prop · G50329 · 1981-12-31 00:00:00 — Redan under arbetet med R79stod det enligt SSK klart att expansionen troligen inteåterkommer inom överskådlig tid. Utvecklingen under del harförstärkt detta intryck. Kostnaderna för bilen och drivmedlen till den medförnu sådana uppoffringar för många hushåll alt i varje fall andrabilen är hotad. Avregistreringenav bilar har ökat och biltrafiken stagnerar eller minskar. I med dessännu högre bil- och bensinpriser är dessa tendenser ännu tydligare. ökarkraven på den kollektiva trafiken. Därmed förstärks önskemålen om en närmareregional samverkan. Denlångväga pendlingen från mellersta och östra till arbetsplatserna i Västskånekommer enligt SSK att utsättas för svåra påfrestningar. Bilsamhället måsteersättas av ell samhällsbyggande där främst orter med förutsättningar att ge enacceptabel kollektiv trafikstandard bör komma i fråga för fortsatt utbyggnad.Delta måste också beaktas i den fortsatta statliga länsplaneringen. Efter ettmer än femtonårigt samarbete har SSK:s nio medlemskommuner senast i R79 kommitfram till all man bör satsa på en bebyggelseutveckling i tolv utbyggnadsorlersom kan uppfylla nämnda krav. Bostadsbyggandet sker nu lill i justdessa utbyggnadsorter. Statsmakterna måste enligtSSK vid prövningen av markhushållningsprogrammet för också uppmärksammaönskemålet om all hushålla med och minska beroendet av oljan. Genom ett näraregionalt samarbete beträffande energiplaneringen hoppas SSK att under denärmaste åren kunna minska oljeberoendet avsevärt. För SSK gäller det att finnaen rimlig avvägning mellan bl.a. kraven på markhushållning och energihushållning.De erfarenheter som SSK har av genomförda energisUidier säger all enutspridning av nybebyggelsen i regel ger ökad förbrukning av bl.a. olja. Vidareminskar en spridning av bebyggelsen möjligheterna all hushålla med tillförtbränsle t. ex. genom att bygga ut rationella kraft- och värmesystem. Planverketanser att fördelningen av bostadsbyggandet och tätortslillväxlen i övrigtmellan olika tätorter bör bedömas fortlöpande i den kom-munomfaltandeplaneringen och i det interkommunala planeringsarbetet inomplaneringsförbundens ram. har för sin del tillstyrkt den föreslagnaortsstrukturen i regionplanen (R79) för SSK-området. Det är enligt verketangeläget att ett motsvarande planeringsarbete utförs och redovisas också för NSK-området. NSKanser att den fortsatta planeringen för resurshushållning i måstegenomföras i viss samverkan mellan kommuner som hör ihop funktionellt. Som harpåvisats i den regionalpolitiska planeringen kan vissa 1981/82:29 22 medtiden alltmera integrerade arbets- och bostadsmarknader urskiljas i . Inomsådana regioner synes det enligt förbundet föreligga realistiska möjligheter lillomfördelningar av lälorlstillväxlen så all positiva effekter kan uppnås såvälbeträffande markbesparingar som i övrigt. Enlångsiktig resurshushållning förutsätter enligt NSK ett planerings-ochbeslutsunderlag där följderna av olika handlingsalternativ har analyserats. Inomförbundels område har NSK påbörjat studier av konsekvenserna av alternativaprinciper för all bygga ul regionen. Detta arbete, som har skett i samverkanmed företrädare för samtliga medlemskommuner, kommer all fortsätta förregionen varvid också bl. a. länsmyndigheterna förutsätts medverka. Ett avsyftena med arbetet är alt skapa underlag för en mera aktiv och övergripandemarkhushållning i samverkan mellan regionens kommuner. LRFframhåller att man vid en samhällsutbyggnad i vissa delar av bör kunnakombinera önskemålet om en god markhushållning med regionalpolitiskasträvanden om en jämnare befolkningsfördelning. Del gäller t. ex. stora delarav de inre områdena av landskapet som ligger i närheten av stambana, riksvägaroch Europavägar. En analys av alternativa utbyggnadsområden får därför inteförbigås i markhushållningsprogrammet även om en sådan analys i ett slutligtställningslagande kan komma all innebära omfördelning av samhällsutbyggnad,arbetsplatser m. m. från en kommun en annan. Trotsalt en mängd åtgärder har vidtagits för att skapa en bättre balans i befolkningoch sysselsättning mellan och inom olika regioner har man enligt LRF inte löstdessa problem. Härför krävs ett nytänkande vid utformningen av den planeringsmelodiksom skall tillämpas. Utöver de styrmedel som finns för att åstadkomma enlämplig regional fördelning av tillväxten borde enligt LRF enplaneringsorganisation med särskilda befogenheter tillskapas i . Då ensådan organisation endast kan bildas genom statsmakternas försorg bordelänsstyrelserna ha begärt detta i sin redovisning till regeringen. Fördelarna häiavi form av möjligheterna till en bättre markhushållning är enligt LRF så storaalt detta bör väga tyngre än den begränsning av den kommunala handlingsfrihetensom blir följden. Naturvårdsverketanser all ett alternativ med större befolkningstillväxt än vad planeringslalenanger i nordöstra delen av och de konsekvenser detta skulle innebära förjordbrukets, friluftslivets och naturvårdens intressen också bör belysas iarbetet med ett markhushållningsprogram. Övervägandena bör utmynna i förslag tilleventuella åtgärder och riktlinjer. Överväganden av detta slag är enligt verketnödvändiga för att de areella näringarnas och friluftslivets intressen skallkunna tillgodoses i ett långsiktigt perspektiv på det sätt som angavs iregeringens uppdrag till länsstyrelserna. Det är också ett nödvändigt underlagför åtgärder som kan behövas för att nå en för regionen välavvägdmarkhushållning i ett längre perspektiv än fram t.o.m. . 1981/82:29 23 Lanlbmksstyrelsenanser alt ett ställningstagande till om planeringsarbetet kan ske i nuvarandeformer eller om en samlad regionplanering är motiverad bör kunna ske sedankonsekvenserna av lägre planeringstal har prövats för vissa kommuner. Lantbruksstyrelsen,och planverket har invändningar mot de i markhushållningsprogrammetredovisade inlressezonerna för lätortsulveckling. pekar på attkommunernas redovisningar i vissa fall endast bygger på utdrag ur pågåendeområdesplanering där alla aspekter inte har hunnit vägas in. I andra fall kanutvecklingen leda lill omprövningar av vissa ställningstaganden. Del är därförviktigt att inte överdriva betydelsen av de exakta lägesangivelserna påkommunernas kartredovisningar. Del kan heller inte enligt planverket ansesmotiverat att i ett sammanhang göra ell sådant ställningstagande för allaSkånes tätorter. Svårigheten med ett sådant förfarande framgår också avlänsstyrelsernas kommunvisa kommentarer som enligt planverket har blivitsummariska och svårtolkade. Inlressezonerna ger dock enligt verket en överblicköver de områden i anslutning lill tätorterna i som anses kunna komma ifråga för lälortsutbyggnad fram t. o. m. . Lanlbmksstyrelsen anserall det inte är lämpligt att godta de intressezoner som redovisas. Allamöjligheter till markhushållning har ännu inte hunnit prövas i kommunerna ochdel finns uppenbarligen betydande besparingsmöjligheter. Intressezonernassammanlagda areal är nära nog dubbelt så stor som den areal som enligtlänsstyrelsernas bedömning är nödvändig för lälorlernas expansion fram t. o. m.år 1990. Lantbruksstyrelsen har förståelse för att vissa reservområden kanvara nödvändiga med hänsyn till den osäkerhet som föreligger om den framlidasamhällsutvecklingen. Styrelsen anser dock inte att den redovisning avintressezoner som har tillämpats är den från jordbmkssynpunkt lämpligastemetoden alt hantera denna osäkerhet. En jämförelse med del markhushållningsprogramsom redovisades tyder också på att kommunerna vid val av lälortsslmkluroch ulbyggnadsområden inte har lyckats åstadkomma något väsenligt sparande avåkermark. En uppenbar brist i sammanhanget är alt det inte finns någotobjektivt mått som visar i vad mån planeringsinsal-serna efter år 1975verkligen har lett lill en bättre markhushållning . Kristianstadslänsavdelning av anför att länets kommuner börjar bli planeringströlta.Därför är det av vikt att de intressezoner som är acceptabla frän jordbruketssynpunkt kan läggas fast. För de kommuner där konflikter med hushållningen med jordbmksmarkinte synes föreligga bör uttalas alt områdes- och detaljplaner kan läggas framenligt föreliggande markhushållningsprogram. Skr.1981/82:29 24 Fleraremissinstanser lämnar förslag lill utgångspunkter för ett fortsalt planeringsarbetei kommunerna. stryker under att själva lokaliseringen av bebyggelsem. m. inte är den enda faktor som har betydelse för en god markhushållning.Frågorna om vilken bebyggelselälhet och ulbygg-nadsordning mellan nyexploaleringoch förtätning inom befintliga tätorter som man väljer i planeringen torde varaav lika stor betydelse. Riktlinjer för bebyggelselälhet och standard förfriytor bör såsom också har skett i flera kommuner diskuteras redan i den översiktligaplaneringen. Flera kommuner behöver också utreda möjligheterna lill förtätningytterligare. Del är därför viktigt aft översiktsplaner med hög detaljeringsgradinte utarbetas tidigare än vad som är nödvändigt och att en kontinuerlig översynav planerna sker. Flertaletremissinstanser är eniga om att fortsatt planeringsarbete i allt väsentligt börbedrivas genom fysisk planering i kommunerna. länsavdelning avSvenska kommunförbundet anser att ytterligare mark även brukningsvärd jordbruksmark- måste kunna tas i anspråk för annat ändamål om verksamheter skall kunnautvecklas och invånarna i de skånska tätorterna skall kunna ges friylorsom ger en god livsmiljö. Markbehovets omfattning måste bedömas kommun förkommun och tätort för tätort. Planeringsarbetet bör bl.a. inriktas på enfortsatt prövning av alternativa tätortsslmkturer samt utbyggnadsriktningar förde enskilda tätorterna inom varje kommun. Vidare bör man bygga tätare såväl inybebyggelsen som inom befintliga områden. Detta får dock inte leda till enensidig koncentration av bebyggelsen till vissa större tätorter. I mindre orterdär naturen har direkt anknytning till bostäderna bör kraven på planlagdagrönområden kunna minskas väsentligt. menar attlänsstyrelsernas ställningstaganden till vilken mark som kan tas i anspråk förtätortsutveckling bör redovisas i samrådsyltranden över kommunernasöversiktliga planer. Verket förutsätter att sådana planer handläggs enligtbyggnadslagstiftningens regler för antagen generalplan. Ett positivtställningslagande frän resp. länsstyrelses sida innebär en bekräftelse på attskäliga översiktliga avvägningar har gjorts i fråga om tätortstillväxtensfördelning inom kommunen på det sätt som förutsätts i planverkels och lanlbruksstyrelsensmeddelande (Jordbruksmarken och tätorlernas utbyggnad. Dnr K 409/80) lillkommunerna. bör enligt planverket också redovisa sin syn påutbyggnadsordning och bebyggelselälhet. Vid fastställelseprövningen avdetaljplaner bör frän markhushållningssynpunkt sådana planer godtas som inteinnebär uppenbar avvikelse från de intentioner som länsstyrelse och kommun harkommit överens om i anslutning lill den översiktliga planeringen. Lanlbmksstyrelsenoch redovisar en liknande uppfattning. ,statens planverk och anser inte all allt återståendearbete med områdesplaner med nödvändighet 1981/82:29 25 måsteslutföras lill såsom länsstyrelserna har föreslagit. Lanlbruksstyrelsenmenar att områdesplaneringen bör vara rullande med en plane-ringshorisonl påminst . I de fall där kommunernas utbyggnad berör såväl jordbruksmarksom annan mark är det från jordbrukets synpunkt angeläget attutbyggnadsordningen för olika delområden anges. Utbyggnadsordningen kan ocksåanges i etapper, l.ex. en första etapp med samma tidsperspektiv som för olikaverksamhetsplaner () och en andra etapp med ell längre Udsperspektiv. Päså sätt ges bättre förutsättningar för all bedöma var joidbruksdriflen t. v.kan fortgå. 4 Överväganden och utgångspunkter för fortsatt arbete med markhushållning Kommunernaoch kommunalförbunden i har bedrivit ett omfattande arbete i syfte allåstadkomma ett markhushållningsprogram. Ett stort antal översiktliga fysiskaplaner har utarbetats under en förhållandevis . I flertaletfall har man även behandlat planerna enligt reglerna för samråd m. m. ibyggnadslagstiftningen. Länsstyrelsernaoch övriga berörda statliga regionala myndigheter har medverkat aktivt iarbetet. Länsstyrelserna har utarbetat ett regionalt underiagsmalerial inomramen för det s.k. . Härigenom har man bl.a. kunnat göraenhetliga sammanställningar av kommunernas beräknade markbehov. Detsamlade materialet har gett en överblick över avsedd markanvändning. Det harockså möjliggjort analyser av betydelsen av de faktorer som har legat tillgrund för kommunernas bedömningar av hur mycket mark som behövs för lälortsutbyggnadm. Detarbete som har redovisats av länsstyrelserna motsvarar i stora drag denetappredovisning av arbetet med ett samlat markhushållningsprogram för Skånesom begärdes av regeringen i de länsvisa besluten med anledning avplaneringsskedet i den fysiska riksplaneringen. Resultatet av del genomfördaarbetet uppfyller emellertid i flera avseenden inte de krav på markhushållning iSkåne som har ställts upp av regeringen i första hand i nämnda beslut. Sålundahar möjligheterna alt genom en regional omfördelning av tätortslillväxlenuppnå en bättre markhushållning, av skäl som länsstyrelserna redovisar, intekunnat övervägas närmare liksom inte heller möjligheterna lill ett meromfattande interkommunalt samarbete. Vidare har bevarandeintressena intehunnit behandlas i den utsträckning som har fömtsätts i regeringsbesluten år1978. Detredovisade planmaterialet visar att kommunerna har hunnit olika långt i arbetetmed all uppnå en god markhushållning. Skr.1981/82:29 26 munomfaltandestudier av tätorlsmönsler har i många kommuner, bl. a. till följd av den kortatid som har stått till förfogande, inte hunnit drivas så långt alt det harkunnat bilda underlag för arbetet med områdesplanering. Alternativautbyggnadsmöjligheter och konsekvensbedömningar av de utbyggnadsförslag somlämnas har redovisats i begränsad omfattning. Vidare har kommunerna inte hunnittillräckligt pröva möjligheterna att genom ell högre markutnyttjande uppnå enbättre markhushållning i tätorter. Underde har också, som kommer att behandlas närmare i avsnitt 4.2,många av fömtsättningarna för kommunernas bedömningar av markbehovet under 1980-lalelförändrats. Kommunernasoch de statliga myndigheternas arbete med markhushållning i bör molbakgrund av vad som ovan har anförts drivas vidare. Inriktningen behöver därvidemellertid inte vara alt, som har angetts, ett för hela samlatplaneringsmaterial skall färdigställas och redovisas . Detfortsatta arbetet med markhushållning bör i stället i huvudsak kunna inordnas ide enskilda kommunernas, kommunalförbundens och samarbeiskommitléernasfortlöpande planering. Länsstyrelserna bör, bl. a. genom sammanställningar ochanalyser av kommunernas program och planer, vid återkommande tillfällenutvärdera och redovisa hur kravet på en god markhushållning uppfylls och vidbehov föreslå åtgärder för all förbättra markhushållningen. En första sådanutvärdering och redovisning lill regeringen bör ske . Arbetetmed att åstadkomma en god markhushållning i bör i fortsättningen, såsomflertalet remissinstanser har anfört, kunna bedrivas ulan krav på särskildaredovisningar från kommunerna. Arbetet bör kunna drivas vidare i deplaneringsformer och med det samrådsförfarande m. m. mellan länsstyrelse ochkommun som tillämpas enligt bestämmelserna i byggnadslagstiftningen. Medbeaktande av del arbete som har genomförts och de erfarenheter somhärigenom har vunnits lämnas i det följande förslag lill utgångspunkter fördet fortsatta arbetet. Länsstyrelsernahar gjort en omfattande redovisning och analys av kommunernas anspråk på markunder 1980-talel och av de faktorer som ligger grund för beräkningarna av markbehovel.Redovisningen visar alt de förhållanden som vid sidan av antaganden ombefolkningstillväxten ger störst effekt på markbehovet är förändringar i utrymmesslandarden(uttryckt i antalet mmsenheler/boende) och bebyggelsetälheten (uttryckt i antaletmmsenheler/ha). Länsstyrelserna bedömer bl. a. all det av kommunerna angivnatotala markbehovet för 1980-lalet om drygt 8000 ha sannolikt kan reduceras Ullca 6000 ha genom en något mindre ökning av utrymmesslandarden än vad kommunernahar räknat med och genom en Skr.1981/82:29 27 bedömer all markbehovet torde kunnabli väsentligt mindre än 6000 ha. Fleraskäl talar för att de bedömningar som har gjorts av kommunerna om markbehovelför lätortsulbyggnad fram t.o.m. utgår från förutsättningar som numeraär mindre realistiska. Sålunda torde nyeXploa-leringsverksamheten under denärmaste åren komma alt bli mindre än vad kommunerna har räknat med. Vidaretorde intresset av att mer effektivt utnyttja marken inom tätorterna öka som enföljd av bl. a. kostnadsutvecklingen på bostadssidan och behovet av alt bättreutnyttja gjorda investeringar i infrastmklur. Det ökade intresset för och deinsatser som f. n. görs när det gäller stadsförnyelse talar även för enutveckling i denna riktning. Också de ökade kraven på energihushållning bör gevissa nya förutsättningar vad gäller lätortsslruklur, bebyggelselälhet m.m.Dessa utvecklingstendenser, som har betonats av flera remissinstanser, pekarsamtliga i riktning mot att behovet att ta ny mark i anspråk förtätortsbyggande blir väsentligt mindre än vad kommunerna har räknat med. Ävenom markbehovel för lälortsutbyggnad i förhållande till tidigare bedömningarsåledes kan väntas minska avsevärt, är det angeläget attstryka under all statsmakternas beslut i den fysiska riksplaneringen utgår frånall arbetet med markhushållning skall ske i ett långsikUgl perspektiv och medmedel som är oberoende av de planerings-fömlsällningar som gäller på kortaresikt. av de viktigaste utgångspunkterna när mark skall tas i anspråk förbebyggelse bör därför vara att marken skall utnyftjas så effektivt som möjligt. Denutveckling av utrymmesslandarden som har fömtsätts vid kommunernas beräkningav markbehovet är, som bl.a. planverket anför, mindre sannolik med hänsyn tillvissa tendenser i bostadsbyggandet, vilka hänger samman främst medkostnadsutvecklingen och den allmänna ekonomiska utvecklingen. Med hänsyn lillden stora effekt som förändringar i utrymmesslandarden har på behovet av markför bostadsbyggande bör, särskilt i sådana områden i landet där konkurrensen ommarken är stor, noggranna överväganden göras i denna fråga av såväl kommunernasom de statliga myndigheterna. Markhushållningsskälmotiverar alt kommunerna planerar för ell effektivare markutnyftjande än vadsom framgår av länsstyrelsernas redovisning. I denna anges ett medelvärde förkommunerna i om 90 rums-enheter/ha för den planerade bostadsbebyggelsen. Fömtsättningamaför och de krav som bör kunna ställas på ell effektivare markutnyttjandevarierar dock mellan olika tätorter beroende bl. a. på tätorternas storiek ochläge, markens beskaffenhet samt bebyggelsens sammansättning. I sammanhanget böruppmärksammas de fördelar ett tätare byggande och en väl genomtänkt lälortsslruklurkan ge genom att man därigenom kan åstadkomma besparingar i energi ochinfrastruktur samt få bättre underlag för kollektivtrafik och annan service. Skr.1981/82:29 28 Det finns också markreserver i varierande omfattning somär lämpliga och avsedda för bebyggelse både i och i direkt anslutning lill denredan byggda miljön. Dessa resurser bör utnyttjas bättre. Möjligheterna all genomen komplettering av bebyggelse i mindre tätorter minska konflikterna med markhushållningsintressetbör även kunna prövas, främst i sådana fall där en komplettering kan bidra tillall upprätthålla befintlig service i dessa tätorter. Det är angelägel att intresset av en förtätningoch ett effektivare markutnyttjande vägs möt övriga anspråk som kan ställas påen god tälortsmiljö. Förtätning och förbättring bör ske med beaktande av devärden som finns i den befintliga bebyggelsemiljön. Länsstyrelserna bör löpande följa hur effektivt markenavses bli utnyttjad och vid samråd om detalj- och översiktsplaner, förutom deövriga bedömningar som bör göras med hänsyn till uppställda riktlinjer för hushållningmed jordbruksmarken, även bedöma i vilken mån utrymmesstandard och bebyggelselälhethar använts som medel för all åstadkomma en god markhushållning. Närdetaljplaner prövas för fastställelse bör även en bedömning av effektiviteten imarkulnyttjandel ingå i sammanvägningen av skäl för och emot fastställelse.Beträffande bostadsbebyggelse finns ett omfattande referensmaterial utarbetatinom det tidigare nämnda . Av detta material framgår bl. a. denstora betydelse som valet av hustyp har när del gäller att hushålla med marken. Det är bl.a. med hänsyn lill kravet på markhushållningangeläget att planeringen för bostadsbyggandet i kommunerna sker på ettsamordnat sätt mellan den fysiska planeringen ochbostadsförsörjningsprogrammet. Överväganden om bostadsbyggandets omfattning ochlokalisering som görs i bostadsförsörjningsprogrammel bör naturiigen bygga påden översiktliga fysiska planeringen. Bostadsförsörjningsprogrammet kommer åandra sidan att ligga lill grund för olika detaljplaner. Kravet på markhushållningbör vara en utgångspunkt när frågor om lägenhelsfördelning, ulrymmesstandardoch boendetäthet behandlas i bostadsförsörjningsprogrammel. Länsstyrelsernabör, l.ex. i samband med de yttranden som lämnas över de kommunalabostadsförsörjningsprogrammen, uppmärksamma kommunerna på dessa frågor. Som har angetts ovan kan önskvärda markbesparingar inteåstadkommas enbart genom fysisk planering. Det kan därför finnas skäl attåtgärder vidtas av berörda myndigheter och av statsmakterna när det gäller rådoch normer för ulrymmesstandard, bebyggelsetäthet m. m. samt beträffande låne-och beskattningsreglerna för bosläder. Sådana åtgärder måste emellertid vidtasi ett brett bostadspolitiskt och ekonomiskt sammanhang. Förslag kan såledesinte lämnas här. Följande bör dock nämnas. har uppmärksamheten alltmer riktats motinflationens snedvridande inverkan på bostadseflerfrågan och mol de snabbaökningar som sker av samhällets subventioner till bostadssektorn. Skr.1981/82:29 29 och riksdag har ullalat all det inte är rimligt alt räknamed väsentligt ökade subventioner i framliden. Det har strukits under all detär nödvändigt alt fortlöpande överväga inriktningen av subventionerna medhänsyn bl. a. till deras fördelningspolitiska och bostadspolitiska effekter. Enriktlinje för dessa överväganden är alt upprätthålla neutralitet ikostnadshänseende mellan olika besillningsformer. De ändringar som harvidtagits inom räntebidrags- och villabeskattningssystemen har varit led idessa strävanden. Fortsatta överväganden pågår, bl. a. i anslutning till denskallereform som har aviserats. Det bör vidare nämnas alt vissa ändringargenomfördes av de regler som gäller för stadiga lån lillsmåhus. Ändringarna innebär alt storleksgränsen för de småhus som kan fåstatliga bostadslån har sänkts. De olika ändringar i regelsystemet som har vidtagits tordekomma all återverka på bl.a. utrymmesslandarden och därmed ge effekt också på markbehoveli framliden. Stadsförnyelsekommitlén(Bo 1979:04) har i uppdrag all över ett brett fäll lämna förslag rörandeförnyelsen av bebyggelsemiljön. Enligt vad som har upplysts överväger kommitténförslag som på olika sätt kan underlätta för kommunerna alt uppnå etteffektivare markutnyttjande inom befintliga tätortsområden. Möjligheternaall åstadkomma ett effektivare markutnyttjande inom industri- och andraverksamhetsområden är begränsade med hänsyn lill att markbehovet för varjeföretag som regel är anpassat lill en särskild tillverkningsprocess ellermotsvarande. Som planverket påpekar hänger ell exlen-sivl markutnyttjande inomindustriområden ofta samman med industrins behov av alt kontrollera villkorenför framtida förändringar. Det är därför vanligt alt stora reservylor läggs ut lillvarje tomt redan vid första markupplåtelsen. studerar f n. i samrådmed vissa andra berörda myndigheter markulnyttjandel i verksamhetsområden. Detfinns anledning att räkna med all arbetet bl.a. leder till förslag som kangagna en bättre markhushållning.