prop · G503118 · 1981-12-31 00:00:00 — All exempelvis arbetsgivaravgiften baseras pålönekostnaderna är någonting som starkt påverkar en arbetsintensiv verksamhettyp hantverk. Vidare rör del sig normalt om myckel små företag vilka har storasvårigheter alt omplacera anställda vid ändrade konjunkturer. Slutligen börpåpekas all många hanlverksföretag ej bedrivs eUer kan bedrivas som aktiebolageftersom del ställer höga krav på akfiekapilal. Härigenom försvinner även liUstor del samhällets insyn i många av dessa företag. Industriverketanser ej att lösningar på dessa problem kan ges inom ramen för en hantverksutredningulan mer bör ses som problem för all småskalig verksamhet. Ettproblem som pekats på är en allvarlig brist av bygghantverkare vilka behärskaräldre byggnadsmaterial samt byggnadsteknik. Exempel på yrken där sådanabrister finns är: Prop.1981/82:118 249 VadgäUer behov av sådan kunskap framhävs all byggproduktionen utgörs till 30 procenlav ombyggnad/restaurering uppskattningsvis 110000 årsarbeten. En stor andel av denna marknad berör direkt äldre byggnadsteknik.Men även en myckel liten andel innebär problem då det är svårt atterhålla arbetskraft med goda kunskaper om äldre byggnadsteknik och material.Därför måste främst åtgärder inriktas på att relativt snabbt förbättra dennuvarande situationen. Enfaktor vad gäller möjlig omfattning av nedan föreslagna åtgärder är all bedömavilket framlida behov som kan förväntas. har fåll i uppdrag avregeringen alt fram tUl utforma ett prognossystem för byggsektorn.Ett sådant system skaU omfatta såväl nybyggnads-som ROT-sektorn. Härigenom gesökade möjligheter att bedöma utvecklingen inom detta område. Innan merpreciserade behov finns anser dock industriverket att ett anlal åtgärderskyndsamt bör övervägas. För del första måste på grundutbildningsnivåutbildningens innehåll ses över så all man i ökad omfattning lär ut kunskaperom ombyggnad/restaurering av äldre fasfigheter. Effekterna av en sådan översynger dock ej resultat på marknaden förtän . SIND anser därför attsatsningar måste genomföras för att inom vidareutbildningen ta framkunniga bygghantverkare. Eltkonkret förslag som framförts är inrättande av en regional byggnadshytta i Karmansbo(se bilaga 4). stödjer utifrån det existerande behovel av attsäkra och bevara de befintliga byggnaderna förslaget om inrättande av enregional byggnadshylla i Karmansbo. Därigenom kan värdefull erfarenhet vinnasom hur bevarande av kulturvärden kan kombineras med prakfisk utbUdning av bygghantverkarei större skala. SIFU har med framgång ordnat sådan fortbUdning ibegränsad omfattning. föratsätter att erfarenheterna från SIFU:sfortbildningskurser las tillvara vid inrättandet av byggnadshyllan. Däratöverbör möjligheter undersökas att inom byggnadsföretagen vidareutbilda hantverkare.Flera av de intervjuade företagen har uppgivit att de har speciellaavdelningar som är inriktade på ombyggnads/restaureringsverk-samhel. Medelåldemär dock hög i dessa avdelningar. Det borde vara möjligt all inom ramen förlärlingssystemet ge dessa äldre hantverkare möjligheter att lära yngrebyggnadsarbetare äldre byggnadsteknik. 9.8.3Åtgärder för att klara hantverksföretags speciella problem Hantverksföretagsaknar ell naturligt serviceorgan på regional nivå. Detta är en brist bl.a. med tanke på de speciella problem sådana företag ofta upplever. En regionalservicefunktion utifrån de beskrivna problemen skuUe kunna ha som mål alt: fungerasom rådgivare i ekonomiska frågor stimuleraökad samverkan bland hanlverksföretag vid t. ex. inköp, redovisning,försäljning och lösning av lokalfrågor 1981/82:118 250 undersökautbildningsbehov bland hantverkare saml gehjälp med marknadsföring och försäljning av hantverksprodukter. är ofta vatjeenskilt hantverksförelag så litet att del blir relativt ointressantför existerande serviceorganisationer. Den organisation som på regional nivåborde vara den naturliga kontaktytan är den regionala utvecklingsfonden. Deproducerande hanlverksföretagen ingår också formellt i fondernasmålgrupp. Hantverksförelagens speciella problem kan troligen inle lösas mednuvarande inriktning av fondens serviceverksamhet. Del skulle därför krävasspeciella resurser för all fonderna skuUe kunna ge en sådan service.Industriverket anser dock alt problemen f. n. inte är så akuta alt del skullemotivera en sådan resursförslärkning hos fonderna. 9.8.4 Statistikrörande antalet hantverkare bedömning är fillgänglig statistik rörande hantverksyrken ofillräckligi olika avseenden. En förklaring är givetvis att hantverkare är en myckelheterogen och odefinierbar grapp av människor. En annan förklaring är allhantverkare ofta har en låg organisationstillhörighet varför de kan vara svåraatt "spåra". Industriverketanser dock att det är förenat med relativt stora kostnader alt bygga upp ensådan löpande statistikproduktion. Det bedöms möjligt alt med rimligaarbetsinsatser få fram en någorlunda tillförlitlig statistik vid behov.Industriverket avstår därför ifrån all föreslå någon sådan stafistik-produklion. Skolanhar i ökande grad inriktat ungdomsutbildningen på nytillverkning i industrielleller halvindustrieU skala. Samhällets satsning på fortbildning har under sammalid varit blygsam. Som exempel kan nämnas bygghanlverket. Det storanybyggnadsprogrammet som genomfördes 60-talen återspeglades i ungdomsutbUdningen.Del gällde all snabbi få fram kunniga yrkesmän för nyproduktion - efterfråganpå reparalions-och ombyggnadssidan saml reslaureringssidan var under lidenmyckel låg. finns ett ökande behov av yrkesmän för dessa områden.Gymnasieskolans möjligheter är begränsade bl. a. därför alt de praktiskainslagen i UlbUdningen kräver stora resurser, har de insfitufionervars uppgift är all fortbUda yrkesverksamma hantverkare - bl. a. SIFU -OlUlräckligaekonomiska resurser. En rationell lösning av utbUdnings- ochfortbildningsfrågorna inom byggområdet bedöms vara av slor sysselsättnings-och kulturpolitisk betydelse. Ävenandra hantverksgrapper där latenta och/eller aktuella marknadsbehov föreliggerhar vid intervjuundersökningar angivit att utbildnings- och fortbildningssatsningarnaför deras respektive yrken är otillräckliga. 1981/82:118 251 Molbakgrand av genomgången i kapitel 8 av den nuvarande utbildningen i ett stortantal hantverksyrken föreslår industriverket därför följande: RekryteringentUl hantverksyrken är i hög grad beroende på möjligheten till praktisk utbUdning.Den gymnasiala lärlingsutbildningen är avsedd alt vara en alternativ utbildningsvägtill gymnasieskolans ordinarie utbUdningsUnjer. Därförbör elevens skolarbete i båda utbUdningsalternafiven betraktas lika. I detförsta fallet sker skolarbetet på sedvanligt sätl i skolan. I det andra falletsker skolarbetet i företag. I båda fallen utbildas eleven oftast på det föryrket lämpligaste sättet. Följaktligen bör eleven i båda fallen betraktas somenbart elev och ansläUning får förekomma endast i undantagsfaU.Det ekonomiska ansvaret för utbildningen bör åvila skolan. Industriverketföreslår därför en gymnasial utbildning utan anställningsförhållande. - Yrkesutbildningenför hantverksyrken med linje eller specialkurs inom gymnasieskolan Gymnasieskolansutbildning för hantverksyrken bör ses över. Man bör i störte utsträckning änhittills förlägga undervisningen beträffande karaktärsämnet till arbetsplatserutanför skolan. Målet bör vara att göra utbildningen i hantverksyrken minsttreårig med föriagl till företag, genom s. k. inbyggd utbildning. - YrkesutbUdningför hantverksyrken som saknar reguljär skolutbildning De hantverksyrken som f. n. inle har egna linjer eller specialkurser inom gymnasieskolanbör ges möjlighet tUl individuellt ordnad inbyggd utbildning. Dennuvarande utbildningen för byggnadsarbetare måste kompletteras och förändrasför all bättre passa ombyggnad och restaurering. Gymnasieskolans bygg- ochanläggningstekniska linje bör i delta sammanhang ses över. Somkomplement till utbildningen av byggnadsarbetare bör som tidigare föreslagilsen "byggnadshytla" inrättas i Karmansbo. SYO-informalionenom hantverksyrken måste förstärkas. Informationen fill grandskolans elever börföratom kännedom om vUka hantverksyrken som finns även omfatta en redovisningav rekryteringsbehov, anställnings- och framlidsutsikter inom olikahantverksyrken. Underiagel fill informationsmaterialet bör kunna erhållas frånhantverkets organisationer. 9.8.6Åtgärder för bevarande av hotade hantverkskunskaper Inomolika hantverksyrken arbetar i runt tal 230000 personer i . Totaltspelar således dessa yrken en icke oväsentlig sysselsättnings- och industripolitiskroll trots att övergång till storskalighet har varit ett av särdragen försvensk industri under . 1981/82:118 252 Utredningenskartläggning av hantverksyrken inom grapperna produktion, reparation,installation och tjänster visar att endast ett fåtal yrken kan anses varadirekt utrotningshotade just . Enfaktor som framhållits vid den tidigare genomgången är att även orn antaletdirekt hotade hantverksyrken är få kan situationen för vissa yrken snabbiförsämras. Delta borde motivera någon form av konfinuerlig bevakning ulifallman önskar bevara kunnande om sådana yrken. Förslagom hur en sådan kontinuerlig bevakning skulle kunna ske har också förts fram.Kortfattat har följande organisatoriska förslag lagils upp inom ramen för dennaundersökning: 1) självständigt institut "hanlverksinsfilulel"inrättas. För institutet skall finnas en styrelse där representanter bör ingåbl. a. från , riksanlikvarieämbelel, , statensindustriverk, , stiftelsen inslilulel för förelagsulveckUng,utvecklingsfonderna, arbelslagarorganisalionerna och SHiO-Familjeförelagen. 2) En hantverksnämnd inrättas. Nämnden skall i likhetmed hemslöjdsnämnden vara administrafivt knuten liU stadens industriverk. Inämnden bör olika intressenter vara representerade, exempelvis enligl samma modellsom för styrelsen för hantverksinstilutel under punkt 1). Kopplingar bör finnasmed viss del av SlFU:s hantverksutbildning. 3) Tillskapa en hanlverksgrapp inom ramen för SIFU.Hantverksgruppen bör vara jämställd med SIFU:s tekniska avdelningar. Grappenfår som speciell arbetsuppgift att bevaka hantverksfrågor som inte naturligtkan hänföras lill de tekniska avdelningarna. Där gruppen inte kan förmå dessaavdelningar all verka med för SIFU normala krav på avgiftsfinansiering, skallhantverksgruppen ha operativt genomförandeansvar. Somstöd för hanlverksgruppens arbete bör ett särskilt hantverksråd knytas liU SIFU,i enlighet med de möjligheter som finns inom ramen för stiftelsens stadgar. Irådet som lill slor del bör ägna sig åt programformulering och policyskapandeverksamhet, bör ingå intresseorganisationer, exempelvis enligt den modell somangavs under 1). 4) som knyts lUl kulturtådet. I övrigt enligl modeU 2). Ensådan organisatorisk enhel skulle ha fill uppgift alt bevaka all kunnande inomenskilda hantverksyrken ej dör ul och sprida information om hantverkets problemoch möjligheter. Encentral operaliv funktion skulle kräva små resurser för att kunna fullföljasina uppgifter. Det borde rimligen vara tillräckligt med ett par handläggare föratsattatt antalet hotade hantverksyrken ej drastiskt skulle öka. Detla medför att delknappast är motiverat utav denna anledning all bUda ell självständigt insfitut.Industriverket anser därför ej att ett sådant självständigt institut börinrättas. Närhantverk hotar all försvinna kan man anfingen dokumentera kunnandet i olikaformer eller stödja yrket så att någon hantverkare kan få sin 1981/82:118 253 För många hantverk blir det naturligt alt i första hand dokumenterakunnandet. Detta innebär att se lill att kunnande om yrket bevaras i skrifter,genom filmdokumentalion, genom upprätthållande av verktygsbank eller genomnågon form av internafionell kontaktverksamhet. Vad som bör väljas blirantagligen beroende på typ av hantverk. Oberoende av detta förefaller just dendokumenterande uppgiften för ett sådant organ indikera all del bör knytas fill SIFU.SIFU har redan under äskat medel för att kunna ta på sig sådanauppgifter. SIND föreslår därför all man bUdar en grapp med ovanslåendeuppgifter i SIFU:s regi. SIFU besitter alltjämtsakkunskap inom flera hanlverksområden - för redan yrkesverksamma hantverkareinom produktion, reparafion, inslaUa-fion och tjänster ordnas fortfarandekurser. Laboraliva resurser för yrkes-anpassat utvecklingsarbete finns, ochäven om det yrkesbibliotek som enligt den dåvarande inslrukfionenskulle hålla formellt har avvecklats, finns värdefull litteratur kvar inomflera områden. Vad gäller kursdokumenlalion i anslutning fill SIFU:s utbildningi äldre hanlverkstekniker finns dock speciella problem. sompassar för SIFU:s olika hanl verkskurser finns av naturliga skäl inle. Del ärdessutom ett mödosamt arbele att samla in underlag från olika källor.Intervjuer med äldre hantverkare och studium av pågående arbeten är oftanödvändiga. Sammanfattnigsvisskulle hantverksgrappens huvudsakliga uppgifter vara att ansvara för: a) Fack-och referensbibliotek SammansläUningav befinfiig lilleralur, såsom böcker, uppsatser, lid-skriftsartiklar,forskningsrapporter m.m. Utarbetande av handledningar för de olika hanlverksgrenarna.Dokumentation av gamla material och deras funktion. Register över lämpliga referensobjekl. b) Person-och förelagsregister för hotade yrken som innehåller t. ex. personuppgifter möjlighetatt fillhandahålla Ijänster. Stimulerautbildning åt redan verksamma yrkesutövande. Utbildningen bör stå öppen förspecialstuderanden, t. ex. från gymnasie- och högskolor, och museer. 1981/82:118 254 d)Utställnings- och informationsverksamhet Motbakgrand av ovantslående framgår att del med SIFU som bas finns föratsättningaralt bilda ell centrum som arbetar för olika hantverksyrkens främjande. TUl hantverksgrappen på SIFUknyts ell råd med representanter från sådana myndigheter och organisationervars verksamhet liU olika delar är beroende av alt äldre hantverkskunnandelever vidare. Det är ej denna utrednings uppgift att fastställa rådetssammansättning utan en sådan bedömning bör ankomma på SIFU. Dock kan somexempel på ingående parter vara och Statens historiskamuseer. , Svensk Teaterunion, , ,SHIO-Familjeföretagen och någon representation från konsthantverkare. Rådels uppgift bör varaatt bistå hantverksgrappen med sådan information som underlättar bedömningenav nuvarande och framlida behov av hotat hantverkskunnande samt bidra medförslag tiU lösning av uppkommande problem. Rådet ska vidare arbeta medprogramformulering och policyskapande verksamhet. Beräknade medel fill denföreslagna hantverksgrappens verksamhet uppgår fill ca . Därvidhar beräknats bl a löner inklusive följdkostnader för två heltidsanställdahandläggare och för en sekreterare, arvoden och vissa reskostnader för rådelsledamöter saml medel för övrig löpande verksamhet. Dettraditionella hantverkets situation och framtidsutsikter en kulturfråga? (Bilaga till SIND 1981:2) 8 Behöver vi alla de utrotningshotade hantverken? Denförteckning över utrotningshotade hantverk som gjorts av utredningen innehållerprakfiskt taget inga yrken som inte behövs för att vi nu och skallkunna vårda och bevara vårt kulturarv. Det är därför meningslöst att försökarangordna deras betydelse. All några är mer exklusiva än andra säger sigsjälvt och en fortsatt utveckling som innebär att närbesläktade hantverk gårupp i varandra blir troligen vanlig och nödvändig. Svårigheten alt i framfidenfinna den specialist man söker, blir då ännu större än den redan är. Någon formav katalog över landets exklusiva traditionella hantverkare och derasspecialiteter blir då än mer behövlig. En del hantverksyrken haranpassat sig lill nya material och arbetsområden. Som exempel kan nämnas segelsömmarensom knappast längre syr bomullssegel och sadelmakaren som i de flesta fall idagsysslar med bilklädslar och liknande arbeten. Vikten av att i framliden ocksåha fillgång 1981/82:118 255 tiUsegelsömmare, sadelmakare mfi yrkesmän som kan arbeta med de gamla materialenoch har de ursprangliga yrkeskunskaperna, måste observeras iutbildningssammanhang. Snickare för reparation av gamla möbler och målare medkunskaper i traditionellt måleri är efterfrågade. Den gymnasieutbUdningsom erbjuds i dessa yrken kvaltficerar inte eleverna för uppgiften allunderhålla gamla möbler och inredningar med traditioneUa material. Månganyutbildade får emellertid, med stora risker för uppenbar vanvård, sådanauppdrag då kvalificerade yrkesfolk inte finns på orten. Här finns ett vikfigtutbildningsområde, som bör kunna ge arbelsfiltfällen. En yrkesgrapp som idaghar funnit nya användningsområden för sina produkter är tunnbindarna och laggarna.Sedan efterfrågan på tunnor och kar från bryggerier, mejerier, fiskare, tjärbrännareosv har upphört alt de sista tunnbindarna börjat liUverka stora kar förblomsterarrangemang i offentlig miljö. Laggarna som gör mindre träkärl hophållnamed Iräband gör prydnadssaker mer än braksling, och har också anpassattekniken lill dessa för föremålen mindre påfrestande användningsområden. Delinnebär t ex att man i stor utsträckning litar fill lim där laggarna förrlitade på starka trä- eller järnband. I museer, hembygdsgårdar, i uthus ochbodar förvaras stora mängder laggkärl och tunnor med många användningsområden.Ofta befinner de sig i ett miserabelt skick, hoptorkade och ofta hoprasade, istort behov av vård av yrkeskunniga laggare och tunnbindare, som då inle får gånågra tekniska genvägar. Del är därför viktigt alt man vid de yrkeskurser, sombl a anordnas av AMS, lar hänsyn lill behovel av gedigna traditionellayrkeskunskaper i läggning och inte nöjer sig med de moderniseradeförfaringssätten. I museernas och hembygdsgårdarnas samlingar har också vagnarav olika slag ofta magasinerats myckel olämpligt och trångt. De fillhör ocksåde föremålskalegorier för vilka vården inle sällan blivk starkt eftersatt. Behovelav vagnmakare och hjulmakare för reparation och restaurering av dessa kan iframliden bli mycket svårt att täcka om inle kunskaperna hos de mycket fåexisterande vagnmakarna förs vidare. Enliten försvinnande yrkesgrapp med stor efterfrågan på sina produkter är smedersom kan framställa goda eggverktyg, redskap av olika slag, som inte längre gåratt få tag på t handeln, men som behövs tex i traditionellt träarbete. Intressetför traditionelll hantverk med anknytning fill lokala traditioner på svensklandsbygd växer sig allt starkare inom hembygdsföreningar,hemslöjdsföreningar, studieförbund och andra grapper. Intresset för folkdräkterskapar efterfrågan på lokala variationer på handsydda skor och stövlar, väskor,sämskinnsbyxor och pälsverk. Till delta behövs bland annat vegetabiliskt garvatläder, sämskade älg- och renhudar, som bara framställs av några få mindregarverier i landet och som därför är svåra all få lag på. Närdel sedan inte heller finns handskomakare kvar som åtar sig alt sy 1981/82:118 256 påiradUioneUt sätt, då försöker man själv efter bästa förmåga. AU elt intresse,en bristsituation på detla säll aktiverar människor är positivt pch man skulleönska att deras ansträngningar var framgångsrika. Bristen på sakkunniga lärare- hantverkare, svårighelerna all få fram lämpligt material och redskap innebäremellertid stora svårigheter. Med bättre resurser i form av duktig lärare -verksläder, redskap och bra material skulle bättre resultat kunnanås också av amatörer men för detla krävs välutbildade, kunniga hantverkare somhåller yrkesskickligheten vid makt. På samma sätt förhåller del sig medhuvudbonader av olika slag för vilka hattmakare en gång fanns. Samma yrkesmänsom behövs vid teatrarna kan också finna arbetsuppgifter inom folkdräktsområdel. Två yrkesgrappermed anknytning lill fidigare rikt differenfierade lokala traditioner som är påväg att heU försvinna är korgmakarna och träbålbyg-garna. De kvarvarande korgmakarnai våra städer sysslar mest med rol-tingmöbler och stolsitsar. Borta är nästanallt korgmakeri i pil. Spånkorgs-fillverkningen som en gång hade storomfattning tex i norra och i har mest pensionärer somutövare. Skeppekorgar av ene, kolfat av gran, ostkorgar och kassar av granbast,halmkorgar och många andra tradifionella korgarbelen går snart inte att få se iSverige. Försök görs att få traditionerna att leva inom amatörismen. Men ävenom själva korgflälningen kan lyckas lätt att lära sig, ställer ofta malerialbe-handlingenså stora krav på kunskap och långvarig träning att amatörerna har svårt attgenomföra arbetet. Med korgmakeriet går uråldriga kunskaper och traditionerför alllid förlorade, kunskaper som under århundraden anpassats fill svensknatur och förmått den att föda även myckel utsatta människor. Ett sådantkulturarv måste skyddas. Runtvåra kuster har utvecklats en rikt varierad iräbålskultur, anpassad lill olikavallen, fill tillgång på olika virke som råmaterial och påverkad av olikahistoriska faktorer. Ocksådessa tradifioner har åldriga anor och tUlhör del märkligaste och värdefullastelandet äger av hantverkstraditioner med stark inhemsk förankring. Delintresse som visas det traditionella båtbyggeriel är värt aUt Stöd ochuppmuntran och man kan bara önska att det skall hinna sprida sig tillräckligtför all komrtia alt omfatta alla viktiga områden och växa sig starkt nog föralt akfivt bidra fill Iradifionernas överlevnad. Här som på de flestatraditionella hantverksområden krävs snara insatser på utbildningssidan. Dethar tidigare talats om problem med att skilja hantverk från hemslöjd ochkonsthantverk men också från viss småindustri, och del har hävdats vikten avall alla dessa ullryck för kunskaper får möjligheter att existera vidsidan av varandra. När det gäller vissa former av gamla småindustrier står dehantverket myckel nära. Jag tänker då på bl a glashyttorna, keramikfabrikerför iradifionellt sallglaseral gods, handpappers-brak, hantverksgarverier.vissa ylle- och Unneväverier för jacguardvävn- 1981/82:118 257 ing.Många traditionsrika manufakturer har redan hunnit läggas ner och andra kämparmed stora svårigheter. Det är viktigt att dessainte glöms bort eller rationaliseras bort utan all deras kulturhistoriska och kulturpolifiskabetydelse uppmärksammas. På fiera av dessa områden, men framför allt kanske på glasblåsningensområde har vi goda tekniska och konstnärliga traditioner all föra vidare. SkaUdet behöva finnas dödsdömda hantverk? Har inte varje levande kunskap ett sådantegenvärde, att den bör bevaras oberoende av lönsamheten i en viss givensituation, en situation som man inte vet hur länge den består? Det starkaintresse, som finns inom vissa organisationer och en aUlmer intresseradallmänhet för det traditionella hantverkels fortbestånd är ett starkt motiv föralt insatser skall göras för deras bevarande. För alt möta detta intresse krävsinte i första hand en slor produktion av föremål den kan vara relativtbegränsad - men den skall motsvara högt ställda Hrav på teknik, funkfion, formoch konslnäriig utformning. Bygghantverketssituation i samband med ombyggnad/restaurering (Bilaga till SIND 1981:2) Ombyggnad/reparationböriar bli en betydande sektor inom byggbranschen. Men arbetet blir i mångafall onödigt kostsamt och husen åtgärdas på rätt sätl. Insikter iäldre byggnadsteknik, metoder och maleri-al saknas i slor utsträckning bland debyggnadsarbetare som slår lill förfogande. Anledningen är allbyggnadsarbetarnas utbUdning är inriktad på nybyggnad. Situationen är likartadpå flera håll i där nybyggnadsverksamheten varit intensiv de senastedecennierna. Man är i färd med alt på olika säll återuppbygga del gamla hantverkskunnandelför all klara byggnadernas underhåU. Arbetskraften som står lillförfogande har hög medelålder. Den utgörs av de tidigare yrkesmännen, specialisternapä snickeri, murning, putsarbeten, plåtslageri, slenhuggeri, smide m. m. och ärnu i pensionsåldern. Någon ny generation redo att ta över finns inte. Yrken har förändratinnehåll. Den nyutbildade muraren vet exempelvis ingenting om äldre tidersbyggande eller kalkbruk. Den unge målaren är endast upplärd i moderna påföringsmetoderoch material. De klarar inte reparafioner och ombyggnader ulan onödiga misslag.