prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — Vidare fann MR i ettannat ärende att upphandling av tolalen-treprenad genom ett s.k.förhandhngsanbudsförfarande utgjorde en klar konkurrensbegränsning (MR 9/1971,PKF 1972:1-2). NFRhar haft att pröva skUda fall av köpvägran. 1 ett ärende (NFR 3/ 1966, PKF1966:5) har tiU underlag för bedömningen legal aft del innebar enkonkurrensbegränsning när Aktiebolaget vägrade aUköpa vin och sprit från . 1 eft annat fall (NFR 1/1959, PKF 1959:3)har samma bedömning gjorts i fråga om vägran av bl. a. ett restaurangbolag -som hade ensamrätt tiU avhämtningsförsäljning av öl genom butiker i en stad medomnejd att anta ytterligare ett bryggeri som leverantör.. Enprivat auktorisation inom reklambranschen har (/1976, PKF 1976:8-9)ansetts utgöra en konkurrensbegränsning, bl. a. därför att auk-torisationssystemetsom sådant och inte skillnader i kompetens mellan auktoriserade och ickeauktoriserade - medförde olikheter i konkurrenssituationen. Vidarehar NFR funnit (14/1958, PKF 1959:1) alt, i fråga om fem grossisters samtidigavägran att sälja till viss köpare, deras likartade uppträdande tillsammantagetinnefattade en konkurrensbegränsning. Detbedömdes (/1973, PKF 1974:1-2) i ett visst ärende att en kommuns åtgärdatt i sin trafikskola tillämpa så låga priser att verksamheten där bedrevs medett underskott självfallet ryckte undan fömtsättningarna för en frikonkurrens på lika villkor för andra trafikskolor och således innebar enkonkurrensbegränsning (ett särfaU av s. k. underprissättning). Iett annat beslut (/1976, PKF 1976:6) prövade MD eti ärende rörande enkonkurrensklausul i ett köpeavtal. Domstolen yttrade att del låg i sakens naturatt en klausul av den typ som var föremål för prövningen hade enkonkurrensbegränsande effekt genom att eliminera potentiell konkurrens. Ettannat exempel på vad som har bedömts utgöra en konkurrensbegränsning är etttidningsföretags vägran att ta in en kommersiell annons, när det var fråga omen marknadsdominerande tidning som hindrade en företagare att genom annonseringi tidningen marknadsföra en vara som konkurrerade med varor som saluhölls avtidningen närstående företag (/1974, PKF 1974:4). Prop.1981/82:165 47 Jaghar tidigare (2.3.2) redovisat legaldefinitionen av detta begrepp. I det nuaktuella sammanhanget bör dess innebörd belysas närmare. OmMD har funnit ett visst förhållande utgöra en konkurrensbegränsning, återstårför domstolen att faststäUa humvida begränsningen leder till skadlig verkan iKBL:s mening. Som förut har nämnts är det en fömtsätt-ning för förhandlingenligt 5 § att en sådan verkan föreligger. 15 § andra stycket KBLbeskrivs vad skadlig verkan innebär. Där anges ätt med sådan verkan förstås attkonkurrensbegränsningen på ett ur aUmän synpunkt otillbörligt sätt påverkarprisbildningen, hämmar verkningsförmågan inom näringslivet eller försvårareller hindrar annans näringsutövning. Avden nu redovisade definitionen framgår att den situation som kan föranledaingripande med förhandling måste vara kvalificerad på visst sätt. Dels krävsatt åtminstone något av de tre s. k. effektkriterierna har visats föreligga,dvs. nyss beskrivna följder för prisbildningen, verkningsförmågan eller annansnäringsutövning. Dels fordras därutöver att konkurrensbegränsningen på ett frånallmän synpunkt otiUbörligt sätt framkallar någon av dessa effekter, dvs. otillbörUghetskrtterium skall vara uppfyllt. Deuttalanden om innebörden av dessa kriterier som gjordes vid 1953 årslagstiftning och i senare lagstiftningsärenden utgör alltjämt en vägledning förrättstUlämpningen. Vid en redogörelse för dem bör dock framhållas att de fårbedömas mot bakgrund av den specieUa utformning som denna lagstiftning erhöllnär det gällde möjligheten att gripa in. Endast vissa konkurrensbegränsningarkunde sålunda vid tillkomsten av KBL göras tUl föremål för förhandling. Vidareframgår av det anförda all det i rättstillämpningen har skett envidareutveckling och nyansering i fråga om begreppet skadlig verkan. Dekonkurrensbegränsningar som enligt lag kunde föranleda förhandlingbrukar man kalla monopolist- och kartellfallen. Dessa beskrevs i dåvarande 5 §KBL på följande sätt: 1. mellan företagare slutitskartellavtal eller annan liknande överenskommelse eller eljest i samförståndtillämpas gemensamt förfarande, som berör pris-, produktions-, omsättnings-eUer transportförhållanden eller 2. inom viss näringsgren enföretagare eller en gmpp av företagare, vUken sammanhålles av gemensammaägarintressen i förelagen, svarar för en väsentlig del av företagsamheten ilandet eller del av landet. Vidförhandling skulle särskilt eftersträvas att hindra följande förfaranden: I.att företagare, på sätt i 5 § 1) sägs, samverka eller tiUämpa förfaranderörande prissättning eller uppdelning av marknad, där samarbetet är ägnat attväsentligt påverka prisbildningen; 1981/82:165 48 2. att samverkan eller gemensamtförfarande, som avses i 5 § I),föranleder missgynnande av viss ellervissa företagare; samt 3. att företagare eller gmpp avföretagare, som avses i 5 § 2), i sin verksamhet missgynnar viss eller vissaföretagare. BegränsningentiU monopolist- och kartellfallen slopades . I det följande redovisastUl en början vad som åsyftas med effektkriterierna. Ominnebörden av de tre effektkriterierna uttalade departementschefen (prop.1953:103 s. 116) till en början att det vid överläggningar med vissaföreträdare för näringslivet hade rått enighet om att del främst är deprishöjande och effektivitetshämmande verkningarna av konkurrensbegränsningsom man bör vara angelägen att hindra och som därför bör utmärkas som skadliga.Därtill hade det befunnits vara av vikt att näringsutövare som hindras i sinnäringsutövning av enskilda företagares konkurrensbegränsande åtgärder i vissutsträckning erhöll en självständig rätt till skydd i lagen. Också den verkanav konkurrensbegränsning att annans näringsutövning försvåras eller hindras bördärför betecknas såsom skadlig, anfördes det. Rörande priskriteriettillades (s. 117) bl. a. all den allmänna utgångspunkten för bedömningennaturligen bör vara prisets förhållande till kostnaderna. I fråga omexempelvis priskarteller får bedömas om priserna ur lönsamhetssynpunkt rentkalkylmässigt är höga i förhållande till kostnaderna vid en drift som ter sigrationell med hänsyn till förhållandena inom branschen. Ingår t. ex. i enkartell dels välrationaliserade företag med låga kostnader, dels mindreeffektiva företag med höga kostnader bör jämförelsen sålunda ske med förelageninom den bättre gruppen. Också när det gäller ensamföretagen bör, enligtdepartementschefens uttalande, i princip samma betraktelsesätt tillämpas ehumnaturligen en mera fri prövning blir nödvändig. I vissa fall torde jämförelse medliknande tillverkningar av annat slag kunna lämna vägledning. Hantillade vidare att såväl när del gäller kartellfallet som beträffandemonopolistfallet tillbörlig hänsyn bör lagas till företagarrisken. Stundom kandet i fråga om ensamföretagare vara påkaUat med en viss generositet vidtillämpningen. Uppenbart är att vid prissättningen en viss marginal förkonsolidering, rationalisering och forskningsarbete måste finnas. Vidtill-lämpningen av den förordade bedömningsmetoden synes det i allmänhet bliföga utrymme att särskilt beakta konjunkturläget. Skulle emellertid alldelessärpräglade konjunkturer föreligga, bör enligt departementschefen naturligenhänsyn tiU detta förhållande kunna las vid prövningen. Beträffandehämmandekrlteriet uttalades (s. 118) bl.a. att fastän prisbildningen i detalldeles övervägande antalet fall torde påverkas när effektiviteten hämmas detär av visst värde att låta de två leden framstå som 1981/82:165 49 självständigai förhållande tiU varandra. Enligt departementschefen torde genom detta på ettklarare sätt komma till uttryck att effektivitetssynpunkten är av omedelbarbetydelse för lagtillämpningen. Vidare anförde han att det torde finnas falldär effektiviteten hämmas av en konkurrensbegränsning utan att därför enotUlbörlig påverkan på prisbildningen kan skönjas. Somexempel på vad som hämmar effektiviteten nämndes bl. a.: att tekniska ochorganisatoriska framsteg hindras, att tävlingslusten allmänt avtrubbas inomviss näringsgren, att mindre effektiva företag ges ett konstlat skydd - t. ex.på det sätt att prissättningen i en kartell i alltför hög grad beaktarförhållandena inom förelag med höga kostnader - aft nyetablering eller ökningav kapaciteten inom en bransch uppmuntras utöver behovet eller alt begränsningendirekt lämnar utrymme för en stegring av kostnadsnivån som inle skulle varamöjlig vid fri konkurrens. Somen viss överkapacitet utgör en normal företeelse inom näringslivet och kanske ivissa hänseenden också är önskvärd bör, anförde departementschefen, denbedömning av behovet som förutsätts äga rum ske med försiktighet.Överkapaciteten bör, för att skadlig verkan skall anses föreligga, vara såstor att den i inte oväsentlig omfattning överstiger det behov som rimligen kanfömtses. Hanfann det inte erforderligt att utmärka i lagen att skadlig verkan skaU förehggaredan vid fara för hämning av effektiviteten, lika litet som det ansettspåkallat i fråga om påverkan på prisbildningen. All man som fömtsättning förförhandling inte alltid skall behöva kräva redan inträffade konkreta skadligaeffekter förefaller, uttalade han, å andra sidan självklart - del kan mycketväl tänkas fall då t. ex. en sträng karteUering kan sägas hämmaverkningsförmågan hos en näringsgren fastän det ännu inle har ulkristalliseratspåtagliga skadeverkningar i fråga om produktionens inriktning. Ifråga om försvårandekrUeriet anförde departementschefen (s. 118-119) att detinte är opåkallat att rätten till fri näringsulövning även gentemot hinderåstadkomna av enskilda vinner åtminstone det begränsade skydd som denifrågasatta lagen kan ge. Han erinrade vidare om synsättet att en fullt frikonkurrens förutsätter att alla företagare kan tävla på lika villkor, så att deblir i tillfälle att göra sig gällande i förhållande till sin ekonomiskaeffektivitet. Därmed blir försvårandekriteriet av betydelse lika mycket förkonsumenterna som för de träffade förelagarna. Departementschefenanförde vidare att, om konkurrensbegränsningar hindrar nya företag att göra siggällande inom näringslivet eller hämmar redan bestående företag i derasutveckhng, detta på lång sikt måste verka konserverande på näringslivetsstmktur och försvåra framväxten av nya effektiva företagsformer. Därigenom kani det långa loppet en viss stelhet i näringslivet uppstå. Avsärskild betydelse från försvårandesynpunkt angav departementschefen vara:systematiskt anordnade hinder för annans näringsutövning i 4 1980/81. 1981/82:165 50 formav exklusivavtal där på ena eller båda sidorna står en sammanslutning avföretagare, samfällda bojkottaktioner genomförda av en hel grupp företagare,diskriminerande säljbestämmdser som tillämpas av en ensamföretagare eller enkarteU samt slutligen organiserad nyetableringskontroll. Delhar inte bedömts tillräckligt för samhällsingripande att en konkurrensbegränsningpåverkar prisbildningen, hämmar verkningsförmågan inom näringslivet ellerförsvårar eller hindrar annans näringsutövning. Av förarbeten (s. framgår att det ansågs ligga i sakens natur att inte varje sådan verkanpraktiskt bör bedömas som från samhällelig synpunkt skadlig. Lagstiftningenavser, framhölls det, väsentligen att förhindra verkliga missbruk ochmissförhåUanden. Av dessa förarbeten framgår vidare att man ville låta detkomma tiU uttryck i lagtexten att emellanåt andra samhälleliga hänsyn änönskemålet om största möjliga konkurrens kan både motivera åtgärder avkonkurrensbegränsande effekt och ursäkta sådana verkningar som passar in pånågot av de tre fallen i definitionen. Mot denna bakgmnd tillkom vid 1953 årslagstiftning uttrycket på ett ur allmän synpunkt otillbörligt sätt. TiUförtydligande av detta tillades (s. 119 L) att varjehanda förhållande avsamhällelig natur, som motiverar eller ursäktar konkurrensbegränsningen ifråga, skall beaktas i sammanhanget. En avvägning måste sålunda göras mot andrasamhäUeliga intressen som också är förtjänta av hänsyn och som möjligen kangöra begränsningen tiUbörlig, uttalades det. NärKBL utvidgades till att avse alla slags konkurrensbegränsningar medskadlig verkan togs på nytt upp begreppet otillbörlig. Departementschefenanförde därvid (prop. 1956:148 s. 39 f.) att uttrycket väl ger visst utrymmeför subjektiva värderingar. I del övervägande antalet fall torde emellertidföretagarna inte behöva hysa tvekan om en aktuell begränsning av konkurrensenkan anses medföra samhällskadlig verkan eller ej. Enligt denne är det tydligtatt samhällsskadlighel inle kan anses föreligga när ofullständighet ikonkurrensen är en omedelbar följd av naturlig vamknapphet, lagstiftning ellerstatiig reglering. Detta gäUer självfallet, sades det, också verksamheten inomjordbmkets ekonomiska föreningsrörelse i den mån den följer de riktlinjer somhar dragits upp av statsmakterna i samband med jordbruksregleringen.Departementschefen tillade ytterligare alt förhållanden som har nämnts dockkan komma under NFR:s bedömning enligt lagen, såvida de utnyttjas på ett ursamhällets synpunkt otiUbörligt sätt. Men även i de allra flesta andra fallmåste uttrycket anses ge tillräcklig ledning. I ordet otillbörlig ligger enligtuttalandet tydligen ett krav på verklig samhällsskadlighel. Somjag tidigare (3.2) har berört uttalade departementschefen vidare (s. 41) attdet, vid prövningen av vad som i ett särskUt fall skall anses somsamhällsskadlig verkan av konkurrensbegränsning, är av stor vikt all en Prop.1981/82:165 51 åtgärdbedöms inle blott med hänsyn till sina direkta verkningar utan sätts in i vidaresammanhang. Härvid måste enligt anförandet hållas i minnet alt verksamheteninte syftar till den klassiska nationalekonomiska teorins fria konkurrens utantill den ur samhällets synpunkt mest effektiva konkurrensen. Detta anges varaen konkurrens som driver utvecklingen i den riktning, som på längre siktförmodas innebära del bästa utnyttjandet av samhällets resurser. Vissabegränsningar av konkurrensen är sålunda otvivelaktigt inte blott godtagbarautan förmånliga och rent av nödvändiga ur samhällets synpunkt, tillade han. Avdet anförda framgår att vid bedömningen av frågan om en konkurrensbegränsningskall anses ha från allmän synpunkt otillbörliga effekter en avvägning måsteske mellan vad som kan anses från allmän synpunkt tala för och mot denna.Härvid får beaktas alla former av samhällsintressen och således inte baraekonomiska sådana. Vitt skilda aspekter kommer därmed under bedömning, såsomsysselsättning, försörjning, kulturpolitik m.m. Irätistillämpningen (NFR 9/1956, PKF 1956:6) har delta tidigare tolkats så attolägenheterna av en konkurrensbegränsning skall, sett från allmän synpunkt,väsentligt överväga fördelarna av begränsningen. Mot bakgmnd av detta kan isammanhanget erinras om det s. k. Sunlighl-ärendet (NFR 3/ 1963, PKF 1963:4-5).Rådet fann däri bl. a. att en viss rabatt - som utgick till grossister men intetill andra köpare - oavsett om graden av dess omedelbara inverkan skulle kunnabedömas vara förhållandevis mindre, innefattande en konkurrensbegränsning sompåverkade verkningsförmågan inom näringslivet. Rådet uttalade vidare att deprincipiella synpunkterna i sammanhanget var av sådan vikt att vad Sunlightanfört därom att de genom funktionsrabatten skapade olikheterna mellan kunderskulle ha ringa ekonomisk betydelse inte i avgörande mån minskade debetänkligheter rabatten väckte ur konkurrenssynpunkt. - Skadlig verkan ansågsföreligga. Liknandesynsätt präglar andra avgöranden (3/1962, PKF 1962:6, och 26/1976, PKF1976:10). Iförarbetena till KBL uttalades (prop. 1953: 103 s. 263 och 276) att genom NO:singripande rättelse av missförhållanden i många fall kan komma till stånd utanalt NO bringar ärendet under NFR:s prövning och att ombudsmannen härigenom fårmöjlighet att tämligen självständigt öva inflytande på lagtolkningen. Vidareanförde departementschefen all NO bör eftersträva att i första hand underställaNFR sädana konkurrensbegränsningar, som har stor betydelse ur allmän synpunkt. Denutveckling som har skett efter lagens tillkomst har i allt väsentligt följt delinjer som angetts. I det stora flertalet ärenden som NO har handlagt hardenne sålunda inte påkaUat MD:s prövning eftersom de 1981/82:165 52 förelag,som NO har bedömt framkalla skadlig verkan av konkurrensbegränsning, iallmänhet efter påpekande av NO till slut har ändrat sitt handlande på ett fördenne godtagbart sätt. Till detta kommer att i de ärenden som har förts tilldomstolen ibland har inträffat all en sådan ändring har skett under domstolenshandläggning. Delta har då föranlett NO att återkaUa sin talan som alltså intehar blivit föremål för materiell prövning av MD. Viden bedömning av lagens tillämpning är alt skilja mellan tvåfrågor. Som jag förut (2.3.6) harberört ankommer det på MD all slå fast KBL:s rättsliga innebörd. Domstolensbeslut kan inte överklagas och MD är alltså den enda dömande instansen påområdet. De främsta rätlskällorna i fråga om gällande rätts innebörd blirdärmed vad som har förekommit vid lagstiftningens tillkomst och efterföljandelagändringar saml MD:s prejudikatsskapande avgöranden. Också denrätlsvetenskapliga litteraturen på området bidrar till tolkningen av systemelsinnebörd. När det sedan gällerfrågan om vilken omfattning och karaktär de praktiska ingripandena motkonkurrensbegränsningar har haft får uppmärksammas såväl MD:s avgörande somNO:s tillämpning av lagen. Till grund för NO:s ingripanden har då legalförarbetena till lagen samt MD:s beslut i skilda principfrågor m. m. belänkande finns som har nämnts en beskrivning avskilda konkurrensbegränsningsärenden samt bedömningen av dem (s. 99-127). 3.3.2Förslag till en missbruksbestämmelse uppbyggnaden i stort 3.3.2.1Bestämmelsens allmänna innebörd Ifråga om förutsättningarna för ingripande med stöd av en ny konkurrenslagstiftningerinrar konkurrensulredningen bl. a. först om det nuvarande systemelsrekvisit: de tre effektkrilerierna samt otillbörlighelskriteriet. Kravetpå otiUbörlighet fyller en viktig uppgift i systemet, påpekar utredningen. Detligger sålunda i sakens natur att inle varje företeelse som medför sådan verkansom avses med effeklkriterierna, bör bedömas som skadlig från samhällssynpunkl.Otillbörlighelskriteriet får därmed den funktionen alt skära bort företeelsersom saknar nämnvärt intresse från allmän synpunkt. Molsättningsvis kan däravslutas, fortsätter utredningen, all en konkurrensbegränsning för alt kunnamotivera ett samhällsingripande skall vara av viss vikt och därför ha ettallmänt intresse. Genom detta faller bort sådana frågor som saknar störreekonomisk betydelse i det särskilda fallet och inle heller är av vikt frånprincipiell synpunkt. Vad som därvid och i övrigt bör gälla har i vissahänseenden prövats av den dömande instansen, påpekar utredningen. Medstöd av KBL:s förarbeten och utvecklingen i rättspraxis kan vidare på gmnd avotillbörlighetskriteriet hänsyn tas inle endast till lagens syfte 1981/82:165 53 ochprimära skyddsintressen utan också till andra beaktansvärda faktorer. Hit hör,anför utredningen, att trots det till grund för KBL liggande främstaönskemålet om att söka upprätthålla en så effektiv konkurrens som möjligt andra samhälleliga hänsyn ibland kan motivera vissa konkurrensbegränsningar,fastän de har negativa verkningar som passar in på något av effektkriterierna. Utredningen uttalar vidareföljande: Inte heller bedöms det som otillbörligt i KBL:s mening att vissanegativa effekter framkallas som en direkt och avsedd följd av en rättsligeller annan särreglering för vilken det allmänna svarar, exempelvislagstiftning som skapar legal ensamrätt. En sådan särreglering har ofta, menbehöver inte ha, formen av en särskild författning för alt den skall få beaktasvid otillböriighelsprövningen. Del kan räcka med alt ett specielltregleringsmönsler har trängt igenom och erkänts genom statsmakternas handlande.Exempel på detta utgör de rikthnjer som statsmakterna har dragit upp i sambandmed jordbruksregleringen. En förutsättning är dock i sädana fall att denspeciella regleringen inte utnyttjas till att begränsa konkurrensen i vidaremån än som är en följd av själva regleringen. I fråga om legala ensamrätter fårvid otillbörlighels-bedömningen beaktas bl. a. om de utnyttjas utöver vad somhar avsetts. Generalklausulens nuvarandetekniska konstmktion innebär således, fortsätter utredningen, atttUlämpningsområdet bestäms genom begreppet konkurrensbegränsning. På deltaområde får under hänsynslagande till lagens syfte ingripande ske mot följder avkonkurrensbegränsning om de täcks av effektkrUerierna och även ryms inomotUlbörlighetskriteriet, dvs. omfattas av KBL:s skyddsintressen och inleframstår som motiverade på gmnd av samhällsintressen av annan art. Är samtligadessa förutsättningar uppfyllda föreligger skadlig verkan i lagens mening,uttalar utredningen. Jag går över till attredovisa utredningens värdering av det nuvarande systemet. Den uttalar bl. a.följande: Alt tillämpningsområdets omfattning bestäms genom ett delvis kanskevagt konkurrensbegränsningsbegrepp har vid rättstillämpningen inte visat sigvara till nackdel. Detta beror bl. a. på att del för ingripande fordras attytterligare förutsättningar är uppfyllda. Enligt utredningens uppfattning ärdel lämpligt att bibehålla tekniken med ett vidsträckt prövningsområde -konkurrensbegränsningarna - där sedan ytterligare avgränsade rekvisit angernär ingripande får ske.- När det sedan gäller de kriterier som sammanfallas medbeteckningen skadlig verkan anför utredningen att erfarenheterna av detnuvarande systemet i här berörda delar i aUt väsentligt får sägas vara goda.Utrymme lämnas för en smidig tillämpning där samhällets ingripande kan ske iangelägna fall. Vidare har under de år som har gått i rällslillämpningenpreciserats och vidareutvecklats den innebörd och vikt som i skilda situationerbör tillmätas de faktorer som skadlighetsbegreppet inrymmer. Därmed har manvunnit en inträngande belysning av dessa bedömningsgrunder, somanknytningen till de faktiska situationer som har prövats i skilda 1981/82:165 54 ärendeni hög grad har konkretiserat lagstiftningen. Det ligger sålunda en särskildfördel i att föra den praxis och doktrin som har utbildats vidare till den nyalagen, något som talar för att generalklausulens nuvarande bedömningskriterierinte bör onödigtvis ändras, anför utredningen vidare. Motdenna bakgmnd föreslår utredningen att i en ny konkurrensbegränsningslagrekvisitet skadlig verkan bibehålls som grundläggande begrepp. I begreppetligger, uttalar utredningen, även fara för inträde av de negativa effekter somskadlighetsbegreppet inrymmer. Enligt utredningens uppfattning får det sägasligga i sakens natur att det då måste vara fråga om risker av en mer påtagligart. De flesta remissinstanserär positiva till den materiella utformningen av missbmksbestämmdsen. NO anseratt tillämpade kriterier och principer har visat sig utgöra ettlämpligt underlag för en avvägning av det allmännas intresse vid bedömning avkonkurrensbegränsningar. NO instämmer därför i utredningens förslag. MD hälsarmed tillfredsställelse vad utredningen har anmält vara dess uppfattningbeträffande lämplig utformning av den grundläggande regleringen i ett för MD:sdömande centralt stadgande. LRF konstaterar att kriterierna för bedömande av skadligverkan haft förmåga att med rimlig tolkning täcka olika förekommande konkurrenssynpunkter. Jag har övervägt humvidadel nuvarande begreppet skadlig verkan fångar upp vad enkonkurrenslagstiftning bör medge alt samhället griper in mot till skydd förkonsumenterna. Prövningen av detta har skett bl. a. med utgångspunkt irätlstiUämpningen och de krav jag inledningsvis (3.2) angav att man bör ställai fråga om bl. a. flexibilitet. Jag konstaterar - i likhet med utredningen -alt utmärkande för det här beskrivna systemet är att det har en vid ram för vadsom får beaktas.