prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — Därför är det angeläget att liksom övrigastater samverkar på det internationella planet för att få till stånd deönskvärda motåtgärderna. Jag kommer i det följande (3.9) att la upp denbetydelsefulla frågan om internationeU samverkan mot skadliga konkurrensbegränsningar.Därvid behandlar jag också den av utredningen föreslagna regeln om ingripandemot konkurrensbegränsningar som har verkan utomlands. Sepä denna punkt det förut anförda arbetet av m. fl. 1981/82:165 177 Med anledning av vad har anförtvill jag understryka vad jag har uttalat, nämligen att det måste varaen uppgift för rättstillämpningen att med ledning av omständigheterna i deenskilda fallen pröva bl. a. frågan om den nya konkurrenslagens räckvidd ochmöjligheterna alt gripa in med slöd av lagen. Detta gäller givetvis såväl påkommunikationsområdet som beträffande näringsverksamhet i övrigt. Frågan omsärregleringars inverkan på de konkurrensrältsliga bedömningarna behandlar jaggenereUt i följande avsnitt. 3.6.3 Rättslig eller annan särreglering 3.6.3.1 Bakgrand Vid sidan av KBL finns en mängd regler eller normer somockså inverkar styrande på företagens handlingssätt. Som en följd av, eller isamband med, sådana regleringar kan det uppslå konkurrensbegränsningar. Dessaingår ibland som ett väsentligt led i systemet. I andra fall kan konkurrensbegränsningenexempelvis vara en biverkan av regleringen. Under åberopande av delta redogjorde departementschefenvid tUlkomsten av KBL för sin syn på dessa och hithörande frågor. Han uttaladedärvid bl. a. följande (prop. 1953:103 s. 226 ff.): Såsom de sakkunniga framhållit kan den föreslagnalagstiftningen enligt sakens natur icke åberopas gentemot offentiiga regleringar med konkur rensbegränsande verkningar. En annan sak är, såsom jag redan tidigare understrakil, att statsmakterna även här bör söka främja betingelserna för fri konkurrens. De statliga regleringar, som av olika skäl befinns nödvän diga, bör alltså utformas på ett sådant sätt all konkurrensen ej hämmas i större utsträckning än nödvändigt. Att dessa synpunkter beaktas, då redan bestående regleringar överses eUer fråga blir om nya, är högeligen angelä get. Av vikt är också att tillämpningen av befintliga offentliga regleringar sker på sådant sätt, att konkurrensen ej i onödan begränsas. Bortsett från att en offentlig reglering i sig själv kaninnebära en begränsning av konkurrensen, förekommer det ofta, att statligaregleringar är intimt förbundna med konkurrensbegränsningar, åstadkomna av enskilda.I många fall är dylika konkurrensbegränsningar en följd av den offentligaregleringen, som icke förutsetts av statsmakterna och som icke är vare sigofrånkomlig eUer av värde för regleringens riktiga tillämpning. I likhet med desakkunniga, vilkas uppfattning i detta hänseende icke blivit motsagd, anserjag, att sådana konkurrensbegränsningar bör bh föremål för samma behandling ochbedömning som andra enskilda konkurrensbegränsningar. Emellertid utgör, såsom förat antytts, en av enskildasammanslutningar eller företagare anordnad konkurrensbegränsning stundom enföratsättning för den offentiiga regleringens tillämpning eller också enofrånkomlig och förutsedd följd av denna. Såsom exempel påkonkurrensbegränsningar av detta slag har de sakkunniga anfört avjordbrakskooperalionen genomförda konkurrensbegränsningar, som är av väsentligbetydelse för den statliga jordbraksregleringens genomförande. I anslutningdärtill har de sakkunniga betecknat det som uppenbart, att dylikakonkurrensbegränsningar icke kan betraktas såsom skadliga i lagens mening.Vissa remiss- 12 1980/81. 1981/82:165 178 myndigheterhar uttalat sin anslutning till denna uppfattning, och jord-braksnämnden harförordat ett uttryckligt undanlagssladgande för sådana privatakonkurrensbegränsningar. Andra remissmyndigheter har bestritt, att jordbrakelsorganisationer över huvud bör vara berättigade till någon särställning. Redan i annat sammanhanghar fastslagits, att den nya lagens syfte är att motverka endast sådankonkurrensbegränsning inom näringslivet, som föranleder ur allmän synpunktskadliga verkningar. Det har framhållits, att emellanåt andra samhällehgahänsyn än önskemålet om fri konkurrens kan både motivera åtgärder avkonkurrensbegränsande effekt och ursäkta verkningar, som eljest skulle ansesskadliga. I departementsförslaget har detta uttryckts så attkonkurrensbegränsningen skall vara all bedöma såsom otillbörlig. Vidbedömningen måste en avvägning ske mot andra samhälleliga intressen, som ocksåär förtjänta av hänsyn. Del ligger i sakens natur, att en av enskildaföretagare eller sammanslutningar anordnad konkurrensbegränsning, som är detdirekta och avsedda resultatet av en offentlig reglering eller en ofrånkomligföljd av densamma, icke kan sägas vara otillbörlig. Statsmakterna har ju idylika fall redan vid regleringens genomförande funnit, att de intressen, somur aUmän synpunkt talar för den offentliga regleringen, väger tyngre än dennackdel, som ingreppet i konkurrensen utgör. Att i lagen upptaga ettuttryckligt undantagsstadgande för dylika konkurrensbegränsningar finner jagknappast erforderligt. Jag ansluter mig aUtså i denna del till de sakkunnigasuppfattning. Avgörandet huravida en konkurrensbegränsning har ett sådant sambandmed den offentliga regleringen, att den redan till följd härav måste ansestillbörlig, får överlämnas till näringsfrihelsrådets avgörande. Attsvårbedömbara gränsdragningsfrågor här liksom i andra fall uppkommer kan ickeundvikas. Deav jordbrakskooperationen genomförda konkurrensbegränsande åtgärdernasammanhänger i många fall intimt med den statliga jordbruksregleringen. 1främsta rammet gäller detta de åtgärder, som avser insamling och, ehuru inågot lägre grad, förädling av jordbraksprodukterna. I flertalet dylika fallbör enligt min uppfattning sambandet med den statliga jordbruksregleringenbeaktas på det sätt, som här anförts. Vad angår distributionen avjordbraksprodukter är sambandet med jordbmksregle-ringen i såvälgrosshandelsledet som delaljhandelsledet i allmänhet väsentligt svagare.Endast i undantagsfaU synes det kunna föranleda, att konkurrensbegränsningar idessa hänseenden skall betraktas såsom i och för sig tillbörliga. 1samband med ändringen i KBL uttalade (prop. 1956:148 s. 39)departementschefen bl. a. att det var tydligt att samhällsskadlighel inte kundeanses föreligga i sådana av kommerskollegium och NFR påtalade fall dåofullständighet i konkurrensen är en omedelbar följd av naturlig varaknapphet,lagstiftning eller statlig reglering. Detta gällde självfallet, tillade han,också verksamheten inom jordbrakets ekonomiska föreningsrörelse i den mån denföljde de riktlinjer som hade dragils upp av statsmakterna i samband medjordbruksregleringen. 1detta sammanhang kan återges ett uttalande (prop. 1967:95 s. 280 o.f.). Departementschefen anförde där bl. a. följande: 1981/82:165 179 Isyfte att söka upprätthålla den med gränsskyddet avsedda prisnivån vidtas f. n.marknadsreglerande åtgärder. Dessa åtgärder går främst ut på att ta hand omeller förmedla avsättningen av överskott på olika produkter.Jordbraksutredningen har ansett all det, i avvaktan på alt självförsörjningsgradensjunker till den av utredningen på förutsatta nivån, är nödvändigtatt behåUa systemet med marknadsreglerande åtgärder. Även om jag i principanser alt jordbrakel självt borde heh ansvara för avsättning och tillfälliglagring av uppkommande överskott av jordbraksprodukter, finner jag del inuvarande överskoltsläge ofrånkomligt att liksom åtgärder vidtas inomramen för jordbraksregleringen för att åstadkomma balans på den inhemskamarknaden för jordbrakets produkter och därigenom så långt möjligt sökaupprätthålla den med gräns-skyddet avsedda prisnivån. Jag vUl emellertidframhålla att de kostnader, som uppkommer för avsättning av överskotten, liksomhiltUls bör återverka på jordbrakets intäkter och i princip belasta deproduktionsgrenar där överskott uppkommer. De nuvarande marknadsreglerandeåtgärderna är ofta komplicerade och till sina verkningar svåröverskådliga. Detär därför angeläget att åtgärderna och därmed i princip regelsystemet ej gesstörre omfattning än som är oundgängligen nödvändigt. Enligt min mening bör påsikt åtskilliga förenklingar i förhållande till det nu gällande regleringssystemetkunna ske. Jordbraksutredningenhar övervägt om de marknadsreglerande åtgärderna bör handhas av statligmyndighet eller, såsom nu delvis är fallet, av särskUda regleringsföreningarsom slår under statiig kontroU och insyn. Utredningen har funnit det meständamålsenligt att åtgärderna fullgörs av regleringsföreningar inom i principsamtliga varaområden. Sålunda bör enligt utredningen producentkooperaliva organej ombesörja marknadsreglerande åtgärder utan regleringsföreningar börinrättas även för mjölk och mjölkprodukter samt för fabrikspotatis ochprodukter därav. Jagdelar jordbraksutredningens uppfattning att de marknadsreglerande åtgärderna iprincip bör fullgöras av särskilda regleringsföreningar. Till frågan attinrätta nya sådana föreningar återkommer jag i det följande. 1 fråga omsammansättningen av föreningarnas styrelser ansluter jag mig i huvudsak tillutredningens förslag och förordar att i styrelserna förutom representanter förstaten, jordbraket saml handel och industri bör ingå företrädare förkonsumenterna. Maj:t eller, efter Kungl. Maj:ls bemyndigande, statensjordbruksnämnd bör äga meddela de föreskrifter som erfordras för att i fråga ombefintliga regleringsföreningar genomföra vad jag nu förordat och de övrigaomläggningar av föreningarnas verksamhet som kan vara behövliga. a. börprövas i vUken omfattning beslut bör understäUas jordbruksnämndens prövning.Vidare kan del visa sig lämpligt att i vissa fall samordna kansliorganisationen. Jordbruksutredningenhar i fråga om sambandet mellan marknadsregleringarna och näringsfrihetenframhållit angelägenheten av alt dessa regleringar utformas så att varjetvivel är uteslutet om en viss privat reglering är en omedelbar följd av en statligreglering och därmed i princip är undantagen från bestämmelserna i lagen den25 (nr 603) om motverkande i vissa fall av konkurrensbegränsninginom näringslivet. För att åstadkomma detta bör enligt utredningen allastatliga marknadsregleringar göras så fuUständiga, ges en sådan utformning ochtillämpas så att syftet med prissättningen för varje enskild vara kangenomföras utan att detta föratsätter särskild medverkan iregleringsverksamheten eller kompletterande regleringar från jordbrakelsekonomiska föreningsrörelses sida. Prop.1981/82:165 180 Jaganser att det såväl ur producent- som konsumentsynpunkt är angeläget att inomjordbrukssektorn så långt möjligt tUlämpas samma principer i fråga omkonkurrens som för näringslivet i övrigt. De marknadsreglerande åtgärder somingår i jordbruksregleringen medför ofrånkomligen ati konkurrensen inomjordbrukssektorn i viss mån begränsas. Defta understryker angelägenheten avatt, såsom jag berört, marknadsregleringarna ej görs mera omfattande änsom är oundgängligen nödvändigt. Del är också enligt min mening av stor viktall ifrågakommande marknadsregleringar heh åvilar stathg myndighet eUer denyss nämnda regleringsföreningarna. Detta innebär i princip att jordbrukelsekonomiska föreningsrörelse bör befrias från åligganden av detta slag ochsålunda som jordbraksutredningen framhållit i konkurrenshänseende bör kunnabedömas enligt samma normer och från samma utgångspunkter som aUmänl gäller.Jord-brukspriskommitlén har mot bakgranden av vad jordbraksutredningen anfört iämnet utialat ati sedan de ändringar i regleringssystemet vidtagits, somkommittén föreslår, det i allmänhet ej torde erfordras andra marknadsreglerandeåtgärder än dem som åvilar statens jordbruksnämnd eller regleringsföreningar.Enligt kommittén bör dock under den närmaste regleringsperioden förmjölkregleringen gälla vissa undantag som jag återkommer till i det följande. Särregleringarbehöver inte nödvändigtvis ha formen av en särskild lag eller annan författning.Det kan räcka med att étt specieUt regleringsmönster har trängt igenom ocherkänts genom statsmakternas handlande. Som exempel på olika regleringar har iett rätlsvelenskapligl arbete nämnts regler om etablering, prissättning ochkonkurrensförhållanden inom viss eller vissa branscher. Del kan också varafråga om ordnings-, sundhels-eller säkerhetssynpunkter. På denna punkt sägsvidare följande:' 1växande utsträckning förekommer som komplement till eller ersättning försärregleringar i författningsform sådana antagna normer eller riktlinjer somhar en från juridisk synpunkt lösare karaktär, men dock i praktiken fyller enstyrande funktion. Ett särskUt viktigt exempel är riktlinjer som harantagit för politiken på ett visst område. Man kan vidare nämna avlal ellerliknande uppgörelser ingångna mellan företrädare för det allmänna ochbranschorganisationer eller förelag. Ett ytteriigare exempel är internationeUakonventioner som ännu inle ratificerats av men som tillkommit undersvensk medverkan och som avses bli antagna. KBL:stillämpningsområde begränsas alltså i realiteten av särregleringarna. Det rörsig om en elastiskt och över tiden föränderiig begränsning av KBL:s räckvidd.Införs en ny särreglering,.som innefattar konkurrensbegränsande regler om t.ex. marknadsinlräde eller prissättning, inskränks i motsvarande månmöjligheterna ati tiUämpa KBL. Slopas däremot en tidigare gällande särregleringav motsvarande slag, vidgas härmed automatiskt KBL:s räckvidd. a. o. den allmänna marknadslagstiftningen på konkurrensområdet. Sedet fönit anförda arbetet av m. fl., s. 102 f. och 128. 1981/82:165 181 Ettexempel på den rättsUga bedömningen av en särreglerings förhållande tillgeneralklausulen i 5 § KBL utgör det s.k. SAS-ärendet (/1973, PKF1973:7-8). SAS hade ensamrätten till regdbunden luftfart inom . ingick charlerflygföretagel Scanair. MD fann utrett all nämndaförelag men inle charterflygbolagen utanför koncernen i viss omfattninghade medgett sådan rabattering beträffande anslutningsresor med SAS som SAS baransvaret för. Därvid hade SAS visserligen debiterat Scanair ordinarie prisermen på förhand iklätt sig ansvaret för de ekonomiska konsekvenserna av Scanairsrabattgivning och i samband med boksluten tillfört Scanair belopp som täckteäven rabatteringarna. MD ansåg alt del relevanta i ärendet var att SAS hadeiklätt sig ansvar för Scanairs rabattgivning. Denna konkurrensbegränsningmedförde enligt MD en allvarlig risk för alt charterbolagens näringsverksamhetförsvårades ävensom risk för att effektiviteten inom charterflygmarknadenhämmades och alt prisbUdningen .på otillbörligt påverkades. Konkurrensbegränsningenhade dock inle påvisats alltjämt förekomma. Omständigheter som skulle kunnaanses innefatta så konkreta risker för dylik prisdiskriminering inom denöverblickbara nära framtiden att de motiverade ett ingripande från MD hadeinte anförts. - NO hade i andra hand påstått skadlig verkan till följd av allSAS hade låtit rabatteringen upphöra i StäUet för alt utsträcka den till allacharterflygbolag och att SAS inle gav tillräckligt höga rabatter påanslutningsflyg inom . NO åberopade därvid bl.a. att SAS inte - genomatt söka utverka en s.k. government request - möjliggjorde och lämnaderabattering av biljettpriserna såvitt angick resande som ville utnyttjareguljära Unjer för att vinna anslutning tUl charterflyg. MD uttalade härvidlagatt - heh bortsett från frågan, huravida SAS skulle kunna lyckas utverka engovernment request med dylik rabat-teringsbefogenhet såsom effekt SAS'underlåtenhet att på av NO åsyftat sätt gynna just charterresenärer över huvudtagel inte innebar all SAS därmed kunde sägas utnyttja sin ställning till att begränsakonkurrensen i högre grad än vad SAS' av statsmakterna tillförsäkrade positioni sig innebar. Att denna underlåtenhet skulle såsom sådan kunna läggas SAS tilllast såsom konkurrensbegränsning kunde följaktligen inle hävdas. Detta gjordesig i motsvarande mån gällande i frågan om SAS inle lämnade lillräckhgt högarabatter på anslutningsflyg inom . Inte heller med avseende pä sinprissättning i denna del kunde SAS sägas utnyttja sin ställning på ettotillbörligt sätt. NO:s talan lämnades ulan bifall. GränsdragningenmeUan KBL och en rättslig särreglering har också prövats av MD i det tidigarenämnda beslutet nr 21/1978 (PKF 1978:10) angående parkeringsverksamheten vidArlanda. invände att MD saknade behörighet alt uppta NOs talantiU saklig prövning, eftersom verket erhållit en exklusiv rätt att handhaparkeringsrörelsen vid bl. Iverkets inslraktion (1967:339) anges alt detta driver och förvaltar statensflygplatser för civil luftfart och därmed sammanhängande rörelse. I prop.1967:57 angående rikfiinjer för luftfartsverkets verksamhet och orga- Prop, 1981/82:165 182 nisationuttalade departementschefen i fråga om omfattningen av verkets verksamhet bl.a. att luftfartsverket bör förvalta och driva statliga flygplatser samtförklarade sig vidare i huvudsak inte ha något att erinra mot ett uttalande av1963 års luftfartsutredning enligt vUken verket också borde utveckla den del avstationstjänsten som är ramptjänst och komplettera den tiU flygtrafiken knutnaverksamheten med annan verksamhet som indirekt anknyter till flygplatsen. -Domstolen ansåg att det av utredningen torde kunna sägas framgå att verket haratt tillse att erforderliga parkeringsmöjligheter finns tillgängliga vidlandets civilflygplatser. Ur de aktuella källorna kunde emellertid enligt MDinte härledas att man med den rättsliga reglering som bestämmer omfattningen avverkets verksamhet direkt avsett att - med uteslutande av andra företag -förbehålla luftfartsverket rätt att driva parkeringsrörelse vid civilaflygplatser. Detta var enligt domstolen inte heller vad som skulle vara attbetrakta som en faktisk konsekvens av den ifrågavarande regleringen iinstraktionen. Ettflertal ärenden som har rört särregleringars betydelse har prövats av NO. Dethar då gällt bl. a. det jordbruksreglerade området. När exempelvis ohka fallav leveransvägran har ansetts inte ha vare sig direkt eller indirekt sambandmed jordbruksregleringen har ingripande skett i vanlig ordning.' Vidare kannämnas några ytterligare exempel. Påolika håll i landet hade bussföretag, verksamma inom samma område, bildal engemensam bussbeställningscentral med uppgift att motta, pris-sätta och fördelabeställningar av bussresor Körningarna fördelades mellan medlemsföretagen efterbestämda kvoltal. I fråga om prissättningen gällde i princip, att avvederbörande länsstyrelse enligt yrkestrafikförord-ningen fastställdamaximitaxor skulle tillämpas. NO inriktade i första hand sin bedömning påbussbestäUningscentralen i . NO fann det tveksamt om centralensverksamhet var förenlig med anbudskartellförbudet i 3 § KBL men grandade sinbedömning på generalklausulen i 5 § KBL. NO konstaterade att centralenstiUkomsl hade medfört prishöjningar utöver inträffade kostnadsstegringar genomatt anbudskonkurrensen satts ur spel. Prishöjningarna hade visserligen integått utöver den av statsmakterna sanktionerade maximilaxan, men del var frågaom ett organiserat samarbete i syfte alt uppnå de i taxan angivna priserna.Samarbetet hade medfört att centralen hade fått monopol påbussbeställningstrafiken på orten, vilket omöjliggjorde köpslagan. Sedan NOhade funnit samarbetet inom centralen medföra skadlig verkan enligt 5 § KBL,utträdde SJ jämte ytterligare ett företag ur samarbetet. NO:s agerande leddetUl en avveck-hng av systemet med bussbeställningscentraler. (NO dnr 124/1962,PKF 1965:3.) Flerareseföretag hemställde om åtgärder från NO:s sida i anledning av att SJ hadegivit ett visst företag i branschen rabati vid anslutningsresa per tågtill företagets sällskapsresearrangemang utan att ge konkurrentföretagmotsvarande förmån. Sedan NO tagit upp saken, frånföll SJ sin ståndpunkt. (NOdnr 244/1966, PKF 1967:1-2.) 'Se , Lagstiftningen om konkurrensbegränsning, 1965, s. 1981/82:165 183 Enaktionsgrapp på Golland hävdade hos NO att () otUlbörligtutnyttjade sin monopolställning genom för hög prissättning till men förbefolkningen och företagsamheten på . NO fann sig emellertid inte kunnaingripa mot LIN:s monopolställning med hänsyn till att regeringen, genom altendast bevilja tillstånd enligt luftfartslagen för regelbunden trafikmellan och fastlandet, givit denna ensamrätt. Inte heUer fann sigNO kunna ingripa mot LIN:s taxesättning, eftersom denna i enlighet medregeringens föreskrifter vid trafiktillståndets lämnande hade prövats ochgodkänts av luftfartsverket. (NO dnr 17/1969, PKF 1970:4) NO har ansett sig intekunna ingripa mot påstådda diskriminerande effekter av att en länsstyrelse medstöd av lagen (1977:293) om handel med drycker vägrat en restaurangvinrältigheter (NO dnr 273/1980, PKF 1981:1-2). Ett annat ärende rörde ettbeslut av bankerna att sänka inlåningsräntorna med en halv procentenhet. Detframkom att beslutet fattals i samråd mellan bankerna. Den samordning somförekommit mellan bankerna hade emellertid sin grand i beslut omdiskontohöjning samt påpekanden som ianslutning härtill och vid senare tillfällen gjort till bankerna beträffandeeffekterna på deras lönsamhet och strävan att stimuleraallmänheten till köp av statspapper. NO fann sig mot denna bakgrand inte böragöra gällande alt vad som framkommit om samråd meUan bankerna medförde frånallmän synpunkt skadlig verkan enligt KBL (NO dnr 47/1981, PKF 1981:3). 1det praktiska arbetet hos NO är det ganska vanligt att missnöjda företagareeUer konsumenter vänder sig tUl NO och klagar över konkurrensbegränsandeverkningar av rättsliga särregleringar. Är del juridiskt klart att någotingripande med stöd av KBL inle kan ske upplyser NO om detta. I andra fall tarNO upp anmälan till behandling i avsikt att klarlägga rättsläget. Även om detsedermera visat sig att den rättsliga särregleringen hindrade ingripandenenligt KBL, har det förekommit att myndigheter som tillämpar särregleringentagit intryck av NOs utredning och sökt att i fortsättningen beaktakonkurrensaspekterna i högre grad . NO har också i några fall genom särskildaskrivelser fäst regeringens uppmärksamhet på konkurrensbegränsande effekter avsärregleringar, t. ex. i fråga om taxitrafiken och den officiella provnings-och kontrollverksamheten (NO dnr 541/1977, PKF 1977:2, och NO dnr 279/1978, PKF1980:3). 3.6.3.2Konkurrensutredningens överväganden och förslag Utredningenhänvisar till de redovisade principer som gäller i fråga om KBL:sförhållande till rättslig eller annan särreglering och uttalar alt dessa läggstill grand också för lagförslaget. Vidare anför utredningen följande: Konkretinnebär detta att även den nya lagen i fråga om generalklausulen i 2 kap. I §uttrycker allmänna regler som får vika för detaljerade särregler om hur företagskall förfara i visst hänseende, när de konkurrensbegränsande effektersärreglerna har kan sägas vara nödvändigt och med avsikt förbundna med demeller en ofrånkomlig följd av dessa. Prop.1981/82:165 184 alltsåfråga om vad som inte sträcker sig utöver direkta och avsedda följder av ensärreglering. Går förfarandet längre än så kan dock i princip ingripande skemed stöd av 2 kap. I § lagförslaget. - 1 fråga om del kriminaliserade områdetgäller enligt allmänna principer att förbuden inte är tiUämpliga när i en annanlag uttryckligt har för visst fall legaliserats del enligt lagförslagetotillåtna förfarandet. I fråga om annan särreglering, som saknar dennastatsrättsliga dignitet, torde dock krävas att dispens måste sökas beträffandeett förbjudet förfarande även om det exempelvis är ett utflöde av det allmännaspolitik på visst område. Del kan då förutsättas att MD vid prövningen avdispensansökningen fäster särskilt avseende vid att det otillåtna förfarandet iett speciellt fall har fått samhällets godkännande. Genom detta föreliggerdärför skäl för dispens. 3.6.3.3Avgränsningen enligt den nya lagen LRFlar upp frågan om förhållandel mellan jordbrukspolitiken ochkon-kunenspolitiken. Förbundet anför bl. a. följande: