prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — Däremot måste det finnas"särskilda skäl" för att en kvinna, som har förvärvat mannensefternamn, skall få behålla detta namn i ett nytt äktenskap. Ommakarna - i enlighet med vad som har förordats - ges lika rätt attförvärva varandras efternamn, bör också reglerna om rätten att behälla ett namnsom har förvärvats på detta sätt vara lika för dem båda. Liksom gäller f. n.bör principen vara att den som har förvärvat den andra makens efternamn fårbehålla detta namn sedan äktenskapet har upplösts. Frågan är emellertid omdetta bör gälla även efter det att maken gifter om sig. Ioch för sig kan det synas naturligt att den som ingår ett nytt äktenskap hellrevill få namngemenskap i det nya äktenskapet än att fortsätta att bära detefternamn som han eller hon har förvärvat i det tidigare äktenskapet. Det är åandra sidan tydligt att den som har blivit känd under detta senare namn kan haett intresse av att behålla det namnet även om han eller hon gifter om sig.Också önskemålet att ha samma efternamn som barnen i det tidigare äktenskapetkan tala i denna riktning. Medhänsyn till detta bör den omgifta maken ha full valfrihet att behålla detefternamn som han eller hon har förvärvat i det fidigare äktenskapet eller attta det efternamn som den nya maken bär. I enlighet med den fidigare förordadeordningen att var och en av makarna enligt huvudregeln behåller sitt efternamnbör dock den omgifta maken automatiskt behålla sitt efternamn från det tidigareäktenskapet, om inte maken med den nya makens samtycke anmäler att han ellerhon vill ha dennes efternamn som gemensamt namn. Däremotbör den som har förvärvat ett efternamn i ett tidigare äktenskap inte kunnaföra över detta namn på maken i ett nytt äktenskap. Annars skulle namnkretsentänjas ut på ett sätt som alltför mycket kunde urholka släktnamnsbegreppet. Föratt detta begrepp skall bevara något av sitt egentliga innehåll bör en gränssättas här. En fråga av annat slag är emellertid om barn i det nya äktenskapetskall kunna ta ett efternamn som en förälder har förvärvat i ett tidigareäktenskap. Den frågan behandlas i avsnitt 2.3. Det kanfilläggas att de regler som har förordats beträffande en makes rätt attbehålla ett efternamn som har förvärvats i ett upplöst äktenskap överensstämmermed de regler som har antagits i och och som f. n. övervägs iFinland. Sammanfattning av skälen: Båda makarna i ett äktenskap börha lika rätt att förvärva den andra makens efternamn. Det innebär att denbegränsning som f. n. gäller för mannen att förvärva kvinnans efternamn bör tasbort. Och om äktenskapet upplöses bör makarna ha samma rätt att behålla detnamn som de kan ha förvärvat i äktenskapet. Denna rätt bör i princip varaoinskränkt även i fall då en make gifter om sig. För detta talar att maken kanha blivit känd under det förvärvade namnet och att maken kan vilja behållanamngemenskap med barn i det fidigare äktenskapet. Däremot finns det inteanledning att maken skall kunna föra över det förvärvade namnet fill en nymake. 2.2.3 Rätten att ta tillbaka ett tidigare efternamn Departementsförslaget: En make som har förvärvat den andramakens efternamn får när som helst genom anmälan till pastorsämbetet tatillbaka ett efternamn som han eller hon senast har burit som ogift. Utredningens förslag: Överensstämmer meddepartementsförslaget utom så till vida att en make enligt utredningens förslag skallnär som helst kunna ta tillbaka också ett efternamn som han eller hon har förvärvati ett tidigare äktenskap (se betänkandet s. 92). Remissinstanserna: Utredningens förslag godtas allmänt (sebil. Skäl för departementsförslaget: Enligt namnlagkan en gift kvinna, som har förvärvat mannens efternamn, under äktenskapet tatillbaka ett efternamn som hon har burit tidigare, om patent- ochregistreringsverket tillåter det. För sådant fillstånd krävs att det finnssärskilda skäl. Sedan äktenskapet har upplösts kan kvinnan utan begränsning tatillbaka det efternamn som hon hade som ogift. I detta fall räcker det med enanmälan till pastorsämbetet. Vill hon ta tillbaka något annat efternamn, gälleremellertid huvudregelnom tillstånd av patent- och registreringsverket. Har mannen i Barns efternamnäktenskapet förvärvat kvinnans efternamn efter ansökan hos patent- ochregistreringsverket, kan han ta tillbaka sitt tidigare namn endast efter en nysådan ansökan. Denordning som har förordats i det föregående innebär att makarna i ett äktenskap harsamma möjligheter att förvärva den andra makens efternamn och att behålla dettanamn även sedan äktenskapet har upplösts. Också när det gäller rätten att tatillbaka ett efternamn som maken har burit tidigare bör reglerna vara lika förbåda makarna. Detfinns knappast anledning att uppställa några spärrar för makarnas rätt att närsom helst under äktenskapet eller sedan detta har upplösts ta fillbaka ett namnsom de senast har burit som ogifta. Så gäller också enligt de regler som harantagits i och . Enligt dessa regler kan en make också ta tillbakaett efternamn som han eller hon har förvärvat i ett tidigare äktenskap mendärefter bytt fill den nya makens efternamn. Hänsyn fill den fidigare makentalar dock för att en sådan återgång till ett giftasnamn, liksom , börkunna ske endast efter ansökan hos patent- och registreringsverket och bara omdet finns särskilda skäl. Sammanfattningav skälen: Var och en av makarna bör utan inskränkning kunna ta fillbaka ettefternamn som han eller hon senast har burit som ogift, oberoende av omnamnbytet sker under äktenskapet eller sedan detta har upplösts. Däremot börinte en make utan vidare kunna ta tillbaka ett efternamn som han eller hon harförvärvat i ett fidigare äktenskap. 2.3.1Förvärv av efternamn vid födelsen Departementsförslaget:Om föräldrarna har samma efternamn när barnet föds, får barnet det namnet vidfödelsen. Har föräldrarna oUka efternamn, förvärvar barnet vid födelsen det avnamnen som anmäls till pastorsämbetet. Genom en sådan anmälan kan barnet vidfödelsen även förvärva ett namn som någon av föräldrarna senast har burit somogift. Om någon anmälan inte görs efter barnets födelse, ansesbarnet vid födelsen ha förvärvat moderns efternamn. Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med departementsförslaget (se betänkandets. Remissinstanserna:Bland remissinstanserna bryter sig åsikterna i flera avseenden. Framför alltriktas kritik mot den föreslagna hjälpregeln om att barnet förvärvar modernsefternamn, om någon anmälan inte görs efter födelsen (se bil.3 avsnitt 4). Prop.1981/82:156 24 Skäl för departementsförslaget: Som nämnts i avsnitt 2.2.1har de flesta Barns efternamn makar i ett äktenskap f. n. samma efternamn.En sådan ordning torde bli vanlig även i fortsättningen. Vilket namn sommakarnas barn skall ha är då i de allra flesta fall inte något problem.Huvudregeln bör i detta fall vara att barnet vid födelsen automatiskt förvärvarföräldrarnas efternamn. De nya regler som har förordats för makar kanemellerfid medföra att det blir vanligare att makarna inte harsamma efternamn. Och när föräldrarna inte är gifta med varandra torde detliksom nu vara regel att de har olika efternamn. Frågan är då vilket avföräldrarnas namn som barnet skall ha. De nuvarande reglerna är på denna punkt inkonsekventa. Deinnebär nämligen att barn fill ogifta mödrar automatiskt får moderns namn,medan barn fill gifta mödrar får faderns namn. På andra områden har en strävani senare tids lagsfiftning, t. ex. beträffande barns arvsrätt, varit att sålångt möjHgt behandla alla barn lika oavsett om deras föräldrar är gifta ellerinte. Denna utveckling får ses bl. a. mot bakgrund av att många barn i dagväxer upp i familjer där föräldrarna bor tillsammans med varandra utan att varagifta men där förhållandena i övrigt inte på något avgörande sätt skiljer sigfrån den familjebildning som uppkommer i äktenskap. Starka skäl talar för att denna utvecklingslinje börföljas också inom namnrätten. Vidare bör reglerna, som fidigare har sagts, sålångt möjligt vara könsneutrala, dvs. inte automatiskt ge företräde åt endastden ena förälderns namn. Den naturliga lösningen synes vara att i första handöverlämna åt föräldrarna själva att avgöra vilket av deras efternamn barnetskall bära. Ett gott stöd för en sådan lösning utgör resultatet av densociologiska undersökning som har nämnts i avsnitt 2.2.1. Därvid uttalade sigde allra flesta för att föräldrar som har olika efternamn skall ha rätt attutan någon automatisk huvudregel fritt välja vilket av deras efternamn barnetskall ha (se betänkandet s. 70). För barn vars föräldrar har olika efternamn börhuvudregeln därför vara att barnet får det efternamn som föräldrarna anmälertill pastorsämbetet. För det fall att föräldrarna inte kan komma överens ellerom de av andra skäl inte gör någon sådan anmälan behövs emellerfid enhjälpregel, Vid utformningen av denna regel bör beaktas att det kan förekommafall dä faderskapet till ett barn som har fötts av en ogift mor inte ärfastställt. Och även om det är klarlagt vem som är far till ett barn vars morinte är gift kan det av praktiska skäl ligga närmast till hands att barnet idetta fall, liksom f. n., bär moderns efternamn. För att hjälpregeln skallkunna tillämpas på samma sätt, oavsett om barnets föräldrar är gifta medvarandra eller ej, har den därför i utredningens förslag getts utformningen attbarnet förvärvar moderns efternamn om någon anmälan inte görs. Flera remissinstanser har reagerat starkt mot en sådanregel, som enligt deras mening bryter mot en gammal tradifion. Mot detta kanemellertid invändas att regeln, lika litet som när det gäller valet av makarsefternamn. 1981/82:156 25 hindrar dem som så önskar att hålla sig fill ett mertraditionsenligt Barns efternamn namnskick. Det är först när föräldrarnaavstår från att utnyttja denna möjlighet som hjälpregeln är avsedd att trädafill. De betänkligheter som remissinstanserna har fört fram hardärför inte så stor bärkraft. I vart fall måste de anses väga mindre tungt ände fördelar som det innebär att samma hjälpregel kan tillämpas på alla barnoavsett om deras föräldrar är gifta eller ej. Regeln bör därför utformas ienlighet med utredningens förslag och alltså innebära att moderns efternamn fårföreträde i de fall föräldrarna inte ger till känna någon egen vilja om vilketnamn barnet skall ha. För att inte namnfrågan skall hållas svävande hur längesom helst bör en tidsfrist uppställas för föräldrarnas anmälan. I och för sigskulle det vara en fördel om frågan redan är avgjord när barnet föds, så attbarnet då kan få ett efternamn, Det är också en del remissinstansersom har förordat att föräldrarna skall göra sin anmälan senast när barnet föds.Det torde emellertid finnas åtskilliga föräldrar som inte är beredda attomedelbart vid barnets födelse, och ännu mindre , ta ställning tillvilket efternamn barnet skall ha. Och det kan knappast anses lämpligt att låtahjälpregeln slå fill innan föräldrarna har hunnit bestämma sig. Med en sådanordning skulle barnets efternamn få bytas ganska kort fid efterfödelsen. Föräldrarna bör alltså få en respittid innan hjälpregeln träder ifunkfion. Enligt utredningens förslag skall föräldrarna ha sexmånader på sig från barnets födelse att anmäla vilket efternamn barnet skallha. Denna tid överensstämmer med den som gäller för anmälan av förnamn ochsom bör behållas också i fortsättningen. Det synes lämpligt att ha samma fidsfristför de båda angivna fallen. Anmälningsfristen bör därför även när det gällerefternamn bestämmas . Någon risk för identifikationsproblemtill följd av att namnfrågan kan hållas öppen torde knappastuppstå. De regler som har förordats överensstämmer med dem somhar antagits i och . De regler som f. n. övervägs i harsamma innebörd med det undantaget att möjligheten att välja mellan föräldrarnasolika namn är begränsad då gifta föräldrar har ett barn som bärnågot av deras namn. Det nya syskonet får då automafiskt samma namn. En särskild fråga är om föräldrarna som efternamn för sinabarn skall kunna anmäla ett namn som någon av föräldrarna har förvärvat genomett fidigare äktenskap (s. k. giftasnamn). Enligt namnlag gäller attett barn fill en kvinna, som inte är gift när barnet föds, automatisktförvärvar det namn som modern dä bär även om detta är ett giftasnamn. Barnetkan också genom anmälan till pastorsämbetet ta faderns namn, oavsett om det ärett giftasnamn eller ej. Och barn till gifta föräldrar förvärvar automafisktfaderns efternamn, även om detta är ett giftasnamn som fadern har förvärvatgenom ansökan hos patent- och registreringsverket. 1981/82:156 26 Utredningens förslag innebär att föräldrarna som efternamnför barnet efternamn skall kunna anmäla även ett giftasnamn som någonav dem bär när barnet föds. För barn vars föräldrar är gifta med varandra ärdetta en nyhet på så sätt att barnet skulle få rätt att ta ett giftasnamn sommodern bär. En del remissinstanser har kritiserat att barn till giftaföräldrar skall kunna förvärva ett giftasnamn som modern bär och menar attdetta alltför mycket strider mot det tradifionella släktbegrepp som f. n.ligger fill grund för namnlagstiftningen. Man kan emellerfid inte bortse frånatt de nuvarande principerna leder till mindre önskvärda resultat. De stårsålunda i uppenbar strid med önskemålet att man skall göra så liten skillnadsom möjligt mellan barn vars föräldrar är gifta med varandra och barn varsföräldrar inte är det. Principerna är inte heller förenliga med senare fidssträvan att ge uttryck för en lika värdering av kvinnor och män. En lösning, som både tillgodoser önskemålet omsläktstabilitet och är förenlig med principen om likhet mellan könen och enlika behandhng av alla barn, skulle i och för sig vara att helt uteslutamöjligheten för barn att förvärva en förälders giftasnamn. En sådan lösningskulle emellerfid medföra en klar försämring i förhållande till vad som nugäller, särskilt i fall då föräldrarna inte är gifta med varandra. Sålundaskulle ett barn fill en frånskild mor, som bär ett tidigare förvärvatgiftasnamn, inte automatiskt få samma namn som modern. För att få namngemenskapskulle modern vara tvingad att byta namn. Även i fall då föräldrarna är giftamed varandra skulle det kunna uppstå olägenheter om deras barn inte får ta enförälders giftasnamn. Om båda föräldrarna har varit gifta tidigare och därvidförvärvat ett giftasnamn, skulle namngemenskap med barnen kunna erhållas endastgenom att en av föräldrarna byter namn. Det kan vidare vara önskvärt att halvsyskonsom lever tillsammans får samma efternamn. Även en sådan ordning kan främjas,om barn fill gifta föräldrar kan få moderns giftasnamn. barn tillmodern kan ju ha fått det namnet. Övervägande skäl talar alltså för att ett barn vidfödelsen skall kunna förvärva ett efternamn som någon av föräldrarna då bär,oavsett hur detta namn har förvärvats. Däremot finns det inte anledning attbarnet skall kunna förvärva ett giftasnamn som någon av föräldrarna har burittidigare men inte längre bär när barnet föds. En annan fråga är om barnet vid födelsen skall kunnaförvärva ett efternamn som någon av föräldrarna fidigare har burit som ogift.F. n. finns inte någon sådan möjlighet. Inte heller efter födelsen har barneten obegränsad rätt att byta fill ett sådant namn, utom då modern inte var giftvid barnets födelse men bar ett tidigare förvärvat giftasnamn (se avsnitt 2.3.2). Enligt utredningen bör ett barn redan vid födelsen iprincip ha rätt att förvärva ett efternamn som någon av föräldrarna fidigarehar burit som ogift. Denna uppfattning har kritiserats av någraremissinstanser, som a. möjligheternaatt välja mellan olika efternamn bör begränsas till de namn som föräldrarna bärnär barnet föds. Till förmån för utredningens förslag talar emellertid att barnredan i dag, som har nämnts, i varje fall efter födelsen kan byta fillmoderns namn som ogift. I fall då det redan vid födelsen föreligger ettönskemål att barnet skall bära detta namn synes det vara en onödig omgång attbarnet först förvärvar ett annat efternamn för att därefter byta detnamnet till moderns namn som ogift. Barnet bör därför redan från början kunnaförvärva det namn som modern senast har burit som ogift. En motsvarandemöjlighet bör då finnas även när fadern vid barnets födelse bär ett namn somhan har förvärvat genom äktenskap. Sammanfattning av skälen: Reglerna om barns namnförvärvbör så långt möjligt vara könsneutrala, dvs. inte automafiskt ge företräde åtendast den ena förälderns efternamn. I första hand bör alltså föräldrarnasjälva, när de bär olika namn, ta ställning till vilket av namnen som barnetskall ha. För det fall att de inte gör det inom - -från barnets födelse behövs en hjälpregel. För att barn skall behandlas likaoavsett om deras föräldrar är gifta eller inte bör hjälpregeln peka ut modernsnamn som efternamn för barnet. Det bör inte finnas några begränsningar i valet mellan deefternamn som föräldrarna bär vid barnets födelse. Ett barn bör alltså kunnaförvärva även ett efternamn som någon av föräldrarna har förvärvat i etttidigare äktenskap, liksom ett namn som de senast har burit söm ogifta. 2.3.2 Byte till förälders efternamn Departementsförslaget: Den som vill byta sitt efternamntill ett efternamn som bärs av någon av föräldrarna kan göra det genom anmälantill pastorsämbetet. Har föräldern förvärvat sitt efternamn genom äktenskap mednågon annan än den andra föräldern, krävs samtycke från maken i detäktenskapet. Genom en anmälan kan byte även ske till ett namn som någon avföräldrarna senast har burit som ogift. En sådan anmälan görs av barnetsvårdnadshavare. Är barnet krävs samtycke av barnet till namnbytet.Vidare krävs att den förälder vars namn barnet bär samtycker fill bytet. Annarsfår namnfrågan prövas av domstol. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort sett med departementsförslaget.Enligt utredningen bör det dock krävas samtycke av barn endast när barnet äröver . Utredningen anser att vårdnadshavaren i övrigt ensam bör kunnafatta beslut i namnfrågan och föreslår därför inte någon regel om samtycke frånen förälder som ej är vårdnadshavare eller om prövning av domstol (sebetänkandet s, 108-110). Prop, 1981/82:156 28 Remissinstanserna:Utredningens förslag tillstyrks i allmänhet, även om Barns efternamn invändningar riktas mot deolika möjligheter till namnbyten som förslaget Vidare framförsbetänkligheter mot att vårdnadshavaren ensam skall få bestämmanderättennär det gäller namnbyte för ett barn . Flera remissinstanseranser slutligen att samtycke bör krävas av barn som har fyllt (se bil. 3avsnitt 1, 4, 9.2-9.3 och 9.6). Skälför departementsförslaget: Enligt namnlag kan ett barn, vars föräldrarvar gifta med varandra när barnet föddes och som därför har förvärvat fadernsefternamn vid födelsen, byta detta namn till det efternamn som modern bar somogift. Den som är kan ta detta namn genom anmälan tillpastorsämbetet, om domstol har funnit att namnbytet är förenligt med barnetsbästa. Den som är kan få moderns namn som ogift efter beslut avpatent- och registreringsverket, om det finns särskilda skäl. Den som vill bytasitt namn fill ett giftasnamn som modern bar när barnet föddes kan, oavsett omhan eller hon är , få detta endast om det finns synnerliga skäl. Barn,vars föräldrar inte var gifta med varandra när barnet föddes och som enligtnuvarande regler därför har förvärvat moderns efternamn vid födelsen, kanenligt namnlag byta detta namn fill faderns efternamn genom en anmälanhos pastorsämbetet. Och om barnets föräldrar gifter sig med varandra efterbarnets födelse men innan det har fyllt , får barnet då automatisktfaderns efternamn. Det saknar i dessa fall betydelse om detta namn är ettgiftasnamn som fadern har förvärvat före barnets födelse. Däremot kan barnet iett sådant fall inte byta till faderns efternamn som ogift, om inte patent- ochregistreringsverket finner att det föreligger synnerliga skäl. Har barnet vidfödelsen förvärvat ett giftasnamn som modern då bar, kan barnet emellertiddärefter byta till moderns efternamn som ogift genom anmälan tillpastorsämbetet. Denuvarande reglerna om familjerättsliga namnbyten för ett barn är, som synes,ganska komplicerade. Det hänger bl. a. samman med den skillnad som hargjorts i namnrättsligt hänseende mellan barn vars föräldrar är gifta medvarandra och barn vars föräldrar inte är det. Regleringen är också en följd avatt det f. n. finns ganska begränsade möjligheter att vid barnets födelse väljamellan de namn som föräldrarna då bär eller fidigare har burit. Deregler om barns förvärv av efternamn vid födelsen som har förordats i avsnitt2.3.1 innebär att det inte längre skall finnas några begränsningar i valetmellan de namn som föräldrarna då bär. Det gäller även om detta namn är ettgiftasnamn. Och enligt de förordade reglerna skall det även vara möjligt förett barn att vid födelsen förvärva ett efternamn som någon av föräldrarnasenast har burit som ogift. I princip finns det knappast något bärande skältill att ett barn därefter skulle ha mindre möjligheter att ta något av dessanamn. Ett barn bör alltså genom anmälan till pastorsämbetet kunna Prop.1981/82:156 29 bytasitt efternamn till något annat namn som barnet hade kunnat förvärva Barnsefternamn I fråga om giftasnamn som barnet inte har förvärvat vid dennafidpunkt utan senare vill byta till sig bör dock lämphgen krävas att den somtidigare har varit gift med barnets förälder samtycker till namnbytet. Vidarebör barnet inte kunna byta till ett giftasnamn som barnets förälder självhar bytt bort efter födelsen. Utredningenhar diskuterat om det bör finnas någon spärr för rätten att på detta sätt bytamellan föräldrarnas efternamn ett obegränsat antal gånger. Utredningen harvisserligen för sin del avfärdat denna tanke, men frågan har sedan återkommitunder remissbehandlingen. Klartär att en möjlighet för en och samma person att byta efternamn kankomma i strid med intresset av namnstabilitet. Som utredningen har framhållitkan emellerfid en spärr mot ett visst antal namnbyten ibland hindra välgrundadebyten. Som exempel kan nämnas att föräldrarna har anmält ett eller fleranamnbyten för ett barn medan det är underårigt och att barnet när det kommerfill vuxen ålder vill ta tillbaka ett tidigare namn eller byta till ett namnsom någon av föräldrarna senast har burit som ogift. De besvär av främstprakfisk art som normalt följer med ett namnbyte, särskilt för vuxna, kan antasvara tillräckliga för att i regel avhålla från sakhgt ogrundade namnbyten. Såtill vida bör dock en spärr uppställas att ett barn som en gång har bytt namninte skall kunna byta tillbaka till detta namn, om inte någon av föräldrarnaalltjämt bär det namnet eller senast har burit det som ogift. Liksomgäller f. n. bör en anmälan till pastorsämbetet om namnbyte för ett barn under18 år göras av barnets vårdnadshavare. Vidare bör krävas att barnet självt harsamtyckt till namnbytet när barnet har nått en sådan mognad att det kansjälvständigt ta ställning till namnfrågan. Som en del remissinstanser harvarit inne på synes åldersgränsen lämpligen kunna sättas fill , liksomenligt bl. a. de nya namnreglerna i och . Omen förälder själv byter namn efter ett barns födelse, kan naturligtvis ocksåbarnet vilja gå över till detta namn. F. n. har barnet i allmänhet även rättatt göra det. Särskilda regler gäller emellertid för det fall att barnets morsenare gifter sig med någon annan än barnets far och därvid förvärvar den nyemakens efternamn. Barnet kan då, om det är , genom anmälan tillpastorsämbetet byta till styvfaderns namn. En förutsättning är dock attstyvfadern samtycker till detta och domstol har funnit att namnbytet ärförenligt med barnets bästa. Domstolen skall därvid höra den förälder vars namnbarnet bär. I rättspraxis har ganska stränga krav uppställts för namnbyte styvfaders namn i fall då barnet bär sin fars namn och denne inte går med pånamnbytet. Ettbarns intresse av att ha namngemenskap med en förälder motiverar att, omföräldern gifter sig med någon annan än barnets andra förälder och tar den nyamakens efternamn, också barnet kan byta till detta namn genom anmälan tillpastorsämbetet. Av hänsyn till den nya maken - styvföräldern -