prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — Allt som enligtdomstolens prövning kan antas ha betydelse som bevis skall lämnas ut.Förklaringen är att det här knappast finns någon liknande frivillighet ochdärmed inte något utrymme för ett i samma mån insynsskyddat informationsutbyte.De sociala organen utövar här en för de enskilda ytterst kännbar makt. Derasverksamhet med inriktning på enskilda torde nästan genomgående innebäramyndighetsutövning i förvaltningslagens mening. Det finns ingenting somrimligen kan motivera att de genom sina åtgärder skall kunna hindra ellerförsvåra den verksamhet som utövas av samhällets centrala organ för bekämpningav brott. Hovrätten kan inte se någon annan godtagbar lösning påproblemet än att man övergår till en friare förmedling av information frånsocialtjänstens organ till åklagar- och polismyndigheter. Det är bådebesvärligt och dyrbart om undersökningsledarna skall behöva begäravittnesförhör under förundersökningen eller utlämnande av allmänna handlingar,så snart åtalsfrågan är beroende på uppgifter från . Den angivna principståndpunkten leder inte till attsocialtjänstens funktionärer måste vara skyldiga att på eget initiativ meddelaåklagarna eller polisen vad som kan ha betydelse för brottsbekämpningen. Mankan väl tänka sig en uppgiftsskyldighet som inträder endast närundersökningsledaren begär uppgifter. Hovrätten vill däremot avråda från denordningen att funktionärer får en rätt och inte en skyldighetatt lämna begärda uppgifter. Det är oacceptabelt att de får möjlighet atthantera dessa viktiga frågor efter personligt godtycke. Följden av en sådanordning skulle f. ö. kunna bli omotiverade och för brottsutredningarnabesvärande skillnader mellan olika sociala organ. På grund av det anförda vill hovrätten föreslå attsocialtjänstens funktionärer skall vara skyldiga att under förundersökning ombrott till undersökningsledaren på dennes begäran lämna sådana uppgifter som deskulle vara skyldiga att lämna vid vittnesförhör inför domstol. Reglerna omvittnesplikt och om tillhandahållande av allmänna handlingar erbjuder ett 1981/82:186 142 medel att komma till rätta med de fall dåundersökningsledaren och socialfunktionärerna inte kan enas. Därför torde ingamera ingående procedurregler behövas. Även för sjukvårdens vidkommande skulle en regel somanknyter till vittnes- och editionsplikterna vara tillräcklig och enligthovrättens förmodan också lämplig. Som en konsekvens av det tidigare sagdakommer en sådan regel på detta område att få liten praktisk räckvidd. Bortsettfrån de grövsta brotten begränsas upgiftsplikten till sådant som läkaren harinhämtat utanför förtroendesituationer. Promemorian innehåller ingen särskild motivering tillförslaget att undantaget från förtroendesekretessen inom sjukvården skall gällainte bara vid misstanke om de grova brott där vittnesplikten har företräde utanockså vid misstanke om försök till sådana brott. Ändringen kan ha skäl för sigmen bör enligt hovrättens mening inte genomföras utan motsvarande ändring i 36kap. Det kan inte godtagas att en socialfunktionär skallha skyldighet - eller som det föreslås i promemorian rätt - att yttra sig tillpolisen eller åklagaren under förundersökningen men inte till domstolen vidvittnesförhör. Hovrätten vill i detta sammanhang erinra om att den nuvarandegränsen - straffminimum vid fängelse två år- kan få besvärande konsekvenser vidvissa våldsbrott, inte minst vid grov misshandel mot närstående. Enligt åklagarmyndigheten i åklagardistrikt har dennya sekretesslagen ej sällan kommit att tillämpas på ett sätt som hindrat ettenligt åklagarmyndighetens uppfattning önskvärt uppgiftslämnande mellan olikamyndigheter. Det har sålunda visat sig omöjligt att vid polisutredning omnarkotikabrott erhålla för bevisningen väsentliga uppgifter från socialtjänstområdet.Förslagen i promemorian tar sikte på sådana möjligheter till information som ärav stor betydelse för bekämpning av allvarlig kriminalitet och på polisensviktiga uppgifter att lämna samhället service inom skilda områden. Helt visstär det fråga om en besvärlig avvägning mellan viktiga samhällsintressen somstår mot varandra. Enligt åklagarmyndighetens mening är den i promemoriangjorda avvägningen acceptabel men det kan ändå starkt ifrågasättas huruvidainte möjligheten till informationsutbyte mellan polis-, åklagare-, hälso- ochsocialvård bör kunna vidgas ytterligare. I samarbetsorgan i vilka bl.a. äveningår företrädare för nämnda verksamhetsområden dryftas regelbundet gemensammaangelägenheter och har narkotikaproblemet varit den fråga somstått i förgrunden. Vissa projekt har genomförts i samverkan, bl.a. störreinsatser mot narkotikahandel på allmän plats. Med en strikt tillämpning avgällande sekretessbestämmelser kan sådana gemensamma aktioner komma attförsvåras eller rent av göras omöjliga och så även om man tar i beaktande såväli promemorian föreslagna ändringar som innehållet i 1 kap. 5 § SekrL. i län anser att samarbetetunder tidigare Prop.1981/82:186 143 år i fråga om uppgiftsutbyte mellan hälso- och sjukvårdenoch , å ena sidan, samt polisen, å andra sidan, har fungerat väl.Avsikten med den nya sekretesslagstiftningen var inte heller att på dettaområde göra några mera omfattande sakliga ändringar i förhållande till vad somtidigare gällde. Några skäl till sådana ändringar förelåg inte. Genom den nyasekretesslagen har emellertid direkta problem uppkommit och det är därförtillfredsställande att konstatera att ändringar nu övervägs. En strävan bördärvid vara att få till stånd en ordning som sakligt i allt väsentligt svararmot vad har gällt. - Även med de förslag som finns i promemoriankommer lagstiftningen på området att bereda polisen onödiga och omotiveradesvårigheter. En ändrad lagstiftning bör därför göra hälso- och sjukvårdens ochsocialtjänstens uppgiftsskyldighet gentemot polis och åklagare mera omfattandeän vad som föreslås i promemorian. En ytterligare överarbetning av förslaget ärdärför från dessa utgångspunkter önskvärd. i län är promemorians förslag i och för sig ettsteg i rätt riktning. Förslagen är emellertid långt ifrån tillräckliga för atttillgodose brottsutredningsintresset4-allvarligare brottmål. Härmed åsyftassådana brott, varvid straffminimum väl understiger fängelse menstraffmaximum uppgår till eller däröver. i och Jämtlandslän förordar att åtminstone misstanke om allvarlig misshandel inryms bland debrott som personal inom hälso- och sjukvården samt skall hamöjlighet att polisanmäla. Enligtpolisstyrelsen i är det ingen överdrift att påstå attden nya sekretesslagen har skapat problem för polisen i samarbetet medsjukvårdsinrättningar och socialtjänstmyndigheter. Störningarna har sin grund iatt den tidigare tillämpade intresseavvägningen är tillåten påsjukvårds- och socialsekretessens område. En bidragande orsak är ocksåinställningen att normalt ganska harmlösa uppgifter, såsom adressuppgifter, iprincip alltid skall anses vara omfattade av sekretess i förållande till andramyndigheter när de förvaras vid sjukvårdsinrättning eller socialtjänstmyndighet.- Rätt snart efter sekretesslagens ikraftträdande stod det klart att enrevidering var nödvändig. I promemorian görs gällande att åtskilliga av deproblem som har uppstått torde ha förelegat redan i den äldre regleringen. Detär ett antagande som inte stämmer överens med de erfarenheter stockholmspolisenhar av äldre rätt. Några påtagliga svårigheter förelåg egentligen inte tidigareatt få tillgång till i varje fall adressuppgifter från sjuk- och socialvården.Denna utväxling av uppgifter bedrevs också på ett sådant sätt och i sådanomfattning att enskilda personers intresse av sekretess - enligt gängseuppfattning - inte träddes för när. Möjligheten att avväga de skilda intressenaanvändes således med både försiktighet och omdöme från berörda myndigheter. -Det avgörande felet med den nya lagen är att någon intresseavvägning inte ärmöjlig när en uppgift begärs utlämnad från vårdområdena. Det är förvånande attden praxis som växt fram under Prop.1981/82:186 144 gamla sekretesslagens tid inte har sanktionerats i den nyalagen, särskilt som några allvarliga invändningar inte har riktats mot dentidigare ordningen. -Så här i efterhand kan man också uttrycka förvåning överatt åtstramningen passerade obemärkt under remissbehandlingen. Förhållandet kanförklaras av att remissinstanserna hade att ta del av flera, var för sigomfattande lagförslag, som drog uppmärksamheten mera till den tekniskalösningen än till sakliga förändringar, som var svåra att förutse. I promemorian presenteras en metod för att försöka ta sigur den uppkomna situationen. Från saklig synpunkt innehåller förslaget vissaförbättringar i förhållande till gällande rättsläge. Förbättringarna är emellertidinte alls tillräckliga för att förslaget som helhet skall kunna godtas. Ävennär det gäller den tekniska lösningen finns invändningar att göra. Metoden förnämligen med sig den nackdelen att reglerna fördelas på flera olikaförfattningar och att rättsläget blir fastlåst. 1 praktiken kommer det sedaninte att finnas utrymme för någon sekretessbedömning av fall, som ligger vidsidan av den föreslagna uppgiftsskyldigheten. - Enligt polisstyrelsensuppfattning finns det bara ett.jiktigt bra sätt att ändra rättsläget, nämligenatt låta den s.k. generalklausulen i 14 kap. 3 § SekrL bli tillämplig inom bådehälso- och sjukvårdsområdet och socialtjänstområdet. Det är en lösning som ärlagtekniskt enkel och som erbjuder den rakaste vägen tillbaka till den rimligabalans mellan sekretess och informationsbehov som rådde . Det finnsinga skäl att anta - såsom antyds i promemorian - att en sådan ändring skulleleda till en mera fri och godtycklig utlämning av sekretessbelagda uppgifter.Mot en sådan utveckling talar tidigare erfarenheter och en hävdvunnen, storrespekt för berörda sekretessintressen. Vidare kan den metod, som styrelsenförordar, kompletteras med vägledande resonemang och slutsatser av den typ sompresenteras i promemorian. Tillämpningen av den nya sekretesslagen har enligtpolisstyrelsen i polisdistrikt onekligen inneburit en hel del problem ipolisens arbete, framför allt när det har gällt kontakter med social-, hälso-och sjukvården. De begränsningar som finns i 1 kap. 5 § och 14 kap. 1 och2 §§ SekrL kan endast till en liten del avhjälpa dessa problem. Uppgiftsutbytemellan nämnda myndigheter och polisen ingår som ett viktigt led för att polisenskall kunna fullgöra en del av sina åligganden på ett effektivt riktigt sätt.Samtidigt respekterar polisen naturligtvis tanken på att människor som behöverstöd och vård skall kunna vända sig till härför avsedda myndigheter utan rädslaför att myndigheten skall röja uppgifter som avser deras personliga integritet. Att dessa två intressen måste kollidera i en del fall ärofrånkomligt. Problemet ligger då i att hitta den avvägning mellan dessa bådaintressen som kan accepteras samt i tolkningen av vad som avses med personligintegritet. Som exempel på det sistnämnda förhållandet kan nämnas uppgift omatt någon vistas på en vårdinrättning. Ett klarläggande i denna fråga har sketti och med förslaget om att en dylik uppgift får lämnas ut till polisen om det Prop.1981/82:186 145 begärs i särskilt fall. - Problemet med intresseawägningenär dock betydligt större. Här föreslår promemorian att uppgifter som angårmisstanke om brott med straffminimum skall få lämnas ut. Dådet endast är ett fåtal brott som finns i denna kategori anser styrelsen attpromemorian härvidlag inte funnit den rätta avvägningen mellan aktuellaintressen. Styrelsen ifrågasätter starkt vad samhället kan ha för intresse avatt skydda den personliga integriteten i så hög grad att uppgifter rörandegrova narkotikabrott, rån, koppleri, grov misshandel med flera allvarliga brottinte skall omfattas av denna uppgiftsmöjlighet. RSV har inget att invända mot den begränsning isekretesskyddet som föreslås. Enligt RSV:s mening är sekretesskyddet ändåomfattande. RSV hyser i och för sig förståelse för att stöd i argumenteringenhämtas från reglerna om hälso- och sjukvårdspersonalens vittnesplikt. RSV kanemellertid inte förstå varför dessa skall tjäna till ledning för bedömandet avsekretesskyddet för andra uppgifter än sådana som lämnats i en förtroendesituation.RSV vill här också starkt ifrågasätta de argument som redovisas för denförsiktiga hållningen vad gäller begränsningen i socialsekretessen (s. Enligt i kännetecknas intepromemorian av samma förstående inställning till ämnets svårighetsgrad somkonstitutionsutskottet givit uttryck åt. Promemorian ger intryck av att deproblem som förekommit i praktiken mer beror på praktikerna än på lagarna.Enligt mening är det nödvändigt att arbetet med översyn avsekretesslagen fortsätter. Det skulle vara värdefullt och ägnat att ge utrymmeför ytterligare infallsvinklar, om denna översyn kunde anförtros åt personerutanför den krets inom departementet som aktivt arbetat med den nyasekretesslagstiftningen. De ändringsförslag som presenteras är ej särskiltlångtgående men torde något kunna underlätta vardagsarbetet och bör därförgenomföras, dock med viss justering. - ansluter sig i huvudsaktill den skiljaktiga mening som intagits i regeringsrättens dom RÅ81 2:27,enligt vilken det inte kan godtagas, att enskilda medborgare skall kunna krypabakom sekretesslagen för att söka skydd mot lagföring, exekutiva, fiskala ellerandra rättsliga åtgärder. ifrågasätter därför den föreslagnagränsen beträffande uppgiftslämnande till åklagarmyndighet och polismyndighet.Gränsen bör enligt mening sättas lägre. Samhället kan sålundaknappast ha intresse av att skydda den pesonliga integriteten i så hög grad attuppgifter rörande narkotikabrott, rån, koppleri, grov misshandel m.fl.allvarliga brott inte skulle omfattas av uppgiftsmöjligheten. tillstyrker i och för sigändringarna i sekretesslagen som små steg i rätt riktning. De förändringar somföreslås är dock av alltför begränsad omfattning. Genom sekretessbestämmelsernasutformning kommer också i fortsättningen det nödvändiga samarbetet mellanmyndigheter och andra samhällsorgan att försvåras eller omöjliggöras. 10 1981/82. 1 saml Nr 186 Prop.1981/82:186 146 Fem remissinstanser förordar mindre lättnader isekretessen än som föreslås i promemorian. kommun anser att det ärriktigt att man genom vissa erforderliga lagändringar underlättar polisensuppgifter med bl.a. för samhället väsentlig övervakande, brottsutredande och hjälpandeverksamhet. Däremot förordar kommunen att frågan om en lagändring beträffandes.k. adressuppgifter blir föremål för ytterligare överväganden. i påpekar att det mycket omfattande arbetet med översynenav sekretesslagen har som målsättning att i offentlighetsprincipens intresseminska sekretessen så långt som möjligt som skyddet för den enskildesintegritet skall stärkas. Denna målsättning har på ett ändamålsenligt sättkunnat uppnås genom införande av skaderekvisitet i sekretesslagen. - Enligtsociala centralnämndens hittillsvarande erfarenheter har sekretesslagen ihuvudsak väl svarat mot målsättningen. De svårigheter som uppkommit - oftaöverdrivna i debatten - har till övervägande delen varit av övergångskaraktäroch förorsakats av felaktig tillämpning. Promemorians redovisning av problemenöverensstämmer väl med nämndens erfarenheter. - Det är klart att enförstärkning av den enskildes integritetsskydd kommer i konflikt med krav påeffektivitet i myndighetsutövningen. I förarbetena påpekas att "men"för den enskilde innefattar också helt rättsenliga åtgärder. För det fallsekretesskyddet skall vika skall detta därför anges särskilt i lagstiftningen.Så har också skett vad avser socialsekretessen men i mycket begränsadomfattning. - Kritiken mot sekretesslagen har främst gällt att polisens arbeteförsvårats därför att den inte kunnat få uppgifter från ,uppgifter som ansetts nödvändiga för polisens hjälpande verksamhet,delgivningsverksamhel samt spaning och utredning av brott. - menar för sin del att kritiken delvis är berättigad. Nämndenställer sig bakom de i promemorian föreslagna ändringarna utom vad avser des.k. anser att förslagen med undantag förskyldigheten att lämna adressuppgifter, i stort innebär förbättringar ochangelägna klargöranden när det gäller en del av de tillämpningssvårigheter somutgjort problem sedan sekretesslagen trädde i kraft. Detfinns emellertid åtskilliga andra sekretessituationer inom hälso- ochsjukvården som visat sig oklart reglerade eller svårhanterade på andra sätt. Frågan om en särskild lag om uppgiftslämnande inom hälso-och sjukvården har enligt förbundet varit aktuell i olika led i anslutning tillförarbetena dll den nya sekretesslagen. 1979/80:2 (del A, s. 173)förordade föredragande departementschefen att en sådan lag skulle utfärdas,särskilt som det därigenom skulle bli lättare för allmänheten att bilda sig enuppfattning om sjukvårdssekretessens innebörd. Denna tanke övergavs emellertidsenare och i prop. 1980/81:28 (s. 15) fann det då föredragande statsrådet eftervissa överväganden att en sådan lag inte borde utfärdas. Prop.1981/82:186 147 nu föreliggande promemorian antyds likväl attfrämlingsskapet inför lösningen med en särskild lag inte skulle vara totaltutan att en lag om uppgiftsskyldighet för hälso- och sjukvårdspersonalenalltjämt vore ett tänkbart alternativ till punktändringar i annan befintliglagstiftning. Därvid måste dock observeras att en lag om uppgiftsskyldighet fårett snävare innehåll än den ursprungligen planerade lagen om uppgiftslämnande. Förbundet vill för sin del bestämt hemställa att planernapå en särskild lag om uppgiftslämnande inom hälso- och sjukvården ånyo tas upptill allvarligt övervägande. Under sådana diskussioner bör man inte heller varafrämmande för att i klarhetens intresse till och med bryta ut bestämmelsernaom hälso- och sjukvårdssekretessen - gärna gemensamt med socialtjänstsekretessen- ur sekretesslagen för att i stället reglera hela detta sekretessområde i enfristående lag, som på ett bättre sätt än den rätt allmänt hållna nuvarandelagen beaktar den särart som kännetecknar såväl hälso- och sjukvården somsocialtjänsten. LO framhåller att syftet med de förslag som presenteras ipromemorian är att förtydliga och i viss mån utöka uppgiftsskyldigheten mellanå ena sidan polismyndigheten, å andra sidan hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten. LO har tidigare tillstyrkt principerna i den nya sekretesslagenoch anser det tillfredsställande att den personliga integriteten har stärktsgenom att man vid utlämnandet av uppgifter om personliga förhållanden måstevara förvissad om en klients medgivande eller att en skadeprövning gjorts.Sekretessen får emellertid, enligt LO:s mening, inte medföra att väsentligasamhällsintressen skadas eller att förebyggande eller vårdande insatser tillskydd för enskildas liv och hälsa försvåras. - Promemorian anser att det är olyckligtatt tillämpningen av lagstiftningen vållat osäkerhet vid bedömningen ochförsvårat delgivningen myndigheter emellan. Till en del kan denna osäkerhethänföras till svårigheter att tränga in i en ny lagstiftning eller bero på cnfelaktig tolkning medan andra problem kan hänföras till brister ilagstiftningen. Sammanfattningsvis tillstyrker LO de lagförslag som underlättaruppgiftsutlämnandet mellan socialtjänst, hälso- och sjukvården ochpolismyndighet gällande grövre brott. LO anser dock att lagförslagen angåendeadressuppgifter från socialtjänst och hälso- och sjukvård till polismyndighetbör övervägas ytterligare och delvis från andra utgångspunkter. framhåller att den nyasekretesslagen har varit föremål för diskussioner. Bland de frågor som haruppmärksammats mest och kräver en lösning finns lagens effekter på informationsutbytetmellan hälso- och sjukvården och å ena sidan och polis- samtåklagarmyndigheten å den andra sidan. Bristande möjlighet tillinformationsutbyte mellan myndigheterna/institutionerna har ibland inte barahämmat vård/behandlingsarbetet och försvårat polisens utrednings- ochspaningsarbete vid svårare brott etc, utan också hindrat information av merenkel karaktär. Sekretessens nuvarande utformning på området har därför 1981/82:186 148 avmånga uppfattats som ett irritationsmoment utan egentlig funktion. -Förbundetkan i dessa delar vidimera kritiken mot lagen. Med tanke på den enskildesrättmätiga önskemål och/eller behov av integritet och sekretessskydd i vissafall inom hälso- och sjukvården i allmänhet och i synnerhet börenligt förbundets uppfattning emellertid inga betydande förändringar göras påområdet i nu gällande sekretesslag. Men också det faktum att den kommandesocialtjänstreformen bygger på samarbete, förtroende, frivillighet ochintegritet, vilket i princip gäller även hälso- och sjukvården, talar för ettbibehållet och starkt sekretesskydd för den enskilde. Detta understryks också ipromemorian. - Förbundet har i allt väsentligt inga invändningar beträffandepromemorians förslag. Bestämmelsernas slutliga utformning och tillämpning måstedock ta hänsyn till den enskildes förekommande behov av vård eller behandling ivarje fall samt risken för "missbruk" av reglerna, varför kriteriernaför tillgång dll adressuppgifter måste skärpas. Det får inte bli så att någonunderlåter att söka nödvändig vård etc. till följd av bestämmelsernasutformning eller tillämpning. Förbundet vill emellertid i likhet medpromemorian understryka vikten av att regleringen görs enhetlig för både hälso-och sjukvården och samt att bestämmelserna inte får ge utrymmeför tolkningsproblem. Lämpligheten att införa bestämmelser om utlämnande avadressuppgifter i tillsynslagen resp. SoL, alternativt någon annan lag, bördock övervägas ytterligare. Någraremissinstanser är i huvudsak positiva till förslagen i promemorian menförordar ytterligare utredning. Åklagarmyndigheteni menar att svårigheterna för polis och åklagare attfrån berörda myndigheter få ut viss information är en följd av att den s.k.generalklausulen i 14 kap. 3 § andra stycket sekretesslagen inte är tillämpligi fråga om viss sekretess angående hälso- och sjukvården och socialtjänsten.Detta begränsar polis och åklagares möjligheter att utfå information som kanha stor betydelse i deras brottsbekämpande verksamhet. Inom socialtjänstentorde denna begränsning av informationsutbytet kunna försvåra utredningar omallvarlig brottslighet med viss ekonomisk anknytning till t.ex. narkotika- ochkoppleribrott. Här är det nästan undantagslöst av stort värde att kunnadokumentera den misstänktes ekonomiska förhållanden och att få uppgifter omaktuella adresser där vederbörande kan anträffas. Inom hälso- och sjukvårdenkan nyssnämnda begränsning omöjliggöra att på ett effektivt och skyndsamt sättutreda och klarlägga misstankar vid exempelvis våldsbrott. Även då misstankeuppkommer vid andra brottstyper är det av vikt att möjligheten för polis ochåklagare att få information inte hämmas i alltför stor utsträckning. () har av regeringen fått i uppdrag att göra en översyn avlagstiftningen mot organiserad och ekonomisk brottslighet, och bl.a. utarbeta förslagtill bestämmelser som kompletterar den nya sekretesslagen avseende sekretessenmellan myndigheterna. 1981/82:186 149 grupp BRÅ tillsatt har ännu ej slutfört sitt uppdrag. Dåarbetsgruppens utredning kan komma att belysa den problematik som berörs ipromemorian, och således även kan få betydelse för de i promemorian föreslagnalagändringarna, anser åklagarmyndigheten att promemorians förslag bör bliföremål för ytterligare överväganden då arbetsgruppen slutfört sitt uppdrag. menar att polisen fick en hel delproblem när sekretesslagen trädde i kraft vad gäller möjligheterna att få utsåväl sekretesskyddade som offentliga uppgifter från myndigheter och andrainstanser som omfattas av sekretessbestämmelserna. För tiden dessförinnanupplevde polisväsendet nämligen inga egentliga svårigheter att få de uppgiftersorn är nödvändiga för att fullgöra statsmakternas uppdrag att bedrivapolisverksamhet.