prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — I formellt hänseendehar kommitténs nyssnämnda ställningstagandekommit till uttryck i regler om försäkringsbolagens marknadsföring och information, som språkligt utformats i nära anknytning till generalklausulerna i 2 och 3 §§ marknadsföringslagen(MFL). Men sakligt innebär kommitténs förslag i fråga om marknadsföring och information avskaffar en ordning, där i sista hand en domstol () avgör vilken innebördoch räckvidd som gene-ralklusulerna skallges, och ersätter den med ett rent administrativtförfarande. Kommittén har inte närmareutrett vilken betydelse förändringen har rent principiellt i konsu-mentpolitiskt hänseende och inte heller vilka konsekvenser 1981/82:180 Bilagedel 696 den praktiskt kan fåför konsumentarbetets inriktning ochomfattning. Klart är i varje fall att konsumentskyddeti vissa hänseenden blir mera begränsat . Detgäller bl.a. möjligheterna förannan än tillsynsmyndigheten att kunna påverka försäkringsbolagens marknadsföring och information (se nedan vid punkt 3) ochskyddet mot saluhållandet av farliga och otjänliga varor (se nedan vid punkt 7). Kommittén harpraktiskt taget uteslutande ägnat sinuppmärksamhet åt frågan hurkonsumentskyddet rent organisatoriskt skall anordnas, dvs. vilken myndighet somskall ansvara för det. Dess förslag har därför kommit att förmedladen missvisande bilden att de konsumentproblem som finns på försäkringsområdetkan bemästras väsentligen genom att man flyttar över ansvaret förkonsumentskyddet från en myndighet till en annan. Redanmed hänsyn till att kommittén inte har analyserat vilka resurser som behövs för etteffektivt konsumentskydd saknas det fog förantagandet att konsumentskyddet påförsäkringsområdet kommer att bli bättre om kommitténsförslag genomförs. Kommitténhar inte redovisat i vilka hänseenden försäkringsinspektionenhar möjlighet att - annat än i kraft av sin större försäkringssakkunskap - på etteffektivare sätt än KOV verka för sund marknadsföring och god information och konsumentupplysning. Ensådan redovisning hade varit av särskilt värdemed hänsyn till att kommittén anser att dess förslag kan genomföras utan att försäkringsinspektionensresurser förstärks på annat sätt än genom attinspektionen tillförs en handläggartjänst. Enligt min mening finns det däremot en klar risk att konsumentskyddet på försäkringsområdetförsämras om kommitténs förslag genomförs. 3 Övervakningenav försäkringsbolagens avtalsvillkor Kommittén har föreslagit att försäkringsverksamheten liksom skall varaundantagen från tillämpnings- Prop.1981/82:180 Bilagedel området för avtalsvillkorslagen (AVL). Ansvaret för övervakningen av avtalsvillkorenskall också i fortsättningen ligga hos försäkringsinspektionen. föreslog isitt betänkande (SOU 1977:84) Konsumentförsäkringslagatt granskningen av försäkringsbolagens avtalsvillkor inte skulle begränsas till en skälighetsbedömning utan gällaförsäkringens ändamålsenlighet. Kommittén tog inteställning till vilken myndighet somskulle handha kontrollen och hur den skulle anordnas. Några ledamöteroch experter förordade dock att ansvaret lades på KOV medan en expert ansåg att det borde ligga på försäkringsinspektionen. Försäkringsrättskommitténpekade på att det finns ett nära samband mellan villkorsgranskningens form ochinnehåll och hur den organiseras. Efteratt ha anfört skäl som talade för de olika lösningarna anfördekommittén att de önskemål som bordetillgodoses vid villkorsgranskningen enligt dess bedömning inte kunde tillgodoses genom vare sig enrenodlad "avtalsvillkorsmodell" eller en renodlad"tillsynsmodell". Villkorsgranskningen borde i stället ske i former där båda myndigheternas särskilda kompetens på en gång bäst kom till sin rätt (s. 172 ff). I direktiven till försäkringsverksamhetskommittén anförs attkommittén bör "överväga villkorsgranskningens roll, inriktning och intensitet".Kommittén skall ta ställning till om granskningen, i enlighet med försäkringsrättskommitténsförslag, bör gälla försäkringens ändamålsenligheteller om den skall begränsas till villkorens skälighet. Kommitténhar också fått i uppgift att utreda skälighetsprincipensbetydelse för bl.a. utformningen av försäkringsvillkor.Enligt direktiven bör kommittén vidare överväga om de omständighetersom avgör om premiesättningen förförsäkringarna är skälig närmare bör preciseras i lagen. Prop.1981/82:180 Bilagedel 698 Sedan direktiven gavs har 282 § lagen om försäkringsrörelseändrats på så sätt att det nu uttryckligen ställs krav påatt försäkringsbolagens villkor är skäliga. I förarbetenahar föredragande departementschefen framhållit att denna reglering inte är slutlig och att ett ställningstagande till frågan om inriktningen och organisationen på avsamhällets kontroll över försäkringsvillkoren bör anstå till dess att försäkringsverksamhets-kommittén blivit färdigmed sitt arbete (prop. 1979/80:9 s. 25 och 88). Försäkringsverksamhetskommitténhar ännu inte utrett med vilkeninriktning och intensitet som villkorsgranskningen bör bedrivas. Utredningen måste i denna del gällabl.a. frågan om granskningen skall avse en försäkrings ändamålsenligheteller som endast villkorens skälighetoch vilka hänsynstaganden somsoliditetsprincipen bör medföra vid granskningen. Kommittén har heller ännuinte övervägt vilken innebörd den allmänna skälighetsprincipenbör ha. Jag delar försäkringsrättskommitténsbedömning om sambandet mellanvillkorsgranskningens form och innehålloch dess organisation. Enligt min mening börett slutligt ställnigstagande till vilken myndighetsom skall ha huvudansvaret förvillkorsgranskningen därför anstå till dess att de frågor som nämndeshar blivit utredda. Ställningstagandet bör ocksåföregås av en beskrivning och analys av villkorsgranskningenshittillsvarande inriktning - då den kunnatske med stöd av skälighetsprincipen enligt dess nuvarande innebörd - och överväganden av i vilken mån försäkringsverksamhetens speciella karaktär bör påverka villkorsgranskningen. Vid en prövning av det senare slaget börman bl.a. mot varandra väga de särskilda fördelaroch nackdelar som är förknippade med en judicieU prövningenligt "avtalsvillkorsmodellen" åena sidan och en administrativ villkorsprövningenligt "tillsynsmodellen" åden andra. Mycket talar för att skälen för ett systemsom möjliggör domstolsprövning är särskiltstarka om granskningen även skall avse villkorens ändamålsenlighet.Det finns 1981/82:180 Bilagedel 699 också anledning att påminna om att det i direktiven angetts vara en fördel om principiellt betydelsefulla fall kan prövas av domstol. Jag vill heller inte utesluta attden bästa ordningen för övervakningenav försäkringsbolagens villkor kan vara att ansvaret uppdelas mellan försäkringsinspektionenoch KOU så att vardera myndigheten har attgranska villkoren från sina särskilda utgångspunkter(jfr remissvar överförsäkringsrättskommitténs tidigare nämndabetänkande). Det står enligt min mening klart att den lämpligaste modellen i varje fall måste inbe.T gripa ett nära samarbete mellan försäkringsinspektionen och KOV. Hur samarbetet bör utformas - och kanske formaliseras - bör övervägas på ett meraingående sätt än kommittén har gjort. 4 Övervakningen av försäkringsbolagens marknadsföring och information Kommittén har föreslagit att försäkringsverksamheten undantas från tillämpningsområdet för MFL.Enligt förslaget skall ansvaret för övervakningenav att försäkringsbolagens marknadsföringinte är otillbörlig och att bolagen lämnar tillräcklig information tillkonsumenterna föras över från KOV till försäkringsinspektionen. Enligt min mening har förslageten rad nackdelar som kommittén inte tillräckligt har tagit hänsyn till. En principiell följdav förslaget är att man ersätterett tillsynsförfarande med judicieUt inslag medett rent administrativt förfarande. Man avskaffar möjligheten att fåfrågor som gäller marknadsföringbedömda i en domstolsmässig ordning, som bl.a. innebär att företrädare förbåde konsument- och näringsintressen deltar i prövningen. Inte minst med hänsyn till att denna också i fortsättningenskall ske med utgångspunkt i regler som har karaktären av generalklausuler finns det skäl att kännatveksamhet inför förslaget. 1981/82:180 Bilagedel 700 Det finns ocksåen rad andra skäl som talar för att den nuvarande ordningen bibehålls. Försäkringsbolagen använder samma slags marknadsföringsåtgärder som andra företagi näringslivet. De konsumentproblemsom är förknippade med försäkringsbolagens marknadsföringär av samma slag som på andra områden.Det är därför viktigt att bedömningen av marknadsföringsåtgärder på för- . säkringsområdet kan görasenligt samma grunder som inom näringslivet iövrigt. Önskan att fåett likformigt konsumentskydd över hela området talar föratt MFL också i fortsättningen ärtillämplig på försäkringsbolagens verksamhet. Det kan anmärkas att det förbedömningen av försäkringsbolagensmarknadsföring normalt inte krävs djupgåendeförsäkringstekniska kunskaper. Genom att ansvaret förövervakningen av försäkringsbolagensmarknadsföring ligger hos KOU är det möjligtatt utnyttja de erfarenheter och den sakkunskap som man får vid granskningen av marknadsföringen påandra områden. Bedömningsgrunder av generell räckvidd som utvecklas vid tillämpningen av HFL kan utnyttjas även vid bevakningen av försäkringsbolagensverksamhet. Detta kan nedbringa de marginella insatserna och därmed kostnaderna för övervakningen. En fördel med det gällande systemet ärvidare att tillämpningen av MFL kan samordnas medolika informationsinsatser. Detta ökarmöjligheterna för ett effektivt konsumentskydd liksom för en förenkladhantering av ärenden och därmed lägrekostnader för detta arbete. Ärendehandläggningenkan samordnas både med utfärdandet av generella riktlinjer för marknadsföringenoch med informationsverksamhet genom verkets tidskrifter, kampanjer och utställningar, faktablad och handböcker. Verkets insatser med stöd av MFL utgörsamtidigt en naturlig grund för verketsinformationsinsatser. En sådan samordning medför att den samlade information som konsumenterna får blir mera omfattande och vederhäftig . 1981/82:180 Bilagedel 701 Om KOV förlorar deinstrument som MFL tillhandahåller blir möjligheterna sämreatt genom åtgärder av detta slag åstadkommaett effektivt konsumentskydd på försäkringsområdet. Om försäkringsbolagen undantas fråntillämpningsområdet för MFL kommerolika regelsystem att gälla för försäkringsbolagen å ena sidan och deras dotterföretag åden andra. Detta innebär att det blir ett försäkringsbolagssätt att organisera sin verksamhetsom avgör vilken lagstiftning som blir tillämplig. Ett likartat problem uppkommer vid trepartsförhållanden. När marknadsföringenav försäkringar sker genom tredje man, t.ex. genom en bilförsäljare elleren resebyrå, kommer ett regelsystem- försäkringsrörelselagstiftningen - att gälla för denmarknadsföring som försäkringsbolagetsjälv riktar till konsumenten och ettannat - MFL - att gälla för bilföretagets eller resebyråns. Även denmarknadsföring som försäkringsbolagetstår bakom kommer att vara underkastadMFL när den förmedlas av någonannan, eftersom ingripanden enligt MFL kan riktas inte bara mot den näringsidkare som tillhandahåller en nyttighet utan också mot den som marknadsför denna, t.ex. som förmedlare. Förslaget medför att samma sanktioner inte kommer att kunna användas mot försäkringsbolaget som mot den förmedlande näringsidkarenoch att reglerna inte blir konkurrensneutrala. Den lagtekniska lösningsom kommittén har föreslagit medförockså på annat sätt att konsumentskyddet på försäkringsområdetkommer att avvika från det som gäller inom näringsliveti övrigt. De straffbestämmelser som finns i MFL (6-8 §§) kommer inte att ha någon motsvarighet på försäkringsområdet. Viktigare äratt, till skillnad från vad som gäller enligt MFL, en sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkareinte får möjlighet att föra ett ärende vidare till högre instans när tillsynsmyndigheten inte gör detta. Dessutom kommer ingripanden enligt de föreslagna bestämmelsernainte att kunna riktas mot den som medverkar i utformningen av ett försäkringsbolagsmarknadsföring, t.ex. en reklambyrå. Prop.1981/82:180 Bilagedel 702 Det kan tillfogas, att förslaget till 282 a § försäkringsrörelselagen fåtten utformning som kan tänkas skapa oklarhet i tillämpningen. Man kan fråga sig om bestämmelsen i p. 1 alls har någon självständig betydelse - och vilken denna i så fall är.Enligt sin ordalydelse tycks mig p. 2 - med sitt vidare tillämpningsområde- också vara tillämplig påden situation som p. 1 tar sikte på. Det finns ocksåskäl att påminna om att fråganom förhållandet mellan MFL och speciallagstiftning (dock ej försäkringsrörelselagstiftningen) berördes bådenär lag om otillbörligmarknadsföring kom till och när denna ersattes av MFL. Vid båda tillfällenaavvisade föredragande departementschefentanken att man från tillämpningsområdetför MFL (resp, lag) skulle undanta områden som reglerades av speciallagstiftning med reglerom marknadsföring och information (prop. 69 och 89 f samt prop. 1975/76:34 s. 113 f). Det kan slutligen tilläggasatt, eftersom marknadsföringslagstiftningen i ,och är tillämplig också på försäkringsbolagens verksamhet, en förändringenligt kommitténs förslag skulle strida mot strävandenaatt få till stånd nordisk rättslikhetpå olika lagstiftningsområden. 5 Tillsynen och övervakningen enligt konsumentkreditlagen Kommittén har föreslagit att den koppling som finns mellankonsumentkreditlagen (KKrL) och MFL skall upphävas. skall ensam kunna ingripa om de marknadsrättsliga bestämmelsernai lagen inte efterlevs. KKrL har bara begränsadbetydelse på försäkringsområdet. Den omständighetenatt både KO och å ena sidan och försäkringsinspektionen å den andra har vissa befogenheter enligt KKrL har inteinneburit några Prop.1981/82:180 Bilagedel 703 Genom att KKrL anknytertill nFL:s sanktionssystem kan visserligen det slutliga resultatet av en konsumentsanmälan teoretiskt komma att skiftaberoende på till vilken myndighet konsumentenvänder sig. Men att tillsynen vilar på försäkringsinspektionen har i den hittillsvarande tillämpningen av KKrL tolkats så att en anmälanfrån en konsument mot ett försäkringsbolagenligt KKrL i förekommande fall skulle överlämnas från KOV till försäkringsinspektionen för handläggning. Några kompetenskonflikter har inteuppstått vid handläggningen av ärendenenligt lagstiftningen. Den nuvarande ordningen lär inte heller ha medfört olägenheter förtillsynsobjekten. Den innebär att varjemyndighets särskilda sakkunskap kan tas tillvara. Reglerna i KKrL om information innebär en precisering av innehållet i 3 §MFL. En naturlig följd av att MFL även ärtillämplig på försäkringsområdetär att dess sanktionssystem också kan tillämpasi fråga om sådan information som KKrL tar sikte på. Genom att myndig, heterna samråder med varandra kan dubbelarbete och kompetenskonflikterundvikas även . 6 Tillsynen av attinformationsbestämmelserna i konsumentförsäkringslagenefterlevs Kommitténs förslag innebärifråga om konsumentförsäkringslagen(KFL) att informationsbestämmelserna i 5-7 §§ kopplas bort frånkontroll- och sanktionssystemet i MFL. Ansvaret för tillämpningen av bestämmelserna försöver från KOV och till försäkringsinspektionen. Bestämmelsen i 5 § KFL tar sikte påinformation före köp och innebär en precisering av innehållet i 3 §MFL. Liksom i fråga om KKrL är det en naturlig följd av att MFL även i fortsättningen ärtillämplig på försäkringsområdetatt dess sanktionssystem också kan tillämpas i frågaom sådan information som avses i 5 § KFL. Prop.1981/82:180 Bilagedel 704 Bestämmelserna i 6 och 7 §§ KFL anger vilken information som försäkringsbolagenskall ge efter köp, dvs. sedan marknadsföringen äravslutad. De har därför ett annat tillämpningsområde än 3 § MFL. Men detta börenligt min mening ingalunda medföra att bestämmelserna frigörsfrån sanktionssystemet i MFL. Först kan fastslås att det inte skulle vara lämpligt att läggaansvaret för tillämpningen av 5 §KFL på en myndighet och av 6 och 7 §§ KFL påen annan. Arbetet med att utforma riktlinjer för information enligt KFL har visat att man bl.a. måste ta hänsyntill konsumenterna kan ha behov av informationen och när de bästkan tillgodogöra sig den. Bedömningen av om viss information till försäkringstagarnaskall lämnas före köp eller först när avtal om försäkring hartecknats mäste därför göras i ett sammanhang och av ett och samma organ. För att ansvaret för tillämpningenav 6 och 7 §§ KFL ligger oförändrat hosKOV talar också att verket genom sin erfarenhetav både informationsfrågor som anknyter till lagstiftning ochinformationsverksamhet av annat slag har goda förutsättningar att bedöma de olika frågorsom kommer upp vid tillämpningen av informationsreglerna iKFL. När man skall ta ställning till vilken information som skall lämnas och näroch hur det skall ske krävs inte bara insikt i lagstiftningenskrav och i försäkringsteknik utan också iinformationsteknik och informationspedagogik. Lagstiftaren har vid tillkomsten av KFL förutsatt att de informationskrav som uppställs i 5-7 §§skall konkretiseras i riktlinjer. En av KOU:s arbetsuppgifter består i att utarbeta riktlinjer för marknadsföring,information och produktsäkerhet i fråga om olika varor och tjänster, och verket har stort kunnande på detta område.Detta talar också för att verket även i fortsättningen ansvarar för tillämpningen av informtionsbestämmelserna i . Prop.1981/82:180 Bilagedel 705 den försäkringstekniska sakkunskap som detta arbete kan kräva kan tillgodoses genom samarbete mellan verket, försäkringsinspektionenoch försäkringsbranschen, 7 Ansvaret förkompletterande information Kommitténs förslag innebäratt inspektionen övertar KOU:s ansvar för sådaninformation som kompletterar den som försäkringsbolagen självager. Kommittén har dock inte gjort någon bedömningav vilka informationsinsatser som börgöras och vilka resurser och vilkensakkunskap som kan behövas för informationsverksamheten. Kommittén förutsätter attinspektionen vid dispositionen av sina resurser tillmäter den kompletterande informationen stor betydelse.Kommitténs förslag innebär att inspektionen bara får en begränsadresursförstärkning och flera nya arbetsuppgifter. Det är mot den bakgrunden inte sannolikt att insatsernakan bli annat än ytterst blygsamma. De informationsinsatser som har vidtagits - inomramen för KOV:s ansvar på området - harenligt min mening haft mindre omfattning änsom i och för sig varit befogat med hänsyn till konsumenternas behov av information. Konsumenternahar uppenbara svårigheter att orientera sig på försäkringsområdet,och behovet av kompletterande neutral information är större här än på de flesta andra varu- och tjänsteområden.Detta behov gör sig särskilt starkt gällandeunder tider då hushållens ekonomi är ansträngd. Även om KOV:sresurser för informationsåtgärdernaturligtvis är begränsade, tror jag ändå att verket har de bästa förutsättningarna att också i fortsättningen ansvara för den kompletterade informationen. Jag gör denna bedömningfrämst mot bakgrund av att KOV harstora erfarenheter och särskilt kunnande i informationsfrågor. Det äruppenbart att informationsarbetet måstebedrivas i nära samverkan med försäkringsinspektionenoch branschen. 45 1981/82. Prop.1981/82:180 Bilagedel 706 8 Övervakningenav produktsäkerhet m.m. Kommitténs förslag innebär,att generalklausulen i 4 § MFL om produktsäkerhet m.m. inte längre blir tillämplig på försäkringsområdet.Enligt denna generalklausul kan på talan av KO förbjudaen näringsidkare att till konsument för enskilt bruk saluhålla en vara, som p.g.a, sina egenskaper medför särskild riskför skada på person eller egendom. Detsamma gäller om varan äruppenbart otjänlig för sitt huvudsakliga ändamål. Ett förbud kan riktas också mot någon som handlar på näringsidkarensvägnar. Försäkringsbolagen bedriver i viss utsträckningförsäljning av varor. Som exempel kan nämnasatt det förekommer att de säljer varor som skadats i samband med försäkringsfall,t.ex. bilar, och som övertagits av försäkringstagare.Bolagen kan också, bl.a. som ett led i sin skadeförebyggande verksamhet, tänkas säljavaror med bestämda säkerhetsfunktioner, t.ex. livvästaroch brandvarnare (jfr avsnitt 7.4.2). Ävenom denna försäljningsverksamhet förmodligenbara kan komma att ha mindre omfattning jämförd med försäkringsbolagens övrigaverksamhet, anser jag det ändå betänkligt att utan närmare överväganden av konsekvenserna upphäva det marknadsrättsligakonsumentskydd som finns även på försäkringsområdet.Det gäller alldeles särskilt med tanke på karaktären hos de produkter som försäkringsbolagensalu-håller. Både i frågaom skadade varor och varor med säkerhetsfunktionerär konsumentskyddsbehovet i fråga om produktsäkerhetsärskilt framträdande. Det äroklart vilka formella möjligheter som försäkringsinspektionenhar att ingripa mot försäljningen av farliga och otjänligavaror. Men även om den, som kommittén antar, skulle ha sådan möjlighet, har inspektionen inte deresurser som krävs för en prövning av produkters egenskaper. Ensådan prövning bördessutom ske i samma former, oavsett om den som saluhåller varan ärett försäkringsbolag eller en näringsidkareav annat 1981/82:180 Bilagedel 707 4 § MFL bör enligt min mening mot denna bakgrund vara tillämplig påförsäkringsområdet också i fortsättningen. 9 Samarbetet mellanKonsumentverket/KO och försäkrings, inspektionen Den gränsdragningmellan myndigheterna som jag förordar innebär att bådaäven kommer att ha ettansvar för konsumentskyddet på försäkringsområdet.KOV bör liksom ansvara för övervakningenav försäkringsbolagens marknadsföringoch ha samma uppgifter i anknytning till KKrL och KFL som . I kontaktforumkan myndigheterna och branschen hållavarandra underrättade och utbyta erfarenheter i frågor av gemensamt intresse. Genom ett samarbete idenna form och genom kontakter på tjänstemannanivåkan man också undvikakompetenskonflikter och dubbelarbete. Ett sådantsamarbete innebär också att de kunskaper som myndigheterna har i försäkringsteknik,konsumenträtt och konsumentpolitik kanutnyttjas på bästa sätt och att konsumentskyddet kan bliså effektivt som möjligt. Påvissa områden - jag har förut berörtavtalsvillkorskontrollen - bör man överväga också andra former församarbete än de nämnda. Det finns dessutom skäl att tillgodose behovet av löpande samarbete mellan myndigheterna också på annat sätt, nämligen genomatt en företrädare för ges plats i inspektionensstyrelse. Detta kommer att underlättasamordningen av konsumentskyddande insatser av generell eller principiellkaraktär. Det innebär ocksåatt inspektionen tillförs allmänt konsumentpolitiskt kunnande och att ett konsumentpoli-tisktsynsätt kan anläggas påäven andra frågor än sådana som gälleravtalsvillkor, marknadsföring och information. Som kommittén framhållerkan inspektionens tillsynsarbete i anknytning till bl.a. skälighetsprincipen i viss mån sägas varakonsumentskyddande. Också denna verksamhet måste bedrivas med hänsyn tagen till samhällets konsumentpolitiki stort. Att en av ledamöterna i försäkringsinspektionensstyrelse har särskild insikt i konsumentfrågor skulle därför ha stor betydelse för ett gott konsumentskydd. Prop.1981/82:180 Bilagedel 708 Det bör framhållas att ett samarbete i de former som nämnts bara ärbefogat om båda myndigheterna har klartdefinierade uppgifter på konsumentskyddets område. Om KOV fråntas ansvaret förövervakningen av försäkringsbolagensmarknadsföring och information kommer verketatt gå miste om sin problemuppfångning och få klart sämrekunskaper om konsumentproblemen och försäkringsverksamheten. Man kan ifrågasätta om det då av resursskälär ändamålsenligt att verket alls lägger ner arbete påförsäkringsfrågor. 1981/82:180 Bilagedel 709 Sammanställning av remissyttrandena över banklagsutredningensdelbetänkande (Ds E 1981:4) Konsumentskyddet inom bankområdet ochbankinspektionens styrelse Utredningens förslag beträffande konsumentskyddetinom bankområdet har bedömts mycket olika av remissinstanserna.