prop · G503100 · 1981-12-31 00:00:00 — Avsikten är attriksdagen skall föreläggas ett förslag till skärpta åtgärder mot s.k. piratkopiering.Till grund för övervägandena liggerpromemorian (Ds Ju 1981:7) Skärpta åtgärder mot upphovsrättsintrång. Bland kommittéerinom ansvarsområde med uppdrag som rörbekämpandet av ekonomisk brottslighet kan till en början nämnasförmögenhetsbrottsutredningen (Ju 1976:04), i vars uppdrag bl.a. ingår att se överstraffskalorna såvitt gäller förmögenhetsbrott i allmänhet och att undersökabehovet av en straffrättslig reglering beträffande datamissbruk.Fängelsestraffkommittén (Ju 1977:04) ser över straffskalorna över hela fältet.Viteskommittén (Ju 1979:01) överväger i vad mån åtgärder bör vidtas för atteffektivera vitesinstitutet, i synnerhet när det gäller byggnads- ochhälsovårdslagstiftningens område. (Ju 1971:06) arbetefortsätter, och bland andra utredningar som har uppdrag av intresse isammanhanget kan nämnas utredningen (Ju 1979:09) om skydd för företagshemligheter. hartillkallats en kommitté med uppgift att förutsättningslöst ta ställning tilldet allmänna behovet av och de principiella och praktiska aspekterna päutvidgade regler om näringsförbud mot oseriösa näringsidkare som pä ettkvalificerat sätt har dokumenterat att de inte är beredda att följa de reglersom gäller för verksamheten. Sådana förbud, som f.n. kan förekomma endastenligt konkurslagstiftningen, skulle kunna vara ett verksamt medel föratt motverka systematiskt överträdande av skatte- och uppbördslagstiftningeneller av den lagstiftning som gäller arbetarskydd, valuta, miljövård,konsumentskydd eller illojal konkurrens. I enlighet med vadsom har förutskickats i prop. 1979/80:143 och 1980/81:146 är avsikten att ettförslag om att alla aktiebolag måste ha kvalificerad revisor skall föreläggas undervåren 1982. Prop.1981/82:100 Bilaga 5 26 ningarna för en sådan reform föreligger nämligen numera,eftersom de s.k. 5.000-kronorsbolagen har försvunnit och antalet aktiebolag alltså harreducerats.En undersökning av tillgängen på kvalificerade revisorer sker f.n. genomkommerskollegiums försorg. kommer enligt vad som planeras inomjusfitiedepartementet också att utarbetas en departementspromemoria medförslag till ändringar i lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m. Inom budgetdepartementetsansvarsområde ser den förut nämnda utredningenom säkerhetsåtgärder i skatteprocessen f.n. över frågan om man bör utvidgareglerna om i vilka fall en fysisk eller juridisk person kan åläggas solidarisk betalningsskyldighet förskatter och avgifter. Samma utredningöverväger om man bör införa en allmän kontrollag med gemensamma regler för hela skatte- och avgiftsområdetoch vissa ökade kontrollbefogenheterför myndigheterna. Betänkanden i dessa ämnen beräknas föreligga /83. (Fi 1975:06). som gör en allmän översyn av skattetillägg och förseningsavgifter,väntas komma med ett betänkande . Bl.a. övervägs frågan ominförandet av högre skattetilläggi grova fall av skatteundandragande. En särskildutredare (1981:35) fillkallades för att se över frågan om man -efter förebild av rutinerna i bl.a. - bör införaett särskilt kontrollförfarande när de statliga myndigheterna anlitarentreprenadföretag eller annars upphandlar tjänster. Utredningen beräknas inomkort avsluta sitt arbete, och ett regeringsförslag i ämnet torde kunna föreligga . Vidare bör nämnasatt det inom budgetdepartementet pågår överväganden om lämpliga åtgärder för attfrigöra resurser från den rutinmässiga deklarationsgranskningen för att kunna sätta in dem motskattebrottsligheten. Bland övervägandeninom andra departement än justitie- och budgetdepartementen som är av intresse i dettasammanhang kan nämnas att det inom har utarbetats enlagrådsremiss med bl.a. förslag till skärpta straffbestämmelser påförbudsområdet inom konkurrenslagstiftningen.Skärpningarna hänför sig tillanbudskartellförbudel och bruftoprisförbudet.Även straffskalorna ändras i skärpande riktning. Vidare är avsikten att frågan om nya reglerbeträffande lotteri och spel liksom ifräga om straffansvar för brott mot dessa regler och för dobbleri skall behandlas i en proposition pågrundval av betänkandet (SOU 1979:29 och 30) Lotterier och spel. Även enpromemoria från BRÅ (PM 1979:4)Dobbleri, som delvis redan har föranlett lagstiftning, är av intresse isammanhanget, liksom en av kommundepartementet publicerad promemoria om kontroll över spelhallar (Ds Kn1981:19). Inom handelsdepartementetförbereds också en proposition med förslag om ökade befogenheter för personal tillhörandekustbevakningen att göra ingripandentill sjöss, bl.a. vid dumpning avavfall och annan vattenförorening från fartyg. 1981/82:100 Bilaga 5 27 Inomekonomidepartementets verksamhetsområde arbetar bl.a. valutakommittén (E1977:03), som har ålagts att ta upp frågor om effektivare brottsbekämpning påvalutaområdet. I kommitténs uppdrag ingår att göra en bedömning i vad månvalutareglerande åtgärder bör gälla för handeln med guld. Kommittén beräknas slutförasitt uppdrag under är 1982. Såvitt gäller områdehar en departementspromemoria angående avgifter för olovliga oljeutsläpp m.m.nyligen publicerats (Ds K 1981:8), och vad gäller socialdepartementetsområde kan särskilt nämnas att en särskild utredare (1981:04) hartillkallats för att göra en översyn av debiterings- och uppbördssystemet förarbetsgivaravgifter. Avsikten är att det nya systemet skall utformas så attavgiftsuppbörden effektiveras och samordnas med källskattekontrollen. Därmedkommer ocksåmöjligheterna till avgiftsundandraganden att minska starkt. Jag villavslutningsvis nämna att samordningsorganet för alkoholfrågor i sin slutrapport har uppmärksammat vissamissförhållanden av ekonomisk art inom restaurangnäringen. Sammantagna med deåtgärder som har vidtagits innebär de insatser som ytterligareplaneras att ett starkt system förbekämpande av den ekonomiska brottsligheten kommer att ha byggts upp. Vi måste emellertid ständigtvara på vår vakt så att inte dessa ioch för sig viktiga åtgärder leder till att vi får ett övervakarsamhälle. Inom kriminologin är det vanligt aU mantalar om s.k. kontrollskadeeffekter,dvs. negafiva effekter som följer av en skärpt och ökad kontroll av i och för sig icke önskvärda beteenden. Dennaaspekt måste enligt min meningständigt hållas i minnet under den fortlöpande översyn av systemet som pågår. Rättssäkerhet och personlig integritetär värden som ständigt måstetryggas. Annars kan kontrollskadorna bli lika kännbara som den brottslighetsom kontrollen syftar till att förebygga. Ungdomsbrottslighetensutveckling har varit ett återkommande tema i den allmännadebatten. Fastän den officella kriminalstatistiken är så utformad att den inteomfattar ungdomar under straff-barhetsåldern anses det inte råda någon tvekan om attbrottsligheten bland barn och ungdom med tillfälliga avbrott har ökat under desenaste decennierna. I stor utsträckning bedöms ökningen hänförlig tillåldrarna mellan tolv . På senare är har man dock kunnat notera en viss avmattning iökningstakten. I har manföretagit en omfattande forskning kring ungdomskriminaliteten och dess orsaker. Några enklaoch entydiga svar har inte erhållits. Mycket talar dock för att den nämndaökningen förklaras av 1981/82:100 Bilaga 5 28 förändringar i vad jag förut har kallattillfällesstrukturen liksom i den s.k. socialakontrollen. Ofta kommer viss osäkerhet till uttrycknär det gäller frågan vilka åtgärder somhär bör sättas in i särskilda fall. Det synsättet har framförts att det ofta är en fördel om samhället ingriper iså liten utsträckning som möjligt,eftersom ingripandena ibland anses kunna få direkt negativa verkningar: man har brukat tala om den s.k.stämplingseffekten. Häremot har emellertid invänts att det är av stor betydelseatt en reaktion - från samhället eller enskilda - kommer till stånd när denormer överträds som samhället harställt upp, inte minst med hänsyn tillvikten av att för barn och ungdommarkera gränsen mellan tillåtet och otillåtet handlande. Redan det förhållandet att en utredning sker i sådana fallhar bedömts ha ett visst pedagogiskt värde. De problem som i korthet har berörtshar behandlats närmare av BRÅ:s arbetsgrupprörande samhället och de unga lagöverträdarna. Gruppen har bl.a. haft till uppgift att överväga frågan om polisen undervissa förutsättningar skall kunna utreda brott även när de har begåttsav barn som inte har fyllt och alltså inte är straffmyndiga, enordning som redan nu tillämpas på sina håll. Dessa överväganden skall ses bl.a.mot bakgrund av de svåriösta situationersom kan uppkomma när det är avbetydelse för de sociala nämndernas bedömning om barn har gjort sig skyldiga till mera svårartad brottslighet men någon närmare utredning härom i praktiken inte kan åstadkommas.Nämndernas personal har nämligeninte utbildning för att göra brottsutredningar, och det har också gjortsgällande att sådana uppgifter inte är väl förenliga med personalens yrkesroll. Arbetsgruppen har slutfört sitt arbete, ochett förslag i ämnet är att vänta . Klart är emellertidatt åtgärder av det slag som har nämnts nu endast kan utgöra enförhållandevis liten del av samhällets insatser mot ungdomsbrottsligheten. Detär den förebyggande verksamheten som har primär betydelse. Här knyts storaförhoppningar till den nya sociallagstiftningen, som skall börja fillämpas . Menjag tror också att det ligger en farai att se ungdomsbrottsligheten som ett problem huvudsakligen för det allmänna och dess myndigheter. Ettgrundläggande ansvar vilar påföräldrar och andra vuxna. En gammal.sanning är ju att det inte bara är de vuxnas ord utan i ännu högre grad derashandlingar som.i praktiken blir vägledande för barn och ungdomar. På samma sätt somvid förra årets budgetbehandling gäller även nu att det statsfinansiellaläget inte medger något nettotillskott av tjänster för polisens del. Tillföljd av att det har antagits ett stort antal aspiranter vid polishögskolankommer antalet faktiskt verksamma Prop.1981/82:100 Bilaga 5 29 poliser ändå att öka. För att bl.a. pensionsavgångarskall kunna ersättas kommer jag i det följande att föreslå en rekrytering av400 aspiranter till . I ett läge dåresurserna är begränsade är det givetvis särskilt angeläget att man tar tillvarapolisens arbetskraft på bästa sätt. Det är mot denna bakgrund som manskall se de omfördelningar somjag enligt vad som förut delvis har berörts kommer att föreslå. Idet föregående har jag också uttalat migbeträffande de generella prioriteringsfrågor som är av betydelse bl.a.för polisens del. Särskilt storaförväntningar bl.a. från de angivna synpunkterna knyts nu till resultatet avdet arbete som bedrivs av polisberedningen (Ju 1981:02). Åt denna haranförtrotts att prakfiskt sörja för genomförandet av det principbeslut om enreform av polisväsendet som i stor enighet fattade under våren.Till de på beredningen ankommande frågor somjag fäster särskild vikt vid hörutformningen av en elastisk beslutsstruktur för polisväsendet. Denna bör göra detmöjligt att på en gång tillgodose intresset av att den grundläggande inriktningen av polisensinsatser vid behov skall kunna bestämmas av statsmakterna i fastare former änhittills och önskemålet om att länsstyrelserna och polisstyrelserna i högre grad änf.n. skall få ettsjälvständigt ansvar för att förverkliga statsmakternas beslut och i övrigt anpassa verksamheten till regionalaoch lokala förhållanden. Viktigt ärockså att man i enlighet med de riktlinjer som anges i det nämnda principbeslutet åstadkommer en mera ändamålsenligordning för ledning av den personal som avdelas för regional verksamhet, sä attönskemålen om samverkan och effektivitet i det löpande arbetet tillgodoses. Jag vill här ocksånämna att polisberedningen har till uppgift att utforma ett förslag fill en polislagi vilken de grundläggande reglerna om polisens uppgifter, organisation och befogenheter förs samman. Denna del av beredningens uppdrag är av särskild vikt med hänsynfill intresset av att regleringen avpolisens ingreppsbefogenheter bringas till överensstämmelse med deprinciper för normgivningen som har kommit till uttryck i regeringsformen. I det sammanhanget är också detutredningsarbete som bedrivs av LTO/(Ju 1978:03) av intresse. Utvecklingen av denallra grövsta organiserade brottsligheten gör det nödvändigt förpolisen att i viss utsträckning använda sig av nya eller okonventionellametoder i den brottsbekämpande verksamheten. Jag har förut berört frågan omutvidgade regler för hemlig avlyssning. En annan ofta diskuterad fråga gäller i vad måns.k. provokativa åtgärder skall anses vara tillåtna under spaning eller förundersökningexempelvis i narkotikaärenden.I en inom upprättad promemoria (dnr 2672-80) har konstaterats att åtgärder av sådantslag under begränsade förutsättningar kan anses vara tillåtna enligt gällanderätt. Det har dock understrukits attprovokativa åtgärder får tillgripas bara i grova brottmål eller när synnerliga skäl annars gör detmotiverat samt att hänsyn måste tas 1981/82:100 Bilaga 5 30 till såväl misstankens styrka som åtgärdens art och detintrång eller den skada förenskild som den kan innebära liksom de resultat i bevishänseende som står att vinna. Att användandet avundersökningsmetoder av nu aktuelltslag kräver ett mycket noggrant övervägande och ställer stora krav på omdömet hos den som har att träffa avgörandei saken är självklart. 2.8 Påföljder för brott Påkriminalpolitikens område förekommer från tid till annan principiellt inriktade diskussioner rörande utformningen avbrottspåföljder och dessas syften. Ensådan diskussion pågår också f.n. Den tog särskild fart efter publiceringen avBRÅ:s kriminalpolitiska arbetsgrupps rapport (1977:7) Nytt straffsystem. Företrädare för enriktning på området - ofta kallad den nyklassiska strömningen - hargett uttryck för uppfattningen att det nuvarande påföljdssystemetpräglas av en behandlingstanke som inte är rationellt motiverad. Man har fråndetta håll fäst avgörande vikt vid förutsebarhet och proportionalitet vid påföljdsbestämningenoch hävdat att påföljdens stränghetåtminstone i princip bör bedömas uteslutande med utgångspunkt i det begångna brottets svårhetsgrad. AUabrottspåföljder bör enligt denna uppfattningi princip vara - och öppet erkännas vara - obehagliga för den brottslige. I konsekvens med detta synsätt harman menat att straffrättsliga påföljderaldrig, vare sig det gäller kriminalvård i frihet eller i anstalt, bör få motiveras av ett förmodat behov av behandlinghos den dömde. Så till vida har denna ståndpunkt vunnitallmän anslutning som det numera knappastfrån något håll hävdas att de påföljder som verkställs i anstalt kan utformas på ett sådant sätt att denfår övervägande positiva effekterför den dömde. belägg finns i stället för att frihetsberövande påföljder, trots de stora ansträngningar som läggsned inom kriminalvården, oftast hardirekt negativa verkningar med dålig rehabilitering och hög äterfallsfrekvens som följd. Att statsmakternanumera har avskaffat de fidsobestämdapåföljderna ungdomsfängelse och internering, vilka båda har byggt pä tanken att man inom ramen för kriminalvårdeni anstalt skulle söka åstadkomma en positivt syftande behandling, får till endel ses som en konsekvens av denna uppfattning. I övrigt haremellertid den nyklassiska strömningen ingalunda varit oomstridd. Frånolika håll har invänts att ett system enligt vilket påföljdens stränghet bedömsuteslutande med hänsyn till det begångna brottets svårhetsgrad inte iprakfiken kan genomföras fullt ut, utan att fillämpningen riskerar att blialltför stel och schablonmässig. Det har också hävdats att det särskilt vadgäller kriminalvården i frihet skulle innebära både principiella och praktiskaolägenheter att utforma påföljderna med ett strafflidande eller obehagför den dömde som själva målsättningen, bl.a. eftersom Prop.1981/82:100 Bilaga 5 31 strävandena att ge frivården ett positivt innehåll dåskulle försvåras. Över huvud taget måste en differentiering av påföljderna ochderas verkställighet ske med hänsyn till den brottsliges person och individuellaförhållanden, har man menat. Statsmakterna harhittills inte tagit någon bestämd ståndpunkt i denna diskussion.Ytterligare underlag för debatten kommer att finnas tillgängligt när den tidigarenämnda fängelsestraffkommittén och frivärdskommittén (Ju 1979:05) har slutförtsina omfattande arbetsuppgifter, som sammantagna kan sägas innebära en översyn avpraktiskt taget hela påföljdssystemet. Båda kommittéernahar avlämnat delbetänkanden, fängelsestraffkommittén betänkandet (SOU1981:92) Villkorlig frigivning m.m. och frivärdskommittén betänkandet (SOU 1981:90)Frivårdspåföljder. Betänkandena har sänts ut på remiss. Fängelsestraftlcommitténfortsätter sitt arbete med bl.a. utformningen av regler om påföljdsval och straffmätningpä programmet och frivärdskommittén med att överväga om särskilda alternativtill frihetsstraff av typen samhällstjänst och kontraktsvård bör införas i vårt land. En särskild frågainom ramen för det straffrättsliga päföljdssystemet som har visat sigsvårlöst gäller förvandling av böter. har gett regeringen till kännaatt förvandlingssystemet inte bör bibehållas i sin nuvarande form (Ju U1977/78:25). Ett intresse är att motverka att förvandlingsstraffetsavskaffande leder till uppkomsten av en s.k. bötesim-mun grupp. Ett förslag iämnet har lagts fram av viteskommittén i betänkandet (SOU 1980:7) Kompensafion förförvandlingsstraffet, men förslaget har mötts av en sådan kritik vidremissbehandlingen att jag inte har bedömt det kunna ligga till grund för enreform utan en rätt omfattande ytterligare överarbetning. Endepartementspromemoria i ämnet sänds därför ut på remiss. I detta sammanhangvill jag slutligen redovisa behandlingen av de frågor som gäller psykisktavvikande personer som döms för brott. I betänkandet (SOU 1977:23)Psykiskt störda lagöverträdare föreslogs bl.a. ändringar i de regler som enligtbrottsbalken gäller för domar på överlämnande till sluten psykiatrisk vård. En huvudtanke var atttillämpningen av dessa bestämmelserbättre skulle överensstämma med vad som gäller för intagning i administrafiv ordning enligt lagstiftningen omsluten psykiatrisk vård i vissa fall.Den praktiska konsekvensen av förslaget skulle enligt betänkandet bl.a. bli att s.k. jämställdhetsfall -huvudsakligen alkohol- och narkotikamissbrukare - i större utsträckning äntidigare skulle komma att ådömas kriminalvårdi stället för att överiämnas till sjukhusvård. Någon lagstiftningpå grundval av betänkandet har av flera skäl inte kunnat genomföras,men det vill synas som om dess intentioner ändå i stor utsträckning har kommit att slå igenom i praxis.Antalet personer som av domstol överlämnats till sluten psykiatrisk vård harsålunda sjunkit frän ca 1981/82:100 Bilaga 5 32 1975 till 1980. Antalet rättspsykiatriskaundersökningar har sjunkit från ca 690 till 570 med följd attväntefiderna åtminstone påflertalet häll i stor utsträckning har kunnat nedbringas. Denna utveckling torde huvudsakligen hänga sammanmed att domstolarna inte i samma utsträckning som tidigare förordnat omrättspsykiatrisk undersökning avmissbrukare, som har begått brott, och som en följd härav även varit mera återhållsamma med att överlämnadessa till sjukvård. Till en del återspeglas säkerligen den angivnautvecklingen i kriminalvårdens nuvarande beläggningssiffor. Socialberedningen (S1980:07) har numera bl.a. till uppdrag att se över hela lagstiftningen om sluten psykiatrisk vårdoberoende av samtycke. Eftersoin denna lagstiftning har ett nära samband med destraffrättsliga reglerna för depsykiskt störda lagöverträdarna har frågan om eventuella ändringar i på området bedömts böraställas pä framtiden i avvaktan påresultatet av socialberedningens arbete. Betänkandet beaktas bl.a. inom ramen för deöverväganden som f.n. pågår angåendehuvudmannaskapet för de rättspsykiatriska klinikerna. Antalet intagna vidkriminalvårdsanstalterna har fortlöpande ökat . Även degenomsnittliga strafftiderna har ökat påtagligt. Denna utveckling hänger säkerligen till en del samman medden intensifierade satsning på bekämpandet av narkotikabrottslighet som har ägt rum under senare tidliksom med den allt strängare syn på denna sorts brottslighet som har gjort sig gällande. En följd av dennautveckling är att medelbeläggningen på kriminalvårdsanstalterna harökat med . Antalet personersom genom lagakraftvunnen dom har dömts till fängelse och som i frihet avvaktar anstaltsplacering har kommit attfördubblas. Till detta kommer att prognoser som har gjorts upp inom tyder på att ökningenkommer att fortsätta. Denna situationär oroande och måste mötas med särskilda åtgärder. Jag återkommer till beläggningssituationen under E,Kriminalvården. Ett annat aktuelltproblem för kriminalvårdens del är narkotikasituationen vidanstalterna. Bland kriminalvårdens klientel är inslaget narkotikamissbrukare avuppenbara skäl mycket större än hos befolkningen i allmänhet. Man harberäknat att av alla intagna på kriminalvårdsanstalter ärnarkotikamissbrukare innan verkställigheten påböijas. Vid de störreslutna riksanstalterna är andelen betydligt högre. Naturligtvis fortsätter intetillnärmelsevis alla dessa intagna sitt missbruk , men ettfaktum är att det vid vissa riksanstalter och en del lokalanstalter, företrädesvis istorstadsområdena, ofta har fun- Prop.1981/82:100 Bilaga 5 33 nits en betydande tillgäng på narkotika. Av allt att dömabedrivs narkotikahandeln på anstalterna till största delen av intagna som själva är missbrukare och som är beredda att ta avsevärda riskerför att kunna skaffa fram preparaten. Det har också förekommit fall där intagnasom har dömts för grovanarkotikabrott har kunnat bedriva narkotikahanteringute i samhället. angivnaförhållanden skapar mycket stora problem för kriminalvården. Klart är att relationerna mellan deintagna och personalen liksom mellan deintagna inbördes påverkas i negativ riktning. Ett meningsfullt rehabiliteringsarbete försvåras och görs i sämstafall omöjligt. Storaansträngningar har också gjorts för att komma tillrätta med problemet. Ettsjälvklart riktmärke för dessa är att, i enlighet med vad har uttalat (se JuU1980/81:35 s. 7), intagna utan narkotikaproblem inte skall behöva kommai kontakt med narkotika, att missbrukare skall avskäras frän tillförselav narkotika och att intagna förhindras frän att bedriva narkotikahandel inom anstalterna och utei samhället. I enlighet medbeslut av vid /78 sker i mån av resurser endifferentiering av de intagna med hänsyn till narkotikaberoende. Av detta skäl har påförsök s.k. narkotikafria avdelningar tillskapats vid riksanstalterna , , Hinseberg och . I januari 1982kommer en sådan avdelning att tas i bruk även vid lokalanstalten Här-landa. Även på annat sätt försöker man trots denmycket svåra beläggningssituationenåstadkomma en differentiering. En betydande del av de personer som dömts tillmycket långa fängelsestraff för grova narkotikabrott är sålunda intagna på någon av de tre specialavdelningarna vid kriminalvårdsanstalterna , Kumla ochNorrköping. Dessa avdelningarsverksamhet har numera lagreglerats genom de ändringar i kriminalvårdslagstiftningen som trädde i kraft den 1januari 1981. Som en differentieringsåtgärdkan man även betrakta de placeringar av missbrukare på behandlingshem och inomfamiljevård som i betydande utsträckning sker med stöd av 34 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Slutligenbör här nämnas den särskildaförsöksverksamhet som i och län pågår med s.k.kontraktsvård för narkotikamissbrukare som har begått brott. Bl.a. i syfte attunderlätta en ändamålsenlig differentiering har statsmakterna med verkanfr.o.m. infört möjligheten att förelägga en intagen attavlämna urinprov även om man inte har någon konkret misstanke om att han ärnarkotikapåverkad. Även på annat sätt har kontrollen förstärkts. Bl.a. gäller dettarutinerna för visitationer. Avsikten är nu att utrusta de s.k.visitationspatrullerna med egna narkofikahundar. Trots de insatsersom sålunda har gjorts står det klart att förhållandena långt ifrån ärgodtagbara.