prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Soliditetskravet har emellertid även fått ett meraallmänt och principiellt uttryck i bestämmelserna om grunderna för livförsäkring i 263 §försäkringsrörelselagen. Skäligtsprincipen uttrycks i fråga om livförsäkringar påså sätt att grunderna enligt 263 §försäkringsrörelselagen skall trygga bolagets förmåga attbereda försäkring till en med hänsyn till försäkringens artskälig kostnad. I fråga om skadeförsäkring anges i 282 § 2 mom. försäkringsrörelselagen att premiesättningen skall vara skäligt avvägd med hänsyn till den risk som försäkringen är avsedd att täcka,nödiga omkostnader för försäkringen samt omständigheternai övrigt. Detta innefattar bl.a.kontroll av försäkringsvillkor och skadereglering. Beträffande villkorsgranskning uttrycks fr.o.m. direkti 282 § 3 mom. försäkringsrörelselagen att övervakningskall ske att även andra försäkringsvillkorän premien är skäliga. Principerna om soliditet och skälighet kompletterar varandra. Vid premiesättningen leder soliditetskravet till uttagande avtillräckligt stora för att garantera försäkringstagarnas trygghet, medan skälighetskravet åandra sidan är inriktat på att premieuttaget - i förekommande fall korrigerat med återbäring - inteblir högre än som är nödvändigt med hänsyn till försäkringsskyddet. Skälighetskravetinnebär emellertid också att premierna fören försäkringsgren inte får vara för låga så att de måstesubventioneras genom premieintäkterna från annan försäkringsgren. Prop.1981/82:180 Bilagedel 629 En annan princip i försäkringsrörelselagenär principen om försäkringstagarnasinflytande, I ömsesidiga försäkringsbolagär försäkringstagarna delägare och har som sådana inflytande på bolagets skötsel, I försäkringsaktiebolagen har man velat säkra inflytande frånförsäkringstagarnas sida genom lagbestämmelsenatt av styrelseledamöterna minst en skall utses meduppgift att särskilt vaka över att försäkringstagarnas intresse vederbörligen beaktas, Försäkrings-tagarrepresentanten utses av försäkringstagarna,av intressegrupp som har anknytning till försäkringstagarna eller genom förordnande av regeringen eller offentlig myndighet.Dessutom har i såväl ömsesidiga försäkringsbolagsom försäkringsaktiebolag inrättats olikaorgan, nämnder och råd som innebärett betydande inflytande för försäkringstagarna. Försäkringsavtalslagens bestämmelserreglerar huvudsakligen förhållandena mellan försäkringstagaren och försäkringsbolaget. Bestämmelserna är i relativt stor utsträckning tvingande. Detta gäller särskiltbeträffande regler som anses viktiga för försäkringstagarens skydd. Vissa av försäkringsavtalslagensregler återspeglas i de allmänna försäkringsvillkor som tillämpas av bolagen. Dessa innehållerreglerna om de viktigaste förpliktelsernaför försäkringstagarna (premiebetalning,regler om säkerhetsföreskrifter m,m.). På sakförsäkringsområdet har samtliga bolag fr.o.m. den1 tillämpat "allmänna bestämmelserav för hem-, villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons-och båtförsäkringar (AB 1976)". På grundval av dessa bestämmelser har detaljerade försäkringsnormerutarbetats för vissa delområden. Genom införandetav normerna har överskådligheten och jämförbarheten mellan olika försäkringar ökat. Beträffande konsumenternas vanliga sakförsäkringar(hem-, villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons- och båtförsäkringar) har frånden försäkringsavtalslagen i huvudsak ersatts av en särskild konsumentförsäkringslag. Omarbetade allmänna bestämmelserhar med anledning härav trätt i kraft (AB 1981). Prop.1981/82:180 Bilagedel 630 ringslagen innehållerregler om förhållandet mellan försäkringsbolaget och försäkringstagaren närdet gäller konsumentförsäkringar.Lagen är ett led i strävandena föratt stärka konsumenternas ställning. De försäkrades intressen tillvaratas genom regler som tillstörsta delen är tvingande förförsäkringsbolagen. Bland de viktigaste nyheterna i lagen är en infomationsplikt för bolagen. Reglerna om informa-' tionsplikt utgör en precisering av marknadsföringslagens informationsbestämmelser. Innan en försäkring tecknas skall konsumenten få viss grundläggandeinformation så att hans val av försäkringsformunderlättas. När försäkring välhar tecknats skall försäkringstagaren skriftligen informeras bl.a. om viktigare begränsningar i försäkringen. En annan viktig nyhet är rätten till förs9cring. Bolagen kan inte vägra någon attteckna försäkring som normalt tillhandahållsom det inte finns särskilda skäl. Det system av lagar som skapats på försäkringsområdetär ett uttryck för att försäkringstagarna, genom försäkringstjänstens komplicerade natur, har behov av särskilda garantier för att försäkringsverksamhet bedrivs påett både för den enskilde konsumenten och förkollektivet tillfredsställande sätt. Försäkringens sociala/ekonomiska betydelse har även medförtallmänna konsumentpolitiska strävanden att stärkaförsäkringstagarnas ställning. Det författningsmässiga skyddssystem som byggts upp för försäkringskonsumenterna rör, förutom försäkringsrörelselagens regler om soliditet m.m., främst avtalsvillkor, marknadsföring, information och skadereglering. Försäkringsrörelselagens bestämmelser om skälighetsprincipenbåde vad gäller liv- och sakförsäkring förutsätter ensamordnad granskning av prenier och övrigavilllcor. Bevakningen av skälighetsprincipeningår som ett viktigt led i inspektionensallmänna tillsyn över försäkringsbolagen. De krav på granskning av försäkringsvillkor som ligger inbyggda i försäkringsrörelselagens skälighetsprincipinnebär ett 1981/82:180 Bilagedel 631 konsumentskydd som gårlängre än man syftat till på andrakonsumentområden. Försäkringsrörelselagen ställerkrav på avtalsvillkorens skälighet, medan ingripande enligt avtalsvillkorslagenförutsätter att ett avtalsvillkor äroskäligt. Ävenom försäkringsinspektionen inte har systematiskt granskat andra försäkringsvillkorän premierna, så har inspektionen ändå haft goda möjligheteratt i sin tillsynsverksamhet uppmärksammaolika villkorsfrågor. Påpekanden frånallmänheten har gjorts direkt tillinspektionen. Viktiga informationskällorär också allmännareklamationsnämnden och konsumenternas försäkringsbyrå. I sammanhanget bör också nämnas erfarenheter från det numerarelativt aktiva inflytande som försäkringstagarrepresentanterna utövar i främstbolagens interna skadenämnder. På grund av att villkorsgranskninginryms i inspektionens tillsynsuppgifter har försäkringsområdet undantagits från avtalsvillkorslagens tillämpningsområde och stårdärmed i detta avseende utanför tillsynsområdetför /KO. Försäkringsbolagens mrknadsföring ochanskaffning av försäkringar regleras i 302 § försäkringsrörelselagen och i branschens anskaffningsöverenskommelser. Marknadsföringslagen och dess generalklausul i fråga om otillbörligmarknadsföring är också tillämplig på försäkringsområdet. Inspektionen kan ingripa och har också ingripit med stödav sin allmänna tillsynsuppgift att vaka över en sund utveckling av försäkringsbolagensverksamhet och med tillämpning av 302 § försäkringsrörelselagen. Försäkringsbolagens marknadsföringav krediter regleras i konsumentkreditlagen. Tillsynen över lagens efterlevnad på försäkringsområdetutövas av försäkringsinspektionen.Konsumentverket/KO och har med stöd av marknadsföringslagenockså möjlighet att ingripa mot försäk- Prop.1981/82:180 Bilagedel 632 ringsbolagens underlåtenhetatt informera vid marknadsföring avkredit. Nära marknadsföringslagens konsumentskyddande bestämmelser ligger också de krav som från konsumentens håll bör ställas påförsäkringsförsäljarnas yrkesskicklighet och tillförlitlighet.Försäkringsrörelselagen ålägger bolagenatt övervaka att försäljningen avförsäkringar överensstämmer med god försäkringssed. Bolagen har träffat anskaffningsöverenskommelsertill uppfyllande av intentionerna bakom föreskrifternai försäkringsrörelselagen. Dessa överenskommelser uppställer vissa kvalifikationskrav påombuden. Konsumenten bör kunna förlita sig påatt ombudet har utbildning för denuppgift som anförtrotts honom. Den stipuleradeundervisningen innebär att t.ex. heltidsanställda yrkesfältmän, för att få fortsättamed sin verksamhet, måste ha erhållit ingåendeförsäkringsutbildning med krav pågodkännande vid försäkringsbranschensgemensamma ().Anskaffningsöverenskommelsen innehåller vidare vissa allmänna marknadsföringsregler och en katalog på olika förseelserav ett ombud som kan leda till varning eller återkallelse av hans uppdrag. Vid sidan av dessa möjligheteratt påverka försäkringsbolagensmarknadsföring kan dessutomkonsumentverket/KO och ingripa mot försäkringsbolagsmarknadsföring enligt marknadsföringslagen och dess generalklausuler om otillbörlig marknadsföringoch information. Ingripanden har skett av på försäkringsområdet.I ett fall har av KO förts talan i . En betydande del av försäkringsbolagens infomatian används inte som ett led i marknadsföringen. Endast inspektionen har kunnatingripa mot denna typ av information. Det kan i sammanhanget nämnas att det finns ett avtal mellan försäkringsbranschenoch , innebärande att bolagen i samband medskadereglering skall informera den skadelidande om möjligheten att vändasig till all- Prop.1981/82:180 Bilagedel 633 manna reklamationsnämnden.I och med ikraftträdandet avkonsumentförsäkringslagen och dess bestämmelserom bolagens information har informationstillsynen dubblerats.Informationsplikten i konsumentförsäkringslagen som avser både sådaninformation som används som ett led i bolagensmarknadsföring och sådan som inte gördet, har anknutits till marknadsföringslagenssanktionssystem med som tillsynsmyndighet. Förutom att inspektionen enligt sinallmänna tillsynsplikt kan ingripa motall information från bolagen kan alltså med stöd av marknadsföringslagen utöver information som används som ett led i marknadsföring, ingripa mot sådan information som regleras i konsumentförsäkringslagen. På försäkringsområdet har liksom inom andra områden, huvudansvaret fät utgivandet av den kompletterande basinformationen till konsumenter.Huvudparten av försäkrings-informationen kommer emellertid från försäkringsbolagen och försäkringsbolagens upplysningstjänst, det senare ett organ med uppgift bl.a. att utgeFörsäkringstidningen och att producera läromedelrörande försäkringar för grund-och gymnasieskolan samt för universiteten. Den individuella rådgivningentill försäkringskonsumenterna sker till den övervägande delen av försäkringsbolagen själva. Den försäkringstagare som inte är nöjd med ett bolags rådgivning har också möjlighet att fårådgivning från opartiskt håll.Konsumenternas försäkringsbyrå är en sådan central instans dit försäkringstagarekan vända sig. De lokala och regionalakonsumentvägledarna kan också i viss utsträckninglämna råd i försäkringsärenden. Därutöver har försäkringstagarenmöjlighet att främst vända sig tillinspektionen och i viss utsträckning också till . Prop.1981/82:180 Bilagedel 634 Vidmissnöje eller tveksamhet från en försäkringstagares sida över ett bolags beslut i ettslcadrärende kan, förutom inför domstol, prövning på den skadelidandes initiativ i vissa större bolagske i nämnder med konsumentrepresentanter. Branschenhar vidare utvecklat ett system med nämnder som är rådgivande i förhållande till bolagen (t.ex. skadeförsäkringensvillkorsnämnd, ansvarighetsförsäkringenspersonskadenämnd och livförsäkringens villkorsnämnd). Nämnderna ärgemensamma för branschen eller för majoriteten av bolag ochbolagen är i vissa fall skyldiga att hänskjuta ärendentill dessa nämnder. Försäkringstagarna kan dock formellt inte självadirekt vända sig dit. Enviss särställning intar trafikskadenämnden,vars reglemente skall godkännas av regeringen. Innan försäkringsanstalteller trafikförsäkringsföreningen erbjuder en skadelidande med personskadauppgörelse rörande viktigare ersättningsfrågor skallfrågan hänskjutas till . På försäkringstagarensinitiativ kan vissa ärenden, som prövats i någon av de nämnder, förutom trafikskadenämnden, som nämnts idet föregående, tas upp av allmänna reklamationsnämndensavdelning för försäkringsfrågor. kan på ansökan avenskild försäkringstagare även ta upp frågor som inte förut prövats av någon av bolagsnämnderna. Skälighetsprincipeninbegriper också krav på att bolagen sköter skaderegleringen på ettgodtagbart sätt. Inspektionen utför numera en mera systematiskgranskning av bolagens skadereglering. Denna verksamhet innebär en ökad rättssäkerhet förkonsumenterna eftersom granskningen ger inspektionen underlag föreventuella ingrepp mot observerade brister på ett förkonsumenterna betydelsefullt område. Prop.1981/82:180 Bilagedel 635 Möjlighet finns alltid också för en missnöjd konsument att vända sig till allmän domstol för att fåen tvist med försäkringsbolag prövad. Detta förfarande har förbilligatsoch förenklats genom den särskilda lagen om rättegång i tvistemål om mindre värden,rättshjälpslagen och den rättsskyddsförsäkring somregelmässigt ingår i konsumenternas paketförsäkringar på sakförsäkringsområdet. Sammanfattningsvis kan konstateras att konsumentskyddet på försäkringsområdetär synnerligen väl utvecklat. Försäkringskonsumenten har också i förhållande till andra konsumenter en mängd olika möjligheter,att,vid sidan av domstolsförfarande, få ett försäkringsbolags beslut omprövat. I rådgivningsfrågor har försäkringskonsumentens möjlighet att fåsakkunnig opartisk rådgivning förbättrats genom tillkomsten av konsumenternas försäkringsbyrå. Genom att konsumentskyddet funnits inbyggt i försäkringslagstiftningenhar tillkomsten av den moderna marknadsrättsligakonsumentlagstiftningen inneburit att tillsynen och lagstiftningen, såvitt gällerkonsumentskyddet på försäkringsområdet, i vissa fall dubblerats på ett sättsom framstår som orationellt och som medför oklarheter i olika avseenden. Som framgår av det föregående finns på försäkringsområdettill konsumenternas skydd såväl en välutbyggd lagstiftning som andra instrument. De speciella konsumentproblemen på försäkringsområdethar belysts främst i betänkandet (SOU 1972:29) Konsumentupplysning om försäkringar. Denförsäkringslagstiftning som behandlar förhållandet mellan försäkringstagarna och försäkringsbolagen är föremål för översyn av försäkringsrättskommittén (Ju 1974:09), vars direktiv innehåller att kommitténmed förtur skall behandla sådana allmännaregler som direkt avser att stärkakonsumenternas ställning. En första etapp i detta arbete avsåg förslaget tillkonsumentförsäkringslag (SOU 1977:84). Förförsäkringskonsumenten är det emellertidockså viktigt att tillsynen 1981/82:180Bilagedel 636 på försäkringsområdet blireffektiv och rationell, så att försäkringskonsumenternas rätt kantas tillvara på bästa sätt. nu haratt behandla är frågan hur tillsynen beträffandekonsumentskyddet på försäkringsområdet skall ordnas. 7.2 Allmänna utgångspunkter för kommitténs överväganden Idirektiven anges att försäkringsverksamhetskommittén skall överväga vilkenroll inspektionen bör ha på konsument-området och klara ut gränserna mellan inspektionenoch på detta område. Därvid bör kommittén göra en avvägning mellan önskemålet att myndighetskontakterna med försäkringsbolagensamordnas och att behovet av konsumentskydd blir likformigt inom olikasektorer av näringslivet. Vägledande för kommitténs arbete bör enligt departementschefen också vara attinspektionens insatser ökas när det gäller åtgärder av mer konsumentinriktat slag, Uad gäller frågan omhur kontrollen av försäkringsvillkoren skall utövas framhållerdepartementschefen att kommittén bör söka finna sådana former för den framtida granskningen av villkoren att såväl försäkringsinspektionenssom sakkunskap kan tas tillvara, och att det är en fördel omprincipiellt betydelsefulla fall kan prövas av domstol. För sina överväganden omden organisatoriska uppbyggnaden av konsumentskyddet inom försäkringsområdet harkommittén valt följande utgångspunkter, 1 Kommittén anseratt det bör eftersträvas att tillsynsbefogenheterna koncentreras hos enoch samma myndighet. Härigenom uppnås den uppenbara fördelen att en myndighet får dettotala ansvaret för konsumentskyddet inom försäkringsområdet. 2 Konsumenterna på försäkringsområdet skallinte i något avseende ha sämre skydd änkonsumenterna på andra områden. Lagstiftning som tar sikte på att stärkakonsumenternas ställning bör därför i princip omfatta även försäkringsområ- 1981/82:180 Bilagedel 637 Detta får emellertid inte innebära att det konsumentskydd som redan ligger i försäkringslagstiftningen äventyras. Bolagens möjligheter att fullgöra sina förpliktelser enligt ingångna avtal (soliditetsprincipen)har stor betydelse för försäkringstagarnas trygghet. På försäkringsområdet kan konsument- ochproducentintressen inte ensamma ställas mot varandra. kan ha att fatta beslut som går emot önskemål gemensamma för försäkringstagarna och försäkringsbolagen, nämligen om dessa önskemål skulle leda till konsekvenser somenligt tillsynsmyndighetens bedömning inte motsvarar de krav på soliditet och skälighet som måste ställas på försäkringsverksamheten. Den myndighetsom har hand om konsumentskyddet måste kunna göradenna intresseavvägning. 3 Såväl inspektionen som har möjlighet att från olika utgångspunkteringripa mot en och samma verksamhet. En utgångspunktför kommittén är att skapaen arbets-och ansvarsfördelning som förhindrar knapetensknnfliitter och dubbelarbetemellan myndigheterna och skapar förutsättningar förkonsekvens och enhetlighet. 4 När det finns en samhällssektor som bedömts så viktig och tekniskt komplicerad att den regleras genom särskild lagstiftning och övervakas av specielltlllsynsHyralighet bör det vara ändamålsenligt omdenna myndighet jämväl i övrigt utövar samhälletskontrollfunktioner inom detta område. 5 För att kunna verkställa tillsynen överkonsumentskyddet på försäkringsområdet måstetillsynsmyndigheten besitta åena sidan försäkringssakkunskap och å andra sidankunslcaper inom den särskilda konsumentlagstiftningen. mån myndigheten inte har tillräcklig kunskap pånågot av dessa områden bör dettabehov kunna tillgodoses genom samarbete med den andra myndigheten. 6 Granskningen av konsumentfrågor inom försäkringsverksam heten bör ske snabbt och effektivt utan atträttssäkerheten Prop.1981/82:180 Bilagedel 638 eftersatts.Det är också viktigt att tillsynen utförs så att detinte onödigtvis skapas motsättningar mellan myndigheterna och försäkringsbolagen.Både inspektionens och de konsumentpolitiska organens erfarenheter ochresurser bör tas tillvara. 7 Enligt kommitténsuppfattning måste det vara en klar fördelom försäkringsbolagens och konsumenternasmyndighets-kontakter koncentreras till en qrndigt. 8 Karakteristiskt förförsäkringsområdet äratt inte bara den enskilda konsumenten utan kanske i lika månnäringsidkaren som ärförsäkringskund i ett bolag har ett långtgåendebehov av skydd. Försäkringstagare som ärkonsument och försäkringstagare som ärnäringsidkare bör därförges en så långt möjligt likformig behandling. 9 Den myndighet som skall handhakonsumentskyddet bör tillförsäkras sådana resurser att försäkringskonsumentenfår samma konsumentskydd som inom andra områden. 7.3 Allmänna förutsättningar att samla ansvaret förkonsumentskyddet hos en myndighet På grundvalav de allmänna utgångspunkter som kommitténredovisat i sitt föregående avsnitt har kommittén övervägt omprincipen om samlad tillsyn går att genomföra beträffande konsumentskyddet inom försäkringsområdet. Kommittén villinledningsvis göra en allmän jämförelse mellan inspektionen och för att sevilka möjligheter det finns att tillvarata konsumentskyddet genom enderainspektionen eller . Engrundläggande förutsättning för kommittén är att konsumenterna inom försäkringsområdet erhåller ettminst lika starkt skydd som inom andra områden. 1981/82:180 Bilagedel 639 Försäkringsverksamheten står under total tillsyn. Denna tillsyn har förutom inom bankområdet inte någon direkt motsvarighet på andra områden.Uppgiften för den myndighet som skall ha handom konsumentskyddet inom försäkringsområdet innebär dels att tillämpaden marknadsrättsliga konsumentskyddslagstiftningen,dels att tillämpa de regler i försäkringslagstiftningensom bl.a. syftar till att stärka försäkringskonsumentensställning såsom t.ex. soliditets-och skälighetsprinciperna. Övervakningen av skyddet förförsäkringskonsumenterna kan ofta innebäraavvägningsfrågor. ärden centrala förvaltningsmyndigheten för konsumentfrågor.I den egenskapen har verket enligt instruktionen det övergripande ansvaret för utvecklingen på konsumentområdet. har till uppgift att följa och analysera konsumenternas situation inom helaområdet och bedöma behovet av åtgärder i ett samlat perspektiv. I 2 § verkets instruktion anges verkets uppgift vara"att stödja konsumenterna och förbättra derasställning på marknaden". Instruktionen fastslår således attverket är ett partsorgan som har att främja den ena partens, konsumentens intressen.Konsumentverket skiljer sig härigenom på ett avgörandesätt från andra myndigheter, bl.a. försäkringsinspektionen. Denna partsställningsom har anser kommitténinte vara lämplig hos den myndighet som skallha huvudansvaret för konsumentskyddet inom försäkringsområdet. Denna myndighet måste nämligen väga ihop den enskilda konsumentens och hela försäkringstagarkollektivetsintressen med det konsumentskydd som finns inbyggt i försäkringsrörelselagens huvudprinciper. Tillämpningen av dessa principer kan i vissa fall innebära att myndigheten måste fatta ett beslut som gåremot såväl den enskilda konsumentens som försäkringsbolagens önskemål. Konsumentskyddet får enligt kommitténs bedömande inte utformas så att andra vitala intressen, t.ex. bolagens solvens, sätts åsido.Konsumentverket skall främst ta till vara den enskildakonsumentens intressen Prop.1981/82:180 Bilagedel 640 gentemotnäringsidkaren, medan inspektionen genom tillämpningenav försäkringslagstiftningen är den enda myndighet somockså kan göra ovannämnda sammanvägning. Kommittén anser att konsumentskyddet börutformas så att en och samma myndighet tillvaratar samtligaintressen och härigenom får det totala ansvaret på försäkringsområdet.Detta talar i och för sig för att inspektionen skall ges huvudansvaret förkonsumentskyddet på försäkringsområdet. Denberörda intresseavvägningen innebär att bevakningen av konsumentskyddet på försäkringsområdet intefår samma utformning som inom andra områden. Det är kommitténsuppfattning' att konsumentskyddet inte härigenom blir sämre. Tvärtom bör skyddet bli bättre genom att totalansvaretläggs på en och samma myndighet, varigenom risken för attvissa frågor faller mellan myndigheterna elimineras. Närkonsumentskyddslagstiftningen tillkom ålades KO och ansvaret för övervakningenav all marknadsföring - även beträffande försäkringsbolagen - medan försäkringundantogs från avtalsvillkorslagens tillämpningsområde. /KO som inspektionen enligt sin allmännatillsyn kan således .ingripa mot bolagens marknadsföring.Konsumentkreditlageiis efterlevnad på försäkringsområdet ställdes vid lagens ikraftträdande1979 under inspektionens tillsyn. kan /KO med stöd avmarknadsföringslagen ingripa mot bristande information vidkonsumentkrediter. Fr.o.m. har /KO ansvaretför tillsynen även över den informationsskyldighet som bolagen åläggsenligt konsumentförsäkringslagen. Frågan om hur denna tillsynskall ordnas bör enligt departementschefsuttalande i prop.1979/80:9 om konsumentförsäkringslag m.m. slutligt lösas då försäkringsverk-samhetskommitténs förslag idenna fråga föreligger. Den dubblering av tillsynen som sålunda finns emellan inspektionen och gäller främstmarknadsföring och information. Även omenligt uppgift denna dubblering inte inneburit några egentliga problem finnsdock uppenbara risker för framtida kompetenskonflikter. Prop.1981/82:180 Bilagedel 641 Dubbleringen behöverdock inte enbart vara negativ. En möjlighetför flera myndigheter att samtidigtutifrån olika utgångspunkter angripa samma problem kan medföra att myndigheterna på ett mer aktivt sätttar sig an uppgifterna.