prop · G50371 · 1981-12-31 00:00:00 — Idenna svåra avvägning anvisar lagstiftaren endast möjligheten att ikollektivavtal göra erforderliga anpassningar av lagens turordningsbestämmelser.Flertalet kollektivavtal inom SAF-området föreskriver att lokalaöverenskommelse kan träffas om turordning. Stora delar av LO-området saknaremellertid avtalsbestämmelser om vad som skaU beaktas i lokala överenskommelserom lurordning. I trygghetsavtalet på SAF-PTK-områ-det föreskrivs att parterna skaUsträva efter att med minsta möjliga olägenhet för berörda Qänstemän bibehållaen personal vid företaget som gör att dess effektivitet inte eftersatts.Avgörande är då på vUket sätt dessa kollektivavtalade möjligheter tillämpas ochutnytQas. och arbetsgivarförbund ger entydigt vid handen att det ipraktiken visat sig mycket svårt att bemästra dessa situationer. Mycket oftahar parterna inte förmått upprätta turordningslistor som avviker från lagensbestämmelser, även om detta varit klart motiverat. Svårigheterna har gjort sigallt mer gällande ju mindre företaget är och ju mer yrkesulbildad ochkvalificerad personal det är fråga om. har man känslan att arbetstagarorganisafionernamedvetet utnytQat turord- 1981/82:71 229 ningsbestämmelsernai syfte att vid arbetsbrist göra det omöjligt för företaget att säga uppövertalig personal. Detta sker genom att hävda principen "sistin - först ut" i syfte att tvinga arbetsgivaren att behålla i Qänstenäldre för att för driften nödvändig yngre personal skall kunna vara kvar. Somexempel hänvisas till bilagda anvisningar från '.Av dessa framgår bl.a. att uppgörelser inte får träffas som bygger på att Qänstemänerbjuds ekonomisk ersättning i utbyte mot att de frivilligt låter sig sättasupp på avtalsturiista för att därefter sägas upp. I den mån överenskommelser omavtalsturiista kommit till stånd, har sådana uppgörelser i flertalet fall krävtett mycket högt pris. Företaget har tvingats "köpa sig" till ettrimligt förhandlingsresultat. Det bör framhållas attfackliga företrädare ofta under hand delar företagets åsikt att avvikelse frånlagen är nödvändig. Med hänsyn till lagens mekaniska utformning klarar manemellertid inte av att för den berörde enskilde arbetstagaren klargöra att mananser att annan anställd bör stanna kvar i företaget. Man efterlyser enmöjlighet att i vissa speciella situationer kunna peka på en hjälpregel ilagen. TUldetta skall fogas att en betydande del av arbetsmarknaden inte är kollektivavtalsreglerad.Av den statistiska undersökning som genomfördes av anställningsskyddskommitténframgår att saknade av de arbetsställen som sysselsätter arbetarekollektivavtal. På Qänstemannasi-dan rör det sig om . Merparten avdessa arbetsställen är utpräglade småföretag. Dessa kan således inte utnytQaeventuell kollektivavtalsmöjlighet till avvikelse från lagens turordniiigsbeslämmelser.Ofta är det på dessa små arbetsplatser som lagens stela regler medför de mestorimliga resultaten. Detär ett gemensamt intresse för alla berörda parter företaget i fortsättningen skall fungera på ett effektivt sätt. Med hänsyn fillvad som anförts ovan anser föreningen därför nödvändigt att lagen ger störreutrymme för principen "rätt person på rätt plats". Utan att i störregrad mbba den enskildes anställningstrygghet kan detta ske på två sätt: delsgenom att arbetsgivaren i vissa särskilda situationer får behålla arbetstagaremed särskilt yrkeskunnande eller med annan särskild lämplighet, dels attturordningen får gegränsas till att avse arbetstagare med i huvudsak jämförbaraarbetsuppgifter. Den första kompletteringenskulle syfta tUl att förbehålla anställningen för t.ex. arbetstagare sominnehar en nyckelposition i företaget eller som i övrigi besitter sådanaspeciella yrkeskunskaper att arbetstagarens fortsatta anknytning till företagetär nödvändig för alt företaget skall kunna fortsätta sin verksamhet. Det kanockså vara fråga om arbetstagare som i andra avseenden har en sådan särskildkapacitet att det är av största vikt att arbetstagaren får kvarstanna iarbetet. Som exempel kan nämnas en anställd i ett försäljningsföretag som harsärskilt goda säljaregenskaper. Det lämpligaste sättet är att 22 § tillförs enmening av följande lydelse: "Omdet finns särskilda skäl att tillgodose behovet av att viss arbetstagare medsärskilt yrkeskunnande eller särskild lämplighet får stanna kvar i arbetet fårarbetsgivaren vid bestämmande av turordningen lämna företräde åt sådanarbetstagare." Denandra kompletteringen skulle skapa möjlighet att i första hand fastställaturordning med hänsyn tagen till varje yrkeskategori för sig. 1981/82:71 230 Turordningenbegränsas nu av driftsenheten. En arbetstagare med vissa arbetsuppgifter kan iprincip med stöd av längre anställningstid göra anspråk pä helt andraarbetsuppgifter än de han tidigare utfört. Arbetstagare med helt olika fömtsättningarkan komma att konkurrera om samma anställning eftersom de ofta anses uppfyllalagens krav på tillräckliga kvalifikationer. Detta skapar spänningar mellanolika grupper av arbetstagare och försvårar möjligheterna att få till ståndrimliga lösningar. En hjälpregel av innebörd att turordningen främst begränsastill arbetstagare med i huvudsak jämförbara arbetsuppgifter skulle vara tillgagn för såväl de anställda som företagel. Ensådan hjälpregel skulle innebära att arbetsgivaren ges möjlighet fastställasärskild turordning med hänsyn tagen fill arbetstagare som har arbetsuppgiftersom kan anses vara i huvudsak jämförbara. Det skulle gäUa arbetsuppgifter somkan anses vara i stort sett likartade till innehåll och inriktning, dvs. i detnärmaste utbytbara. Regeln skulle ocksä kunna tillämpas i sådana fall därarbetstagarna inte i och för sig har direkt utbytbara arbetsuppgifter, men däruppgifterna till sin natur ändå är så likartade att den ene utan vidare kanutföra den andres uppgifter. Om svårigheter uppkommer att tillämpa hjälpregelnfår huvudregeln gälla, dvs. turordning skall fastställas för hela driftsenhetenoch varje avtalsområde. Det föreslagna åstadkommes enklast genom att 22 §tillförs en mening av följande lydelse: "Inom driftsenhetenoch avtalsområdet får vidare fastställas särskild turordning för dearbetstagare som har i huvudsak jämförbara arbetsuppgifter." En sådanlagändring skulle också stå i överenskommelse med de avvikelser som genomsärskild lagstiftning ansetts nödvändiga pä det statliga området. Det hävdasatt problemen är minst lika stora inom det privata näringslivet. Vadovan sagts gäller i minst lika hög grad beträffande turordning vid permittering.Härtill kommer ytterligare omständigheter som är specifika för permitteringssituationen.Under permittering består anställningen. Den anställde får fulllönekompensation enligt lagens permitte-ringslönebestämmelser. Inom SAF-områdetutgår dessutom avtalsenlig permitteringslön under de första fem permitteringsdagarna.För de dagar mellan avtalsenlig och laglig permitteringslön utgår ersättningfrän A-kassa eller i form av kontant arbetsmarknadsstöd. Permittering pågår iallmänhet . Man kan därför inte påstå att det i denna situationföreligger behov att genom turordningsregler skapa gmndläggande anställningsskyddför den enskilde. Fullgott skydd föreligger såväl beträffande anställning somlöneförmåner. Under alla omständigheter stär intresset av att vid permitteringprioritera personal med längst anställningstid inte i någon som helstproportion till de utomordentligt stora praktiska olägenheter som uppkommerför företaget. Behovav permittering uppstår oftast i en del av företaget, t.ex. en avdelning. Permitteringkan då ske under en kortare sammanhängande tid eller intermittent, t.ex. genomkorttidsvecka. En strikt tillämpning av turordningsreglerna skulle ofta ledatill att det blir helt andra än de, vars arbetsuppgifter berörs avinskränkningen, som blir permitterade. Kvarstående arbetsuppgifter skulle dåmånga gånger utföras av ovan personal, utan att det för den skull kan görasgällande att de saknar kvalifikationer. 1981/82:71 231 Lagens turordningsregler torde i flertalet faU inte gå atttillämpa i praktiken. Man kan knappast föreställa sig de problem som skulleuppkomma om en stor mängd anställda i samband med intemittent permitteringskulle byta arbetsuppgifter . 1 realiteten är företaget heltberoende av fackligt samtycke i dessa lägen. Sådant samtycke har, som tidigareframhållits, sitt särskUda pris. Föreningen anser denna obalans vara oriktig. Dessutom kan framhållas de särskilda problem som uppkommervid permitteringar fill följd av fackliga stridsåtgärder. I rättsfallet AD65/1978 illustreras de egenartade konsekvenser som de nuvarande turordningsreglernamedför vid en partiell stridsåtgärd i form av övertidsblockad. Dearbetsrättsliga reglerna skall vara neutrala i arbetskonflikter. De nu gällandeturordningsreglerna kan mycket väl användas som ett vapen i den fackligastriden och är därför oneutrala till sin natur. Turordningsreglerna vid permittering får svårbemästradekonsekvenser och är ibland omöjliga att tillämpa. Reglerna motsvaras inte avnågra rimliga fördelar ur anställningsskyddssynpunkt. Föreningen är därför avden uppfattningen att turordningsreglerna inte bör gälla vid permittering.Under alla omständigheter bör de inte tillämpas vid intermittent permitteringeller vid permitteringar till följd av kortare plötsliga driftsavbrott eller isamband med fackliga stridsåtgärder. SHIO-Familjeföretagen, ochSvensk industriförening framför önskemål och synpunkter som nära ansluter tillvad SAF har anfört. De båda förstnämnda organisationerna framhåller särskiltatt de företag som inte är bundna av kollektivavtal helt saknar möjligheter attfå till stånd avvikelser från lagens nuvarande turordnings-regler.Kooperationens förhandlingsorgaidsation menar att det onekligen finns problemvid tillämpning av lurordningsreglerna framför allt inom Qänstemannakollektivmed många snarlika befattningar. förklarar sig emellertidorganisationen inse att lagtexten i bl.a. detta avseende svårligen kanomarbetas för att nå ur arbetsgivarsynpunkt angelägna syften. menar också attturordnings-reglerna bör tillföras bestämmelser som ger arbetsgivaren möjlighetatt beakta arbetstagares lämplighet och duglighet. Delta skulle kunna ske genomatt arbetsgivaren i samråd med arbetstagarorganisationen per visstrevisionsdatum - i samband med semesterförläggning, nyanställning etc. -upprättar turordningslista som skulle gälla vid en eventuell driftsinskränkning,varvid den enskilde arbetstagarens arbetsuppgifter och kompetens särskiltbeaktas. anser att turordningsreglernastundom har otillfredsställande effekter. Samfundet pekar på den situationenatt omplaceringar i flera led måste göras. Problem uppkommer särskilt påarbetsplatser där arbetsuppgifterna inte har indelats i kollektivavtalsområdenutan samtliga befattningshavare omfattas av samma turordning. Samfundet anserdet besvärande att riktlinjer saknas för sådana fall. 1981/82:71 232 fionskravetinnebär inte mer än att den arbetstagare som är aktuell för omplacering skallha tillräckliga kvalifikationer för en nyanställning på den nya befattningen.Enligt samfundets mening bör någon hänsyn kunna tas i vart fall till allmännayrkeskvalifikationer för de aktuella befattningarna, vilket man anser vara nägothelt annat än ett urval av den "bästa" arbetskraften. Manunderstryker behovet av att frågan om hur omplaceringar skall ske behandlasåtminstone i förarbetena. Behovet härav är särskilt stort när det gäller icke koUeklivavtalsbundnaarbetsgivare. Samfundet pekar också på de oorganiserade arbetstagarnas svagaställning vid uppgörande av s.k. avtalsturlistor. Något lagligt hinder synesinte föreligga för parterna i ett kollektivavtalsförhåUande att genereUtbehandla oorganiserade arbetstagare sämre. Det kan därför ifrågasättas attnågon form av "saklig gmnd" för avsteg för turordningen bör kunnakrävas. Ett sådant krav skulle också innebära en form för prövning aveventuella avsteg från senioritetsprincipen som kunde följa om ökad betydelsefår tUlmätas arbetsuppgifternas jämförbarhet, anställdas yrkeskvalifikationer eUerliknande kriterier. anser att "turordningspoängen"skulle kunna utnytQas för att ge en positiv användning i arbetsmarknadspolitisktsyfte och anför följande. Föreningenmenar att en anställd, som flyttar från en region med relativt slorarbetslöshet till en region med relativt gott om arbetstillfällen, borde fåbehålla de turordningspoäng han inQänat vid det företag han lämnar. Samma sakborde gälla när en anställd lämnar en krympande arbetsgmpp och går över tillett bristyrke. Med en regelutformning av ovan skisserat slag skulleturordningspoängen i större utsträckning följa den enskilde anställde och ivarje fall inte motverka en nödvändig rörlighet på arbetsmarknaden. Överbefälhavarentar upp turordningsbestämmelserna i och turordningsförordningen och menaratt de innehåller bestämmelser som är oklara och svårtillämpbara. anser att samma arbetsrättsliga regler bör gälla över helaarbetsmarknaden och att åtgärder för att uppnå enhetlighet i turordnings- ochföreträdesrättsbestämmelserna bör vidtas skyndsamt. Detta kan ske genom attreglerna för det statliga området ändras sä att full överensstämmelse med LASuppnås. De nuvarande reglerna som gäller inom statsförvahningen medför attarbetstillfällen inom sysselsättningssvaga regioner inte kommer den lokalabefolkningen fill godo. Kammarrätten i påpekar att stelbenta reglerkan komma att motverka ett vällovligt syfte. Man menar det vara av storbetydelse att denna problematik utreds. finner delotillfredsställande att förslag inte har lagts fram om ändring av nuvarandeturordningsregler. Sådana ändringar menar man skulle kunna få stor betydelse utjämställdhetssynpunkt. Universitets- och högskoleämbetet tar upp de speciellaproblem som uppkommer vid fillämpningen av turord- Prop.1981/82:71 233 ningsförordningenoch i samband med uppsägningar på grund av arbetsbrist av projektforskare. fördes en diskussion om arbetsgivarens rätt att permittera utan lön.Frågan färdigbehandlades emellertid inte inom kommittén, och departementspromemorianinnehåller inga förslag i denna del. Permit-teringsfrågorna las dock upp iyttrandena frän vissa remissinstanser. SAF vill med skärpaframhålla att man under inga omständigheter kan acceptera att arbetsgivarnasrätt att permittera upphävs genom lagstiftning. Frågor av denna art bör enligtSAF finna sin lösning i kollektivavtal. Förhandlingar pågår också mellan SAFoch LO om en revidering av gällande permitteringslöneavtal. Permitteringslönereglernai LAS bör vidare, om de inte helt upphävs, göras dispositiva. SAF menardessutom att permitteringslön enligt lag inte bör utgå om permitteringen harföranletts av arbetstagarens eget vållande, arbetskonflikt, semesterstängningeller offentlig myndighets beslut som arbetsgivaren inte bort räkna med. Slutligenmenar att arbetsgivaren skall ha rätl att från permitteringslön avräknainkomster som den anställde har förvärvat eller kunnat förvärva frän annat hållunder permitteringstiden. SHIO-Familjeföretagenunderstryker att flexibla lagregler är nödvändiga för att näringslivet skallkunna fungera på ett effektivt sätt. Snarare behövs en förstärkning av permitteringsinstitutetän motsatsen. I likhet med SAF föreslår organisationen att lagen skall liUförasen regel om rätt till avräkning från permitteringslönen. tar upp 21 § till behandling, varvid föreningen anförföljande. Dennaparagraf hann inte bli föremål för behandling i kommittén innan arbetet ladesned och någon saklig förändring av gällande lagstiftning har därför integjorts. Från föreningens sida har tidigare bl.a. i skrivelser lill regeringenpåpekats vilken fara 21 § utgör för oorganiserade arbetsgivare vid en utdragen arbetskonflikt.Skulle en sådan arbetsgivare på gmnd av att kunder och leverantörer dragits ini en arbetskonflikt inte kunna fortsätta sin verksamhet tvingas han till permitteringav sin personal. Permittering än i en följd medför dåatt arbetsgivaren för överskjutande tid får betala full lön. Att samhälletsåledes ålägger en arbetsgivare som oförskyllt hamnat i en situation där haninte kan erbjuda de anställda arbete, att betala lön fill de anställda utantidsbegränsning strider mot allmän rättsuppfattning. SärskUt gäller detta närsamhället genom arbetslöshetsförsäkring och arbetsmarknadsunderstöd m.m. garanteratarbetstagarna en viss grundtrygghet. Föreningen föreslår att i lagens 21 §införs en skrivning innebärande undantag för skyldighet att betala permitteringslönom permitteringen indirekt föranletts av arbetskonflikt. För att undvikamissbruk av permitteringsrätten i detta fall som ett fackligt 1981/82:71 234 stridsmedelför arbetsgivarsidan kan undantaget utformas sä att endast omfatta arbetsgivaresom varken direkt eller indirekt medverkar i den pågående arbetskonflikten.Risken för missbruk i övrigt är enligt föreningens mening liten då de nuaktuella arbetsgivarna enligt SAF-LO-överens-kommelsen om permitteringslön ärskyldiga att betala permitteringslön i . Det undantag för skyldighetall betala permitteringslön, nämligen arbetskonflikt som står angivet i permitteringslönereglernatolkades vid konflikten så, att endast arbetskonflikt som berör detegna företaget eller arbetsgivarorganisationen räknades. Det är alltså en betydandeutgift som en arbetsgivare måste ta på sig som inledning till permittering,varför en sådan knappast tillgrips utan att ett verkligt behov häravföreligger. Permitleringsmöjligheterna kom genom LAS tillkomst att urföretagets synpunkt försämras radikalt. lorde i allt väsentligt permitteringbara förekomma som intermittent permittering där lagens kompletteringsregel om30 dagar tolkats så att permittering t.ex. intebetraktas som permittering i en följd. Därigenom kan en väsentligt längre permitteringsperiodåstadkommas utan att strida mot regeln om maximalt två veckors permittering.Detta sätt att tolka lagen torde knappast ha förutsetts av lagstiftarna. Tolkningenblev istället parternas sätt att komma tUl rätta med en hopplös lagregel.Behov av permitteringar är mera omfattande än i enföljd. Föreningen anser att möjligheterna att permittera i ettsammanhang mäste återinföras istället för att som parterna skall behövatillgripa dessa krystade korttidsveckor. Med bibehållande av i praktiken sammabegränsningsperiod som finns i dagens lagstiftning motsvarardetta sex veckors permittering i en följd, vilket föreningen föreslär inskrivesi lagen. Föreningen anser det också skäligt att det tillåtna maximiuttaget av permitteringutökas per kalenderår. Föreningen vill i dettasammanhang bestämt avråda från att permitteringsmöjligheten borttages somföreslagits frän LO-håll. Argumenten härvidlag synes främst haft sin gmnd i detförhållandet att arbetare kunnat permitteras men ej av hävd . För attåstadkomma mera jämlikhet på detta område borde istället för generellt permitteringsförbudinföras möjlighet till permittering av Qänstemän. Det är sannolikt, att dengamla regeln att Qänstemän ej permitteras tillkom i då andelen Qänstemänvar väsentligt lägre än dagens. Det kanske vore dags att anpassa frågan om permitteringtill dagens situation där krav på flexibilitet och anpassning hos företag ökarsamtidigt som företagens egna tillgångar under en lång föijd av år minskat.Sveriges läge som industrination är sådant att ökade möjlighetertill rörlighet på arbetsmarknaden måste tillskapas. På ett företag där detfinns en större personalstyrka än vad som behövs sjunker produktivitetenmycket snabbt. Det kan sedan ta är att åter komma upp i den arbetstakt mantidigare hade. Ett avskaffande av permitteringsrätten skulle få pro-duktiviietssänkandeeffekter som vore betydande. Vad som istället behövs är produktivitetshöjandeinsatser. Föreningens förslag att utöka rätten till permitteringar enligt lagär ett sådant. Åvenvissa arbetstagarorganisationer tar upp permitteringsfrågorna i sinaremissyttranden. LO anför bl.a. följande. EnligtLOs uppfattning bygger permitteringsrätten på starkt föråldrade värderingar vadgäller synen på arbetskraften. Prop.1981/82:71 235 uppenbarti strid mot de principer som präglar arbetsrätten i övrigt. Det är därt"ördags att helt avskaffa arbetsgivarnas rätt att permutera utan bibehållande avfulla anställningsförmåner. Ett avskaffande av permitteringsrätten skulleframtvinga en bättre planering av verksamheten och en större akisamhet vadgäller arbetstagarnas förhållanden. Den ekonomiska bördan av denna förändringbör fördelas solidariskt mellan arbetsgivarna. LO vill erinra om attorganisationen i skrivelse till arbetsmarknadsdepartementetframförde krav på förbud mot permittering utan lön. Detta krav kvarstår såledesoförändrat. LO finner det angeläget att understryka att de problem som ärförknippade med permitteringsinstitutet måste bringas till en lösning. tar också upp kravet på ett avskaffande av permitteringsrätten.Sveriges arbetares centralorganisation hävdaratt de anställda skall garanteraspermitteringslön redan frän första permitteringsdagen oavsett om avtal om defiaär upprättat eller ej. TCO föreslår att lagen kompletteras med ett förbud mot permitteringav arbetstagare inom en organisation till följd av all en annan organisationbefinner sig i olovlig konflikt. Bestämmelsen bör vara tvingande och det böralltså inte vara möjligt att ens genom kollektivavtal komma överens om annat. Juridiskafakulteten vid anser det angeläget att utredningsarbeteti denna del åtempptages. 6 Samordningen av reglerna i anställningsskyddslagen med medbestämmandelagen ochfrämjandelagen Denföreslagna samordningen mellan LAS och MBL, som innebär att huvuddelen avreglerna om varsel och överläggning slopas för att ersättas avförhandlingsrättsreglerna i MBL, tiUstyrks av statskontoret, ,, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, arbetsdomstolen,. ,, , och advokatsamfundetsamt lämnas utan erinran av , ,statens arbetsmarknadsnämnd, domänverket och . LOär också positivt inställd till förslaget med understryker att en samordninginte får innebära en försämring av arbetstagarinflytandet. Inför endriftsinskränkning skall det inte vara möjligt att samfidigt som förhandlingtas upp rörande de övergripande frågoma om företagets situation och olikatänkbara handlingsalternafiv också behandla hur en inskränkning avverksamheten konkret skall genomföras och hur turordningen vid permitteringaroch uppsägningar skall se ut. En sådan sammanblandning omöjliggör en fömtsättningslösbehandling av den övergripande 1981/82:71 236 fråganhumvida driftsinskränkning över huvud taget är nödvändig. LO noterar dock attdessa problem uppmärksammats och anser att ett klarläggande genom uttalande i mofivbör vara tillfyllest. är också positiva till förslagetshuvuddrag. anser dock att förslaget bör utredasytterligare. framhåller att syftet med denprimära förhandlingsskyldigheten håller på att förfelas genom att mångaarbetsgivare enbart ser den primära förhandlingen som en formalitet. Såvitt gäUerdriftsinskränkningssituationer anser också SAF att förslaget är motiverat ochändamålsenligt. Föreningen framhåller dock att samordningen inte får leda fillatt frågor om bemanning och turordning används för att förhala förhandling ochbeslut i stmkturfrågan. Man framhåller också att det i prakfiken kan inträffasituationer som går att handlägga inom kortare tidrymd än de nuvarande varselfristerna.SACOISR menar att den föreslagna samordningen bör genomföras på helaarbetsmarknaden och att därför bör ändras så att MBL bUr fullt fiUämpligäven på den stafiigt reglerade sektorn. Liknande synpunkter framförs avStatsanställdas förbund. Förslagetavstyrks av och . menar att förslagetinte är konsekvent och innebär en komplicerad uppdelning. TCO, som bestämtmotsätter sig förslaget, menar att den övergripande frågan om vilkenföretagsekonomisk åtgärd som skall vidtas måste hållas isär från turlistediskussionen.Följderna av förslaget torde enligt organisationen bli att förhandling inledsså före verkställandet alt de nu gällande varseltiderna förkortas samtatt diskussionerna koncentreras tiU turordningsfrågorna utan reella försök attfinna alternafiva företagsekonomiska lösningar.