär att man helt undandrar statens inflytande överskolorganisationen. kommun menar att en handlingsfrihet som ejåtföljs av ekonomiskt stöd inte innebär någon frihet alls. Menar staten att småskolenheter skall bevaras så långt som möjligt kan detta endast ske genom envälvillig prövning av antalet basresurser till kommunerna, ej genom ändring iskolenhetsbegreppet. Flerainstanser, bl. a. länsskolnämnderna i och ,ifrågasätter om det verkligen är i enlighet med intentionerna bakom införandetav förstärkningsresursen att med denna uppehålla små skolor eller t. o. m.starta skola på ny ort. Även SÖ påtalar att om förstärkningsresursen skullekomma att användas för att finansiera den kostnadsökning etablering av småskolor innebär, måste utrymmet för andra insatser, som förstärkningsresursenbehövs för, krympa. Detta bör så långt möjligt undvikas. Det får därförförutsättas att kommunen gör noggranna beräkningar av de samlade effekterna ivarje särskilt fall innan beslut fattas om filialskola. Prop.1981/82:157 63 Ipromemorian framhålls att det inte längre finns några tunga pedagogiska och skolorganisatoriskaskäl att bibehålla principen att nyetablering av högstadier med mindre än treparalleller normalt endast får ske i glesbygd. Vidare föreslås att man öppnarmöjligheten att nyetablera tvåparallelliga högstadier i form av filialskolortill större högstadieskolor. Därvid bör statsbidraget beräknas som om allaelever gick i huvudskolan. Växjökommun delar uppfattningen om möjligheten att nyetablera små högstadier.Kommunen beklagar att statsmakterna så länge hållit fast vid principen om minsttre paralleller. Flera instanser, bl. a. länsskolnämnderna i ochVästernorrlands län samt RHS uttalar sitt stöd för filialskolesystemet. Även länsskolnämndernai , och län ansluter sig till förslaget. Länsskolnämndeni län vill dock understryka att nyetablering av enkla och tvåparallelligahögstadier medför att medel måste tas ur den kommunala förstärkningsresursen. Länsskolnämndeni lån menar att länsskolnämnderna bör, om särskilda skäl föreliggerkunna medge att ytterligare basresurs får utgå än vad som framgår avhuvudregeln. i lån föreslår att en närmareutredning, som belyser de olika problem som kommer att uppstå, görs innanfrågan avgörs. i lån framhåller att deorganisatoriska svårigheter, som förflyttning av lärare etc. kan medföra, synesvara överkomliga, medan däremot intransporten av elever till moderskolans insfitutionkan vålla vissa problem. Bl.a. länsskolnämnderna i och lån anser att det bör varamöjligt att anordna tvåparallelliga högstadieskolor såväl som filialskolor somsjälvständiga enheter. Vilken av de båda typerna som skall anordnas bör prövasfrån fall till fall av länsskolnämnden. Ettantal instanser, bl. a. länsskolnämnden i , understryker attsärskilda hänsyn måste tas för glesbygdsområden. Sålunda måste eventuellafilialhögstadier som ligger från tätorten få samma resurstilldelningsom nu finns för motsvarande glesbygdshögstadier. Negativtinställda till promemorians förslag i detta avseende är bl. a. statskontoret, länsskolnämndeni , /SR och . Statskontoretavstyrker sålunda förslaget om ändrade regler för nyetablering av småhögstadier, dvs. skolenheter med endast en eller två paralleller. En sådanförändring kan, enligt statskontoret, indirekt skapa krav på en användning avförstärkningsresursen som i praktiken får påtagliga likheter med ett parallellskolesysteminom ram.