prop · G503105 · 1981-12-31 00:00:00 — Ytterligare någonhar menat all en utvidgning är godtagbar om man inför en rätt för dentilltalade all efter anmälan få målet återupptaget vid tingsrätten (enmotsvarighet till återvinning efter tredskodom i tvistemål). Medan möjligheten attavgöra bötesmål i den tilltalades frånvaro kommit lill flitig användning, harmotsatsen varit fallet med möjligheten att avgöra mål mol tilltalad somavvikit. Våra undersökningar tyder på att bestämmelsen närmast kan betraktas somobsolet. Möjligen kan detta bero på att del kan vara svårt all med säkerhetfastställa den tilltalades avvikande och alt domstolarna i denna situation ärförsikliga med alt tillämpa bestämmelsen. Under alla förhållanden har man fråndomstolshåll önskat alt stadgandet i 46 kap. 15 § tredje stycket ändras så alldel ger utrymme för en vidare tillämpning. 1 den promemoria somligger till grund för våra direktiv den s.k. översynspromemorian -framkastas tanken att bestämmelsen i 46 kap. 15 § andra stycket kan upphävashelt om man inför en möjlighet lill ett rent skriftligt förfarande i brottmål.Förhandlingen är enligl promemorian oftast en ren formalitet när den tilltaladeuteblivit och del blir under dessa förhållanden onödigt kostsamt all behöva haen förhandling (Ds Ju 1976:8 s. 83-84). Ivåra direktiv sägs att vi bör vara oförhindrade all pröva spörsmål som harsamband med problemet att så många utsatta huvudförhandlingar mås-le ställas intill följd av bl.a. parts utevaro från förhandlingen. Detta aktualiserar enligldirektiven bl.a. frågan om vidgade möjligheter all i större utsträckning än nuavgöra mål i parts utevaro. Sistnämndafråga har naturiigtvis fåll en avsevärt ökad 1981/82:105 31 Från att havarit en fråga som vi varit "oförhindrade" att pröva, har vi somnämnts inledningsvis nu blivit ombedda att med förtur lägga fram ett förslag idenna del. Enligl en stickprovsundersökning, som riksrevisionsverkelförelog på grundval av ell anlal brottmål inkomna ,inställs av samtliga utsatta huvudförhandlingar på grund av alt dentilltalade ulan laga skäl uteblivit (undersökningen omfattar även sådanahuvudförhandlingar som ställts in på grund av bristande delgivning). Vi genomförde en egen undersökning avtingsrätternas handläggning av bl.a. brottmål. Undersökningen omfattade 4.462statistiskt utvalda brottmål, som avgjorts genom dom av tingsrätt under år1977. Ur denna undersökning kan i nu aktuella hänseenden utläsas följande. Enligt undersökningen utsätts åriigen i brottmål vidtingsrätt ca 90.000 huvudförhandlingar, till vilka samtliga kallade personer blirdelgivna kallelsen. Av dessa förhandlingar inställs . Detta beror i ca20 % av fallen på all den tilltalade underiåter all infinna sig tillförhandlingen ulan att ha anmält laga förfall. All i övrigi genomförbarahuvudförhandlingar måste ställas in på grund av alt den tilltalade inleinfinner sig kan alltså beräknas inträffa i fråga om av allautsatta huvudförhandlingar, dvs. i uppskattningsvis 3.600 fall . Beträffande tillämpningen av stadgandet i 46 kap. 15 §andra stycket visar undersökningen alt av samtliga brottmålavdömdes med till-lämpning av nämnda lagrum. Drygl hälften av målen rördebrott, för vilka inle kunde följa svårare straff än böter medan återstodenrörde grövre brott. Samtliga åtalade gärningar hade erkänts i avmålen. 1 av målen förekom muntlig bevisning. Enskilt anspråk förekomi av målen. Vår undersökning visar också alt bestämmelsen i 46 kap. 15§ tredje stycket RB använts i endast ca en promille av alla mål (fem fall). 1tvä av dessa fall hade den tilltalade inle delgivits kallelse lillförhandlingen. Vi har även undersökt fullföljdsfrekvensen i brottmålen.Del har därvid visat sig att den tilltalade överklagat tingsrättens dom.i 6,3 %av samtliga undersökta mål, medan motsvarande siffra i de fall tingsrätten dömti den tilltalades frånvaro enligl 46 kap. 15 § andra stycket var . 5 ÖVERVÄGANDEN 5.1 Allmänt Enligt 46 kap. 15 § RB får i brottmål huvudförhandlinghållas och målet avgöras trots den tilltalades frånvaro, under förulsällningatt målet kan utredas nöjaktigt, om anledning inle förekommer att döma tillannan påföljd än böter eller om den tilltalade avvikit. Prop.1981/82:105 32 Fråndel praktiska rättslivel - framför alll från domslolshåll - har del på senarelid hävdals att del förekommer i alltmer Ökad utsträckning all huvudförhandlingari brottmål måste ställas in, bl.a. lill följd av all den tilltalade inleinfinner sig trots att han delgivits kallelse lill förhandlingen. För allundvika resursslöseri anser man att olika åtgärder mot detta bör vidtas. avde krav som framförts är all möjligheterna all hålla huvudförhandlingen ochavgöra målet i den tilltalades frånvaro bör utvidgas. Frågan om en sådanutvidgning har även omnämnts i våra direktiv och efter begäran frånjustitiedepartementet lar vi i denna promemoria upp frågan särskill. De undersökningar vi gjortviisar all av de utsatta huvudförhandlingarna i brottmål fårställas in trots att alla delgivningar är klara och all detta i avfallen - ca 3.600 fall - beror på all den tilltalade underlåter allinfinna sig ulan all ha anmält förfall. Resultatet av undersökningarna lyder enliglvår mening på all de från domstolarna påtalade problemen faktiskt sell kanske inleär så stora som de på sina håll upplevs. Varje inställd förhandlinginnebär emellertid i princip ett slöseri med samhällets resurser. Det är enliglvår mening klart otillfredsställande att förhandlingar ställs in i denomfattning som enligt vår undersökning sker . En av de viktigaste orsakernalill att förhandlingarna ställs in är alt den tilltalade inte infinner sig. Delmåste ses som angelägel alt på olika säll söka komma till rätta med dettaproblem. Grunden för RB:s nuvarandesystem är all målet blir bäst utrett om materialet presenteras vid enhuvudförhandling där parterna och eventuella vittnen m.fl. får tillfälle attlämna sin berättelse muntligen inför domstolen. Även om muntligheten är tillfördel för utredningen i många fall, har vi under vårt arbete kommit lill denuppfattningen all man ulan avkall på rimliga rältssäkerhetskrav bör kunna ivissa fall - l.ex. erkända bötesmål - avslå från ett syslem med obligatoriskhuvudförhandling och i slällel införa en ordning där sådana mål kan avgörasgenom ell rent skriftligt förfarande. Ett sådant handläggningssäll, som innebären mellanform mellan slrafföre-läggandeprocessen och den muntliga rättegången,bör kunna medverka lill snabbare och billigare brollmålsavgöranden i mångafall. Vi avser alt i ell kommande belänkande lägga fram förslag i den nuantydda riktningen. Vivill i delta sammanhang betona föl nde. Den omständigheten all ett rent skriftligtförfarande införs betyder på intet sätt alt en möjlighet att hållahuvudförhandling i den tilltalades utevaro blir överflödig. Många av de mål somidag handläggs enligt 46 kap. 15 § andra stycket lorde visseriigen med fördelkunna handläggas skriftligt. Ändå återstår en icke obetydlig målgrupp därhuvudförhandling måste hållas, l.ex. på grund av alt vittnesförhör skall ägarum. Man bör därför utgå från att möjligheten alt avgöra mål vidhuvudförhandling i den tilltalades frånvaro måste finnas kvar, även om denskriftliga handläggningsformen införs i ett framtida system. Inu förevarande sammanhang har vi emellertid all utgå från all huvudförhandlingskall hållas i varje brottmål, som skall avgöras i sak. 1981/82:105 33 huvudförhandlingenssyfte är att utreda målet med hjälp av de personer som kan lämna upplysningar,måste del vara en given utgångspunkt all utredningen blir bäsl om de som skallhöras också kommer. En viktig uppgift för del processuella systemet - logisktsett den primära i detta sammanhang - blir därför all i möjligaste mångarantera att de persöner som skall höras infinner sig vid huvudförhandlingen.I dessa hänseenden överväger vi olika effektiviseringsåtgärder, l.ex. i frågaom vites- och hämtningsinsli-lulen. Vi avser all presentera dem i ell kommandebelänkande. Del finns dock vissagrupper av mål där samhället ansett sig kunna göra avkall på de höga rältssäkerhetskravsom ligger lill grund för en ordning, enligt vilken samtliga inblandadepersoner hörs vid en huvudförhandling. Del är mål där effektivitetskraven, ijämförelse med andra faktorer, framstår som särskill tungt vägande. I mål ommindre brott anser sig samhället inle behöva kosta på inställda förhandlingaroch hämlningsförsök m.m. Och i mål där den tilltalade lyckas hålla sig undanmåste straffprocessen kunna genomföras av bl.a. allmänpreventiva skäl. Därförgodtas i dessa situationer dels att man avslår från att höra den tilltaladepersonligen vid huvudförhandlingen och dels all den tilltalade undandrasmöjlighet all själv kontrollera rättegångens föriopp, fråga ut vittnen m.m. 1 vilken mån man bör avståfrån tilltalades personliga närvaro vid huvudförhandlingar blir alltså - somså mycket annat inom processrätten - en fråga om avvägning mellan effektivitetoch rättssäkerhet. Vilka rällssäkerhetsintressenär det då som kan trädas för när vid handläggning i den tilltalades frånvaro?Kravet på rättssäkerhet knyter sig främst lill domens innehåll. Vad man därvidfrämst tänker på är all domen är materiellt riktig. Detta är givetvis avomedelbar betydelse för parterna själva, men även för all respekten förlagstiftningen och rättskipningen i stort skall upprätthållas. Vi har hillills endastberört huvudförhandlingens utredande funktion. Härtill kommer alt det kan ansesvärdefullt all den tilltalade infinner sig vid huvudförhandlingen av andraskäl, l.ex. av brotlspreventiv art. Vilka effekter en förhandling kan ha isådana hänseenden är oklart. Vid våra ställningstaganden i det följandeförbigår vi helt kriminalpolitiska och liknande aspekter på förhandlingensfunktion. Deeffektivitetsvinster som kan göras vid en utvidgning av möjligheterna att hållahuvudförhandling i den tilltalades frånvaro är givetvis främst knutna lill delförhållandel all utsatta huvudförhandlingar kan genomföras i ökad utsträckning.Mol delta skall ställas de kostnadsökningar som kan länkas uppslå, l.ex. för försvararmedverkan.En närmare analys av de ekonomiska konsekvenserna av vårt förslag görs iavsnitt 5.8 nedan. Motdenna bakgrund diskuterar vi i del följande den närmare utformningen av enregel om avgörande av brottmål i den tilltalades frånvaro. Prop.1981/82:105 34 5.2Nivån på utredningen i målet Enligtgällande rätt krävs att saken kan utredas "nöjaktigt" för att ett mål skall få avgöras i dentilltalades frånvaro. Vad som menas med detta ullryck har i viss månvarit föremål för delade meningar; somliga domare har krävt ett erkännandefrån den tilltalade, medan andra ansett annan be- ,visning, l.ex. vittnesförhör, tillräcklig. Idebatten om en utvidgning av området för handläggning av mål i den tilltaladesfrånvaro har även framförts alternativet tredskodom med åter-vinningsrätt förden tilltalade. Förall något skall stå all vinna med elt tredskodomssystem måste man länka sig enprövning med ungefär samma kriterier som i dispositiva tvistemål. En tredskodominnebär alltså ett avgörande, i princip meddelat på enbart formell grund, medbortseende från materiellt bakomliggande förhållanden. I förmögenhetsrätlsligamål är det naturligt att en sådan möjlighet existerar. Parterna disponerar därsjälva över i vad mån tvisten skall slitas av domstol. Samhället har därförbegränsade möjligheter och ringa intresse alt ingripa. 1brottmål är situationen en helt annan. Intresset av riktiga domar anses där avflera skäl större, vilket bl.a. kommer till uttryck i regler om skyldig-hel förrätten att ingripa mot ofullständiga utredningar. Ett tredskodomssystem ibrottmål kan med fog sägas gå stick i stäv mot sådana grundläggandevärderingar. Entredskodom i brottmål kan emellertid sägas ta befogad hänsyn till dentilltalades rällssäkerhelsinlresse därigenom att han får rätt till återvinning.Men han kan inte tillerkännas sådan rätt hur som helst; vid flera uieblivandenmåste den formellt grundade domen bli beslående. Ochsamhällsintresset av riktiga brottmålsdomar tillgodoses inle säkert med ell tredskodomssystem.Att en materiellt grundad dom kommer lill stånd blir beroende av all dentilltalade söker återvinning mot tred-skodomen. Molbakgrund av del anförda anser vi del olämpligt att i brottmål införa elt systemmed formellt grundade tredskodomar, huvudsakligen på grund av del starkaintresset i brottmål av materiellt riktiga domar, såväl i ansvars- som i påföljdsdelen.Vad nu sagts hindrar emellertid i och för sig inle att man kan införa en ålervinningsrältför den tilltalade även mot en materiellt grundad dom som meddelats i hansfrånvaro. Den frågan återkommer vi till i avsnitt 5.5 nedan. Manmåste alltså ställa avsevärt högre krav på utredningen än vad som motsvarartvistemålens Iredskodomsprövning. Vad man i den tilltalades frånvaro behöveravslå från när det gäller utredningen är i själva verket i huvudsak endast hanspersonliga hörande vid förhandlingen. All annan utredning som skallförebringas vid förhandlingen kan i princip tas upp lika bra av rätten i dentilltalades frånvaro (vi bortser här från att den tilltalade Prop.1981/82:105 35 intekan ställa frågor lill vittnen m.fl.; den frågan tas upp i avsnitt 5.6 nedan). vill höra ett vittne för alt styrka åtalet, är det svårt alt sealt delta vittnesmål blir bättre eller sämre enbart på den grund all dentilltalade inle finns med vid förhandlingen. Detta gäller givelvis oavsett ommålet gäller l.ex. förseelse mol väglrafikkungörelsen eller stöld. En annan sakär däremot vilka beviskrav som bör gälla för del ena eller det andra brottet.Vad vi vill peka på är endast att utredning i elt brottmål kan vara av olikaart och förebringas på olika säll, men att del knappast kan vara logiskt attlåta endast vissa sorlers utredning, men inle andra, förebringas i dentilltalades frånvaro. Detta måste antas var innebörden redan av gällande ratt;ett erkännande bör därför inte krävas för all ett mål skall få handläggas i dentilltalades frånvaro. Närden tilltalade inte inställer sig lill huvudförhandlingen trots föreläggande,får hans egen uppfattning om åtalet utläsas ur förundersökningen eller ur andrahandlingar som finns tillgängliga. Den tilltalade har fått del avförundersökningen, i den mån sådan ägt rum, och av åtalet. Det ligger i dennasituation nära till hands all anta att den tilltalade med sin frånvaro avsettalt markera all han inle har något all tillägga till vad som sagts tidigare.Det fmns därför normall goda skäl all lägga l.ex. den tilltalades under förundersökningenlämnade uppgifter lill grund för hans inställning i målet, om inte annatföranleds av särskilda omständigheter. Viavser med del sagda inte annat än att gällande rätt, som vi uppfatlat rättsläget,i fråga om kravet på utredningens fullsländighel bör beslå. Vi anser emellertidalt lagtextens nuvarande rekvisit "nöjaktigt" bör bytas ut mot detmer moderna och adekvata uttrycket "tillfredsställande". Med dettavill vi markera att del inle bör uppställas ell krav på att målet kan utredaspå allra bästa sätt trots den tilltalades frånvaro - för del krävs i de allraflesta fall att den tilltalade hörs personligen - men däremot ett krav på enfullt godtagbar utredning med hänsyn lill målels beskaffenhet. Kravetpå tillfredsställande utredning bör självfallet gälla såväl ansvarsfrågan sompåföljdsfrågan. De begränsningar som bör följa med anledning av sistnämndafråga diskuteras ytteriigare i avsnitt 5.3. Delbör noteras att vi, i och med del som sagts i delta avsnitt, inle tagit ställningi den omdiskuterade frågan om beviskravens styrka i olika typer av mål. Attnärmare gå in på den frågan faller utanför ramen för denna framställning. 1samband med all möjligheterna att handlägga mål i den tilltalades frånvarodiskuteras, brukar man ofta ta upp frågan om lämpligheten av s.k. erkännandeformulär,som domstolarna stundom skickar till de tilltalade i samband med kallelse.Möjligheten alt handlägga mål i den tilltalades frånvaro bör, som framgåttovan, enligt vår mening inle förutsätta att gärningen erkänts. På grund häravoch eftersom problematiken kring erkännandeformulären har en avsevärt mergenerell räckvidd, bör frågan inte behandlas inom ramen för dennaframställning. Prop.1981/82:105 36 Ytterligare ett förhållande skall beröras i dettasammanhang. Del kan som ovan nämnts sägas all underiagel för en materielltriktig dom blir sämre, om huvudförhandlingen hålls i den tilltalades frånvaro,genom all han inle kan förhöras direkt vid huvudförhandlingen. Men möjlighetenalt hålla förhandlingen i hans frånvaro kan också bidra till all utredningenblir bättre. ett vittne höras, är det nämligen troligt att dennesutsaga bättre speglar hans verkliga iakttagelser om förhöret äger rum vid delförsta förhandlingslillfället än om det måste skjutas upp till en ny förhandlingsom äger rum . Slutligen bör här klargöras följande. Som tidigare nämnts,får uppgifter om den tilltalades inställning i målet hämtas frånförundersökningen, om han inte infinner sig vid huvudförhandlingen. Under vårtarbete har vi funnit vissa skäl som talar för all den nuvarande ordningen, enliglvilken för-undersökningsprotokollel alllid ges in till rätlen i samband medåtals väckande, kan överges och att rätten bör få tillgång lill material frånförundersökningen endast i den mån det är betingat av särskilda skäl. Om en sådannyordning genomförs, berör detta inte möjligheterna alt handlägga mål vidhuvudförhandling i den tilltalades frånvaro. Om den tilltalade inle infinnersig, måste nämligen hans utsaga från förundersökningen få åberopas och ges in lillrätten i vanlig ordning. I delta avsnitt lar vi upp den centrala frågan om hursvåra brott som bör kunna behandlas vid huvudförhandling i den tilltaladesfrånvaro. var del möjligt all ådöma fängelse trots den tilltaladesfrånvaro. har emellertid möjligheterna lill handläggning när dentilltalade inte är närvarande - bortsett från de fall där han avvikit -begränsats till brott som inle förskyller annat än böter. Grunden för denna begränsningkan vara dels värderingen alt rättssäkerhetssynpunkter inte väger så tungt imål där mer ingripande påföljd än böter inle kommer i fråga och dels all utredningeni påföljdsdelen i bötesmål regelmässigt inle kräver den tilltalades närvaro. Del första problem man måste ta ställning till i denna delär huruvida området för huvudförhandling i den tilltalades frånvaro börbestämmas med utgångspunkt från de påföljder som enligl lag kan följa pandetaktuella brottet eller från påföljdsvalet i det aktuella fallet. 1 RB har man,som ovan nämnts, i samband med ikraftträdande gått över från denförra till den senare metoden. Mol en gräns som följer påföljden i del aktuella fallethar anförts betänkligheter grundade på att del krävs en viss förprövning frånrättens sida i fråga om den förväntade påföljden. Hittillsvarande erfarenheterlyder emellertid på all denna förprövining inle skapat några praktiskt beaktansvärdaproblem. Härtill kommer all en gräns som utgår från teoretiskt tänk- 1981/82:105 37 bara påföljder ulan all ge möjlighet lill blickar på delenskilda fallet skapar bristande flexibilitet i handläggningen och dessutom ärsvår all motivera rationellt. Med hänsyn härtill anser vi del mesta tala föratt möjligheten all hålla huvudförhandling i den tilltalades frånvaro börutformas med utgångspunkt från den eller de påföljder som kan antas komma ifråga i del enskilda fallet. Mol denna bakgrund går vi närmare in på tillämpningsområdetför en regel om huvudförhandling i den tilltalades frånvaro. Vad somdiskuteras i det följande är först hur ramen för en sådan regel bör utformas. Iavsnitt 5.4 diskuteras sedan hur man inom den formellt bestämda ramen bör prioriteramellan handläggning i den tilltalades frånvaro och andra åtgärder, l.ex.hämtning av den tilltalade. Del lorde lill en början inle råda någon oenighet om allförhandling i den tilltalades frånvaro bör få hållas när målet gäller brott,för vilka annan påföljd än böter inte är aktuell. De processekonomiskafaktorerna träder här så starkt i förgrunden att någon närmare argumentering inlelorde behövas. Likaså framstår det som ganska självklart att samhälletmåste förbehålla sig en möjlighet all genomföra slraffprocessen mot entilltalad som uppsåtligen håller sig undan på sådant sätt all han inle kaninställas lill en huvudförhandling. Den nuvarande regeln i 46 kap. 15 § tredjestycket RB måste därför i princip finnas kvar. Som framgår av vår målundersökninghar bestämmelsen använts i ringa omfattning. Från domslolshåll har man önskaten uppmjukning av rekvisiten, framför alll mot bakgrund av all del ofta ärsvårt alt konstalera huruvida den tilltalade avvikit eller inte. Erfarenhetsmässigt förmår samhället i de allra flesta fallspåra upp misstänkta och genomföra en huvudförhandling i deras närvaro. Skullenågon lyckas hålla sig undan trots att övertygande bevisning om brottföreligger, måste del finnas en yttersta utväg att ändå genomföra processen.Det är i detta läge ointressant på vilket säll vederbörande håller sig undan. Molden bakgrunden är lagtextens nuvarande rekvisit "avvikit" alltförsnävt utformat. Del avgörande måste vara alt den tilltalade håller sig undan påsådant säll att han inle kan inställas lill förhandlingen. Vi anser alt delta-även om del måste anses följa redan av gällande rätt - bör komma lill bättreullryck i lagtexten (jfr rekvisiten för kungörelsedelgivning i 15 § andrastycket delgivningslagen). En möjlighet att få lill slånd en dom mot en tilltalad somhåller sig undan måste omfatta alla brott; den tilltalade får inle ha någonfördel av all han gjort sig skyldig till ett särskill grovt brott. Menfortfarande måste, som sagts, av rättssäkerhetsskäl upprätthållas eltkrav på tillfredsställande utredning. En faktisk spärr mol att handlägga målom grova brott i den tilltalades frånvaro blir därför den omständigheten alldel i sådana fall ibland lorde visa sig omöjligt att åstadkomma tillräckligtunderlag i påföljdsfrågan ulan all den tilltalade personligen deltar iförfarandet. Prop.1981/82:105 38 För att elt mål skall få avgöras ulan närvaro av entilltalad som inle kan anträffas, krävs enligl gällande rätt att vederbörande uppsåtligenhåller sig undan. Denna förutsättning bör beslå; del skulle uppenbart föra förlångt om handläggningsmöjligheten utsträcktes lill fall där den tilltalade av oaktsamhetråkat göra sig omöjlig att anträffa. Uppsåt all hålla sig undan måste alltsåföreligga, men man behöver lika lite som inom straffrätten begränsa sig lillfall av direkt uppsåt. Även om endast indirekt uppsåt eller s.k. eventuellt uppsåtkan konstateras, bör det alltså vara möjligt att handlägga målet i dentilltalades frånvaro. Vad hiltills sagts leder alltså till all nuvarandemöjligheter - enligl 46 kap. 15 § andra och tredje styckena - att hållahuvudförhandling i den tilltalades frånvaro bör finnas kvar. Frågan är då omman kan utvidga dessa möjligheter lill yllerligare fall och därigenom i vissmån råda bot på nuvarande ölägenheter med all tilltalade inle infinner sig lillutsatta huvudförhandlingar. Som sagts måste en lörulsältning för allhuvudförhandling i den tilltalades frånvaro skall få hållas vara alt liilfredsslällandeutredning kan förebringas. Man kan under sådana omständigheter fråga sig om delär så betänkligt från rättssäkerhetssynpunkt alt utvidga nuvarande möjligheterfrån böter lill l.ex. kortare fängelsestraff och motsvarande påföljder. Del kanknappast påstås att ansvarsfrågan i dessa något grövre brott generellt sellskulle vara mera svårulredd än i bölesfallen. Och om påföljdsfrågan inle vållarnågon tvekan - del kan l.ex. framstå som klart all villkorlig dom skallmeddelas - är del svårt alt förslå vilka rätlssäkerhelsaspekler som läggerhinder i vägen för elt avgörande i den tilltalades frånvaro. Påföljden villkorlig dom är i praktiken av föga ingripandenatur. Det torde ganska ofta vara på förhand mer eller mindre givet attpåföljden i elt visst fall skall bestämmas lill villkorlig dom.