prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — Utlämning av adressuppgiftför delgivningsändamål bör i princip inte anses vara menligt för den det rör.För delgivning använder domstolarna i första hand delgivning med vitt kort. Attfordra att den enskilde skickar tillbaka delgivningsbevis kan i vårt samhälleinte vara att ställa kraven för höga. Först om den som söks inte vill medverkagenom att underteckna och portofritt återsända delgivningsbeviset får användasannat delgivningssätt, som är kostsammare för det allmänna och mer ingripande förden som söks för delgivning. Skulle det anses attsekretesslagen inte kan innehålla en bestämmelse om att adressuppgifter isärskilt fall alltid får utiämnas till myndigheter -eventuellt till vissauppräknade myndigheter, bl. a. domstolarna - borde i allt fall det omvända skaderekvisitetinte vara tillämpligt utan i stället det raka skaderekvisitet. Detta skullemedföra att presumtion är för utlämnande. Skulleinte heller sist angiven ståndpunkt godtas bör även domstol få samma rätt attutfå adressuppgift som föreslås i promemorian beträffande åklagarmyndighet och poUsmyndighet.Tingsrätten är medveten om att en awägning måste ske mellan intresset av atthindra utomstående från att få kännedom om att viss person är föremål för vårdoch att tillgodose behovet av ett effektivt delgivningssystem. Tingsrätten troremellertid inte att det förhållandet att adressuppgift utlämnas tillrättsvårdande myndigheter kan motverka förtroendet för vårdorganen. Somföreslagits kan sådana bestämmelser lämpligen tas in i tillsynslagen och SoL. Någraremissinstanser tar upp frågan om uppgiftslämnande tillkronofogdemyndigheterna. RSV anser att det ocksåbör vara möjligt att lämna adressuppgifter till kronofogdemyndigheterna. Dettakrav är motiverat av samhällets strävanden att effektiviseraindrivningsarbetet. Dessa strävanden har kommit till uttryck i utsökningsbalkensom träder i kraft . En ledande princip i denna reform är attgäldenären i ökad utsträckning åläggs att medverka i det exekutiva förfarandet.Det är därför av vikt att sekretessen inte hindrar kronofogdemyndigheten frånatt komma i kontakt med den enskilde. Att sådan kontakt nås Ugger dessutom oftaockså i den enskildes intresse. Den leder inte sällan till att myndigheten,utan att behöva tillgripa eventuella tvångsmedel, får klarlagt att denenskilde, gäldenären, saknar utmätningsbara tillgångar. Detta betyder i sin turatt myndigheten kan Prop.1981/82:186 198 koncentrera sina resurser på mer angelägna fall. Även dåfråga är om avhysning är det betydelsefuUt att myndigheten får kontakt med denenskilde så att denne kan bevaka sin rätt. - Vid utformningen avsekretesslagens regler på vårdområdena var det inte fråga om att åstadkommamera omfattande sakliga ändringar. Sekretessen inom skärptesdock på grund av de värderingar som lett fram till den nya socialtjänstlagen.Även med beaktande härav anser RSV det vara rimligt att kronofogdemyndighet fåtillgång till de adressuppgifter som avses med förslaget. Uppgifterna tordeenligt äldre rätt ha kunnat lämnas till kronofogdemyndighet, jfr JO 1972 s. 302(yttrandet återges på s. 11 f i promemorian). Att uppgifterna numera inormalfallet kan hemlighållas hos kronofogdemyndighet med stöd av 9 kap. 19 §sekretesslagen (jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 289) bör dessutom kunna underlättaett utlämnande. Kronofogdemyndigheteni påpekar att sjukvårdsinrättningar och socialainrättningar vägrar att lämna ut uppgifter, såväl om en person är intagen på inrättningensom om intagen persons bostadsadress. Denna vägran torde i och för sig inte hasärskilt stor betydelse för det positiva indrivningsarbetet, eftersom uppgifterfrån nämnda myndigheter sällan är nödvändiga för att driva in fordringsbelopp.Det torde också vara så att verkställighetsåtgärder som förhindras på grund avatt gäldenären är intagen på sjukvårdsinrättning i de flesta fall kan anståtills det blir möjligt att komma i kontakt med honom. - Emellertid skulle detmånga gånger väsentligt underlätta kronofogdemyndighetens arbete om man kundefå uppgift om att gäldenären är intagen på sjukhus eller annan inrättning.Myndigheten skulle då slippa att utföra ett tidsödande och resultatlöstspaningsarbete efter gäldenären och kunna använda till ett merafruktbärande indrivningsarbete. Det nu ifrågavarande indrivningsklientelet harnämligen som regel inte några utmätnings- eller införselbara tillgångar menkronofogdemyndigheten måste få bekräftat att så är fallet. Vad gäller personsom uppbär socialhjälp är själva uppgiften härom i allmänhet tillräcklig föratt man skall kunna avskriva restförd skatt eller avsluta indrivningsarbetetbeträffande enskilt fordringsanspråk.-Utlämnandet till kronofogdemyndighetenav de ifrågavarande uppgifterna är således mera till fördel än till men för gäldenären.- Däremot torde de eflerfrågningar som kronofogdemyndigheten gör hos olikapersoner och myndigheter beträffande en gäldenär som är intagen på sjukhuseller socialinrättning i många faU kunna vara till men för vederbörande genomatt det sprids ut att han är eftersökt av myndigheten. - Det är därförsynnerligen välmotiverat att kronofogdemyndigheterna erhåller samma rätt sompolisen att få uppgift om en person är intagen på sjukhus eller annaninrättning och om en person åtnjuter socialvård. De i promemorian föreslagnalagändringarna som underlättar för polis och åklagare att få nämnda uppgifterbör således omfatta även kronofogdemyndigheterna. Prop.1981/82:186 199 Kronofogdemyndigheteni distrikt framhåller att även kronofogdemyndigheterna har svårighetermed informationsinsamling. Enligt myndigheten är det tyvärr så, att alltförmånga i vårt samhälle - såväl människor som myndigheter - har uppfattningen,att den exekutiva verksamheten är åtminstone till övervägande del av destruktivnatur. Inställningen beror sannolikt på okunnighet om och bristande intresseför verksamheten vid landets kronofogdemyndigheter. Man ser dessa somuteslutande fiskaliska myndigheter med det enda syftet att till varje pris sugaut sista kronan från gäldenärerna. Denna felaktiga inställning och okunnighethålls vid Uv till stor del genom den ofta starkt vinklade informationen frånmassmedia. Kronofogdemyndighetenvill naturUgtvis inte att alla regler om sekretess skall kastas över bord, baraför att kronofogdemyndigheterna skall få tillgång till all den information deanser sig behöva. Myndigheten anser det vara av största vikt, att man slår vaktom sekretesskydd, personlig integritet m. m. Allt som krävs är dock att dettasker på rätt sätt. Ett för långt gående sekretesskydd kan vara till mer skadaän nytta för en person, även om det rör sig om någon som befinner sigexempelvis under vård vid någon sjukvårds-eller socialvårdsinrättning. Kronofogdemyndigheternasverksamhet är nämligen ofta både konstruktiv och positiv för den enskilde - t.o. m. i en vårdsituation. Gäldenären kan i denna belägenhet nämligen benyttasig av den hjälp samhället erbjuder i form av exempelvis kuratorer för att i samarbetemed "sin" kronofogdemyndighet få en sanering av sina ekonomiskaåtaganden och skyldigheter till stånd. Dessa möjligheter till hjälp står oftastinte till buds för den enskilde personen i vanliga faU. Kronofogdemyndigheternaär enligt myndighetens i uppfattning inte enbart och i första hand fiskaliskamyndigheter. De är myndigheter med övervägande judicieU funktion. Härigenom ochi kombination med klara direktiv om uppgiftslämnande i olika situationer tillalla berörda parter kan informationslämnande till kronofogdemyndigheterna medåtföljande åtgärder vara en form av positiv vård av vårdtagaren. Detnu sagda gäller även personer, som begått brott. Sålunda har det ,åtminstone i , visats relativt stort intresse från olikakriminalvårdsinrättningar för information från kronofogdemyndighetens sida omdess verksamhet samt vilka åtgärder därifrån, som kan vidtas mot de personersom erhåller kriminalvård och vad dessa kan göra för att på bästa sätt reda utsin ekonomiska situation. Alltför omfattande bestämmelser om sekretess kanhindra kronofogdemyndigheterna att leva upp tiil de förväntningar och krav somkan ställas på dem till men för den enskilde. Ur såväl exekutionsväsendets somden enskilde gäldenärens synvinkel vore det värdefullt, om möjlighet gavs attgöra individuella bedömningar inom sekretesslagens ramar, i de fall enkronofogdemyndighet önskar erhålla information, om någon som åtnjuter vård inågon form. i mening är det alltför stelbent 1981/82:186 200 ochrentav felaktigt att gentemot exekutionsväsendet föreskriva en åtminstone idet närmaste total sekretess. Kronofogdemyndigheterna bör alltså ges möjUghetett erhålla information - i varje fall efter att ha motiverat sina önskemål. FöreningenSveriges Kronofogdar framhåller att kronofogdemyndigheterna i stort sett harsamma svårigheter i informationsutbytet som polisen. Det kan understrykas attkronofogdemyndighetens behov av tillgång på uppgifter från andra myndigheteroch organ ökar när utsökningsbalken träder i kraft . Informationom gäldenärer skall nämligen i större utsträckning än hämtas frånolika register. Sådan registerforskning skall i stor utsträckning ersättafältarbetet och det är därför från arbetsekonomisk synpunkt angeläget attregisterforskningen och inhämtandet av upplysningar per telefon eller på annatsätt inte försvåras av sekretessbestämmelserna. De intressenkronofogdemyndigheten företräder bör genomgående ha företräde framför deintressen som dessa bestämmelser skaU skydda. och polisen samt bl. a. skatteadministrationen måstefinnas ett nära samarbete. I myndigheternas verksamhet för att bekämpaekonomisk brottslighet tillämpas ett fritt informationsutbyte. EnUgt den nya utsökningsförordningen(1981:981) föreligger f. ö. skyldighet för kronofogdemyndigheten att anmälavissa brott och ange grunderna för sådan anmälan (19 kap. 1 §). Även i ettflertal andra situationer måste vikten av att myndigheterna på ett effektivtsätt löser sina uppgifter leda till att den enskildes intressen får vika. Dethör till bilden att många av de personer som polisen har anledning atteftersöka även är gäldenärer eller av annan anledning måste kontaktas avkronofogdemyndigheten. Den enskilde själv har f. ö. ofta intresse av attkronofogdemyndigheten träffar honom eller kommer i kontakt med honom. Det ärmed andra ord av stor vikt för den enskildes rätt att kronofogdemyndigheteninte hindras av t. ex. sjukvårdssekretessen i sina försök att delge ansökan omavhysning, utmätningsbevis eller dyUkt. Närden nya utsökningsbalken träder i kraft skall kronofogdemyndigheten, i principutan att behöva beakta en borgenärs önskemål, bedöma om det är nödvändigt attgenomföra s.k. bostadsförrättning. Sådan förrättning innebär ettstort mått av obehag för gäldenären och hans familj; Inriktningen ikronofogdemyndighetens arbete skall vara att så långt det är möjligt avslutamålet genom registerforskning och liknande åtgärder. Upplysningar frånsocialorgan skall kunna ingå i de fakta som bildar underlag för avskrivning avett mål. Föreningen vill sålunda hävda, att kronofogdemyndigheten måste haminst samma möjligheter som polisen att erhålla upplysningar från sjukvårds-och socialvårdsinrättning om den sökte vistas där. Enannan sak är att sekretessen inom exekutionsväsendet enligt 9 kap. 19 § SekrLbör skärpas. Bestämmelsen infördes efter yrkande från bl. a. RSV och Prop.1981/82:186 201 torde innebära en viss garanti att en annan myndighet kanlämna sekretessbelagda upplysningar utan att riskera att dessa blir offentliga.Emellertid omsluter stadgandet en alltför liten begränsning av offentlighetsprincipen.Det har nämUgen visat sig att andra myndigheter tvekat att tillkronofogdemyndigheten lämna ut uppgifter och handlingar som varit nödvändigaför myndighetens arbete, t. ex. i fråga om revisionspromemorior. Föreningenvill som princip hävda att samma grad av sekretess måste tillämpas inom skatteadministrationenoch exekutionsväsendet samt polisen om myndigheterna skaU kunna ha ettmeningsfullt samarbete. RSV har i framställningar till budgetdepartementet ochkommundepartementet begärt att sagda lagrum ändras i den av föreningen antyddariktningen om kronofogdemyndigheten får tillgång till uppgifter urskatteregistret. FöreningenSveriges Kronofogdars lokalavdelning för efterlyser förslag somger personal inom sjukvård och socialvård rätt att upplysa kronofogdemyndighetom att en person vistas på en vårdinrättning. ÄvenFöreningen för AB-län menar att s. k.adressuppgifter skaU få lämnas till kronofogdemyndigheterna. Genom utsökningsbalkensikraftträdande kommer kronofogdemyndigheternas arbete istörre utsträckning än , att inriktas på att få personlig kontakt med gäldenären.Kronofogdemyndigheten måste då kunna få vetskap om var en gäldenär vistas. FöreningenSveriges Kronofogdars lokalavdelning för menar att det förkronofogdemyndigheternas del finns dels behov av vad man i promemorian kallaradressuppgifter dvs. om en viss person finns intagen på en sjukvårdsinrättningeller om han finns registrerad hos socialtjänstmyndighet, dels ett behov avuppgifter från socialmyndigheter som kan bidraga till utredningen beträffande gäldenärersekonomi exempelvis som stöd för avslutande av mål utan förrättning. Kronofogdemyndigheternahar i sitt utredningsarbete behov av att kunna lokalisera var en person befinnersig. Det kan exempelvis röra större "skattemål" där det är av viktatt en person, om hinder ej möter av sjukdomsskäl eUer dylikt, kan nås fördelgivning av konkursansökan eller för kontakt muntligt eller skriftligt förunderlättande eller möjliggörande av utredning. Det kan också vara så attvetskapen atf en gäldenär finns på en viss inrättning förenklar handläggningenpå ett sätt som möjliggör att man inte företar mer ingripande åtgärder riktademot denne. bör när det gäller"adressuppgifter" likställas med poUs- och åklagarmyndighet. När det gäller kronofogdemyndighets möjlighetatt få framuppgifter från stadgas i 4 kap. 15 § utsökningsbalken följande:"Tredje man är skyldig att uppge huruvida gäldenären har fordran hos honomeller annat mellanhavande med honom, som kan vara av betydelse för bedömning ivad mån gäldenären har utmätningsbar egendom, samt att ange den närmare Prop.1981/82:186 202 beskaffenheten av mellanhavandet." I sin föredragning av lagutskottets betänkande 1980/81:23om utsöknings-balk anförde utskottsordföranden riksdagsman tredje mans upplysningsplikt: "Föreskriften om tredje mansupplysningsplikt tar främst sikte på sådana utomstående personer som harekonomiska meUanhavanden med gäldenären, enligt propositionen exempelvisbanker och försäkringsbolag. Utskottet konstaterar emellertid attupplysningsskyldigheten härutöver kan omfatta även statliga och kommunalamyndigheter, exempelvis försäkringskassor och sociala myndigheter.Sekretesslagens regler om sekretess mellan myndigheter kommer alltså inte attgälla i dessa fall." Den omtalade upplysningsskyldigheten för socialtjänstengentemot kronofogdemyndighet kommer att få stor betydelse för möjligheternaatt åstadkomma den eftersträvade "humaniseringen" avindrivningsverksamheten som man menar bUr följden av ett minskat antalbostadförrättningar. De uppgifter beträffande en persons ekonomiskaförhållanden som kan fås genom sociala myndigheter kan göra enbostadsförrättning onödig. Sammanfattningsvis framhåller föreningen att man vid enavvägning mellan sekretesskydd och informationsbehov vad gäller uppgifter tillkronofogdemyndigheter tar hänsyn till förutom det ekonomiska utbytet för statenav en väl fungerande information även det faktum att information ofta germöjlighet för myndigheten att gå varsammare fram mot gäldenären. RSV tar också upp frågan om uppgiftslämnande till folkbokföringsmyndigheterna.Enligt verket finns ett berättigat intresse att även på folkbokföringsområdetkunna erhålla adressuppgifter från sjukvårdsinrättningar och socialnämnder.Detta framgår bl. a. av 24 § folkbokföringsförordningen (1967:198). Frågan ärav väsentUg betydelse för en riktig folkbokföring. Sedan den nyasekretesslagens ikraftträdande har de lokala fokbokföringsmyndigheterna(pastorsämbeten och lokala skattemyndigheter) anmält svårigheter - bl, a. isamband med den upprättning av folkbokföringen som skedde på grundval av uppgiftervid folk- och bostadsräkning samt fastighetstaxering - atterhålla nödvändiga uppgifter om vistelseort från myndigheterna på vårdområdet. Det ligger uppenbart både i de enskildas ochmyndigheternas intresse att personer som vistas inom landet inte, beroende påavsaknad av tillgång till upplysningar om vistelseort, kommer att registrerassom saknande känt hemvist och överföras till obefintligregister. Inomkommunernas intressesfär ligger det givetvis att folkbokföringen är riktig så attkostnaderna kommer att bäras av rätt kommun. Detta återspeglas bl, a. i att denkommunala bevakningen av rätt folkbokföring ofta handhas av personer knutnatill socialförvaltningen (jfr uttalande om kommunala ombud på s, 75 i prop.1967:88 med förslag till ny folkbokföringsförordning m, m,). Det kan vidare framhållas att beträffande intagna ikriminalvårdsanstalt Prop.1981/82:186 203 finns en direkt föreskriven upplysningsskyldighet tilllokal skattemyndighet för att undvika oriktig folkbokföring (26 § p, 6kungörelsen om rättsväsendets informationssystem 1970:517). Sekretesskyddetinom folkbokföringen som allmänt regleras i 7 kap. 15 § sekretesslagen ärbeträffande intagna på vissa anstalter särskilt tillgodosett genom attvistelseadressen inte antecknas i folkbokföringen. I RSV:s anvisningar sägshärom: För den som är frånvarande från församlingenmen dock fortfarande bör vara där kyrkobokförd antecknas personens postadress,såvitt den är känd. Adress av vilken kan slutas att personen är intagen förpsykiatrisk vård eller epileptikervård eller på anstalt, som avses i 24 § andrast. FBF, får dock ej antecknas. Kan annan adress - exempelvis till anhörig,förmyndare eller god man - ej anges, göres i sådana fall ingen anteckning om vistelseorten. 5 Uppgiftslämnande i vissa särskilda fall 5.1 Uppgiftertill statens rättsläkarstationer Promemorians förslag om uppgiftsskyldighet till statensrättsläkarstationer tillstyrks utan närmare kommentarer av länsåklagarmyndigheteni län, , hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd,psykiatriska nämnden JO, , CentralorganisationenSACO/SR och . Enligthovrätten för är det diskutabelt om denna skyldighet skall gällaoberoende av syftet med undersökningen, exempelvis om denna skall tjäna sombevisning i en civilrättslig tvist. Det finns skäl som talar för att man ävenpå denna punkt byggde på principen i 36 kap. 5 § ombegränsning av vittnesplikten, Malmökommun framhåller att man i promemorian tydligen har bortsett från att ävenuppgifter från emellanåt rekvireras av rättsläkarstationerna.En regel motsvarande den som föreslås inskränka sjukvårdssekretessen tordedärför vara motiverad, Lagtekniskt förefaller det riktigast att införa en sådanregel i socialtjänstförordningen. Stockholmstingsrätt anmärker att det möjligen kan vara så att även läkare, som förordnatsatt avge utlåtanden enligt 7 § lagen om personundersökning i brottmål (oftaprivatpraktiserande läkare) och att avge rättspsykiatriska utlåtanden, tordevara förhindrade att få uppgifter om tidigare behandling av klienten. Ärförhållandet sådant bör den uppgiftsskyldighet, som föreslås till statensrättsläkarstationer, även omfatta de läkare, som har förordnats att avgeutlåtanden enligt 7 § lagen om personundersökning i brottmål ochrättspsykiatriska utlåtanden. Prop.1981/82:186 204 5.2 Uppgifter för anställning i bevakningsföretag Vad som anförs i promemorian om uppgifter för anställningi bevakningsföretag tillstyrks av sociala centralnämnden i och lämnasutan erinran av övriga remissinstanser. 5.3 Uppgifter för verkställighet av beslut om avvisningeller utvisning Promemorians förslag om uppgiftsskyldighet till polisenför verkstäUighet av beslut om avvisning eller utvisning tillstyrks utannärmare kommentarer av länsåklagarmyndigheten i län, ,i , socialförvaltningen i , CentralorganisationenSACO/SR och professorn och lämnas utan erinran av polisstyrelsen iMjölby polisdistrikt och JO. RÅ har endast den anmärkningen mot förslaget att enligtden nuvarande regleringen i utlänningslagen polisen inte är endaverkställighetsmyndighet. Ändrade regler som innebär att fortsättningsvisverkställighet endast ankommer på polisen har dock föreslagits (Ds A1981:8), Kammarrätten i tillstyrker förslaget om ändring iutlänningslagen. Ändringen får emellertid följande konsekvens. Då enutlänning, som dömts till såväl fängelse som utvisning, håller sig undan föratt hindra verkställighet av fängelsestraff får socialnämnden inte avslöja hansadress för polisen. Om utlänningen däremot avtjänar frihetsstraffet ochdärefter "går under jorden" för att hindra verkställighet avutvisningen, blir nämnden skyldig att röja adressen. Polisstyrelsen i polisdistrikt påpekar att förslagetger polisen en rätt att få uppgifter om en utlännings adress om det behövs förverkställighet av beslut om avvisning eller utvisning. När det gäller övrigaförvaltningsärenden enligt utlänningslagen anges i promemorian att förhandläggningen av dessa erforderliga uppgifter bör kunna inhämtas med denenskildes samtycke. De fall som närmast torde avses är bl. a. om en utlänningansökt om poUtisk asyl och för prövningen av ansökan får sinförsörjning tryggad genom samt polisen under sinärendehandläggning önskar kompletterande upplysningar och därför vill nåkontakt med utlänningen. Enligt polisstyrelsens uppfattning är det angelägetatt det i förslaget till lagstiftning görs klart antingen att sådana uppgifterinte kan anses utgöra men för utlänningen eller hellre att lagrummet formulerasså att polisen ges en rätt att få del av de harmlösa uppgifter det här gäller.Paragrafen i utlänningslagen bör sålunda i första hand utformas på ett sådantsätt att därav franngår att polisen har en ovillkorlig rätt att få del avadressuppgifter om detta behövs för handläggningen av ett förvaltningsärendeenligt utlänningslagen. tillstyrker förslaget att det iutlänningslagen förs in en bestämmelse om att en socialnämnd skall på begäranav en polismyndig- Prop.1981/82:186 205 hetlämna denna uppgifter om en utlännings adress, om uppgifterna behövs förverkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning. - Invandrarverketdelar däremot inte den uppfattning som framförs i promemorian, att polisen ochverket i andra utlänningsärenden skall vara beroende av den enskildes samtyckedå uppgifter skall inhämtas från socialtjänstmyndigheter. anserdärför att det i utlännings- och medborgarskapslagstiftningen bör föras in enbestämmelse av innebörd, att en socialnämnd skall på begäran av invandrarverketeller en polismyndighet lämna dessa uppgifter om en utlänning uppburitsocialhjälp och om dennes personliga förhåUanden i övrigt, om uppgifternabehövs i ett ärende om uppehållstillstånd eller i ett ärende om naturaUsation. Invandrarverketredovisar utförligt för gällande utlännings- och medborgarskapslagstiftning.Av denna framgår enligt verket att en prövning av en ansökan omuppehållstillstånd eller naturaUsation skall grundas på bl. a. uppgifter omsökandens försörjning men också andra uppgifter om sökandens personligaförhållanden. Sökandens egna uppgifter i dessa avseenden kan inte ensammagodtas. och polisen är därför beroende av uppgifter från andramyndigheter, främst försäkringskassor, kronofogdemyndigheter ochsocialtjänstmyndigheter. Eftersom det som regel är omöjligt att på förhand vetaom eventuella uppgifter hos dessa myndigheter rörande en sökande kan habetydelse i ärendet hos verket, måste uppgifter infordras i aUa ärenden av denhär typen.