prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är icke nödvändigt med enövergång till administrafivt förfarande för alt dessa myndigheters synpunkterskall kunna beaktas. Detta kan göras även av domstol, som efter myndigheternashörande fattar beslut i tillståndsfrågor och därv:id gör den avvägning somtotalt sett tillgodoser det allmännas samfällda bästa. Utredningen torde ha angivit de viktigaste fallendä man har behov av en myndighet som för talan i vattenmål. Annan friståendemyndighet än kammarkollegiet torde icke finnas fillgänglig för denna uppgift,varför tingsrätten biträder utredningens förslag atl kollegiet även ifortsättningen får denna syssla, dock endast i den begränsade omfattning somframdeles avses. Tingsrätten vill betona behovet av eneffektivisering av kollegiets verksamhet inom det vattenrältsliga området ochinstämma i förslaget till en översyn av organisationen. Såsom utredningenframhållit bör översynen gå ut på atl tillföra kollegiet sakkunskap i tekniskafrågor och förbättrade resurser på del vattenrätlsliga området. : anser det lämpligt att samma myndighetföreträder de allmänna intressena vid ohka instanser både i fillslåndsärendenoch vattenmål och att kammarkollegiet får denna uppgift. delarutredningens uppfattning att kammarkollegiets organisation då bör förslärkasmed vatlenbyggnadsteknisk expertis. Beträffande de allmänhydrologiska frågorna villSMHI framhålla att SMHLs instmktionsmässiga ansvar på hydrologins område ocksåinnebär en skyldighet att bevaka de hydrologiska intressena vid olika typer avvatlenföretag som påverkar den naturliga vatlenframrinningen. Det är exempelvisi fråga om vattenregleringar av stor vikt alt vattenhushållnings-bestämmelsernautformas på ett hydrologiskt ändamålsenligt sätt. Denhydrologiska bevakningen får anses synnerligen väsentlig ur allmän Prop.1981/82:130 243 synpunkt.För alt skall ha möjlighet att utöva sådan bevakning krävs att SMHIinformeras om de vatlenföretag som i nämnvärd grad påverkar de hydrologiskaförhållandena. Denna information bör ges på etl så tidigt stadium som möjligt,speciellt som SMHLs vallenföringsslafioner i många fall kan beröras. Beträffande större vattenföretag bör SMHIunderrättas i den ordning som anges i 14 kap. lagförslaget och föreslårhär att särskilt omnämns i 2 8. Vad gäller övriga förelag förutsätter SMHIatl den informafion som är nödvändig för bevakningen av de hydrologiskaintressena senast sker i samband med tillståndsprövningen genom del samråd somföreskrivs i 15 kap. 5 8 2 mom. VL-förslaget. har enligl sin instruktion till uppgift attinhämta tillförlitlig kännedom om hydrologi och härvid anordna ochövervaka hydrologiska mätningar i landet samt att granska, bearbeta och bevarainsamlat material. Insfitutet driver därför omfattande slationsnät förobservation av bl. a. vattenstånd, vattenföring, vattentemperatur,sedimenttransport och isförhållanden. De hydrologiska stationer upprättat specielltför vattenförings-bestämning har oftast inneburit stora ekonomiskainvesteringar. För att materialet från dessa stationer skall bli fullvärdigtkrävs tillgång till långa observationsserier, helst minsl . Dylikatillräckligt gamla stationer representerar ett oskattbart värde för . Avbrott av mätserier är därför till stor nackdel för denhydrologiska verksamheten. Vid uppförandet av sjö- eller kraftverksdammar ochofta även vid mindre ingripande arbeten i vaiten såsom broar, trummor,utfyllnader, mudd-ringar m. m. inträffar att SMHLs vallenföringsslafionerspolieras helt eller delvis. Då långa mätserier som nämnts är av synnerligtvärde, är det angelägel att på etl tidigt stadium får kännedom omeventuella företag som kan påverka vattenförhållandena vid de olikavattenföringssla-tionerna så alt i den mån del är möjligt lämpliga åtgärder kanvidtagas för att säkra mälseriernas fortbestånd. Även uppgifter om ingrepp sompåverkar vatlenframrinningen, såsom vattenavledning och -utsläpp, regleringar,dämningar och rensningar är av väsentligt intresse i institutets allmännautredningsverksamhet. är således för sin hydrologiska verksamhet påmånga sätt beroende av att information lämnas om vattenföretag med hydrologiskpåverkan. Enligt vad som anförts i föregående avsnitt torde det också finnasmöjligheter att genom vattenlagen garantera atl sådan information kommer tillstånd. Beträffande de hydrologiska mätstationerna bör enligt SMHLs uppfattningi 14 kap. 4 8 VL-förslagel frågan om skada på hydrologisk mätstation ochmätserie särskilt omnämnas. Kammarkollegiet: Utredningen föreslär atl uppgiftenatl företräda de allmänna intressena även i fortsättningen skall ligga påkammarkollegiet. Dels har kollegiet långvarig erfarenhet och rutin på områdetoch dels är kollegiet en fri och oberoende myndighet i den meningen, attkollegiet normalt inte har egna fackintressen atl bevaka i vallenärendena. Kollegiet biträder förslagel. Delta innebär attkollegiet skall företräda de allmänna intressena i vissa särskilda på s. Vidare anges i 15:5 VLF atl tillståndsmyndighet skallsamråda med kollegiet. Detta får tolkas som vilket också synes framgå avspecialmotiveringen fill stadgandet (s. 336) - att kollegiet bör vara med redanfrån början vid behandlingen av alla lillslåndsärenden av någon betydelse. Isjälva verkel torde detta vara en helt nödvändig förutsättning för att kollegietskall Prop,1981/82:130 244 kunna bedöma frågor om fullföljd av lalan motlillståndsbeslut och för kollegiets deltagande i den följande handläggningeninför fastighetsdomstolen. Enligt vad kollegiet förstår kommerbevakningen av de allmänna intressena från formell synpunkt inte att nämnvärtskilja sig från vad som gäller enligt nuvarande prövningssystem. Redan nugäller fullt ut atl fackmyndigheterna får komma till tals dåtillståndsfrågorna handläggs. Det förekommer inte att myndigheter ocb intresseorganisationerpå formella grunder förvägras yttra sig i vattenmålen. Däremot har kollegiet -liksom enligt VLF - en exklusiv rätt att fullfölja talan för det allmänna motdomar och beslut. Bevakningen av vattenföretagenförst hos tillständsmyndigheten och därefter i fastighetsdomstolen kansjälvfallet komma att innebära visst merarbete för kollegiet därigenom altl.ex. frågor rörande villkoren för företaget kan komma att spelas upp tvågånger, först i stora drag inför lillslåndsmyndigheten och därefter helt ellerdelvis på nytt i fastighetsdomstolen. Det behöver dock inte innebära störrenackdelar. Redan nu är det vanligt i större vattenmål att det hålls först ellsammanträde för behandling av företagets tillåtlighet och frågor sammanhängandemed byggnadstillstånd och senare elt eller flera sammanträden förskadereglering och övriga frågor. Kollegiet räknar å andra sidan medall bevakningen av de allmänna intressena, i vart fall pä någon siikl, kommeralt kräva betydligt ökade resurser. Det sammanhänger främist med de vidgademöjligheter till omprövning av äldre lillståndsbeslut, som utgör en avhörnstenarna i VLF. Efter utgången av 1991 kommer ett mycket stort antal äldreföretag att kunna omprövas för tillgodoseende av allmänna intressen. Omprövningsärendenakommer att kräva ingående utredningar och även i övrigt ofta vara avkomplicerad beskaffenhet. En förstärkning av kollegiets resurser med bl. a.vattenbyggnadsteknisk expertis blir nödvändig. Behov härav har för övrigt redangjort sig gällande. Vidare bör organisationen för hithörande ärenden inomkollegiet ses över. Länsstyrelsernas föreslagna uppgiftatt handha tillsyn över vattenföretag kan förmodas komma alt resultera iärenden där man begär inskridanden av kollegiet. Överhuvudtaget torde dennasida av tillsynsarbetet förutsätta visst samarbete med kollegiet. Då bristerupptäckts kommer länsstyrelserna förmodligen att samråda med kollegiet ombästa sättet att komma lill rätta med problemen. Del man i allmänhet villåstadkomma är ju inte att koncessionsnämnden med stöd av 15.15 VLF förklarartillståndet förverkat utan i stället atl vattenrältshavaren vidtar rättelse,eventuellt i förening med åtgärder för atl kompensera de skador som inträffat.Dessa ärenden kommer säkert ofta att vara besväriiga. När ärende överiämnalslill kollegiet för eventuella rättsliga åtgärder mot vattenrättshavaren, lordedet ofta finnas anledning för kollegiet att b<;sikliga anläggningen ellereljest begära in ytterligare uppgifter från vattenrältshavaren. : Eftersomfiskefrågor oftast kommer atl beröras av vattenföretag borde del direkt avlagtexten (15 kap. 5 8) framgå, att tillståndsmyndigheten skall samråda rnedfiskeristyrelsen. : I ärendenenligl nuvarande vattenlag har en myndighet, kammarkollegiet, ålagts att bevakaallmänna inlressen i vissa mål, t. ex. gällande byggande i vatten ochvaltenreglering. Genom övergången till administrativt prövningsförfarandeändras delvis förutsättningarna härvidlag. Utredningen föreslår därför altvarje myndighet, som har 1981/82:130 245 tilluppgift all bevaka någon typ av allmänt intresse, skall få möjlighet föra sinegen talan i tillståndsärenden. Utredningen anför emellertid att det i vissatyper av ärenden - bl. a. omprövning av givna tillstånd och fullföljd av talanmot beslut om tillstånd - bör finnas en enda myndighet, kammarkollegiet, somför det allmännas talan. anser atl detta från principiellsynpunkt är felaktigt. En fackmyndighet, som har atl bevaka så viktigaintressen som miljöskydd och naturvård saml fömtsättningarna för friluftsliv,måste i princip ges möjlighet att inle bara föra sin egen lalan vidlillslåndsärenden i första instans ulan också att ta initiativ hosprövningsmyndigheten beträffande omprövning av givna tillstånd eller attöverklaga etl beslul. syslem uppbyggt så, att först kammarkollegiet ochsedan prövningsmyndigheten gör en avvägning mellan eventuellt mot-stridandeintressen, måste anses vara olämpligt. Kammarkollegietmåste emellertid bedömas ha viktiga uppgifter all fylla i det nyaprövningssyslemet för vattenärenden, som även om det i sina huvuddrag bliradministrafivt ändå kommer atl ha juridiska inslag. Inte minst kommerkollegiets sakkunskap i juridiskt avseende att behövas för bevakning avallmänna inlressen i mål inför fastighetsdomstol. Man kan heller inte bortsefrån det faktum att kammarkollegiet har en uppbyggd organisation för att bevakaallmänna intressen i vattenmål. Med hänsyn härtill,kan del finnas anledning altbehålla kollegiet som företrädare för allmänna intressen i vissa ärenden, somulredningen föreslår. En sådan ordning bör emellertid kompletteras med enmöjlighet för atl la initiativ hos prövningsmyndighelen, närdel gäller omprövning av givna tillstånd eller överklagande av beslut itillståndsfrågor, om väsentliga natur- eller miljövårdsintressen eller frågorav stort intresse för friluftslivet berörs. 15 kap. 17 och 26 88 börkompletteras med ett tillägg i delta avseende. Koncessionsnämndenför miljöskydd: Nämnden godtar förslaget om att kammarkollegiet bibehålles somföreträdare för allmänna inlressen i samband med vattenförelagen. - Om enfackmyndighet hemställer till kammarkollegiet att för tillgodoseende avallmänna intressen begära omprövning av ett äldre tillstånd men kollegietbeslutar atl inte föra talan om omprövning, bör fackmyndigheten ges möjlighetatt hos regeringen överklaga kollegiets beslut. En motsvarande klagorätt,såvitt gäller kammarkollegiets ställningstagande i fråga om fullföljande avtalan mot beslul i tillslåndsärende eller dom i vattenmål, torde av tidsskälvara meningslös. Länsstyrelseni län: Enligt 15 kap. 26 8 får talan mot beslut avkoncessionsnämnden och föras hos regeringen av kammarkollegietför tillvaratagande av allmänna intressen. Kammarkollegiet har visserligensakkunskap på det rent vattenrältsliga området men däremot inte på respektivefackområde, vilket framstår som en brist särskilt då det gäller bevakningen avnatur- och miljövårdsinlressena. föreslår atl här - liksom vadsom nu gäller enligl miljöskyddslagstiflningen - i ställetför kammarkollegiet ges besvärsrätt. Härigenom kan vid bevakningen av allmännainlressen fillgodogöras de särskilda fackkunskaper som krävs i dessasammanhang. Vad beträffar vatleninlresset har det visserligen ännu inleavgjorts på vilken central myndighet detta ansvar skall ligga. Förslagel att genaturvårdsverket besvärsrätt fömtsätter atl det blir verket som får dettaansvar. Västerbottenslänsorgan för vattenkraftfrågor: Vattenlagsulredningen har föreslagit atlkommunen liksom skall självständigt äga bevaka de allmänna intressenainom kommunen såväl vid tillstånds- och villkors- Prop.1981/82:130 246 bedömningenav ett förelag som senare vid skadebedömningen. Del måste emellertid klartuttalas all kommunerna också skall vara berättigade alt föra talan ombygdeavgift och dess storlek samt om omprövning av bygdeavgiften såvitt gällervattenförelag som berör kommunen. Enligt länsorganets mening finns det ingenrimlig anledning alt frånkänna kommunerna rätten atl föra talan om bygdeavgiftoch alt begära omprövning av sådan. Avgiften skall dock till stor del användasför att kompensera de intressen inom kommunen som lidit men till följd avföretagels genomförande. -kommun anför liknande synpunkter. : Sam1'undet anser det varaangeläget att kommunernas självständiga talerält bibehålls och förordar att såblir förhållandet vilket prövningssystem som än väljs. Uppgiftenatt generellt företräda de allmänna intressena bör även fortsättningsvisläggas på kammarkollegiet under förutsättning dock att vad samfundet enligtovan hänfört lill den övriga tillståndsprövningen knyts fill judiciellmyndighet. Införs däremot etl prövningsförfarande i administrativ ordningenligt ulredningens förslag, ifrågasätter samfundet om inte en särskildmyndighet bör anförtros uppgiften att i det förfarandet framför andra vara deallmänna intressenas företrädare. Uppgiften bör för sådant fall begränsas tillatl vara företrädare för det allmänna beträffande särskilt angivna frågor sombygdeavgift, särskild fiskeavgift och omprövning. : Förbundet tillstyrkerförslaget alt behålla kammarkollegiet som företrädare för de allmännaintressena i förevarande sammanhang. Såsom framgår av betänkandet aktualiserarkollegiets ändrade arbetsuppgifter på det vattenrätlsliga området ett krav påökade personella resurser. Det är enligt förbundets mening mest ändamålsenligtatl fackmyndigheters (sektormyndighelers) synpunkter kan i första instansframföras direkt till prövningsmyndigheten såväl vid tillståndsprövningen somvid skaderegleringen. Ålvräddarnas samorganisation: Som helt självklartbör det betraktas atl och planverket skall ha besvärsrält. 10.2Talerätt för intresseorganisationer m. m. : Enligt gällande vallenrättslig praxisavses i allmänhel med "sakägare" den som är ägare eller innehavare avskriftligen eller muntligen upplåten särskild rätt till fast egendom somdirekt skadas av vatlenbyggnadsföretag eller - utan att direkt skadas liderintrång i något för fasfighetens ekonomiska utnytQande väsentligt intresse medanknytning fill det vattendrag som utbyggs Qfr SOU 1966: 65 s. 449). I vilkafall företag skall anses beröra viss fastighet anges i 14 kap. 4 8 VL. -"Sakägare" kan emellertid också uppfattas som vatje subjekt meddelaktighet i "saken", oavsett på vilken sida han uppträder i rättegången.Så torde begreppet vanligtvis användas utanför vatten rättsskipningen. I VLF betecknar termen "sakägare" i vissasammanhang endast sökanden motstående parter, medan det i andra sammanhangäven inkluderar sökanden Qfr s. 334). Detta har särskilt i förslagetsprocessuella bestämmelser medfört vissa otydligheter. - Hovrätten vill föreslåatt beteckningen "sakägare" i enlighet med nuvarande vatlenrättsligapraxis förbehålls sökandens motparter. I annat fall torde det bli nödvändigtatl beteckna dessa som "sökanden motstående sakägare". Prop, 1981/82:130 247 Vilka som vid tillämpning av VLF skall betraktassom sökanden motstående sakägare är i flera hänseenden oklart. saknas anledning att förändra det vattenrättsliga sakägarbegreppet(s. 334, 354). - I anslutning härtill vill hovrätten framhålla attgränsdragningen kring detta sakägarbegrepp blivit föremålför prövning i praxis och ställningstagande från statsmakterna. Frågan har dånärmast gällt, dels vilken grad av anknytning lill direkt skadad fast egendomsom skall fordras för rätt att erhålla ersättning vid vallenförelag, delsbefogenheten alt utan anknytning till direkt skadad fast egendom agera iansökningsmål i vad avser tillåtligheten av det sökta förelaget. Hovrättendelar utredningens bedömning alt kravet pä anknytning till direkt skadad fastegendom bör gälla även som förutsättning för ersätlningsrätt. Dettautesluter emellertid inte att frågan hur stark anknytningen skall vara också ifortsättningen överlämnas ål praxis. Understrykas bör emellertid attdepartementschefen tagit avstånd från vattenlagsutredningens i dess belänkandeRevision av vattenlagen, del 2, framförda tanke, atl ersättningsbestämmelsernasanpassning lill motsvarande bestämmelser i borde föranleda en meraåterhållsam rättstillämpning (se prop. 1974; 83 s. 196). Desom tillerkänns ställning av sakägare i ersätlningsdelen måste därmed ocksåbehandlas som sakägare i tillåtlighetsdelen. Vid fillåtlighetsprövningen tarvattendomstolen på grund av sin officialprövningsskyldighet även hänsyn tillsynpunkter som framförs av den som ej är sakägare i ersättningsdelen. Hinderanses icke föreligga för sådant subjekt alt agera i rättegängen, dock utan rätttill ersättning för rättegångskostnader eller rätt till fullföljd Qfr NJA 1977s 477 ang. ). Dessa subjekt intar alltså i vissahänseenden en partsliknande ställning, pä grund av all de intressen deföreträder kan skadas av vattenföretagel, men är berövade övriga befogenhetersom tillkommer sakägare. Viden revision av vattenlagen som den nuvarande bör övervägas om tiden icke ärmogen alt förbättra dessa subjekts processuella ställning. Härvid lorde detemellertid vara uteslutet att släppa fram alla subjekt som - ulan all haanknytning till direkt skadad fast egendom - anser sig lida intrång i sinaintressen. En grupp som bör uteslutas från partsställning är sålunda sådanaorganisationer vilkas inlressen helt sammanfaller med de allmänna inlressen sombevakas av kammarkollegiet. Om kammarkollegiet i det särskilda vattenmålel ickeför talan för allmänna intressen, får detta uppfattas som att dessa intressenknappast är förQänta av beaktande vid tillåtlighetsprövningen. Å andra sidankan del le sig naturligt atl tillerkänna sammanslutningar av ägare till skadadfast egendom av typ villaägarföreningar partsställning i tillätlighetsdelen.Någon gång kan det också tänkas att intresseorganisationer utan anknytning lillskadad fast egendom bör tillerkännas partsställning för att närmare utvecklaföretagets inverkan på ett speciellt intresse utan den allmängiltighet somfordras för att kammarkollegiet skall finna anledning att agera. Sådanaintressen kan vara fritidsbåtfart eller naturskönheten hos en forssträcka medsärskild förankring i bygden. Även om kammarkollegiet i sådana fall skulle föratalan, behöver det f. ö inte utesluta att intresseorganisationen får taställning av part. -Lagtekniskt sett skulle frågan kunna lösas genom eltbemyndigande för prövningsmyndigheten alt under elt inledande skede avhandläggningen tillerkänna vederbörande subjekt rätt till ersättning förrättegångskostnader och fullföljd. 1981/82:130 248 Vad utredningen åsyftat med sinauttalanden i hithörande fråga (s. 336) lämnar öppet om nu ifrågavarandeorganisationer skulle få tillfälle att i enlighet med nuvarande praxis agera ivallenmålen ulan atl tillerkännas full parlsställning, eller om de i vissaavseenden skulle tillerkännas ställning av part. Ej heller framgår det om isistnämnda fall någon begränsning skulle gälla i fråga om kretsen avlaleberättigade organisationer. Frågan bör därför närmare belysas under detfortsatta lagstiftningsarbetet. Redan enligl VL har träffatsavgöranden som kan utvidga den traditionella sakägarkretsen. Sålunda harhögsta domstolen i 1977 s. 558 ang. småbåtshamn i vidtillämpning av 2 kap. 3 8 2 st. VL bedömt verkningar av företaget som dittillsansetts falla inom ML:s till-lämpningsområde. Utredningsförslaget kan medföraytterligare utvidgningar. Då sålunda den i 4 kap. 18 8 2 st. andra meningen VLupptagna möjligheten för regeringen att beakta följdförelag till större och meringripande vattenföretag överförts till 3 kap. 7 8 VLF och gjorts generellttillämplig på alla vatlenföretag, kan det befinnas önskvärt att bereda företrädareför motstående intressen lill sådana följdförelag möjlighet all framföra sinasynpunkter inom ramen för den ordinarie tillståndsprövningen. På motsvarandesätt kan sakägarkretsen komma att utvidgas genom att den skäligen ineffektivabestämmelsen i 2 kap. 13 8 VL inordnats bland de allmänna lämplighetsvillkoreni 3 kap. 8 8 I st. VLF. Om på detta sätt hänsyn skall tagas fill framlidaföretag, beträffande vilka ansökan ej ingivits, kan också med visst fogifrågasättas om icke motsvarande hänsyn bör tagas till redan etablerade företagutan tillstånd. Detta fordrar emellertid en uttrycklig bestämmelse, vilken i såfall också utvidgar sakägarkretsen. Entydiga bestämmelser om vilkasökanden motstående subjekt som skall ha talerält fordras för tillämpningen avåtminstone följande bestämmelser i utöver tillåtlighelsreglerna: 15 kap. 48 1 st. sista meningen, 16 kap. 3 8 och 18 kap. 12 8 3 p. (uppgiftsskyldighel),15 kap. 5 8 1 p. och 18 kap. 17 8 3 st. (underrättelseskyldighet), 10 kap. Ioch 2 88 (ersäftning för skada och intrång), 15 kap. 26 8 2 st., 16 kap. 31 8 3st. och 32 8 2 st. samt 18 kap. 57 8 2 st. (fullföljd) samt 22 kap. (ersättningför rättegångskostnad). : Många yrkesfiskare är inte sakägare enligt VL, eftersom de inteinnehar fastighet vid vattnet. Vissa yrkesfiskare har som arrendatorer ellergenom speciella tillstånd från länsstyrelse en form av mellanställning. EnliglSOC:s mening är det önskvärt atl sakägarbegreppet utvidgas så att yrkesfiskarei vissa fall skall anses som sakägare, framförallt gäller detta vattenmål däryrkesfiskare fiskar på allmänt eller arrenderat vaiten och fiskarens intresseinte tillgodoses av valtenägaren eller annan sakägare. : Gällande vattenlag har blivitföremål för flera ändringar. Det nu föreliggande betänkandet innebär förslagtill en helt ny vattenlag som föreslås ersätta den nu gällande. Tidigareändringar i lagtexten har inneburit en väsentlig försvagning för enskiltfiskeinlresse och därför i flera fall drabbat de medlemmar företräder.Detta gäller bl. a. frågor som berör utsläpp av industri- och avloppsvatten isjöar och vattendrag. Ärenden av den karaktären handläggs fr. o. m. 1969 inomramen för miljöskyddslagen av koncessionsnämnden, och i vissafall av länsstyrelserna. Den enskilde sakägarens rätt är imotsats till vad som gäller vid handläggning av övriga valtenmål dvs. införvattendomstolen starkt åsidosatt, eftersom han inte erhåller ersättning försina rättegångskostnader från Prop.1981/82:130 249 sökandenssida vid behandling av miljöskyddsärenden. Det säger sig självt atl härigenomstora brister i sakägarnas skydd förefinns. Eventuella ska-deersätlningsanspråkutbryles sedan för att handläggas inför fastighetsdomstolarna. I dessa fallgäller vanliga rättegångskostnadsregler, varvid förlorande part skall ersättavinnande parts rättegångskostnader. Eftersom de enskilda sakägarna oftast ickevarit med vid tillståndsprövningen och medel saknats att anlita juridiskt ochtekniskt biträde, är deras möjligheter atl sedan erhålla rättvisande behandlingvid fastighetsdomstolen tämligen begränsade. SICvill även i anslutning till förslaget lill ny vattenlag fästa lagsfiftarnasuppmärksamhet på de brister vi anser föreligga beträffande sakägarebe-greppel.Vissa yrkesfiskare bedriver nämligen sin näringsutövning inom allmänlvallenområde och för fasta redskap erfordras tillstånd av respektivelänsstyrelse. Om fiskaren drabbas av intrång i sin näringsutövning på allmäntvaiten p.g.a. förelag som kräver tillstånd, kan han intebevaka sin rätt på sökandes bekostnad då fiskaren ifråga inte enligt nuvaranderegler anses som sakägare.