prop · G503151 · 1981-12-31 00:00:00 — 5 § Har kalkning utan särskilt medgivande påbörjatsinnan bidragsfrågan har avgjorts, får bidrag lämnasendast om särskilda skäl föreligger. 6 § Fråga om bidrag prövas av fiskenämnden.Anser nämnden att bidrag bör utgå med belopp som överstiger avkostnaden skall ärendet prövas 7 § I ärende om bidrag skall fiskenämnden inhämtayttrande från hälsovårdsnämnden. Beslut om bidrag till kalkning som ej liggerinom ramen för länets kalkningsplan skall godkännas av länsstyrelsen.Ärendesom skall avgöras av regeringen, överlämnarfiskenämnden med eget yttrande till regeringen. 8 § I beslut varigenom bidrag beviljas skall sökanden åläggas att 1. börja ochfullborda den kalkning som avses med bidraget, 2. underkasta sig den kontroll ifråga om arbetets utförande som fiskenämnden föreskriver, 3. iakttaga de villkor och föreskrifteri övrigt som fiskenämnden bestämmer. 9 § får upphäva beslutom bidrag och, i fråga om bidrag som har lämnats ut, kräva att det 1981/82:151 84 helteller delvis betalas tillbaka, om bidraget har beviljats på grund avoriktig uppgift från bidragstagaren eller denne bryter mot villkor förbidraget. 10 §Ytterligare föreskrifter för verkställighet av denna förordning meddelas av efter samråd med . 11 § Talanmot fiskenämndens beslut enligt denna förordning föres hos regeringen genom besvär. Förslagtill förordning om ändring i kungörelsen (1973:334) om hälso- ochmiljöfarliga varor Regeringenföreskriver i fråga om kungörelsen (1973:334) om hälso- ochmiljöfarliga varor att 48 a § skall ha nedan angivna lydelse. 48a § Spridning av kalk eller kalkhaltigt ämne för attmotverka försurning i sjö eller vattendrag får ej påbörjas utanatt anmälan har gjorts till . Ifråga om spridning som avses i första stycket får meddela föreskrifter om 1. försiktighetsmått somskall iakttagas vid spridningen 2. kontrollåtgärder somi övrigt erfordras Länsstyrelsenskall sända avskrift av anmälan enligt första stycket till fiskenämnden ochhälsovårdsnämnden. Detsamma gäller beslut om föresskrifterenligt andra stycket. Anmälanenligt första stycket behöver ej göras omspridningen sker med stöd ay statsbidrag. 1981/82:151 85 Sammanställning av remissyttranden över fiskeristyrelsensoch statens naturvårdsverks rapport angående åtgärder motförsurningen Yttrande över rapporten har avgetts av ,(), statskontoret,(), universitets- och högskoleämbetet (universiteten iUppsala, och ), lantbruksslyrelsen, , statenslivmedels-verk, statens industriverk, geologiska undersökning (SGU),länsstyrelsernas organisalionsnämnd (), statens lantbrukskemiska laboratorium,, länsstyrelserna i , ,, , , , , ,, och , , , , ,, , , , Jämdands ochNorrbottens län, Centrala driflledningen (CDL), ,, , , , , , , Norbergsoch kommuner. , ,, domänverket saml . Vidare har inkommit ett yttrande frän . I det närmaste samtliga remissinstanser delarfiskeristyrelsens och statens naturvårdsverks bedömning av att försurningen ärett av åttiotalets allvarligaste miljöproblem. Verkens förslag till strategi, som innebär atlförsurningen skall motverkas vid källan och att kalkning är nödvändig somuppehållande försvar för atl dämpa effekterna, finner starkt slöd iremissopinionen. Som ett exempel pä en rad relativt likartade remissyttrandenkan anföras följande yttrande från i . I många sjöar och vattendrag har vattnets kemiskasammansättning ändrats radikalt på grund av den ökade syratillförseln. Dettainnebär förändrade livsbetingelser för växter och djur, utslagning av arter ochutveckling av helt nya, utarmade ekosystem. Den utvärdering av den femårigaförsöksverksamheten med kalkning som genomförts visar övertygande attkalkning, utförd på ett rikligt sätt, är av myckel slor betydelse för atl dämpaförsurningens effekter. Prop.1981/82:151 86 enligllänsstyrelsens mening nått sådana dimensioner all det är nödvändigt att en kalkningsverksamheti stor skala kommer lill slånd. Fåinstanser ifrågasätter det föreslagna programmet. är dockkritiskt och anser alt om ell kalkningsprogram påbötjas så görs detta föroöverskådlig lid och menar alt detta inte är rimligl och anför därvid. Enpåbörjad kalkning måste nämligen upprepas och löpa kontinuerligt. Kan man inteupprätthälla kalkningen är metoden värdelös. Under sådana omständigheter är detbättre atl inle kalka alls och låta vissa vattenområden tills vidare få varasura. När den dagen kommer dä man med säkerhet vel alt belastningen avförsurande ämnen böija upphöra är tiden mogen för en mera total behandling.Försurningsprocessen är reversibel. Statliga bidrag till kalkning bör utgåefter en noggrann prioritering där vatten som representerar stora naturvärdeneller har stor samhällsekonomisk betydelse sätts i första hand. Mänga vattenkan därmed lämnas därhän tills vidare. Bäitre kunskap om tidsaspekten på helaförsurningsproblemel och nya åtgärdsmeloder kan göra alt senarelagdamotåtgärder kan ulföras till rimlig kostnad. Man skall här ocksä ha i minnetall naturligt sura sjöar funnits och all kraftigt försuradesjöar trols allt inle är några döda sjöar. 1stället för det nu föreslagna ensidiga och påtagligt administrativt prägladekalkningsprogrammet föreslär vi ell mera flexibelt, framåtsyftande och totaltsett sannolikt belydligt billigare handlingsprogram. Förbundet vill livligt tillstyrka denna praktiskt orienterade och för enda tänkbara strategi. Vi biträder alltsåförslagel till kalkningsprogram för sjöar och vattendrag. Den föreslagnakostnaden på /år vid full utbyggnad förefallerrimlig vad gäller kalkningen, inte minst i jämförelse med de alternativakoslnaderna för minskning av försurningen vid källan. Centraladriflledningen (CDL) som i stort slöder förslagel till strategi, menarbeträffande strategin gentemot andra länder att de ätgärder som redan vidtagitsi för en nedtrappning av utsläppen av sura ämnen skall ligga lill grundför internationella aktioner. Gentemot andra länder borde strateginenligl CDL:s uppfattning vara att framhålla de utomordentligt stora insatsersom redan gör genom sin aktiva politik pä energiområdet och genom redanbeslutade och delvis genomförda reduktionsprogram. Dessa åtgärder har letttill en sänkning av emissionerna så att vi ligger under 1970års värde. Utsläppen är mindre än vad de var 1950. Att därutöver vidtagamycket kostsamma åtgärder i relativt små enheter utan atl delta ger reellaeffekter kan knappast vinna respekt i andra länder. Realismen i vår oro överförsurningen vinner inte i styrka av kostnadskrävande demonstrationer utan aven noggrann prioritering av effektiva åtgärder. 1981/82:151 87 anför liknande synpunkter beträffande strategin gentemot andraländer. Den officiellamotiveringen för ytterligare ätgärder mol försurande utsläpp är detinternationella samarbetet i försurningsfrågan. Tanken är att vi inte lyckas fäövriga europeiska länder all vidla ätgärder om vi själva inte är beredda allgöra uppoffringar. Enligt Förbundels mening bygger detta resonemang pä tvåfelaktiga föreställningar. För det första har med de tidigareredovisade restriktionerna tagit pä sig så höga kostnader atl någon tvekan omhur allvarligt vi ser pä problemet knappast kan råda. Kritik kan möjligenrikias mol för all vi förbrukar en oproporrio-nellt hög andel av denlågsvavliga oljan och planerar alt göra sä också i fråga om kol. Fördet andra kan vi knappast räkna med, att kontinentens länder vidtarkostnadskrävande reningsåtgärder enbart för atl förhindra försurningen iSkandinavien. De flesta av dessa länder ser emellerlid numera tillräckligttydliga effekter av försurningen pä hemmaplan för att - inom ramen för sinaekonomiska möjligheter - vidta åtgärder för atl minska utsläppen. Detta arbetebör naturligtvis på allt sätt stimuleras från svensk sida. Härvidlag ärindustrin redo all efter förmåga - delta i de internationella initiafiv somlas. anser däremot all stora ansträngningar måste göras för attåstadkomma en bättre förbränningsteknik samt effektiva och ekonomiskt rimligametoder för rökgasrening när det gäller kol. anser det varaomöjligt att fullfölja tradition på miljöpolitikens områdeinternationellt, om inte de svenska bestämmelserna om svavelutsläpp skärps ochblir ell föredöme ocksä för andra länder. Någraremissinstanser, t. ex. och , betonarhälsoproblemen förknippade med försurningen, främst den ökande hallen avtoxiska metaller, både i ytvatten i sjöar och vattendrag saml i grundvatten somanvänds till konsumfion. Försurningens inverkan pä grundvattnet tas även upp avbl. a. länsstyrelserna i , och län.Undersökningar har där visat pä en pågående försurning av de kommunalagrundvatlentäkterna. Enligt kommunförbundet är försurningsproblemel förkommunerna i första hand elt allvariigt dricks-vallenproblem. Åtgärder för attskydda dricksvattnet kommer enligt kommunförbundet atl även få positivaeffekter för fisket. kommun påpekar atl om utvecklingen avförsurningen fär fortsätta kommer kostnaderna för framställning avtillfredsställande kommunalt dricksvatten att stiga avsevärt. Trycket påkommunen all förse större områden i glesbygdsområden med dricksvatten kanockså enligl kommunens uppfattning bli mycket stort om grundvaltenförsurningengör enskilda brunnar otjänliga. Prop.1981/82:151 88 Flera remissinstanser l.ex. ,länsstyrelserna i och , och kommuner ochdomänverket påpekar vikten av all kväveutsläppen minskas. Utöver omfattandebegränsningar av svaveldioxidutsläppen måste nu även kväveoxidernas roll förförsurningen tillfullo beaktas. Kväveoxidernas andel i det sura nedfallet harökat och det är inte omöjligt all den ökade kvävedeposilionen - tillsammans medminskad fosfortillförsel - även är orsak lill de ökade kväve/fosfor-kvo-lerna iförsurade sjöar och vattendrag. En sådan snedvridning av vattnens närsallstatushar konstaterats i . Även den del av försurningensom faller pä kvävet måsle i första hand åtgärdas genom ulsläppsbegränsningar. Försöksverksamhet avseende mark och grundvatten Förslaget om försöksverksamhet avseende mark ochgrundvallen möter ell allmänl positivt gensvar hos remissinstanserna. Flerainstanser, l.ex. länsstyrelserna i och , CDL ochdomänverket anser all en större satsning bör övervägas. En betydligt större satsning än den nu föreslagna bör ske för att ökakunskapen om försurningsprocesserna i mark och vatten. De föreslagna proportionerna,200 milj. kr./år lill kalkning och 10 milj. kr./år lill försöksverksamhet kanfä en förlamande effekt pä möjligheterna alt öka vår kunskap om problemen. Ökadkunskap kan också medföra alt vi kan lära oss atl utnyttja de sura systemen påsätt som vi inte känner till. anför i denna fråga.Sveriges stöder detta förslag och vill framhålla atl deaktuella frågeställningarna är mycket centrala och är i linje med deninriktning som kommer lill ullryck i den långsiktsplan som Sverigeslantbruksuniversitet presenterade . Av skäl som redovisas nedan börden försöksverksamhet med markkalkning som föresläs knytas lill övrigbördighets- och produktionsinriktad forskning som bedrivs vid Sverigeslantbruksuniversitet. Kalkning som åtgärd mol försurning av grundvatten ochskogsmark är däremot i dagslägel inte en lika självklar åtgärd somåkermarkskalkning. Försök vid och i utlandetvisar atl markens och markvaltnels kemi påverkas positivt av kalk. Samtidigtintensifieras den biologiska omsättningen och markorganismerna låser upp det frigjordakvävet vilket leder till kvävebrist för skogsträden. Flera försök visar därfören negafiv inverkan på skogsproduktionen av kalkning. Vidare kankvä-veullakning ske till grundvattnet. 1 extrema fall uppstår ävenmikroämnes-brisl (bor) som bl. a. kan leda lill frostskador. De redovisaderesultaten har erhållits i försök med stora kalkgivor, väsentligen slörre än desom krävs för all kompensera del årliga syranedfallet. 1981/82:151 89 Avovanstående framgår atl kalkning inte kan rekommenderas som en generellåtgärd mot försurning. Omedelbara lokala åtgärder på mark i samband medgrundvattenförsurning kan dock komma i fråga. En försöksverksamhet medåtgärder som berör mark (grundvallen) och skogsproduktion måstesammankopplas med den forskning som bedrivs kring bördighet ochskogsproduktion. Länsstyrelseni föreslår alt försöksverksamheten rörande skogsmark bör läggas iBlekinge län. erbjuder sig ställa upp som försöksvärd och anfördärvid. och föreslår, att 10 milj. kr. per årskall utgå till försöksverksamhet avseende mark och grundvatten. På denna summaanser domänverket, att del inte finns någon prutmån. Snarare är den för lågttilllagen med hänsyn till vad en försurningskalastrof pä marksidan skulleinnebära för miljömässigt och ekonomiskt. Brist pä pengar och tid kanfå till följd atl forskningen inriktas fel. En snabb massiv insats krävs, omresultat skall erhållas inom någorlunda rimlig tid. Här aktuell forskning ärtyvärr till sin art tidskrävande. mening gäller del alt i första hand kartlägga markförsurningensorsak, förlopp och verkningar. Man kan utgå från, att de regionala skillnadernaär mycket stora. Därför behövs många försöksytor, spridda över landet.Domänverket ställer därvid gärna upp som försöksvärd. Vid utläggningen avförsöken bör koncentrering ändå ske lill delar av landet, där markförsurningengått längst med hänsyn fill graden av luftförorening samt berggrunds- och jordartsförhållanden.Tillståndet i sjöarna ger god vägledning även för marklillståndet regionvis. Statskontoretanser syftet med försöksverksamheten oklart och ifrågasätter om inte en del avkostnaderna kan erhållas genom omprioriteringar inom ramen för befintligaforskningsmedel. har en avvikande uppfattning beträffande försöksverksamhetenoch dess omfattning. Med tanke på att mark- och grundvattenförsurningen bedömssom allvarlig finns del enligt vår mening inte lid att skaffa sig fullständigsäkerhet om kalkningens alla länkbara bieffekter. Detta förhållande förstärksav att effekterna vid mark- och grundvattenkalkning - såväl posifiva somnegativa - visar sig väsentligt senare än vid kalkning av sjöar och vattendrag.Industriförbundet vill därför föreslå, att jämsides med fullskaleprogrammet försjökalkning etl liknande program för kalkning av särskill försurningskänsligamarker, infiltralionsområden för vattentäkter samt åker- och skogsmarkpåbörjas. På samma gång bör det vetenskapliga försöksprogrammet för dessa områdestypergenomföras. Skulle resultaten från detta antyda någonväsentlig negativ effekt av kalkningen, skall fullskaleprogrammet givetvisavbrytas. Man bör vid värdering av detta förslag betänka, att kalkslen är eltav jordens vanligasle och att det således knappast kan betraktas sommiljöfarligt. 1981/82:151 90 Verkensförslag att jordbrukarna skall rekommenderas atl kalka med kortareintervall möts av blandade reaktioner. menar attutredningens slutsats är alltför svag. Om saklägel är sådanl ulredningenframställer det synes del snarare, enligl , böra övervägastvingande föreskrifter. Lantbruksstyrelsen anser att tillförseln av kalk lilljordbruksmarken delvis har varit otillräcklig för alt motverka detotala försurningsprocesserna och därför bör ökas. Styrelsen drar dock för sindel slutsatsen att sä länge markens kalktillstånd är sådanl atl del är meningsfulltatl bedriva växtodling, är den försurande inverkan på omgivningen ej av någonbelydelse. Lantbruksslyrelsen anför vidare. Kalkning av har prövatssom elt medel alt förbättra kalktillstån-del i sjöar och vallendrag. Med hänsyntill kalkens svärrörlighet i marken har några mera betydande effekter utöverden neutralisalion av sura ämnen som berörts oftast inte erhållits. För att fäsådana effekter måste sannolikt marken tillföras kalk till minst fullbasmällnadsgrad. Sådana åtgärder kan, med hänsyn till jordbrukets målsättningför kalkningen, inle åläggas jordbruket utan kompensation. Delhar även föreslagits att jordbrukarna skall rekommenderas atl kalka åkermarkenmed kortare intervall för alt minimera pH-fluklualionen. I normalfallet kandetta inte anses vara någon mera avgörande åtgärd av flera skäl. Som framgår avvad sagts inträder negativa effekter på omgivningen först vid mycketlåga kalktillstånd. Vidare används numera i ökad utsträckning grövrekalkstensprodukter som därigenom får en utjämnande effekt. Dessutom tordepH-värdesänkningar överstigande en enhet vara ovanligaäven på lågbuffrande jordar. Normall är variafionen under en sådan tidsperiodmindre än hälften härav. Det kan därför, med hänsyn till risken för negativaeffekter för omgivningen, inte anses befogat alt tillföra kalk oftare än vadsom krävs för optimal växtodling. Tillförsel med kortare intervall medföromotiverade koslnader för jordbrukel. Sverigeslantbruksuniversitet anser att jordbruket knappast bidrar till försurningen ochanför. Vår kunskap om det atmosfäriska nedfallels påverkan pä åker- ochskogsmarkens bördighet är otillräcklig. Problemen med alt säkertfastställa bördighetsförändringar är stora. För åkermarken kan dockkonstateras att den mest bidragande orsaken till markförsurning är odlingensjälv med användning av surgörande gödselmedel och ökade skördeuttag. Detatmosfäriska bidraget spelar en mindre roll. Det kan också konstateras atljordbruket knappast bidrar till försurning av vatten, då jordbruksmarkensdjupare lager ger möjlighet till att ett eventuellt surt nedsipprande vattenneutraliseras. Prop.1981/82:151 91 Förslagen beträffande kalkfällning i reningsverkkommenteras av några få remissinstanser. och naturvårdsverketanser i sitt förslag atl bör beakta vad kalkfällning ellerpH-juslering av del utgående avloppsvattnet kan ge i den regionala planeringenav kalkningen. menar all utredningens rekommendation altbeakta värdet av övergäng till kalkfällning är för svag, en starkare slutsatsbör kunna dras. Även hyser liknande åsikter och menar altenbart rekommendationer eller allmänna beaktanden sällan leder lill någonförändring av rutiner som styrs av ekonomiska inlressen. i Kalmarlän anser övergång lill kalkfällning vara av stor betydelse och anser attmerkostnaderna för en sådan övergång bör vara bidragsberälligad. Länsslyrelsen delarverkens uppfattning att kalkfällning i reningsverken kan utgöra en viktig delinom ramen för de samlade åtgärderna mot försurningen. harlänsstyrelsen arbetat efter en sådan linje och erfarenheterna har varit goda.Inom är f. n. 11 reningsverk med kalkfällning i drift och dessahar en sammanlagd belastning av ca. i etl större perspektiv ärfördelen med kalkfällning även den alt ell för jordbruket mer attraktivt slamerhålles. Ulredningens förslag att den regionala planeringen avkalkningen skall ske lånsvis och ulgå frän vattensystemet fär ell positivtmottagande av ell flertal remissinstanser. anser allhälsovårdsnämnderna bör medverka vid utarbetande av kalkningsplanerna. SMHIerinrar om alt länsstyrelserna kan få lillgång till nödvändigt underiag fråninstitutet, och anser därvid atl finansieringsfrågan lämpligen kan lösas genomalt medel centralt avsätts för detta ändamål. diskuterarplaneringen i kombination med frivillighel och statsbidrag och anför. Den hittillsvarande försöksverksamheten har byggt påfrivillighet och statsbidrag. Förutsättningen för att ett kalkningsprojektskall komma till stånd har varit en intressent som vill genomföra det;har beslutat om statsbidrag. Utredningen vill behålla dennakonstruktion, men vill komplettera den med en utbyggd länsvis planering.Avsikten med planeringen synes vara att den, med sin utgångspunkt i helavattensystem, skall säkerställa att den utbyggda kalkningsverksamhetengenomförs på ett systemafiskt sätt och utifrån en noggrann prioritering avsjöar och vattendrag. Enligt RRVs mening kan en sådan konstruktion med å enasidan länsvis planering och å andra sidan frivillighet och statsbidragifrågasättas. 1981/82:151 92 Ju större vikl man vill lägga vid huvudavsikten medplaneringsmomenlel (planering utifrån hela vattensystem,angelä-genhetsgradering av alla sjöar och vallendrag, systematisk genomfördkalkning), desto mindre lämpligl synes det vara att göra det faktiskagenomförandet beroende av tillgången pä villiga intressenter. Det kan t. ex.inte anses vara självklart atl tillgängen på kalkningsintressenler kommer allharmoniera med planernas prioritering av olika . RRV anser atl problem avdelta slag borde ha belysts i ulredningen. RRVanser tanken atl planera den fortsatta kalkningsverksamheten med ulgångspunktfrån hela vattensystem vara riklig. Konsekvensen av denna utgångspunkt blir,enligt verkels mening, att konstruktionen med frivillighet och statsbidrag böromprövas eller modifieras. Länsstyrelserna,som enligl förslaget skall vara ansvariga för kalkningsplaneringen, haröverlag intet att invända häremot ulan ser del som naturligt att länsstyrelsenupprättar kalkningsplan för länet. i menar atldel är viktigt alt prioriteringen vid kalkningsplaneringen sker på etl sådantsätt atl vissa områden avsätts dels för eventuell fillämpning av alternafivabehandlingsmetoder, dels om referens-vatten vilka hell bör undantas frän allaformer av fösurningsdämpande ätgärder. i och länerinrar om resursbehoven och anför. Någon möjlighet attåsladkomma en färdig plan redan lill /83 finns inle mednuvarande personella resurser på naturvärdsenhet ochfiskenämnden. Länsslyrelsen anser det därför vara berättigat med enförsiktigare start under /83. I stället bör under detta årlänsstyrelserna och fiskenämnderna få tillräckliga medel för atl arbeta framplaneringsunderlag och framtaga en kalkningsplan som verkligen medger ettrikfigt utnyttjande av de kalkningsanslag som kommer atl ställastill förfogande. Eftersom den arbetsvolym som planeringen kräver varierarmellan länen och desslulom kan förutsättas vara störst under inledningsskedetbör anslagen till och fiskenämndens egna arbele ej låsas varesig lill någon fixerad summa eller till någon procentuell andel av de medel somär avsedda för själva kalkningen. Länsstyrelseni anser del nödvändigt all upprätta en väl underbyggdkalkningsplan för alt få största möjliga effekt av kalkningen. framhåller beträffande sättet för planering. Länsstyrelsernahar en sådan överblick och så ingående kännedom om var problemen ärstörst att någon särskild planeringsform av den typ som verken föreslår inleframstår som behövlig. Del finns dessulom risk för att ett system medupprättande och fastställande av en särskild kalkningsplan blir enkostnadskrävande och orealistisk "önskelista". föreslår i stäHetalt mot bakgrund bl.a. av de kunska- Prop.1981/82:151 93 per som redan finns hos myndigheten gör enprioriteringslista av aktuella projekt. Denna förteckning liksom enskildaprojekt av särskild belydelse kan naturliglvis las upp till diskussion istyrelsen. Den av föreslagna ordningen gör också prövningen av de enskildabidragsansökningarna lill ett naturligt led i handläggningen somplaneringen kan anpassas de särskilda förhållandena i varje län. Elt stort antal remissinstanser anser förslaget omorganisation av kalkningen lämpligt. och naturvärdsverkets skildauppfattningar när det gäller överföringen av medel frän regeringen till länenkommenteras av de flesta remissorganen. i lämnardenna fråga öppen och anser den inte som särskilt avgörande. förslag om att börtillföras medlen för kalkning får stöd av , statskontoret, Umeåuniversitet, , länsstyrelserna i , , ,, , , , , och ,, , , och samtStenungsunds och kommuner. Ett genomgående tema hos dessaremissinstanser är att de som skäl för all anse länsslyrelsen som lämpligas-lebidragsmyndighel anför att kalkningen i fortsättningen kommer atl beröra flersamhällssektorer än enbart fiskel. Vidare anförs ofta alt det är naturligt attden myndighet som skall svara för planeringen av verksamheten ocksä fär direktansvar för medelsanvändningen. i anför t. ex. Vad gäller genomförandel anser det naturligtalt den myndighet som regionalt ansvarar för miljövärdsfrägorna och somfastställer kalkningsplanen också ansvarar för genomförandet och fördelningenav medlen. Därigenom undviks splittring av ansvaret på flera organ. Inomnaturvårdsenheterna finns en bred ekologisk och teknisk kompetens ocherfarenhet inom vattenvårdsområdet. Fiskerikonsulenternas erfarenheter kanocksä utnyttjas effektivt genom att ett nära samarbete kommer atl ske medfiskenämnden.