prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — Vidare uppstår det onödiga kostnader för gäldenären. Det kansåledes inte generellt sägas att utlämnande av adressuppgift till inkassoförelagsom vill ha uppgiften för att kunna driva in en fordran leder till skada ellermen. Det synes f, ö, inte kunna anses leda till skada eller men attadressuppgiften medför att gäldenären erhåller ett krav på ett belopp som hanär skyldig att betala. Även om detta i och för sig skulle anses vara till skadaeller men måste det ur gäldenärens synpunkt vara likgiltigt om inkassoföretageterhåller adressuppgift från postanstalt i och för krav eller motsvarandeuppgift i samband med stämningsmannadelgivning eller kungörelsedelgivning. Denskada eller det men han lider är större i det senare fallet eller i varje falllika stort i båda fallen. Även vissa länsstyrelser vägrar att lämna adressuppgiftertill inkassoförelag under åberopande av med postverket liknande motiveringar. Krav moten gäldenär måste framställas skriftligt enligt 5 § inkassolagen ochlagstiftarens intentioner torde vara att inkassokrav skall föregå en stämningsom är en betydligt mer ingripande åtgärd än krav. och vissalänsstyrelsers tillämpning motverkar dessa intentioner och den strävan somkommer till uttryck i Ds Ju 1981:11 "Rationellare summariskbetalningsprocess" (se s, 4 f i föreningens bifogade remissvar)'. Om inkassoföretagen skall kunna fullfölja sinaarbetsuppgifter på det sätt som inkassolagen synes förutsätta och med dennoggrannhet som understryks i nämnd departementsstencil är företagen beroendeav att kunna erhålla adressuppgifter från bl, a, postverket ochlänsstyrelserna. Mot anförda bakgrund hemställer föreningen attsekretesslagen ändras på sådant sätt att inkassoföretagen kan erhållaerforderliga adressuppgifter, Remissvaret ej medtaget här. 1981/82:186 233 Sammanställning av remissyttrandena över Svenska Inkassoföreningensframställning Efter remiss har yttranden över framställningen avgetts avdatainspektionen, , postverket, bankinspektionen och (), Vidare har yttranden avgetts av justitieombudsmannenSigvard Holstad (JO), , Föreningen , . 2 Allmänna synpunkter på framställningen Flertalet remissinstanser tillstyrker i princip Svenska Inkassoföreningensförslag om begränsningar i sekretessen så att borgenärer i indrivningsärendenkan erhålla nödvändiga adressuppgifter från olika myndigheter. , motsätter sig förslagen. Någraremissinstanser uppehåller sig särskilt vid innebörden av begreppen skada ochmen. konstaterar att det i viss månskulle innebära en återgång till de förhållanden, som gällde före den 1 januari1981, om möjlighet öppnas för inkassoförelag att erhålla uppgift om en enskildsarbetsgivare och arbetsgivarens adress från de allmänna försäkringskassorna.Med utgångspunkt från de synpunkter som har att bevakahar verket ingenting att erinra mot en sådan återgång. Verket har därvid utgåttifrån den redan befintliga möjligheten för inkassoförelag att få uppgift om en gäldenärsbostadsadress från . Verket finner då inte anledning attnärmare gå in på avvägningsfrågan angående sekretessintresset för nu aktuellutökning jämfört med intresset att förenkla inkassoförfarandet. Enligt bankinspektionen måste den ordning som råderbetecknas som Otillfredsställande i så måtto, att vanligen helt harmlösauppgifter av typ adress, arbetsgivare m.m, sekretessbeläggs i en omfattning sominte är rimlig. Givetvis kan det i relativt få fall finnas skäl att hålla ävendessa uppgifter hemliga. Det kan t, ex, röra sig om sådana situationer dåpolitiska flyktingar kan känna sig hotade eller vittnen i mål angåendeorganiserad brottslighet kan vara oroade för sin säkerhet, I normalfallet bör dockuppgifter av ifrågavarande art vara offentliga. Någon metod att åstadkomma den önskade offentligheten har inkassoföreningeninte anvisat. Såsom ovan påpekats är det olämpligt, att helt utesluta Prop.1981/82:186 234 sekretess för uppgifter av ifrågavarande art. En möjliglösning, som inspektionen vill peka på, är att i enUghet med vad som gällerför hemliga telefonnummer införa en ordning, som möjliggör för enskilda att,utan prövning av eventuellt behov och med för resp. registerhållare bindandeverkan begära uppgifternas hemlighållande. Den olägenhet sekretessen i dessafall skulle bereda inkassoföretagen fick betalas av en betalningsovillig gäldenäri form av ökade indrivningskostnader. RSV tillstyrker Svenska Inkassoföreningens framställningom ändring i sekretesslagen så att inkassoföretagen kan erhålla för sinverksamhet erforderliga adressuppgifter. Enligt verkets mening talar flera skälför detta. Först och främst är det givetvis av vikt att ta ställningtill vems intressen sekretesslagen i detta faU skall skydda - gäldenärens ellerborgenärens. Bör rättsenliga åtgärder, t. ex. framgångsrikaindrivningsåtgärder, fortfarande kunna betraktas som skada i lagens mening ochdärmed hindra att en enkel adressuppgift lämnas ut eller skall en borgenär avmyndighet kunna erhålla en sådan uppgift för att ha möjlighet att tillstäUa en gäldenärett kravbrev och i förlängningen även ansöka om t. ex. betalningsföreläggande,som sedermera genom verkstäUighet av kronofogdemyndighet kan leda till attskulden blir betald? Av förarbetena framgår (prop. 1979/80:2, Del A, s. 83) attutgångspunkten för en bedömning av om men föreligger måste vara den berördapersonens egen upplevelse. Men det sägs vidare att bedömningen självfallet iviss utsträckning måste kunna korrigeras på grundval av gängse värderingar isamhället. Som exempel anförs att enbart det förhållandet att en person tyckeratt det i största allmänhet är obehagligt att andra vet var han bor inte kananses innebära men i här avsedd bemärkelse. I anslutning härtill anförföredragande statsrådet att det står klart att sekretesslagen inte får hindramyndigheterna från att utväxla uppgifter i situationer där intresset av attuppgifterna lämnas ut enligt gängse värderingar bör ha företräde framförintresset av att uppgifterna inte lämnas ut. Med hänsyn till den allmänt vedertagna principen attskulder skall betalas är det RSV:s bestämda uppfattning att det är en gängsevärdering i samhället att även en enskild borgenärs intresse av att erhålla enadressuppgift i en situation varom här är fråga bör ha företräde framför gäldenärensintresse av att uppgiften inte lämnas ut. Om en borgenär tillfälUgtvis inte kan skaffa fram en gäldenärsadress, är följden vanligen inte att han för gott upphör med vidareefterforskningar. På ett eller annat sätt erhåller han i regel vid ett senaretillfälle vederbörandes adress och kan därmed fullfölja inkassoärendet. Gäldenärenhar således inte undgått det eventuella obehag sekretesslagen skulle skyddahonom från. Endast en fördröjning av ärendet har skett. Om en borgenär snabbt kan skaffa fram en gäldenärs adress,kan detta ofta resultera i att överenskommelse kan träffas om enavbetalningsplan. 1981/82:186 235 behöverinte domstolar och kronofogdemyndigheter engageras, vilket annars vanligen blirfallet, till ingen nytta utan endast nackdelar för gäldenären i form avexempelvis kostnadsökningar och eventuellt kreditupplysningsnoteringar. Ettytterligare skäl är den samhällsekonomiska aspekten, som inte bör förringas.Redan i dag har delgivningsmyndigheter, domstolar och kronofogdemyndigheter och växande arbetsbörda. Möjligheter till rationaliseringar bör inteunderlåtas. Om en borgenär snabbt kan få kontakt med en gäldenär och i mångafall träffa överenskommelse om avbetalningsplan är detta något som enUgt RSV:smening på allt sätt bör underlättas. I samma mån minskar antalet mål ochärenden hos berörda myndigheter, vilket måste anses vara en fördel. JOerinrar om att framställningen i första hand tycks ta sikte på att få tillstånd en sådan uppmjukning av sekretesskyddet enUgt 9 kap. 8 § tredje stycket SekrLatt postverket kan lämna ut adressuppgifter för indrivningsverksamhet. iObegränsar sitt yttrande till att avse den frågan. Förstkan konstateras att det numera torde vara klart att den aktuella bestämmelsenhindrar att uppgifterna lämnas ut. Att inkassoföretagenhar ett intresse av att i sin verksamhet få tillgång till uppgifter av denaktuella typen är tydligt. Det förefaller troligt att det skulle innebärapraktiska fördelar om de kunde få uppgifterna från postverket. Beträffandeintresset av sekretesskydd för uppgifterna kan konstateras att det typiskt settinte torde vara särskilt starkt. Det sagda talar för att man överväger enändring i den riktning som framställningen syftar till. Omen ändring skall göras, bör den ges en begränsad räckvidd. Den bör sålundabegränsas till att avse enbart adressuppgifter. Möjligen bör man för sekretessför sådana uppgifter uppstäUa ett skärpt skaderekvisit. Det bör övervägas om enändring i enlighet med de framställda önskemålen bör omfatta även andraparagrafer än 9 kap, 8 § SekrL. Föreningen tillstyrker inkassoföreningens framställning och ställer sig bakomde argument som framställningen innehåller. Det är enligt kronofogdeföreningensmening anmärkningsvärt och betänkligt att sekretessbestämmelserna skall hindrapostverket att lämna uppgift till inkassobyrå om korrekt adress, som byrån ändåkan erhålla genom myndighet, t. ex. poUsmyndighet efter stämningsmannadelgivningeller kronofogdemyndighet efter utmätningsansökan. Det ligger f.ö., såsom inkassoföreningenframhållit, ofta i gäldenärens intresse att adressen lämnas ut. I sompräglas av resursknapphet hos myndigheterna framstår hindret som än merabetänkligt och är knappast ägnat att upprätthålla en god betalningsmoral.Hindret för också med sig en ökad måltillströmning tiU kronofogdemyndigheterna,inte bara för att gäldenären inte nåtts av t. ex. ett erbjudande om frivilliguppgörelse utan också för att samma mål kan komma att handläggas av flerakronofogdemyndigheter efter vidaresändning på grund av adressändring som kunnaterhållas från postverket. 1981/82:186 236 sammanhangetnoteras att postgirot, som driver in många av postverkets fordringar och vissaandra fordringar av enskild karaktär, däremot kan erhålla ifrågavarandeuppgifter. Vadgäller behovet av uppgifter om gäldenärens arbetsgivare erinrar kronofogdeföreningenom den gamla utsökningskungörelsen. I 12 § föreskrevs bl. a. att, vid ansökanom utmätning i lön, uppgift skall lämnas om gäldenärens arbetsgivare.Motsvarande bestämmelse saknas i utsökningsförordningen (1981:981). I dess 14kap. 4 § stadgas dock i fråga om införsel att kronofogdemyndigheten, innanmålet avslutas, skall bereda sökanden tillfälle att lämna uppgift om nyanställning om det inte är uppenbart obehövligt. Lagstiftarenhar förutsatt att kronofogdemyndigheten vid sin registerforskning eller påannat sätt själv skall utröna ev. arbetsgivare och dennes adress. Löneutmätningär inte heller längre beroende av särskild begäran därom från sökanden.Sökanden är alltså inte skyldig att hämta in eller vidarebefordra uppgift omarbetsgivare till kronofogdemyndigheten. Sådana kompletteringar som tidigareförekom angående arbetsgivare torde sålunda fortsättningsvis förekomma endast iinförselmål. Detta hindrar inte att det för myndighetens handläggning ärvärdefullt, rationellt och ägnat att underlätta verkställigheten omarbetsgivare ändå anges i utmätningsansökan. Föreningen ser därför gärna att inkassobyråernafår möjlighet att inhämta dessa upplysningar enhgt samma regler som gäller förpersoner som inte driver inkassoverksamhet. framhåller att de problem som inkassoföreningen tar upp ävenberör bankerna. Föreningen har med oro uppmärksammat hittillsvarande praxis. Föreningenerinrar om att en exekutionsform som har särskilt intresse i detta sammanhangär utmätning i lön. Den tillkom för att fordringsexekutionen skulle förskjutasfrån sakutmätning till löneutmätning, vilket ansågs medföra stora fördelar (prop.1968:130 s. 89). För att effektivisera denna utmätningsform har möjligheternadärtill vidgats i utsökningsbalken. Lagstiftaren har således velat underlättaförutsättningarna för löneutmätning så att denna utmätningsform i högre grad änhittills skall kunna användas i stället för andra exekutionsformer. Utmätning ilön får anses mera förmånlig för gäldenären än sakexekution. En förutsättningför att sådan utmätning skall kunna genomföras är dock att kunskap kan vinnasom gäldenärens arbetsgivare. Den bästa källan till information därom ärförsäkringskassorna. Regeringsrättens pleniavgörande innebäremellertid att inkassoförelag inte kan få upplysningar från försäkringskassorom arbetsgivare. Annan som i samma syfte begär motsvarande upplysning tordeinte vara bättre ställd. Det kunde visserligen hävdas att en borgenär eller ettinkassoförelag skulle kunna överlämna ett ärende till en kronofogdemyndighetför utmätning i lön och myndigheten sedan med stöd av den s.k.generalklausulen i 14 kap. 3 § SekrL skulle kunna få upplysning om 1981/82:186 237 Vanligen kan dethävdas att en upplysning som lämnas till en myndighet för att användas i dessreglerade verksamhet är förenad med mindre skaderisk än om den lämnas tillenskild: I det aktuella fallet är emellertid "menet" för gäldenären -den lyckade indrivningen - detsamma, oberoende av om upplysningen om gäldenärensarbetsgivare lämnas till kronofogdemyndigheten, till borgenären eller till ett inkassoförelag.Det vore därför egendomligt om myndigheten men inte borgenär och inkassoförelagskulle kunna få uppgift om en gäldenärs arbetsgivare. Det är av värde för bl.a. bankerna att själva få uppgift om en gäldenärs arbetsgivare. Vet banken att gäldenärenhar en arbetsgivare, kan banken själv bedöma om förutsättningar för utmätning ilön finns. Alternativet torde annars bli att bankerna alltid för att vara påden säkra sidan begär sådan utmätning, varefter det får ankomma påkronofogdemyndigheten att ta reda på erforderliga uppgifter härför. Det ärgivet att det underlättar myndighetens handläggning av ärendet om arbetsgivarenanges i ansökningen. Varje förlängning av handläggningstiden drabbar dessutom gäldenärengenom bl. a. ökade räntekostnader. Det anförda ger enligt bankföreningensuppfattning vid handen att åtgärder bör vidtas för att borgenärer och andraskall få tillgång till uppgifter om gäldenärens arbetsgivare. Vad gäller de adressuppgifter som inkassoföreningen tarupp i sin framställning vill bankföreningen instämma i vad inkassoföreningenanför. Det finns skäl att understryka de svårigheter som åsamkas såväl handläggandemyndigheter, t. ex. domstol i lagsökningsmål, som borgenärer och deras ombudnär gäldenärernas adresser inte kan anges. I flertalet fall drabbar dessasvårigheter slutligen gäldenärerna genom ökade kostnader -bl. a. ökade räntor -samt annat obehag i form av t. ex. kungörelsedelgivning. villockså erinra om att i departementspromemorian (Ds Ju 1981:11) Rationellaresummarisk betalningsprocess understrukits att borgenären i summarisk processbär ett ansvar för att gäldenärens adress finns i ansökan till domstolen (s.39). Det anförda visar enligt bankföreningens uppfattning attdet skydd sekretesslagen i nu berörda avseenden är avsedd att ge strider motintressen på vilka annan lagstiftning bygger och innebär stora svårigheter föralla dem, även gäldenärer, som berörs av indrivningsärenden. tillstyrker således inkassoföreningensframställning samt tillstyrker vidare att de berörda andressuppgifterna fårutlämnas inte bara till inkassoförelag utan också till borgenärer och andra somkan ha behov av dem. hemställer vidare att åtgärder vidtas föratt uppgifter om arbetsgivare skall göras tillgängliga i enlighet med vadföreningen har anfört. - Till dessa synpunkter ansluter sig . anser det otillfredsställandefrån allmän kreditpolitisk synpunkt att en borgenär inte skall kunna få del aven 17 1981/82. 1 saml Nr 186 1981/82:186 238 myndighetsuppgifter om en gäldenärs adress eller uppgifter om gäldenärens arbetsgivareoch dennes adress. Detta accentueras än mer av att sekretesslagstiftningeninte är konkurrensneutral mellan enskilda och offentiiga borgenärer, eftersomifrågavarande sekretessbelagda uppgifter kan utlämnas till offentlig borgenärmed stöd av den s.k. generalklausulen i 14 kap. 3 § SekrL. Härtill kommer attden aktuella sekretessen otvivelaktigt leder till avsevärt merarbete och andranackdelar inte bara för borgenärerna och inkassoföretagen utan även förtingsrätterna och polismyndigheterna. Pågrund av det anförda tillstyrker föreningen att sekretesslagen i aktuella delarändras så att borgenärer och inkassoförelag kan få del av erforderligauppgifter om gäldenärens adress samt hans arbetsgivares namn och adress. Enligt KonungariketSveriges stadshypotekskassa har stadshypoteksföreningarna normalt intesvårigheter att skaffa fram adressuppgifter på låntagare som resterar medförfallna amorteringsbelopp och därför blir föremål för indrivningsåtgärder.Det kan dock förekomma att fastighetsägare flyttar ifrån sina hus utan attuppge ny adress. I undantagsfall kan alltså det problem som tas upp iframställningen bli aktuellt också för stadshypoteksföreningarna. framhåller i sin framställning innebär svårigheternaför inkassoföretagen att få tillgång till aktuella adressuppgifter att mantvingas att gå vägen över delgivning med stämningsman (som är behörig att fåuppgiften). UtveckUngenunder senare tid har - även för bottenlåneinstituten -inneburit ökande antal restantieroch långa handläggningstider i den summariska betalningsprocessen. Som en av deviktigaste anledningarna till att handläggningstiderna ökar har angetts varaatt delgivning i flertalet mål om betalningsföreläggande måste ske genomstämningsman. Om handläggningstiderna skall kunna minska måste man såledesfinna vägar att även minska arbetsbördan för stämningsmännen. EnUgtstadshypotekskassans mening kan sekretesskyddet för adressuppgifter inte ansesväga så tungt att seriös inkassoverksamhet hindras. Stadshypotekskassan anseremellertid att vissa garantier bör finnas för att den söm får tillgång tilladressuppgifter också använder uppgifterna på ett omdömesgillt sätt. En lämpligavvägning förefaller vara att endast utrusta den som erhålUt datainspektionenstillstånd (inkassoförelag och t. ex. borgenärer med omfattande indrivning avegna fordringar) med behörighet att få ta del av adressuppgifter som omfattasav sekretesskydd enhgt 9 kap. 8 § tredje stycket SekrL. Fråganom tillgång till uppgift om en gäldenärs arbetsgivare har betydelse endast närdet är fråga om att utmäta gäldenärens lön. Att begära utmätning i sådantillgång har hittiUs inte aktualiserats såvitt gäller indrivning av stadshypoteksföreningarnasfordringar. påpekar att en mycket vanlig orsak till utebliven 1981/82:186 239 ellerförsenad betalning är att betalningsavi eUer fakturor skickas till oriktigadress i följd av gäldenärens flyttning. En stor del av kostnader och arbetemed betalningspåminnelse och i det efterföljande inkassoarbetet är hänförligttill adressefterforskning. Förhållandet är detsamma i indrivningsärenden. Detvå vanUgaste förekommande adresskällorna är länsstyrelserna och - i varje falltidigare - postanstalterna. De två adresskällorna fyller härvid oUka funktioner,varvid i regel register (även SPAR) används vid störreoch periodiska uppdateringar av egna register och postanstalternas uppgifter idet dagliga och löpande arbetet. Alltifråndet betalningspåminnelserna påbörjas och under det att inkassoarbetet ochindrivningsåtgärder pågår är det vanligt att gäldenären i följd av ekonomiskaskäl eUer bostads- eller arbetsbyte är på "flyttande fot". Det ärdärvid angeläget att via en korrekt och fullständig adress kunna följa gäldenärenoch även kunna erhålla uppgifter om gäldenärens arbetsgivare och arbetsgivarensadress i indrivningsärenden. I det senare fallet finns det anledning påpeka attanvändningen av löneutmätning kommer att öka i följd av den nya utsökningsbalken. Detär i och för sig möjligt att låta berörda myndigheter framtaga aktuellpostadress eller gatuadress. I de fall som är i fråga leder detta ytterst tillatt ett stort antal ärenden får delgivas gäldenären genom myndighets försorg. Ettsådant förfarande leder emellertid till väsentligt högre kostnader för gäldenäreneller i sista hand borgenären om betalning ej erhålles. Delgiv-ningsförfarandegenom myndighet leder dessutom till större pubUcitet t. ex. vid kungörelsedelgivning.Föreningen föreställer sig också att merarbete och försenad behandling hosmyndigheter ökar. Föratt driva inkassoverksamhet erfordras i regel datainspektionens tillstånd. All inkassoverksamhetskall bedrivas i enlighet med inkassolagen. Inkassoverksamhet övervakas avdatainspektionen eller i vad gäUer kreditinstitut av bankinspektionen. Inkassolagenförutsätter att krav mot en gäldenär måste framställas skriftligt enligt 5 § inkassolagen.Syftet är därvid att inkassokravet skall nå gäldenären. Det skriftliga kravetföregår mer ingripande åtgärder. Det förefaller föreningen därvid varamotsägelsefullt att riktig eUer fullständig adress därvid ej kan erhållas, närborgenären eller hans inkassoombud försöker fullfölja de regler inkassolagenuppställer och undvika för gäldenären mer ingripande åtgärder. Därtill kommeratt lagstiftaren i departementspromemorian (Ds Ju 1981:11) "Rationellaresummarisk process" föreslår, att ansökningar som saknar postadress ellerdär endast boxadress angivits skall kunna avvisas. Detskall tilläggas att den utan all jämförelse vanligaste situationen är att gäldenärenfrivilligt ingått ett betalningsåtagande som enligt överenskommelse mellan gäldenärenoch borgenären skall fullföljas av gäldenären. Föreningen finner det varaanmärkningsvärt att borgenärens önskemål att uppnå kontakt med gäldenären genomerhållande av adressuppgift i stället 1981/82:186 240 förgenom delgivningsförfarande o. dyl. anses vara till skada eller men för gäldenären.Erhållandet av adressuppgifter begränsar gäldenärens skuldräntor, kostnaderoch den publicitet som eljest uppstår. Myndigheternas och borgenärens arbeteoch kostnader minskar. Motanförda bakgrund och mot samhällets ökade krav på borgenärer och inkassoförelagär det föreningens uppfattning att fysiska och juridiska personers nya adress(fast eller tillfällig och gatuadress när endast boxadress finns eller vice versa)skall lämnas ut när borgenär eller inkassobolag så begär. Detsamma bör enligtföreningens mening jämväl gälla uppgifter om gäldenärs arbetsgivare ocharbetsgivarens adress. 3Särskilda synpunkter på frågan om uppgift om arbetsgivare och arbetsgivaresadress Försäkringskasseförbundetpåpekar att för försäkringskassornas del gäller att sekretess råder för bl. a.enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den som uppgiften röreller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Denna bestämmelse hartolkats så, att uppgiften om enskilds hemadress kan utlämnas från kassan till inkassoföretagmedan däremot uppgift om arbetsgivare och dennes adress inte kan lämnas ut. ex. postverket gäller s.k. omvänt skaderekvisit. Detta är anledningen tillatt postverket inte lämnar t. ex. inkassoföretag uppgift om enskilds adress.Förbundet anser det inte vara tillfredsställande att olika myndigheter har attbehandla sekretessärenden av samma slag enligt olika skaderekvisit. Förbundetföreslår därför, att möjligheten att låta samma skaderekvisit gälla hos allamyndigheter för samma slag av uppgifter prövas. I förarbetena till den nyasekretesslagen uttalas att som men enligt nämnda lag skall anses också fulltlagliga åtgärder som upplevs som en nackdel för den enskilde, t. ex. indrivningeller utmätning. Förbundet anser inte att det sekretesslagengällt framkommit något som i detta avseende bör föranleda ändring av lageneller tillämpningen av denna. Är kronofogdemyndighet i behov av uppgift om gäldenärsarbetsgivare i ärende som överlämnats till myndigheten av inkassoföretag, harkronofogdemyndigheten möjlighet att få erforderlig uppgift frånförsäkringskassan enligt särskild författning. Försäkringskassornasuppgiftsskyldighet i fall som avses här bör inte utökas. När det gäller uppgifterom arbetsgivare erinrar RSV om att den nya utsökningsbalken förutsätter en ökadanvändning av löneutmätningsinstitu-tet.