prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — som skadats i samband med försäkringsfall och varor med vissasäkerhetsfunktioner, exempelvis livvästar och barndvarnare, kan tänkas inga ibolagens försäljningsverksamhet. Även om detta sker i begränsad omfattning ärdel olyckligt att utan gmndligare överväganden upphäva det konsumentskydd som finns. kan visserligen ha vissa möjligheter attingripa med slöd av nuvarande tillsynslagstiftning. Det är dock i hög gradangeläget att det finns enhetliga regler om produktsäkerhet m.m., speciellt medtanke pä att behovet av konsumentskydd är särskilt framträdande på dettaområde. anser sammanfattningsvis att de av kommitténföreslagna förändringarna inte bör genomföras. För att en enhetligrättsbildning på konsumentomrädet som helhet skall möjliggöras är det angelägetalt den hittillsvarande ordningen fär bestå. 1981/82:180 Bilagedel 765 särskilthög grad tUlämpningen av marknadsföringslagen. I denna del avstyrkermarknadsdomstolen bestämt kommitténs förslag. Domstolen ställer sig ävenavvisande tiU de förslagna förändringarna i konsumentkreditlagen (1977:981)och konsumentförsäkringslagen (1980:38), särskUt med tanke pä att del nuvaranderegelsystemet såvitt känt inte inneburit nägra påtagliga olägenheter. Kommitténhar även föreslagit en förändring i förordningen (1979:743) med instmktion förförsäkringsinspektionen av innebörd alt inspektionen skall samräda medkonsumentverket i konsumentfrågor inom försäkringsväsendet. Marknadsdomstolenhar ingen erinran häremot. Oavsett hur tillsynsuppgifterna pä försäkringsområdetutformas synes del fördelaktigt med en uttrycklig föreskrift om samråd mellandessa myndigheter. förslag iföreliggande betänkande behandlar frågan hur övervakningen av konsumenfiagstiftningenpå försäkringsområdet skaU organiseras. Kommittén föreslår att ansvaret förkonsumentskyddsfrägor helt förs över lill försäkringsinspeklionen. Banklagsutredningenavgav för cirka ett är sedan ett betänkande som behandlade hurtUlsynsuppgifterna pä bankomrädet skall organiseras. Förslaget innebar alttillsynen i sin helhet skulle anförtros bankinspektionen. NO anser att de gränsdragningsfrågor mellan å enasidan de båda tillsynsmyndigheterna pä bank- och försäkringsområdena och äandra sidan konsumentverkel/KO som här aktualiseras med fördel bör kunna lösaspå ett så långt möjligt likartal sätt när statsmakterna nu pä nytt skall fattabeslut om hur konsumentskyddet skall organiseras. NOs ställningstagande fillbanklagsutredningens förslag i remissyttrande fillekonomi-departementet blir därför också i viss män vägledande när ställning nuskall las tiU försäkringsverksamhelskommilténs förslag på försäkringsområdet. Debada renodlade modeller som kan ställas upp för hur övervakningen avkonsumentlagstiftningen skall organiseras på försäkringsområdet kan betecknas"inspekfionsmodellen" och "konsumentverksmodellen". BadamodeUerna har sina fördelar. Fördelama med "inspektionsmodeUen" liggeri all befogenheterna när det gäUer att övervaka försäkringsbolagen koncentrerastill en myndighet. Härigenom skapas fömtsättningar att undvikakompetenskonflikler och dubbelarbete. Inspektionens särskilda branschkunskapertillvaratas i alla uppkommande frågor. I "konsumentverksmodellen" fär demyndigheter som särskilt har fill uppgift alt tillämpa konsumentlagstiftningenmöjlighet alt göra detta i fuU 1981/82:180 Bilagedel 766 utsträckningutan undanlag för vissa branscher. En likartad tillämpning av lagstiftningenoch en enhetlig praxis i hela näringslivet uppnås. ochmarknadsdomstolens breda erfarenhet av konsumentfrågor tas tiUvara. NO anser sig inte ensidigt kunna förordna den enaeller den andra av de båda tUlsynsmodellema. Även pä försäkringsområdet tordeövervakningen av konsumentlagstiftningen i och för sig kunna fullgöras pä ettgodtagbart sätt bäde hos den särskilda inspektionsmyndigheten och hos konsumentverket.Bådas specialistkompetens på respektive områden bör under alla omständighetertillvaratas. Efter att ha tagit del av de skäl för och emotolika organisatoriska lösningar anförts av kommittén och i reservation av ledamotenGördis samt särskilt yttrande av experten har NOkommit liU uppfattningen att övervägande skäl talar för att nuvarande ordningnär det gäller övervakning av konsumentlagstiftningen pä försäkringsområdet ihuvudsak består. NOanser alltså alt del även i fortsättningen bör ävUa försäkringsinspekfionenatt bedöma om avtalsvUlkor som försäkringsbolagen tUlämpar i nägot avseende äroskäliga mot försäkringstagama. Att avlalsvillkorsgranskning redan ingår iinspektionens skälighetsövervakning enligt försäkringsrörelselagen hartidigare klarlagts och har kommit lill klart uttryck ikonsumentförsäkringslagen. I skälighetsövervakningen finns ocksä ett uppenbartsamband mellan ä ena sidan de som bolagen tillämpar och å andra sidande försäkringsviUkor de använder sig av. Det förefaller mest rationeUt attförsäkringsinspektionen kan göra en samlad bedömning av bolagensförsäkringsvUlkor. I fräga om marknadsföringslagens tillämpningsområdekonstaterar kommittén att oriktig marknadsföring hittiUs inte varit något stortproblem inom försäkringsområdet. NO anser att det i dagens läge inte finnstillräckliga skäl att bryta ut dessa frågor och behandla dem pä annat sätt äni den ordning som gäller generellt för alla branscher. Med den allmännatillsynslagstiftning som gäller på försäkringsområdet torde även framdelesutrymmet för ingripanden mol sädana väsenl-Uga missförhållanden som åsyftas imarknadsföringslagen vara förhållandevis begränsat pä detta område.Befogenheterna att ingripa mot otillbörlig marknadsföring och meddelainformationsföreläggande bör alltså även på försäkringsområdet ligga hoskonsumentverket/KO och . NO viU framhålla att del pä detta förkonsumentskyddet centrala område ligger ett värde i att den närmareuttolkningen av generalklausulerna görs i domstolsmässiga former. Att undantaförsäkringsverksamhet frän marknadsföringslagens tillämpningsområde ochersätta nuvarande ordning med en prövning helt i administrativa former hosförsäkringsinspektionen med möjlighet fill överklagande hos regeringen kan NOalltså inle fillstyrka. Ennegaliv konsekvens av kommitténs förslag i denna del blir också att Prop.1981/82:180 Bilagedel 767 sammanslutningav konsumenter, löntagare eller näringsidkare inte som kan föra ett ärendevidare lUl för del fall KO beslutar att inte göra ansökan hosdomstolen. Enligt den av kommittén valda modellen för besvärsrätt skulle endastberörda försäkringsbolag kunna besvära sig över inspektionens beslut. NO anseralt detta innebär en försämring som inte bör accepteras. Det framstår vidaresom olämpligt alt det enligt kommitténs förslag kan bli fråga om olika formerför rätlstill-lämpning beroende pä hur marknadsföringen av försäkringar ärorganiserad. De aktuella reglerna i konsumentkreditlagen ochkonsumentförsäkringslagen innebär att preciserade krav på informationuppstäUes vid viss marknadsföring och att underlåtenhet all fullgöra sädaninformationsplikt behandlas enligt marknadsföringslagen. NO finner sitt förda resonemang i fråga omtillämpning av marknadsföringslagen giltigt även i fräga om överträdelse av dei konsumentkreditlagen och konsumentförsäkringslagen angivna marknadsföringsförseelserna.NO vill därför också här förorda en oförändrad ordning. Vad härefter gäUer av myndighet utgivenkompletterande basinformation, vid sidan av försäkringsbolagens egeninformation, är NOs principieUa uppfattning all informationen bör komma frånkällan, dvs. frän den myndighet som samlar in information som ett naturligt ledi sin undersöknings- och tiUsynsverksamhet och som är speciahst på sakområdet.NO viU erinra om alt försäkringsinspekfionen redan enligt sin nuvarande instmktionskall följa utvecklingen av och främja allmän kännedom om pris-ochkonkurrensförhållandena inom försäkringsväsendet. TiU gmnd för dennainformation som inspektionen skall svara för ligger lagen (1956:245) omuppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhåUanden. Information måsteockså anses vara ett naturligt led i inspektionens skälighetsövervakning.Försäkringsinspektionen har enligt NO därför de största förutsättningarna altsvara för den kompletterande basinformationen. OavsettvUken modell för organisationen av konsumentskyddet pä försäkringsområdet somväljs erfordras samråd mellan försäkringsinspekfionen och /KOför att kunna tiUvarata specialistkunskaperna hos respektive myndighet. NOtillstyrker därför förslaget att i försäkringsinspeklionens instmktioninskriva att inspektionen skall samråda med i konsumentfrågor.I konsumentverkels instmktion finns redan en föreskrift om samråd med andramyndigheter som handlägger konsumentfrågor. NO vill här nämna att NO enligtsin instmktion skall samräda med bankinspektionen, försäkringsinspektionen,statens pris- och karteUnämnd och . NOs erfarenhet är att sädantinfor-meUt samråd är ell smidigt sätt alt undvika dubbelarbete och kompetenskonfiiktermellan myndigheter i de fåtaliga fall sådana problem uppstår. NO har också sompraxis all i de fall det aktualiseras alt driva ett ärende tiUmarknadsdomstolen inom bank- och försäkringsområdena låta respek- 1981/82:180 Bilagedel 768 tiveinspeklionsmyndighet yttra sig före NOs slutliga ställningstagande. Ettmotsvarande förfarande på det nu berörda området borde ge gmnd för en lämpligavbalansering av de intressen som respektive myndighet har att tillvarata vidfullgörandet av sina ämbetsuppgifter. Pä liknande principieUa gmnder som NO ifrågasattebanklagsutredningens förslag att låta bl.a. bli representerati bankinspektionens styrelse instämmer NO i försäkringsverksamhelskommillénsståndpunkt att det inte finns särskilda skäl att läla bUrepresenterat i försäkringsinspeklionens styrelse. I promemorian föreslår kommitténs majoritet att istort sett samtliga befogenheter inom försäkringsområdetöverförs till försäkringsinspektionen. delar inle kommitténs uppfattningom behovet av en överflyttning, om del föreslagna kontroUsystemet eUer om deföljder som en överflyttning skulle få för konsumentskyddet inomförsäkringsområdet och för de båda myndigheternas framlida funktioner inomområdet. ansluter sig lill innehållet iledamotens reservation och tiU innehållet i experten särskilda yttrande. Hämtöver vill ge följandesynpunkter på några delar av förslaget. Allmäntom konsumentskyddet på försäkringsområdet m. m. () - och sedan den 1 juli1976 /KO - har bevakat konsumentintresset påförsäkringsområdet. Bevakningen har haft stöd i marknadsföringslagen och senarei konsumentförsäkringslagen. Konsumenlproblem inom försäkringsområdet harbelysts bl.a. i SOU 1972:29 Konsumentupplysning om försäkringar och i SOU1977:84 Konsumentförsäkringslag. Härvid har konstaterats attförsäkringsområdet är komplicerat för den enskilda konsumenten som i regel hardålig eller obefintlig överblick över försäkringsutbudet och svårt att bedömasina egna försäkringsbehov. Vidareär det svårt för en konsument att sälta sig in i försäkringsskyddelsomfattning och i de rättigheter som försäkringsvillkoren ger försäkringstagarengentemot försäkringsbolaget. Slufiigen har försäkringstagaren normall svårt attla ställning fiU om den ersättning han erbjuds vid skaderegleringen är den hanhar rätt lill enligt villkoren. Denna bristande överblick och kunskap gör altkonsumenterna även har särskilda svårigheter att värja sig mot vilseledandeeller på annat sätt 1981/82:180 Bilagedel 769 otillbörligmarknadsföring inom försäkringsområdet liksom att med egna kunskaper fylla utbrister i försäkringsbolagens information. Det är mot denna bakgmnd som manmåste betrakta de särskilda konsumentskyddande ätgärder som redan vidtagitsinom försäkringsområdet. Den obligatoriska förköpsinformalion som enligtkonsumentförsäkringslagen skall ges för vissa försäkringar Uksom deninformation som Konsumentemas Försäkringsbyrå ger har fill syfte alt stödjakonsumenten inför den komplicerade verklighet som möter honom när han ämnarteckna en försäkring. De särskilda nämnderna för prövning av ersättningsfrågorliksom samhällets övervakning av försäkringsbolagens soliditet m. m. är andraätgärder som varit nödvändiga för att undanröja bl. a. uppenbara konsumenlriskerinom försäkrings verksamheten. Men enligt uppfattning är detförhastat att, som kommittén gör, påstå att del därför är väl sörjt förkonsumentskyddet inom försäkringsområdet. Det är verkets uppfattning attytterligare insatser kommer att krävas t. ex. för att säkerställaalt konsumenlema får en god konsunientinformation på försäkringsområdet. Detär därför viktigt att ansvaret för konsumenlskyddsfrägorna läggs hos enmyndighet som genom sin organisation och erfarenhet har både fömtsättningar attverka för att Konsumenternas intressen tillgodoses effektivt och en ambifionalt förbättra deras ställning. Kommittén har som gmndläggande utgångspunkterställt upp bl. a. att "tillsynsbefogenhetema bör koncentreras hos enmyndighet" och att "en specieU tillsynsmyndighet på ett viktigt ochtekniskt komplicerat område bör utöva samtliga samhällets kontrollfunktionerinom detta område." Genom att ulan föregående analys fastställa dessafömtsättningar för utredningsarbetet, har kommitténs arbete redan från börjanblivit instyrt på en modell med en enda tillsynsmyndighet. Vidare har kommitténfäst en som del synes avgörande vikt vid direktivens uttalande attförsäkringsinspektionens insatser bör ökas när det gäller åtgärder av merakonsumentinriktat slag. Del nu sagda har gjort att kommittén, redan innan mansökt analysera var en lämplig arbetsfördelning mellan ochförsäkringsinspektionen ligger, i praktiken bestämt sig för all föreslå attförsäkringsinspektionen övertar ansvaret för konsumentskyddet inom försäkringsområdet.I stora delar blir därför innehållet i betänkandet endast en ensidig uppräkningav mer eUer mindre välgrundade argymenl för förslaget om överflyttning av konsumentverkelslillsynsbefogenheter. Konsumentverketfinner det anmärkningsvärt att en utredande kommitté på detta sätt från börjanbinder sig för ett resultat i stället för att göra en fömtsättningslös analysav tänkbara alternafiv och deras följder och först därefter ta ställning.Exempelvis har kommittén inle prövat frågan om lämpligheten av en fördelning avansvaret mellan myndighetema som innebär att försäkringsinspektionen ges ettutökat tillsynsansvar men all 49 1981/82. 1981/82:180 Bilagedel 770 /KOhar kvar en möjlighet alt pä eget initiativ låta pröva principiellt vikfigafrågor. Ökaeffektiviteten och minska byråkratin? Kommittén uttalar att en koncentration lUlförsäkringsinspekfionen skuUe innebära en ökad effekfivitet och minskning avbyräkrafin. kan inte instämma i dessa påståenden. För en bedömning av effektiviteten måste en analysgöras av målet med verksamheten och av vilken myndighet som med minsta insatsav resurser kan uppfylla detta mäl. - Vad gäller övervakningen avmarknadsföring och information är den en av konsumentverkels/KO:s mest centralauppgifter. Verket har kunskap om gällande normer för bedömning av marknadsförings-och informationsfrågor, om praxis hos , om näringslivels synpå problem, om vUka hänsyn och intressen som står emot varandra om hurintresseavvägningarna gjorts i tidigare liknande fall, om arbets- ochförhandlingsmelodiken etc. Dessa kunskaper bygger liU stor del på erfarenheterfrån otaliga kontakter med näringsidkare och konsumenter. Följaktligen har en väl utveckladorganisafion för behandUng av marknadsförings- och informationsfrågor. Följdenblir att behandlingen av en enskild fråga ofta endast kräver marginellaresurser. specialkunskap inom området medför alltså att uppkommandefrågor kan behandlas pä ett frän konsumentsynpunkt lämpligt sätt med insats avminsta möjliga extra resurser. å andra sidan har mycketliten erfarenhet av hantering av marknadsförings- och informafionsfrågor. Dessverksamhet är sedan läng tid inriktad på andra områden. Följaktligen kommerförsäkringsinspektionen vid en överflyttning av nuvarandemarknadsbevakning, att fä lov att avdela förhållandevis stora resurser för attbygga upp ett system för behandling av dessa frågor. Behandlingen av t. ex. ettmarknadsförings- eller informationsärende hos försäkringsinspektionen kandärför förmodas bU relativt resurskrävande och dess effekter frånkonsumentsynpunkt kommer även, ätminstone under en avsevärd övergångstid, altbli osäkra. Till detta kommer alt antalet ärenden rimligtvis aldrig kommer attbli sä stort att försäkringsinspekfionen har anledning att bygga upp ettutrednings- och förhandlingssystem liknande . Del är därför uppfattning atteffektiviteten blir högre om vardera myndigheten fortsätter alt handlägga defrågor för vilka den har specialkunskaper och särskilda erfarenheter. Sådanspecialkompetens har vad gäller marknadsförings- ochinformationsfrågor. Vad gäller frågan om minskning av onödig byråkratikan inte instämma i kommitténs bedömning alt en ev utbyggnadhos försäkringsinspektionen av gransknings- och förhandlingsorgan skulle inne- Prop.1981/82:180 Bilagedel 771 bäraen minskning av byråkratin. Snarare skulle en överfiyttning betyda en ökning avbyråkratin, då motsvarande minskning alltså endast skulle varalika med de extra resurser som försäkringsfrägorna disponerar pä verket,medan den övriga förhandlings- och ulredningsor-ganisafionen, Uksom de organsom för talan i , skulle finnas kvar oförändrade. - En annanföljd av kommitténs förslag skulle bli att näringslivet inle längre kunde vändasig till en och samma myndighet vid överläggningar och förhandlingar imarknadsrätlsliga konsumentfrågor. Även denna effekt kan uppfattas som enkomplicering och ökning av byråkratin. KO och senare har med stöd avavtalsvillkorslagen fillbaka bedrivit en aktiv villkorsgranskningav standardavtal på marknaden. Granskningsverksamheten har utmynnat branschöverenskommelser mellan /KO och näringsUvetsaml i ett myckel stort antal mindre uppgörelser i enskilda ärenden. Inom försäkringsområdet är förutsättningarna förvillkorsgranskning speciella, i och med att samhället övervakatsädana delar av verksamheten som indirekt kan styra innehållet iavtalsvillkoren. Gmnden för en viUkorsgranskning är därför inte helt densammainom försäkringsområdet som inom andra delar av marknaden. Dessutom är delklart att en granskning av försäkringsviUkor kräver särskildaförsäkringskunskaper. -Som kommittén konstaterar har försäkringsinspektionensedan länge haft befogenhet alt granska försäkringsvillkorens skälighet. har valt alt vidta mycket blygsamma åtgärder i frågan.Det är i stort sett under innevarande är som försäkringsinspektionen avdelat arbetskraftför en aktiv viUkorsgranskning. vill i sammanhanget beklagaatt försäkringsinspeklionen valt att lägga sä små resurser pävUlkorsgranskningen dä det är uppfattning av väsentligakonsumentproblem inom försäkringsområdet har berott, och fortfarande beror, päförsäkringsvillkorens komplicerade och därmed oklara utformning liksom derasmånga gånger från konsumentsynpunkt irra-tioneUa innehåll. Av betänkandet framgår inte klart pä vilken niväkommittén har tänkt sig att villkorsgranskningar skaU ligga i framliden. Det ärkonsumentverkets uppfattning att ett slutiigl ställningstagande lill frågan omfördelningen mellan myndigheterna av ansvaret för övervakningen avförsäkringsvillkoren mäste anstå fills del är klart vilket innehallvillkorsövervakningen skall ha. Eventuellt kan, som Utlerström anfört i sillyttrande, den bästa lösningen vara att vardera myndigheten granskarförsäkringsvillkoren ur sin särskilda synvinkel. Om försäkringsinspeklionenäven framgent anförtros villkorsgranskningen anser attförsäkringsinspektionen bör vara betydligt ambitiösare i sin granskning avförsäkringsvUl- 1981/82:180 Bilagedel 772 En väsentlig garanti för detta skulle vara attkonsumentverket hade en representant i försäkringsinspektionens styrelse somkunde överföra de erfarenheter som verket vunnit i sin omfattandegranskningsverksamhet i avtalsvillkorsfrågor. Ett centralt område för /KO:sverksamhet har alltid varit övervakningen av marknadsföringens fillbörlighet.Övervakningen har tillgått sä att verket granskat marknadsföringsmaterial ochingripit genom eget inlifiav, alt enskilda konsumenter ringt eller skrivit lUlverket och påtalat tvivelaktig marknadsföring, att företag anmält konkurrentersmarknadsföring, att kommunala eller regionala konsumentvägledare kontaktatkonsumentverket i marknadsföringsfrågor eller genom att ireportage i press, radio eller TV uppmärksammat otillbörlig marknadsföring.Allmänheten, liksom konsumentvägledarna och näringslivet, har godkännedom om och kanske framför allt KO:s existens ocharbetsuppgifter vad gäller övervakningen av företagens marknadsföring. Dennakännedom har resulterat i en mycket stor mängd anmälningar och förfrågningartill verket i marknadsföringsfrägor. Då i princip varje ärende skall behandlasoch vaqe förfrågan skall bevakas innebär detta att verket och dess enskildahandläggare har fått stor erfarenhet och kunnighet i bedömning ochhandläggning av marknadsföringsärenden. Genom de ärenden som förts tillmarknadsdomstolen, men i mycket stor utsträckning även i ärenden som dagligenavgörs inom verket, har del byggts upp en omfattande praxis imarknadsföringsfrågor. Uppbyggnaden av en fast praxis har varit en vikfig delav /KO:s verksamhet. Det skulle vara mycket olyckligt ur konsumenternassynvinkel men även ur försäkringsbolagens - om försäkringsbolagensmarknadsföring bröts loss från verkets arbetsområde. Del skulle bla. leda tillatt i stor utsträckning tUl försäkringsinspekfionen skulle fåvidarebefordra anmälningar och synpunkter ang. försäkringsbolagens marknadsföring,som StäUs fill verket och som verket har kunskap, erfarenhet och organisafionatt själv handlägga. För allmänheten skuUe detta säkert le sig som enobegriplig byråkratisk mndgång. - Vidare skulle det bli meningslöst förförsäkringsbolagen att fortsätta att underhand vända sig liU verket för att fådel av dess praxis och synpunkter i t. ex. marknadsföringsfrägor, då bolageninte längre skulle veta om försäkringsinspekfionen tänkt ansluta sig tillkonsumentverkets praxis. - På kommer ett system därkonsumentverket/KO inte handlägger marknadsföringsfrågor inom försäkringsområdetall kunna medföra alt försäkringsinspeklionens och praxis ilikartade frågor kommer alt divergera i allt större män. Del finns risk altförsäkringsinspekfionen sä småningom bygger upp en egen praxis som inte grundarsig på mångåriga erfa- 1981/82:180 Bilagedel 773 renhetfrän likartade ärenden utan på försäkringsinspekfionens egna bedömningar i ettbegränsat antal ärenden hos inspektionen. Del är åsikt att enöverfiyttning tUl försäkringsinspektionen enligt förslaget bl a. frän dessautgångspunkter skulle leda till en försvagning av konsumentskyddet inomförsäkringsområdet. Kommitténs förslag tillgodoser därför inte de intressensom direkfiven velat främja. 1 detta sammanhang bör det även understrykas attkonsumentverkets möjUgheter alt, efter en eventuell överflyttning avbefogenheterna pä försäkringsområdet, genom samråd m.m. delta iförsäkringsinspeklionens arbete torde bli mycket begränsade dä det av konsumenlpoliliskaskäl knappast kommer att vara försvarligt att avdelar resurserför bevakning av ett område där verket inle har nägra särskilda befogenheteralt ingripa. Med efterhand minskade resurser måste koncenterasina åtgärder till de områden där de ger bäst effekt från konsumentsynpunkt. En väsentlig del av alla bil- och reseförsäkringarsom tecknas förmedlas genom ombud för försäkringsbolagen, l.ex. Enligt kommitténs förslag skuUe ha kvargranskningen av ombudens marknadsföringsmaterial, medan försäkringsinspektionengranskade försäkringsbolagens. Eftersom det i mycket stor utsträckning kommeralt röra sig om samma material, är denna dubbelreglering ytterst beklaglig.Risken är att respektive försäkringsinspekfionen gör olikabedömningar av bl. a. marknadsföringens tiUbörlighet. Som kommittén konstaterar föreligger för närvarandeen formeU kompe-tenskonfiikl mellan och försäkringsinspeklionensom båda kan granska försäkringsbolagens marknadsföring.