prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Att rörelseresultatet ipraktiken därmed berörs av tidigare gjorda bokslutsdisposifioner torde normaltinle vara önskvärt även om en sådan förenklad redovisning bör få tiUåtas förmindre bolag. Bokföringslagens begrepp "redovisatårsresultat" kan vara lämpligare än FRU:s förslag "åretsvinst", speciellt inom livförsäkring. För skadeförsäkringsbolag föreligger för attuppnå likhet med internationell redovisning - önskemål att kunna avläsakontantflödet, inle bara för utan också för skador, direkt iresultaträkningen. En gemensam mbrik för posterna efler"Rörelseresultat" i skadeförsäkringsbolag kan övervägas. De i dennaavdelning av resultaträkningen ingående posterna är dock sinsemellan olika tillsin karaktär och deras placering i schemat kan ifrågasättas. Del kan diskuterasom inte poslen "Ökning/minskning av nivålillägg" borde vara placeradföre rörelseresultatet. Posten "Avsättning för beslutad återbäring"kan från vissa utgångspunkter betraktas som en bokslutsdisposition, från andrasom en kostnad i rörelsen. Om dessa två poster flyttas blir endast"Extraordinära intäkter resp. kostnader" kvar i avsnittet efter"Rörelseresultat". Det kan även ifrågasättas att i stället förnettoförändringen av nivåtill-lägg redovisa bruttoavsättning av dessa tilläggmed angivande av varje års avsättning för sig. Den föreslagna redovisningen av återbäring ilivförsäkringsbolag där uttag från en överskottsfond redovisas iresultaträkningen kan ifrågasättas. Slopandet av utjämningsfonden i livförsäkringskapar behov av en specialregel för redovisningen av den återföring av överskottsmedel som Återförsäkringsaktiebolaget till sina svenska cedenter. Denna återföring av överskottsmedel är av annan natur än vad som tradifionellt förstås med vinstandelar och den bör få redovisas som. "Återbäring" i stället för som "Vinstandel". Beträffande fördelningen på verksamhetsgrenarkan ifrågasättas om det för livbolag skall vara nödvändigt att göra uppdelning i grundbunden resp. grundfri försäkring i årsredovisningen om båda formerna finns i samma bolag. För läsaren torde en sådan uppdelning te sig obegriplig. kan givetvis begära en sådan fördelning på de blanketter som bolagen lämnar dit. Det kan diskuteras att fördelningen avavkastningen av kapital i livbolag skulle kunne tillåtas ske på sådant sätt att tillgångarnas övervär den i sin helhet redovisas under en av verksamhetsgrenarna. Prop.1981/82:180 Bilagedel 413 Vid verksamhetsgrenfördelningen skulle konsortierkunna få utgöra egen gren/egna grenar. Kalkylränta nämns ej i FRU:s förslag men skallenligt "Ny försäkringsredovisning" användas i resultatanalysen. Endiskussion behövs om bestämningen av kalkylränta och dess funktion iresultatanalysen. I balansräkningsschemat för livbolag kanifrågasättas om posten "Skadebehandling-sreserv" bör förses med denanvisningen att den endast avser olycksfall- och viss sjukförsäkring. Ilivförsäkring är poslen inkluderad i premiereserven. I anvisning till posten "Försäkringstagarnasvinstmedel" i livbolagens balansräkning vore en utvidgning önskvärd såatt även bolag som uteslutande eller så gott som uteslutande meddelarlivåterförsäkring kunde få använda annan lämplig benämning. Möjligheterna att beakta värdestegringseffekteri årsredovisning (inflationsredovisning) bör undersökas. Det vore önskvärt att en vidareutveckling betr.livbolagens redovisning påbörjas varvid möjligheterna att särskilja"sparrörelsen" från den övriga livrörelsen prövas, så att resultatetblev helt beroende av försäkringsmässiga insatser. Som grund för redovisningskapitlel ligger enutredning utförd gemensamt av representanter för försäkringsbolagen ochförsäkringsinspektionen och publicerad i ett betänkande "Ny försäkringsredovisning". I anslutning till FRV:s behandling avredovisningsfrågorna har också haftmöjlighet att lämna synpunkter via en av experterna i FRU. stöderFRU:s linje att försäkringsinspektionen får i uppdrag all utfärdadetaljföreskrifter beträffande redovisningen. Enligt uppfattning ärdet naturligt att detta sker i nära samarbete med försäkringsbolagen. från dessa utgångspunkter anser kunnabegränsa sig till att beröra endast ett fåtal frågeställningar i delta kapitel. 11 kap. 4 § Enligt FRU:s förslag skall fastighet som inrymmerhuvudkontorsfunktion betraktas som anläggningstillgång. Detta kan bl.a. fåbetydelse för försäkringsföretag som p. g. a. lokalbrist tar i anspråk smärreutrymmen i sina placeringsfastigheter för att härbärgera HK-funktioner. Det kanej vara rimligt att fastigheterna i dessa fall skall ändra karaktär från omsättningstillgångtill anläggningsfillgång. Prop.1981/82:180 Bilagedel 414 Under mbriken Försäkringstekniska skulderfömtsätter FRU att skade-hvräntereserv och sjukräntereserv i överensstämmelsemed definitionen på premiereserv skall redovisas inom rarnen för denna. Detta är enligt mening ur pedagogisksynvinkel olämpligt. Vi skuUe därför föredra att dessa reserver tiUsammans medövriga avsättningar för inträffade skadefall redovisades somersättningsreserv. Härvid skulle det också vara en fördel om de påslag påifrågavarande reserver som görs för att täcka motsvarande skadebehandlingskostnaderredovisades som skadebehandlingsreserv. Vi är medvetna om att ett sådantingrepp medför ändringar på flera punkter inom FRL. Fördelarna skulleemellertid vara så påtagliga att det merarbete som uppstår bör övervägas. FRU föreslår att säkerhetstilläggen skall brytas utur försäkringstekniska skulder och överföras till en särskild säkerhetsfondsom upptas under huvudmbriken obeskattade reserver. är tveksam tilldenna förändring av två skäl. Dels Qärmar man säkerhetstiUäggen från de balanspostersom de är avsedda att i första hand utgöra förstärkning till. Dels kan manbefara att förekomsten av två olika fonder av betydande format -säkerhetsfondenoch utjämningsfonden - skulle försvåra förståelsen av balansräkningen. Den enafonden tillförs medel som bokslutsdisposition, den andra via beslut avbolagsstämman. Genom att bibehålla säkerhetstill-läggen inom ramen för deförsäkringstekniska skulderna kan dessutom troligen konsekvensändringarna av KLgenomföras smidigare. I FRU:s förslag fill balansräkningsschema förskadeförsäkringsbolag krävs ej någon grenuppdelning av säkerhetsfonden. Ensådan är också enligt uppfattning helt utan intresse, eftersomsäkerhetsfillägg inom en gren kan avsättas utan att grenen själv åstadkommit motsvarandeöverskottsmedel. När förordar att säkerhelstilläggen bör redovisasunder föräkringstekniska skulder skall också detta ske utan fördelning pågrenar. anser det ej heller motiverat att i not. specificerasäkerhetsfilläggen fill vardera premie- och ersältningsreserven. Detta gällerockså klyvningen av säkerhetstilläggen i minimitillägg och övriga tillägg,vilken fömtsätts framgå av den särskilda konsolideringsredogörelsen iförvaltningsberättelsen. vill påtala vissa förhållanden inom områdetför arbetsmarknadsförsäkringar som innebär att avsteg från bestämmelserna omhelårsprognos kan behöva göras. Premienivån för dessa försäkringar utgör ipraktiken en ingrediens i avtalsförhandlingarna mellan arbetsmarknadsparterna.Under senare delen av hösten tar man ställning till den premienivå som skalltillämpas under påföljande år. Underlaget för detta ställningstagande sträckersig fram så långt i tiden att det inte kan uppfylla det tidskrav somanges för när helårsprognos skall lämnas. 1981/82:180 Bilagedel 415 Att än vad som krävs förbedömning av premienivån ta fram en helårsprognos kan lätt skapa prakfiskaolägenheter. Även i vissa andra avseenden kan del vara önskvärtatt kunna behandla arbetsmarknadsförsäkringarna på ett annat sätt än vad FRLföreskriver. En prakfisk möjlighet att lösa detta vore att i 1 kap. 10 § medgesamma undantag för dessa försäkringar som för tjänstepensionsförsäkringar. Alltsedan ABL trädde i kraft med ingången av år1977 råder i associationsrättsliga hänseenden en diskrepans mellan denna lagoch FRL. Delta är förenat med prakfiska ölägenheter. Exempel härpå erbjuderinte minst redovisningsreglerna. i detta hänseende är föråldrade.Det är självfallet av betydelse att på detta område enhefiiga regler gäller förall näringsverksamhet. För försäkrings verksamheten är det därför angeläget atten övergång sker till moderna regler för redovisning. 12 Synpunkter på 12 kap. De flesta remissinstanserna har inte haft något atterinra mot förslaget i denna del. , Föreningenauktoriserade revisorer och har dockgjort påpekanden i skilda frågor. 12 och 13 §§ I försäkringsbolagen förekommer en inle obetydliglångivning till de anställda inom ramen för den personalpolitik som bedrivs avbolagen. Inspektionen som med uppmärksamhet följt utvecklingen på detta områdehar inte haft något att erinra mot sådan långivning annat än i heltspecieUa fall. Genom det i 12 kap. 12 § uppställda förbudet mot penninglån tillbl.a. styrelseledamöterna kan problem uppkomma med avseende påpersonalrepresentanterna i styrelsen. Inspektionen förutsätter dock alt dessaproblem kan lösas genom tillämpning av dispensregeln i 13 § andra stycket. Medhänsyn till den antagbara frekvensen av ansökningar om dispens skulle del i ochför sig te sig praktiskt, om inspektionen gavs befogenhet att för fall avifrågavarande slag ge generell dispens enligt särskilda anvisningar tillbolagen. Inspektionen hemställer att denna fråga övervägs underlagstiftningsärendets fortsatta beredning. 1981/82:180 Bilagedel 416 12.2Föreningen auktoriserade revisorer () Utredningen föreslår vissaändringar i fråga om reservfond, bl. a. avskaffandet av årliga avsättningar urnettovinsten. Sistnämnda ändring tillstyrkes. Reservfondenskall emellertid bibehållas bl.a. som "överkursfond" dvs. föravsättning av överkurs vid nyemission. Inledningen av 12 kap. 9 §, där det ståratt "skadeförsäkringsbolag/År inrätta reservfond" är med hänsyn lUlden obligatoriska överkursavsättningen icke lämplig. Paragrafen kan lämpligeninledas: "I skadeförsäkringsbolag skall till reservfond avsättas beloppsom ...". Paragrafen behandlar förlusttäckningsregler förömsesidiga livförsäkringsbolag. Oavsett om livförsäkring tecknas i akfiebolag ellerömsesidigt bolag bör försäkringen enligt riksförbundets mening från försäkringstagarens syn punkt fungera på samma sätt. Delta har varit tendensen i . Man vill när det gäller livförsäkring bortse från associationsfor men. På ett olyckligt sätt uppkommer såväl enligt nuvarande lag som enligt föreliggande lagförslag olikheter betingade av associationsformen om för säkringsgivaren tvingas gå i likvidation. Ett riktigt förfaringssätt vore att försäkringsgivare som saknar tillräckliga medel för att täcka försäkrings fonden skall gå i likvidation varvid likvidator skall ulses. Del ankommer sedan på likvidatorn att föreslå ändamålsenliga regler för nedsättning av försäkringsersättningarna med hänsyn till storleken av det kapital som faktiskt föreligger. Dylika regler för nedsättning av försäkringsersättningar skall godkännas av försäkringsinspektionen. Bestämmelserna i 8§ kan sägas beskriva den här avsedda ordningen när del gäller ömsesidigt livbo lag. finner del önskvärt alt en likartad regel införes också för livförsäkringsaktiebolag. 13 Synpunkterpå 1315 kap. Remissinstansernahar inte haft något att erinra mot förslaget i dessa delar. 14 Synpunkter på 16 kap. Remissinstanserna har inte haft några erinringarmot förslaget, med undantag för en redaktionell synpunkt från beträffande 16 kap. 5 § första stycket. 1981/82:180 Bilagedel 417 5 § första stycket Rubricerade stycke har sin direkta motsvarighet iaktiebolagslagen. Likafullt vill riksförbundet föreslå att ett försök göresatt utan ändring av det materiella innehållet förenkla styckets formulering. 15 Synpunkterpå 1718 kap. Remissinstansernahar inte haft någon erinran mot förslagen. 16 Synpunkterpå 19.kap. De flesta remissinstanser har lämnat denna del avförslaget utan erinran. I första hand hardock haft synpunkter på den närmare utformningen av vissa tillsynsregler,främst då det gäUer skyldigheten att i olika avseenden lämna upplysningar lillförsäkringsinspektionen. Inspektionen har inte något att erinra motutredningens förslag rörande sättet för bestämmande av minimibidraget förtäckande av kostnaderna för myndighetens verksamhet. I mbricerade paragraf har FRU föreslagit denändringen att upplysnings-phkten gentemot försäkringsinspektionen utökas tillatt - förutom VD -även omfatta "aktuarien och andra befattningshavare iförsäkringsbolaget". finner det olämpligt att på sätt somföreslås uttryckligen utvidga informationsplikten till att omfatta samtligaanställda. FaU kan tänkas då en tillämpning av paragrafen skulle starkt brytamot inom bolaget existerande organisationsmönster. har däremotinte några invändningar mot en begränsad utvidgning av upplysningsplikten,förslagsvis enligt följande: "Styrelsen, verkställande direktören,aktuarien och andra befattningshavare i ansvarig ställning i försäkringsbolagetär skyldiga...". Konstaterandeti betänkandet (sid. 443) att upplysningsplikten också innebär en rätt församtliga anställda att självmant kunna vända sig till 27 1981/82. 1 saml Nr180. 1981/82:180 Bilagedel 418 inspektionenoch lämna upplysningar om bolaget utan att därigenom riskera uppsägning ellerandra påföljder i sitt anställningsavtal finner riksförbundet knappast ha sinplats i anslutning till lagen om försäkringsrörelse. Detta synes vara frågorsom skall bedömas mot bakgmnd av avtal och lagstiftning inom arbetsmarknadensområde. I denna paragraf konstateras attlivförsäkringsbolag skall lämna slalis-fisk-ekonomisk utredning tiUförsäkringsinspekfionen på fider som försäkringsinspektionen bestämmer. Dettakrav finns redan i nuvarande lag men har i praktiken inte fyUt någon funktion.Självfallet kan och bör försäkringsinspektionen vid behov begära utredningar avförsäkringsbolag för att närmare belysa bolagets ställning. Även utan den härlagfästa skyldigheten beträffande vissa former av stafistisk-ekonomiskautredningar kan detta ske. föreslår att denna paragraf utgår urlagförslaget. 5 § andra stycket I stycket behandlas skälighetsprincipensfillämpning på sjö- och transportförsäkring. har erfarit att FRUmed den föreslagna formuleringen endast velat åstadkomma att även båtförsäkringliksom bhr underkastad fiUsynsmyndighetens skälighetsövervaknig. .Bestämmelsenhar emeUertid givhs en vidare formulering och därigenom kommit att få enutformning som det skuUe vara omöjligt för sjöförsäkringsbolagen attefterleva. Enligt föreliggande förslag skulle bolagensrapporteringsskyldighet också komma att omfatta dels kaskoförsäkringar av somlustfartyg begagnade f.d. frakt- eller fiskeskepp, dels sändningar av godstranporterade för vad som möjligen kan betecknas som enskild konsument(exempelvis diplomat, utlandsansläUd eller missionär). Icke i något av dessafaU är sjö- och transportförsäkringsbolagens system för registrering avförsäkringar så upplagda att hithörande risker kan identifieras som"konsumentförsäkringar". En omläggning av systemen skulle medföraavsevärda kostnader och ökad byråkrati och tidsutdräkt till men även förförsäkringstagarna. Dessutom kan ifrågavarande försäkringars"konsumentkaraktär" starkt ifrågasättas. Den båtägare som valt attföra en konverterad skuta måste besitta stora kunskaper - skepparexamen fordrasför att få föra dylika fartyg - och ägna mycken tid och intresse åt sittfartyg. Ägaren kan fömtsättas vara fullt kompetent att genom förfrågan hösolika bolag utnyttja den rådande konkurrensen. Dessutom förtjänar nämnas attantalet kas-koförsäkrade fritidsskepp är så litet att det i sig inle medgersäker statistik. Vad sändningar av flyttgods etc. beträffar, kan maninledningsvis ifrågasätta om de någonsin reelU sett har"konsumentkaraktär" - de tecknas inte av en privatperson somkonsument utan är normalt sett ett typiskt led i Prop.1981/82:180 Bilagedel 419 attvederbörande för sin yrkesutövning måste byta vistelseland. Härtill kommer attpremien oftast torde ersättas av arbetsgivaren eller eljest vara en utgift förinkomstens förvärvande. Vidare anmäles dylika försäkringar normalt sett avarbetsgivaren eller av det spedifionsföretag som ordnat transporten ochförsäkringsgivaren saknar normalt rnöjlighet all fastställa om försäkringentecknats av "privatkonsument". har emellertid ingen invändning motatt båtförsäkring på grund av skyddets "konsumentkaraktär" ärunderkastad skälighetsprincipen och föreslår därför att det aktuella stycketomformuleras på följande sätt: "Ifråga om transport- ochsjökaskoförsäkring gäUer första stycket endast för båtförsäkring tecknad avkonsument huvudsakligen för enskilt ändamål". 6§ andra stycket föreslås bli omformulerat på enahanda sätt. 3 § första stycket ifrågasätter om inte skyldigheten att lämnaupplysningar bör begränsas tUl styrelsen, verkstäUande direktören, aktuarienocb andra befattningshavare i ansvarig ställning i försäkringsbolaget. Inteminst med hänsyn tiU det straffansvar som kan drabba den som lämnar felaktigaupplysningar till bör den upplysningspliktiga kretsenbegränsas. En sådan begränsning torde också bidra till att uppgifter kommeratt lämnas av befattningshavare med fillfredsställande kännedom om deförhåUanden uppgifterna avser. 3 § andra stycket Enligt lagmmmet skall senast efter ordinariebolagsstämma årsredovisningen, revisionsberättelsen och en särskild redogörelseför bolagets verksamhet sändas till . Den särskilda redogörelsenutgör en bearbetad sammanfattning av den årsredovisning som styrelsen ochverkställande direktören undertecknat och lagt fram vid ordinariebolagsstämina. Den särskilda redogörelsen skall vara undertecknad av styrelsenoch verkställande direktören och undertecknandet sker som regel i näraanslutning till själva inlämnandet. ifrågasätter om inte kravet påundertecknande av den särskilda redogörelsen kan begränsas fiU att avse VD. Enligt uppfattning bör förbudet i dettalagmm även gäUa uppdraget att vara delegerad vid bolgsstämma. Prop.1981/82:180 Bilagedel 420 17 Synpunkterpå 20 kap. Med hänsyn fill det samspel som kommer att rådamellan registreringsbestämmelserna i detta kapitel och den av utredningen isammanhanget aviserade förordningen, måsle ett slutligt ställningstagande tillbestämmelserna i kapitlet anstå till dess inspektionen kunnat granskaförordningen. 18 Synpunkterpå 21 kap. De av utredningen föreslagna bestämmelserna omstraff och vite innebärande den nyheten att inspekfionen i vissa fall självfår döma ut vite synes väl avvägda. 21 kap. 1 och 2 §§ Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om straffoch vite. Förslaget innebär i denna del en radikal begränsning avstraffbestämmelserna i förhållande till gällande lag (325-330 §§). Även iförhållande tiU aktiebolagslagen föreligger en påtaglig skillnad. Utredningenhar som skäl för den starka nedskärningen av straffbestämmelserna anfört att deöverträdelser som kan bli aktuella i fråga om försäkringsbolagen bäst reglerasgenom en administrativ kontroll i förening med vitesföreläggande (bet. Hovrätten ansluter sig till denna bedömning. Hovrätten har tidigare berört sambandet mellan den1 § 1 p. upptagna straffbestämmelsen och behovet av en definition av begreppetförsäkringsrörelse. Imofiven till 2 § 3 st. (bet. s. 453) anför utredningen att vitesföreläggande iregel inte bör meddelas vid sidan av föreläggande enligt 19 kap. 11 § medhänsyn till risken för skiljaktiga avgöranden i olika instanser. Det avutredningen anförda skälet mot vitesföreläggande i angivna fall anser hovrätteninte väga tungt. Med hänsyn till den speciella och högst allvarliga påföljd iform av förverkande av koncession som kan följa vid' trotsande av föreläggandeenligt 19 kap. 11 § framstår det emellertid som onödigt att tillgripa vite. Iklarhetens intresse torde detta böra uttryckligen anges vilket enklast kan skegenom ett tillägg.till 2 § 2 st. av innebörd att vite dock inte får föreläggasi fall som avses i 19 kap. 11 §. Eftersom vite kan föreläggas inte baraförsäkringsbolag utan även enskilda befattningshavare i bolaget (jfr 2 § 1st. ), bör 2 § 4 st. jämkas så, att undertättelse om föreläggandet genast skalltillställas den mot vilken föreläggandet riktar sig. Prop.1981/82:180 Bilagedel 421 Enligt 2 § 5 st; kan försäkringsinspektionen dömaut vite i vissa fall, medan det i övrigt skulle ankomma på allmän domstol attvidta sådan åtgärd. Utredningen har inte motiverat den föreslagna skillnaden iförfarande (bet. s. 453). Förslaget att inspektionen skall kunna döma ut viteinnebär en nyhet i förhållande till gällande rätt. Hovrätten har inte något atterinra mot att inspekfionen anförtros denna uppgift. Det är emellertid svårtatt se att det skuUe föreligga någon avgörande skillnad mellan de olika fall dåfråga om utdömande av vite kan uppkomma. Enligt hovrättens mening bör mandärför överväga att ta steget fullt ut och låta inspektionen döma ut alla slagav viten. Härigenom uppnås också en redaktioneU förenkling. Vidare bör ettförtydligande ske beträffande rätten att hos kammartätten överklaga beslut omföreläggande och utdömande av vite (jfr 20 kap. 3 § 3 st. och 6 § 2 p. ),exempelvis genom att en bestämmelse härom införs i omedelbar anslutning till 21kap. Riksåklagaren har bifogat yttrande frånöveråklagaren i och för egen del avgivit följandeyttrande. Som utredningen påpekat utgör straffet bara en av flerasanktionsformer i aktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen. Fömtomskadestånd är därvid bland annat alt märka beslut meddelade avförsäkringsinspektionen med stöd av dess tiUsyns- och kontroUbefogenhet. Enligtmin mening är det med hänsyn härtUl riktigt att som utredningen föreslagitnedbringa antalet kriminaliserade överträdelser tiU så få som möjligt.Utredningen har i sitt förslag begränsat det straffbara området till attomfatta två förseelser, vilka ansetts så allvarliga att de alltjämt börstraffbeläggas. Detta innebär även en begränsning i jämförelse med nyaaktiebolagslagens straffsanktionssystem såfillvida som bestämmelserna i 19 kap.1 § aktiebolagslagen inte har någon motsvarighet i den föreslagna lagen. Jagfinner utredningens intagna ståndpunkt i detta hänseende välgmndad. Inomförsäkringsväsendet -liksom inom bankväsendet utövas liUsynen och kontrollenav en exklusiv myndighet. Försäkringsinspeklionen har getts goda möjligheteratt utöva denna tillsyn och kontroll. Dessa möjligheter föreslås för övrigtutökade i ett par smärre avseenden. Enligt min mening utgörförsäkringsinspektionens verksamhet en god garanti både för en sund utvecklingi allmänhet inom försäkringsväsendet och för ett snabbt och effektivtfillrättaläggande av eventuella missförhållanden i förekommande fall. Mot bakgrundhärav och med hänsyn till det faktum all tillämpningen av de nu gällandeansvarsbestämmelserna varit ytterst sällan förekommande finner jag skälbiträda utredningens förslag att låta försäkringsinspektionens administrativakontroll ersätta en kriminalisering av de överträdelser som anges i 19 kap. 1§ aktiebolagslagen. Denna kontroll kombinerad med möjligheter fillvitesföreläggande och i vissa fall även med befo- Prop.1981/82:180 Bilagedel 422 genhetför försäkringsinspektionen att döma ut vite är enligt min mening tillfyllestför att förhindra andra överträdelser än de två som föreslås straffbelagda. Detkan slutligen anmärkas att allvarligare brottslighet inom försäkringsbranschenbeivras med stöd av . Under hänvisning tiU det anförda får jag tillstyrkautredningens förslag vad avser bestämmelserna om straff och vite. i övrigt anfört i delbetänkandet föranleder inte någon erinran frånmin sida. Enligt 21 kap. 1§ i lagförslaget riskerar -liksomhitfills - den som i bedriver försäkringsrörelse utan alt varaberättigad till detta att straffas med böter eller fängelse. Lämpligheten attvidmakthålla denna straffsanktion om begreppet försäkringsrörelse förblirodefinerad synes kunna ifrågasättas. Med hänvisning härtill vill riksförbundetföreslå följande ändring av formuleringen: "TUlböter eller fängelse i högst dömes den som 1. ulan att vara berättigaddärtUI i bedriver rörelse som uppenbart är att anse somförsäkringsrörelse eller". Prop.1981/82:180 Bilagedel 423