prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — Den umgängesberättigade tolkade delta som (28dagar) plus ett veckoslut (), dvs. summa 30 umgängesdygn. Vårdnadshavaren har - närmast obegripligt - tolkat del somfyra hela veckor, från till den fjärde torsdagen, dvs. En rad tillfrågade jurister, socialtjänstemän m. fi. harpå frågan "Hur många dagar är umgängesfiden?" spontant svarat"", men när de ombetts la fram en almanacka och samtidigtlyssna på lagmannens formulering har de efler en stunds tystnad ändrat sig:"- men menar han verkligen det?" Vad lagmannen ursprungligen menat och vad de fyrahovrättsjuristerna senare fastställt torde väl aldrig kunna bli helt klarlagt,men nog finns del utrymme för tolkningslvister i många domstolsinstanser. bevingade ord om att del är skönt för skalder attfå sova kommer lätt i tankarna, men även om det ofta "nickas till" ivåra domstolar, må det dock ifrågasättas i vilken grad högre domstolsjuristerskall få slumra - i vart fall ostörda. En länsrätt har också tagit upp det problem, som det oftainnebär alt domstolen endast har alt antingen bevilja eller avslåframställningen om verkställighet. Länsrätten har ingen rätt att försöka fåfill stånd en kompromisslösning, även om parterna skulle vara beredda attacceptera en dylik. lär del ha varit aktuellt alt JO skulletillskriva regeringen med begäran all F 21 ändrades, så att länsrätterna fickdenna möjlighet. JO lär dock ha avstått med motiveringen att erfarenheterna avF 21 var aUtför ringa eftersom lagen var relativt ny. Den refererade länsrätten har vid något tillfället litetegenmäktigt men med parternas accepterande ändrat på tingsrättensumgängesbeslämmelser. Länsrätten har vidare följt upp umgängestvisten ochfunnit all numera fungerar umgänget mycket bra. Vid en inspektion upptäckte dock JO"egenmäktighelen" och inom länsrätten väntar man nu på en erinranfrån JO! FoR varken vill eller kan gå in på frågan om en JO-erinran är lämpligi detta ärende. Montesquieu's maktfördelningslära har variten närmast helig 1981/82:168 303 princip i västvärden. Med rätta kan det även starktifrågasättas om Bilaga 3 verkställande myndighet skall ha rätt ändra på dömandemyndighets beslut. Detta kan leda lill inte önskvärda"dubbelprocesser" som parallellt förs dels i allmänna domstolar dels i förvaltningsdomstolar. skäl att allvarligt ifrågasätta om det i a 11 asituationer är lämpligt med maktfördelningsprincipens modell av åtskildalagstiftande, dömande och verkställande myndigheter. - se inledningen - framförde FoRalt det vore lämpligast att en och samma domstol fattade beslut om såvälumgänge som verkställighet av densamma och påföljd vid umgängesvägran. Den komplikation som den refererade länsrätten beskrivitskulle då inte uppkommit. Dessutom skulle FoR-förslagel uppenbart minska riskenför att parterna i den ena domstolen, den dömande, framstår på e 11 sätt och iden andra domstolen, den verkställande, på ett a n n a t sätt. Kontakterna medlänsrätter har visat all domstolar är medvetna om detta - särskilt i sambandmed ett ombudsbyte är risken stor. FoR föreslog alt alla mål/ärendendär föräldrarna var oense om vårdnad, umgänge och/eller underhåUsbidrag skullehänskjutas till specialdomslolar, där inle bara jurister och lekmän ingick utanäven expertis av olika slag. Samma tankegångar har även flerariksdagsledamöter. Uppenbart finns en motvilja för att inrättafler specialdomstolar. FoR har svårt att förslå denna inställning, särskiltsom del är allmänt accepterat att i storstäderna, de stora kommunerna, ärtingsrätterna uppdelade på avdelningar, rotlar, som praktiskt tagel enbart harvissa typer av mål. FoR anser att resultatet av länsrätlsenkälen också talarför inrättande av specialdomslolar inom familjerätlsområdet. Inle bara uraspekten att dömande och verkställande domstol i vårdnads- och umgängesmål börvara densamma utan även av det skälet att länsrätterna - bortsett från dem iA-, M-och O-län - inte tycks ha ett beslut om t. ex. polishämlning mer änungefär . Den ringa erfarenhet en länsrätt sålunda får avumgängeslvister måste göra det omöjligt att skapa en rättskipning baserad påerfarenhet och praxis. Varje dylikt ärende kommer - hur mycket arbete länsrättenän lägger ner -att ytterst bli avhängigt del "tyckande" de enskildaledamöterna i domstolen har/upplever vid detta förmodligen enda tillfälle somjust dessa personer har alt avgöra ett för parterna och barnet såbetydelsefullt mål i sin domargärning. Utan att på något sätt vilja kasta enskugga över länsrätternas bedömningar tror dock inte FoR alt den nuvarandeordningen gagnar vare sig parterna eller rättssäkerheten. 7 Talerätt och ombud för barnet Hovrätten delar utredningens uppfattning alt barnelsintressen bättre än bör tillgodoses i tvister som berör barnetoch att det finns många situationer, där barnet kan behöva slöd och hjälp av någon Prop.1981/82:168 304 Hovrätten tillstyrker därför attbarnet ges taleräll i de Bilaga 3 av utredningen angivna fallen (9.2.1). Beträffande frågan vem som skall företräda barnet i ochutom process, ger utredningens huvudförslag med dels barnombud delskontaktperson intryck av alt vara alltför byråkratiskt och kostsamt. Detprimära utgör enligt hovrättens mening den person som skall vara personligtstöd för barnet (utredningens föreslagna kontaktperson). Hovrätten förordar,att lill personligt stöd för barnet ulses den av utredningen som ell alternativföreslagna barnassistenten (10.5.3.2). Denne bör då ha rätt att företrädabarnet i alla situationer, där barnet behöver annan företrädare än föräldrarna.Om barnels situation leder till process, bör barnassistenlen kunna anlitajuridiskt biträde eller ombud, men assistenten bör personligen delta irättegången i båda fallen. I mål om vårdnad och umgängesräll enligt 6 kap. FB samt omöverflyttning av barn enligt 21 kap. FB saknas f. n. bestämmelser om särskildlalerält för barn. Barnets intresse förutsätts i första hand bli tillgodosettgenom föräldrarna och i andra hand genom . Slutligen och inteminst ankommer det på domstolen att beakta barnets bästa. 1 avsikt all stärka barnels ställning har kommitténföreslagit all barnet skall få ställning som part i sådana mål och all det i deflesta fall även skall ha rätt att väcka lalan. Del har i huvudförslagetförutsatts alt barnets talan skall föras av en ställföreträdare, barnombud. Detfår antas alt barnombudet, som skall ha juridisk utbildning, vanligen kommeratt vara advokat. Kammarrätten tror inte alt förslaget är ägnat atttillgodose det angivna syftet. Kammarrätten har erfarenhet av handläggningen av målenligt barnavårdslagen (1960:97), där offentligt biträde enligträttshjälpslagen (1972:429) har förordnats. I dessa mål har, förutomvårdnadshavare, barn som har fyllt rätt alt själv föra talan. 1 sådantfall finns i allmänhet anledning alt förordna offentligt biträde ål barnet.Barnet kan då självt ge sin mening lill känna och instruera det offentligabiträdet om vad som skall yrkas. Barnet kan också utfärda rällegångsfullmaklför biträdel. De flesta barnavårdsmål gäller emellertid mindre barn, som inlesjälva kan eller lämpligen bör ta ställning i målet. I sådana mål, i vilkaföräldrarna (vårdnadshavarna) alltid står mot , händer detibland all en advokat har förordnats som offenfiigt biträde åt barnet. Dennaadvokat, som inle har möjlighet alt få några instruktioner om hur barnels talanskall föras, skall gå in i processen och kan efter eget skön välja sida.Antingen stöder han barnavårdsnämnden, som rimligen bör ha möjlighet ochresurser all själv - eventuellt med juridiskt biträde - fullgöra sin uppgiftatt tillgodose barnels bästa, eller också stöder han föräldrarna, som ofta haregen advokat som biträde enligt rätlshjälpslagen. Enligt kammarrättens erfarenhet tillför ett sådantoffentligt biträde åt ett minderårigt barn nästan aldrig målet något avegentlig betydelse. Det kan inte heller antas att biträdets bedömning av vadsom är barnels bästa väger särskilt tungt i jämförelse med barnavårdsnämndensoch domstolens. Däremot brukar processen kompliceras och försenas genom att delfinns ytterligare en part i målet. Följden blir att det allmänna får stå förkostnader som är helt onödiga. Prop,1981/82:168 305 Med hänsyn till bl. a. dessa erfarenheter trorkammarrätten inte all del Bilaga 3 skulle föra med sig någon egentlig fördelför barnet om kommitténs förslag genomförs att barn skall få föra talan genombarnombud i mål om vårdnad, umgängesrätt och överlämnande av barn. Vad som harsagts nu gäller trots att dessa mål inle är helt jämförbara medbarnavårdsmålen. Kammarrätten håller före alt det närmast framstår som enfiktion om små barn ges rätt att föra talan, så som kommittén har föreslagit.Barnels bästa bör enligt kammarrättens mening kunna tillgodoses av domstolen,som har möjlighet alt inhämta yttrande från den sociala nämnden eller annansakkunskap (jfr. 6 kap. 28 § och 8 kap. 13 § i lagförslaget). Som framgår avvad kammarrätten har anfört om förhållandena i barnavårdsmålen skulle entalerätt för barnet vidare komplicera processen och vålla onödiga kostnaderulan att barnels rätt därigenom torde nämnvärt förbättras. När det sedan gäller större barn framstår del som meratveksamt om talerätt är befogad. I allt fall bör emellertid sådan talerällendast komma i fråga för barn som har uppnått minst . Kammarrättenfinner dock övervägande skäl tala för att inle heller sådana barn tillerkännsegen talerätl. har framhållit på fiera ställen i betänkandetbör nämligen barnen inte behöva ta ställning i föräldrarnas konflikter.Stridigheterna kan bli mera tillspetsade. Motsättningar mellan föräldrar ochbarn kan uppstå eller fördjupas. Del föreligger en uppenbar risk för att den avföräldrarna som har möjlighet därtill söker påverka barnet alt föra lalan ochdärmed stödja den linje som föräldern själv företräder. I mål om överlämnande av barn - vilka mål nästan aldriggäller barn - talar också tidsfaktorn starkt emot att barnettillerkänns talerätl genom barnombud. Sådana mål är ofta så brådskande atttiden knappast medger - utan att syftet med processen förfelas - vare sig attbarnombud förordnas eller att eventuell skriftväxling utsträcks tillytterligare en part. På de skäl som har anförts här avstyrker kammarrätten attbarn ges taleräll i mål om vårdnad, umgängesräll och överlämnande av barn. Tingsrätten biträder utredningens förslag att stärkabarnets rättsliga ställning genom att ge del självständig lalerält i mål ochärenden enligt BFB. Tingsrätten har heller inget alt invända mot den föreslagnaomfattningen av talerälten. Däremot finner tingsrätten anledning att i korthetange några synpunkter beträffande frågan hur barnets talerätt skall komma tilluttryck. De fall där det kan förväntas alt barnet själv skall tatillvara sina intressen och föra sin lalan torde vara myckel sällanförekommande, så utgångspunkten bör lämpligen vara att det tillskapas nyaregler för hur barnet skall ges stöd i risksilualioner och representeras itvister enligt BFB. Tingsrätten anser den i utredningens huvudförslaguppbyggda organisationen med tre typer av funktionärer med olika arbetsuppgiftervara alltför vidlyftig och komplicerad och inle ägnad all ge motorganisationens omfattning svarande utbyte och fördelar. Därtill kommergivetvis all den föreslagna anordningen säkerligen i nuvarandesamhällsekonomiska läge kommer alt bli alltför kostsam. Utredningens huvudförslag innebär att barnets behov avstöd och hjälp i risksilualioner skall kunna tillgodoses genom medverkan av enkontaktperson. Om del blir aktuellt för barnet all inleda eller delta i enrättegång skall 20 1981/82. 1 saml Nr 168 Prop.1981/82:168 306 vidare kunna ulses ett barnombud, vilket såsom barnetsställföreträdare skall Bilaga 3 föra dess talan. Tingsrätten, som instämmer i att barnets intressen måstetas tillvara redan då det blir känt att barnet befinner sig i en risksituation,biträder det alternativa förslag som innebär att det redan i ett sådant skedeskall kunna utses en person, som utöver att ge barnet stöd och råd, också kanagera som ställföreträdare för barnet. Denne, som kan benämnas barnassistenteller ännu hellre barnombud, bör göras fristående frän de sociala nämnderna ochnormalt rekryteras utom dessas personkrets för att med undvikande avlojalitets-och intressekonflikter på ett fullt opartiskt och objektivt sättkunna la tillvara barnets intressen. Av denna anledning borde funktionen attförordna, övervaka och entlediga barnassistent kunna tillföras något statligtorgan exempelvis barnavårdskonsulenl vid länsstyrelse, vilket utredningen ocksåföreslår som ett alternativ. Som framhållits i betänkandet måste stora kravställas på barnassislentes kvalifikationer. Barnassistenlens funktioner skulle alltså normall ersättade funktioner som enligt huvudförslaget skulle utövas av kontaktperson ochbarnombud. Endast för den händelse behov därav skulle uppstå skullebarnassistenlen anlita juridiskt biträde. - I förhållande till huvudförslagettorde detta -förutom att bättre gagna barnels intressen - uppfattas som enenklare ordning och med all sannolikhet blir den också mindre kostnadskrävande.Det kan nämligen befaras att om förslaget om barnombud vinner gehör, kommersådant att förordnas automatiskt i fiertalel tvister enligt BFB. Om däremotbarnet redan från början vid behov - här bör naturligtvisbarnavårdskonsulenterna av personella och ekonomiska skäl åläggas en vissrestriktivitet - erhåller en ställföreträdare som med full kraft kan tatillvara dess intressen, ökar troligen möjligheten att undvika rättegång. Omsådan ändå blir nödvändig torde barnassistenterna ibland själva kunna föra barnetslalan ulan att anlita juridiskt biträde. När biträdeshjälp erfordras tordebiträdel - då barnet regelmässigt kan antas vara berättigat till allmänrättshjälp - komma att förordnas enligt rättshjälpslagen. Enligt vad som uttalas i betänkandet anser utredningen"starka skäl" tala' för alt barn ges talerätl i vissa angivna fall.Tingsrätten finner dock de skäl som närmare angivits förvånansvärt kortfattatoch abstrakt beskrivna. Kärnpunkten synes vara att barn och föräldrar i enskilsmässokonflikl kan ha helt skilda intressen alt bevaka. Så kan säkerligenvara fallet. Även i en skilsmässoprocess kan väl barnet ha intressensom står mot föräldrarnas. Om endast en av föräldrarna och barnet harmotstående intressen kan man enligt tingsrättens mening regelmässigt räkna medall den andre föräldern uppträder till barnels hjälp på ell tillfredsställandesätt. Om barnels intressen slår i strid med båda förädrarnas bör detta i förstahand uppmärksammas under utredningen, varunder barnets synpunkter bör kunna lastillvara. Tingsrätten vill här hänvisa till vad som anförts i betänkandet omdet angelägna i all barnet höres när tvist föreligger om vårdnad ellerumgängesräll (s. 102 ff). Tingsrätten ifrågasätter därför om inte barnetsifrågavarande intressen redan nu kan bevakas på ett tillfredsställande sätt.Man kan invända att barnet kan ha ett eget intresse av att väcka talan även omnågon tvist inte redan är anhängig. De fall där ett sådant intresse kan föreligga utan alt på annat sätt kunna tillgodoses måsle Prop.1981/82:168 307 emellertid antas vara sällsynta. Härtill kommer att värdetav en eventuell Bilaga 3 lalerält begränsas av att barnet ytterst sällanpersonligen kan komma att la några initiativ i rättegången. Under hela utövandet av sintaleräll blir barnet beroende av en mängd vuxna personer, som det oftast intekänner. barnet över huvud skall kunna komma i tillfälle att utövasin rätt krävs det initiativ av likaledes ofta främmande vuxna människor.Detta ställer stora krav på kontakten mellan barnet och dem som del ärberoende av för utövande av sin rätt - och väl all märka bör en sådankontakt finnas redan innan talerälten aktualiserats om barnets önskningar ochbehov skall kunna I realiteten blir del fråga om att de vuxnaskall bevaka barnets rätt att föra talan. Dessa vuxna är samma personer somredan nu är engagerade i vårdnadslvisler med skyldighet all tatillvara barnels intressen. Man kan inle heller bortse från risken att åtminstoneäldre barn i en konfliktsituation genom att väcka egen talan kan komma attspela ut föräldrarna mot varandra. I så fall torde talerälten varalill mera skada än Lägg härtill de ökade kostnader och denadministrativa omgång som ett genomförande av talerätt för barn skulle medföra ochvärdet av förslaget framstår som högst tvivelaktigt. Tingsrätten kan därförinte tillstyrka Länsrätten ställer sig något tveksam lill utredningensförslag alt barn skall ha taleräll i nu aktuella mal. Såsom även utredningenpåpekat kan det uppslå ett motsatsförhållande i processen mellan minst treparter, vilket kan vara ägnat att på ell onödigt sätt förslärka konflikten. Medhänsyn till alt det under speciella förhållanden kan inträffa fall där barnelsintresse inte tillgodoses genom föräldrarna eller genom den sociala nämnden harlänsrätten emellertid stannat för all förorda utredningens huvudförslag ombarnombud. Länsrätten utgår därvid ifrån att föreslagna 47 § rättshjälpslagenskall tolkas restriktivt. Ytterligare en förutsättning för genomförandet avutredningens förslag bör vara all motsvarande regler införsbeträffande samhällsvårdsmål. Länsrätten vill också påpeka all utredningens redogörelseunder rubriken är missvisande.Enligt nuvarande regler har barn rätt lill offentligt biträde under vissaförutsättningar i mål eller ärende angående omhändertagande för samhällsvårdenligt 29 § Barnavårdslagen eller utredning enligt 30 § samma lag ellerangående sådan samhälls-vårds slutliga upphörande enligt 42 § samma lag.Förälder har i dessa fall ej rätt till offentligt biträde däremot till allmänrättshjälp med biträdesförordnande. Vad i Sou 1977:49 föreslås är inte attbarnet skall få rätt lill eget offentligt biträde i samhällsvårdsärenden, sä ärju redan fallet, ulan att även förälder skall få rätt till offentligt biträde idessa mål. Länsrätten anser att barnets rätt i de flesta fall kantillgodoses genom att barnombud ges samma ställning som offentligt biträde. Attge barnet en självständig talerätt kan i vissa fall medföra en risk för allbarnet utsätts för påtryckningar att väcka talan ulan att barnet självt villföra talan. Länsrätten anser emellertid att det kan finnas situationer dåbarnets rätt bör kunna Prop,1981/82:168 308 tillgodoses genom initiativ från utomstående. Det kandärför vara lämpligt Bilaga 3 alt låta socialnämnd la initiativ till attbarnombud förordnas och att ombudet ges rätt att väcka talan. a. de fall när förälder missbrukar föräldraansvaret och när förälder somensam har haft föräldraansvaret har dött. Utredningens förslag om talerätl och representation förbarnet i mål mot föräldrarna eller någon av dem rör frågor av stor betydelse isamhället såsom hur barns rätt skall tillgodoses i krissituationer och vilkengrad av samhällelig inblandning i familje- och föräldraförhållanden som skalltolereras. Önskemålet all någon utomstående före och under en processuteslutande ägnar sig åt barnets behov tillgodoses enligt domstolsverketsmening bäst genom att en samhällsrepresentant uppträder som part och inlebarnet självt. Den synen har legat lill grund för lagstiftningen (6kap. 9-10 a§§ FB). Talerälten bör inte göras så omfattande som föreslagits. Ombarnet får ställning av part medför detta, förutom rätlegångskoslnadsansvar,risk för skärpning av konflikten. Vad utredningen anför angående barnavårdsman(10.5.2) och god man (10.5.3.4) synes väl ägnat att ligga lill grund för vidareöverväganden i denna del. Del tillstyrks att barn i risksilualioner erhållerstöd och hjälp av kontaktperson på sätt utredningen föreslagit. Förordnande av barnombud (9.2.3.3) Utredningens förslag "Rättshjälp genombarnombud" är en ny rättshjälpsform. Med undantag för rådgivning är de nugällande formerna för rättshjälp exklusiva, var och en på sitt område.Domstolsverket förutsätter att utredningens förslag ligger i linje härmed såatt allmän rättshjälp inte skall kunna förekomma för barnet i mål därrättshjälp genom barnombud kan lämnas. Förmånerna vid allmän rättshjälp framgår av 9, 9a och 10§§ rättshjälpslagen. Flera av där nämnda förmåner torde lämpligen böra utgåäven vid rättshjälp genom barnombud. Härvid kan bl. a. nämnas kostnad förbevisning och befrielse från ansökningsavgifl. Om barnet tillerkänns ställningav part bör det inte få sämre förmåner än vad som gäller för annan part medallmän rättshjälp. Utredningen har vidare förutsatt att sagda rättshjälpsformskall kunna förekomma innan talan väckts. Förslaget till ändring irättshjälpslagen synes inte ge utrymme för detta ("Rättshjälp genom barnombud lämnas i mål eller ärende ").Förslaget lill 50 § rätlshjälpslagen torde vidare behöva överarbetasytterligare. Det kan avslutningsvis ifrågasättas om inte rättshjälp åtbarnet skulle kunna inordnas i systemet med allmän rättshjälp. Barnet får talerätt enligt utredningsförlsagel i mål ochärenden enligt 6 och 8 kap. FB. Detta innebär enligt socialstyrelsensuppfattning en angelägen förbättring av barns rättsliga ställning i sådanafamiljekriser som här berörs. Utredningen föreslår dock inskränkning i talerälten i målom upplösning Prop.1981/82:168 309 och återupptagande av gemensamt föräldraansvar. Här fårbarnet enbart rätt Bilaga 3 att föra lalan i process som förälder initierat.När del gäller återupptagande av gemensamt föräldraansvar anser socialstyrelsendel riktigt att barnet inte får rätt all väcka talan eftersom ett sådantarrangemang bygger på frivillig överenskommelse mellan föräldrarna. Enligtsocialstyrelsens uppfattning är däremot mål om upplösning av del gemensammaföräldraansvaret, för barnets del, att jämföra med mål om överflyttning avföräldraansvaret från en förälder lill den andre. I de senare målen har barnetinitiativrätt. Det kan förekomma situationer när barnet har ell berättigatintresse alt få del gemensamma föräldraansvaret upplöst. En sådan situation kanvara om föräldrar med gemensamt föräldraansvar, som bor långt från varandra,ofta låter barnet färdas genom landet för alt tillgodose föräldrarnas krav på"millimeterrättvisa". kan därför inle tillstyrkautredningens förslag på denna punkt, utan anser att del är rimligt att barnetockså får rätt all väcka lalan i mål om upplösning av gemensamt föräldraansvar. Se avsnitt 6.10. Jag ansluter mig till vad utredningen föreslår beträffandetalerätt för barnet. Att barnet själv inte bör utöva sin talerätl, utan behöveren ställföreträdare finner jag självklart. Jag kan däremot av skäl som nedanredovisas inle ansluta mig till utredningens huvudförslag vad gäller hurtalerälten skall utövas och inle heller hur barnels intressen i dessa frågorskall tillvaratas. Liksom utredningen anser jag att det är helt nödvändigtatt barnet får bli bättre tillgodosett juridiskt, och att del vid behov ävenskall få stöd och hjälp av en utomstående person. Utredningen har som sitt huvudförslagvall att skilja dessa funktioner åt och kallar dem barnombud respektive kontaktman. Om utredningens huvudförslag genomföres tror jag att delär stor risk för att den kurativa funktionen urholkas. Den kontaktman somutredningen föreslår kan jämföras med dagens barnavårdsman jml BvL § 3 a. Vivet att sådana förordnanden är myckel fåtaliga. Trots fåtalet ärenden harkommunerna stora svårigheter att finna lämpliga personer, som är villiga attta dessa uppdrag. I den mån dessa barnavårdsmän finns innehas uppdragenofta av socialassistent/familjerätlsassistenl. Jag tror att det blir mycketsvårt att förverkliga utredningens förslag om kontaktman. Kvar avhuvudförslaget återstår då ett juridiskt barnombud, som enligt min mening välbör kunna vara barnets juridiska ombud, men som inte ensam kan tillvaratabarnets bästa. Jag finner det principiellt felaktigt alt en kontaktman,som enligt utredningen skall kunna ulses mot den enskildes samtycke, skallulses jml § 10 Socialtjänstlagen. Att stöd och hjälp för barnet får utses motföräldrarnas vilja finner jag riktigt, men detta bör dock inte innebära enutvidgning av nämnda lagrum.