prop · G503126 · 1981-12-31 00:00:00 — Isamband med nybyggnad är möjligheten att bevilja bidrag för individuellanpassning begränsad till sådana åtgärder och fill sådan yta som inte krävsenligt 42 a § BS. Bidraget för extra yta medför enligt styrelsens föreskriftertill 24 § bostadsfinansieringsförordningen (1974:946) att låneunderlaget skallreduceras för motsvarande yla. Bidrag bör inte heller beviljas för lyftanordningar.I de fall lyftanordning inte krävs enligt 42 a § BS fömtsätter man vidnybyggnad således att den rörelsehindrades bostad utformas så att enlyftanordning inte behövs. Under vissa fömlsättningarkan bidrag beviljas för generell anpassning av s.k. handikapplägenheter (seavsnitt 5.1). Bostadsanpassningsbidrag kan i dessa fall beviljas för extra ytaoch för övriga handikappbetingade åtgärder som inte krävs enligt 42 a § BS.Dämtöver kan bidrag beviljas för de individuella anpassningar som behöver görasi varje särskilt fall. För gemensamma bostadsfunktioner gäller på motsvarandesätt att bidrag kan beviljas för extra yta liksom för övriga handikappbetingadeåtgärder som inte krävs enligt 42 a § BS. Personalutrymmen betraktas somlokaler och för dessa kan således bidrag inte beviljas. Installationav trygghetslarm är inte en bidragsberätfigande åtgärd. I budgetpropositionenår 1980 (prop. 1979/80:100 bil. 16 s. 106) anförde föredraganden att det är enkommunal uppgift att tillhandahålla sådana anordningar liksom självfallet ocksåden centrala utrustning och den personal som är en nödvändig fömtsättning föratt en larmanordning i den enskilda lägenheten skall fylla någon funktion. Föråtgärder som har samband med rehabilitering, funktionsträning och sjukvårdgäller den begränsning i fråga om bidragsmöjligheter som har redovisats iavsnitt 5.3, dvs. bidrag kan beviljas endast för åtgärder av mindre omfattning.För mer omfattande åtgärder av detta slag, t. ex. att iordningställa ett utrymmeför träningsredskap, kan bostadslån beviljas om fömtsättningarna ibostadsfinansieringsförordningen är uppfyllda, vilket normalt också är fallet. Enligt17 § bostadsfinansieringsförordningen kan bostadslån för nybyggnad intebeviljas för småhus över en viss storlek. Storleksgränsen får överskridas bl.a. om lånesökanden behöver särskilt stor bostadsyta på grund av att en medlemav hushållet är handikappad eller av någon annan orsak behöver särskild vård. Ocksåför ombyggnad av bostadshus kan stadigt bostadslån beviljas. I vissa falllämnas s.k. förbättringslån. För att statligt bostadslån eller förbättringslånskall lämnas måste byggnadslagstiftningens krav vara upp-fyUda. Förombyggnader anges kraven på handikappanpassning i 48a§ BS. Enligt dennabestämmelse gäller att 42 a § BS skall tillämpas i den omfattning somerfordras för att de delar av byggnaden som berörs av ändringen skall uppfyllaskäliga anspråk på handikappanpassning. Vidombyggnad är möjligheten att bevilja bostadsanpassningsbidrag be- Prop.1981/82:126 35 gränsadfill andra åtgärder än sådana som krävs med stöd av 48 a § BS.Handikappanpassning som vidtas med stöd av denna bestämmelse kan finansierasmed bostadslån. I praktiken begränsas möjligheten alt installera hiss i flerbostadshusdock ofta av att kostnaden inte inom lånetaket och inte kan finansierasgenom möjligt hyresuttag. Förextra yta vid tillbyggnad och för iordningställande av s.k. handikapplägenheterkan bidrag beviljas under samma fömlsättningar som vid nybyggnad. Vidtillbyggnad av småhus gäller enligt föreskrifter sammastorleksgräns som vid nybyggnad av småhus. Vid tillbyggnad anger föreskrifternaatt storleksgränsen får överskridas om det är påkallat av planlösningsskäleller det befintliga husets storlek. Ävenom det inte anges uttryckligen i styrelsens föreskrifter kan man ändå utgåifrån att storleksgränsen får överskridas också om lånesökanden behöversärskilt stor bostadsyta på gmnd av att en medlem av hushållet är handikappadeller av annan orsak behöver särskild vård. Förbättringslånenligt förbättringslåneförordningen (1980:261) kan beviljas för ombyggnadeller annan förbättring av en- eller tvåfamiljshus. Lånet är avsett förfolkpensionärer, personer som har fyllt och handikappade som med hänsyntill inkomstförhållanden, betalningsförmåga och till kostnaderna föråtgärderna behöver ett sådant lån. F.n. är inkomstgränsen för ogifta 33000 kr.i taxerad inkomst vid senaste taxering till statlig inkomstskatt och 49000 kr.för gifta. Om nettoförmögenheten överstiger . kan förbättringslånenligt styrelsens föreskrifter som regel inte beviljas. En handikappad kansåledes beviljas förbättringslån om han uppfyller kraven beträffande inkomst m.m. Något krav på att åtgärderna skall vara betingade av ett handikapp finnsinte. Enligtnuvarande regler kan bidrag inte beviljas för standardhöjande åtgärder avstörte omfattning eller för omfattande åtgärder som har samband medrehabilitering, funktionsträning och sjukvård. I stället kan bostadslån ellerförbättringslån beviljas om fömtsättningarna i resp. låneförfattning äruppfyllda. 7 Översyn av bostadsanpassningsbidraget Vid1979/begärde (CU 1979/80:22 s. 49, rskr 1979/80:240)att regeringen på lämpligt sätt skulle föranstalta om en utvärdering avsystemet med bostadsanpassningsbidrag. Uttalandet föranleddes av en mofion(1979/80; 1514) av () med förslag om att skulle begäraen översyn av de statliga bidragen för produktion och drift av lägenheter medboendeservice för personer med svårt handikapp. Denav begärda översynen pågår f. n. Målet för översynen är atteffektivera bidragssystemet så att samhällets stöd till individuell handikappanpassningav bostäder kan utnyttjas på ett smidigt och ändamålsenligt sätt. Översynengenomförs i två etapper. 1981/82:126 36 Denförsta etappen av översynen har, som inledningsvis nämnts, utförts avhandikappinstitutet och omfattar en allsidig kartläggning av hur bidragsgivningenfungerar och vilka brister som finns. Institutethar genom en intervjuundersökning sökt belysa följande två huvudfrågor: Harbidraget avsedd effekt för de enskilda? Görshandläggningen på ett smidigt sätt och med en rimlig handläggningsinsats iförhållande fill vad som behövs för att få ett bra resultat? Intervjuundersökningenhar genomförts i sju län och i varje län har tre kommuner studerats närmare.Totalt har ca 190 personer intervjuats. Av dessa var 67 enskilda personer somerhållit bidrag, 15 enskilda personer som fått avslag på sin bidragsansökansamt 99 handläggare eller motsvarande. Av handläggarna eller motsvarande var42 kommunala tjänstemän, 34 anställda på hjälpmedelscentraler,hemsjukvårdsbyråer, kliniker eller motsvarande, 10 tjänstemän pålänsbostadsnämnder samt 13 representanter för lokala handikapporganisationer. Syftetmed intervjuundersökningen har enligt institutet varit alt ge en bild av hur bidragsgivningenfungerar och en uppfattning om vilka problem som finns, hur vanliga dessaproblem är och hur allvarliga de upplevs vara. Detta sätt att undersöka innebärenligt institutet att kvantifieringar och statistiska bearbetningar integenerellt kan göras med kartläggningen som underlag. För statistiska faktahänvisas till avsnitt 3. andra etappen av översynen skall resultatet av kartläggningen utvärderasoch förslag till förbättringar läggas fram. I denna etapp skall handikappinstitutetta fram ett underlag för beslut om dels den gmndläggande ansvarsfördelningen ihandläggningen av bidraget, dels informations- och utbildningsfrågor medutgångspunkt i regler och föreskrifter samt intentionerna med dessa. Handikappinstitutetkommer även att redovisa exempel på hur och av vilka anpassningsarbetetlämpligen kan utföras samt hur skälig kostnad för de stödberättigandeåtgärdemakan styrkas. Institutet kommer slutligen att behandla frågan om hurutförda bostadsanpassningar bör följas upp och hur erfarenheter av verksamhetenbör tas till vara. andra etappen ingår också en genomgång av själva bidragsreglerna ochförslag till förbättringar av dessa. Översynen i denna del görs inom bostadsdepartementetoch resultatet redovisas i denna PM. 8 Resultatet av kartläggningen Idetta avsnitt redovisas resultatet av handikappinstitutets kartläggning. Dendel av kartläggningen som gäller frågor som behandlas av handikappinsfitutet iden andra etappen av översynen redovisas i avsnitt 8.1 och frågor som rörbidragsreglerna i avsnitt 8.2. Frågor som inte direkt faller inom något avdessa områden redovisas i avsnitt 8.3. 1981/82:126 37 8.1Organisation, samordning, information m.m. sköts huvuddelen av handläggningen av bidraget i allmänhet avhandläggare på kommunens förmedlingsorgan, ofta byggnadsingenjörer, samt avarbetsterapeuter knutna till landstingens hjälpmedelscentraler,hemsjukvårdsbyråer, kliniker m. m. handläggning innebär ide flesta fall en genomgång av ärendet och ett beslut. Det är dock vanligt attlänsbostadsnämnden blir inblandad under tidigare skeden genom att lämna råd ochsynpunkter men ibland också i en mer ingående handläggning. har det nuvarande systemet med förmedlingsorgan och länsbostadsnämndfler fördelar än om ansvaret för handläggningen hade legat hossjukvårdshuvudmännen. Deskäl som har framförts vid kartläggningen för att kommunerna skall ha kvarhandläggningen i nuvarande omfattning är bl. a. det kommunala huvudansvaret förboendet och för sociala frågor, kommunernas bygglek-niska kompetens, kopplingenfill andra lån och bidrag inom bostadssektorn och möjligheterna till besvär ihögre instans över länsbostadsnämndens beslut. Deskäl som har framförts för att huvudansvaret för bidragsgivningen skall övergåtill sjukvårdshuvudmännen är bl. a. deras kunskap om olika funktionsnedsättningaroch därmed sammanhängande behov av åtgärder och kopplingen fill tekniskahjälpmedel och till rehabilitering. Motbakgmnd av förslaget från bostadsverkets förenklingsutredning att vissa beslutom bostadsanpassningsbidrag skall läggas på kommunerna har handläggarnatillfrågats om hur man ställer sig till en sådan utveckling och om man tror attden skulle innebära några problem. Även om det enligt institutet är svårt attdra några generella slutsatser verkar tendensen vara att de kommuner somfungerar bra och de handläggare som arbetar tillsammans med dessa kommuneranser att en sådan decentralisering inte skulle innebära några större problem.Detta gäller både störte och mindre kommuner. Däremotfinns det enligt institutet många kommuner som inte fungerar lika bra och därinblandade handläggare är tveksamma till om en decentralisering skulle varapositiv. Deskäl som har förts fram mot en decentralisering är främst alt alla kommuner inte har tillräcklig kompetens eller erfarenhet liksom att tolkningen avbidragsreglerna skulle bli mycket olika i olika kommuner och att det skulle blistora skillnader mellan kommunerna i deras engagemang för frågoma. Man menarvidare att om länsbostadsnämnderna beslutar det för en likartadbehandling i en region samt att det är lättare för länsbostadsnämnden att fatta"obekväma" beslut. Deskäl som har förts fram för en decentralisering är främst att det avsevärtskulle förenkla och påskynda ärendegången samt att man i vissa fall anser attlänsbostadsnämnderna inte tillför ärendena något och därför är överflödiga vidhandläggningen. Ikartläggningen har inte framkommit någon allvarlig kritik mot det nuvarandesystemet med förmedlingsorgan och länsbostadsnämnder och arbetsfördelningen dememellan. 1981/82:126 38 Problemenmed handläggningen rör enligt institutet snarare kommunernas olika sätt atthandlägga ärendena liksom brister i engagemang, vilja och resurser hos vissakommuner. Alla kommuner tar inte sitt ansvar för handläggningen utan det blir istället arbetsterapeuter eller andra som får stå för huvuddelen avhandläggningen. På detta sätt blir det ingen som tar det övergripande ansvaretför att konfinuerltgt följa ett ärende. Det blir då svårt för enskilda att vetavem de ska vända sig till med frågor m. m. Problemenrör enligt institutet också samarbetet och samordningen mellan främst dem somskall svara för den funktionella bedömningen och dem som skall svara för denbyggnadstekniska lösningen samt deras accepterande av varandras olikakompetenser. Även länsbostadsnämndernas roll är ibland oklar, speciellt närnämnden i efterhand "gör om" handläggningen och bedömer behov avåtgärder, tekniska lösningar m. m. på ett annat sätt än tidigare inblandadearbetsterapeuter och byggnadstekniker. Samordningenmellan arbetsterapeuter, förmedlingsorganens handläggare och länsbostadsnämndemashandläggare brister ofta, vilket enligt institutet leder till långa handläggningsfider,en handläggning som ter sig förvirrande för den enskilde samt ibland ett sämreanpassningsresultat. En avgörande faktor för en smidig och snabb handläggningär enligt institutet det samarbete och förtroende som finns mellan inblandadehandläggare. Ikartläggningen har insfitutet tagit kontakt med sådana som beviljats bidrag ochsådana som fått avslag på bidragsansökan. Enligt institutet finns dettroligtvis också en ganska stor grupp människor som behöver få bostadenanpassad men som inte känner fill att bidraget finns eller vilka möjligheterbidragsformen ger. Det gäller främst äldre personer och familjer medhandikappade barn samt personer med andra funktionsnedsättningar änrörelsehinder. Ettannat problem i anslutning till informationsfrågan är att många enskildapersoner är felaktigt informerade och därför har förväntningar på bidraget somofta inte kan uppfyllas. Enligt4 § beviljas bidrag med belopp som motsvarar skälig kostnad för åtgärderna.Enligt styrelsens föreskrifter kan ett sätt att styrka skälig kostnad varaanbudsförfarande. Enligtkartläggningen styrks skälig kostnad för anpassningen mestadels genom ett ellerflera anbud. Ett problem i sammanhanget är att det är svårt att hittabyggfirmor som vill lämna anbud på de ofta begränsade arbeten som anpassningarinnebär. Ett annat problem är att anbuden ofta anses för höga. Det medför i sintur att det är vanligt att bidragsbeloppet reduceras vilket i många fallställer till problem för den enskilde sökanden. Ytterligare ett problem är attanbuden endast gäller . På några håll i landet har man prövat enlösning som innebär att en kommuntekniker bedömer kostnaden och att arbetetsedan utförs på löpande räkning gentemot kommunen. Om länsbostadsnämnden integodtar den gjorda kostnadsbedömningen svarar kommunen för mellanskillnaden. Detär enligt institutet vanligt att sökanden får finansiera en del av anpassningensjälv eftersom bidraget ofta inte täcker hela kostnaden. Ofta sker det genombanklån. I många fall har man inte från kommunens sida akfivt gått in för attsöka lösa sökandes situation och inte informerat om eller hjälpt till med attutnyttja andra stödformer än bostadsanpassningsbidraget. Ennoggrannare besiktning av utförda åtgärder vore önskvärd enligt kartläggningen.Dels kan åtgärderna vara felaktigt utförda, dels kan det saknas detaljer.Vidare borde besiktningen omfatta en bedömning av hur åtgärderna fungerar. Utfördabostadsanpassningar följs mycket sällan upp. Handläggarna, framför allt arbetsterapeuterna,anser att en uppföljning behövs men att de inte har resurser till det. Handläggningenav bostadsanpassningsbidraget skiljer sig enligt institutet frånhandläggningen av andra lån och bidrag genom att bidragsgivningen ofta måsteses i ett större sammanhang där bl. a. den handikappades sociala situation ären viktig del. Många har efteriyst en helhetssyn vid tillämpningen avbidragsreglerna. I en sådan helhetssyn måste också ligga en vilja att verkligenlösa de enskildas problem i boendet med hjälp av förbättrings- eller bostadslånnär det inte är möjligt atl bevilja bidrag för åtgärden. Avkartläggningen framgår att tyngdpunkten i handläggningen ofta anses ligga förmycket på kontrollen av att reglerna uppfylls och att alltför liten hänsyn tastill de behov som finns i de enskilda fallen. En generösare och mjukaretolkning av reglerna efterlyses ofta. Bidragsreglernatolkas enligt institutet olika på skilda håll i landet. De mest uppenbaraskillnaderna gäller tolkningen av i vilka fall 20000 kr.-gränsen fåröverskridas och vilka åtgärder som skall bedömas som standardhöjande. 11§ och i styrelsens föreskrifter till paragrafen anges vilka som kan beviljasbidrag. Enligtstyrelsens föreskrifter till 1 § kan en person som har sin bostad med hyres-eller bostadsrätt beviljas bidrag endast om ägaren fill huset lämnar medgivandetill att åtgärderna får utföras och lill att sökanden inte behöver återställalägenheten vid avflyttning eller när behovet av anpassning upphör av någotannat skäl. Fråganom medgivande från husets ägare innebär enligt institutet sällan några problem.Några fall av vägran har förekommit i två (och ) av de 21 undersöktakommunerna. Även om vägrat medgivande inte är vanligt innebär det ettallvarligt problem för den som drabbas eftersom bidrag inte kan beviljas idessa fall. Ett annat problem i detta sammanhang är att det kan ta attfå värdintyg. till 1 § skall hyresavtal vara tecknat direkt med husets ägare.Enligt kartläggningen har detta inte upplevts som något större problem. I3 § första-tredje styckena anges vilka anpassningsåtgärder som kan stödjasmed bidrag. Enligt Qärde stycket kan bidrag också beviljas för reparation avviss utmstning som har anskaffats med stöd av bidrag. Enligt3 § första stycket kan bidrag beviljas för sådana åtgärder inom och ianslutning till en bostadslägenhet som behövs för att handikappade skall kunnautnyttja lägenheten på ett ändamålsenligt sätt. Prop.1981/82:126 40 föreskrifterskall i första hand den handikappades gmndläggande behov i bostadentillgodoses, dvs. den handikappade skall kunna sova, vila, sköta sin hygien ochlaga mat i bostaden samt förflytta sig för att göra detta. Vidare kan enligtföreskrifterna bidrag beviljas för åtgärder som underlättar förflyttning in ioch ut ur bostaden. Vissa andra bidragsberättigade åtgärder finns ocksåangivna. Till de funktioner som är angivna i föreskrifterna vill många fogasamvaro, utevistelse samt möjligheter att använda gemensamhetslokaler som tvättstuga,samlingslokaler m.m. Vidare anses att bidragsgivningen borde vara generösarenär det gäller åtgärder för rehabilitering och funkfionsträning, speciellt förbarn. Likaså har många framfört att bidraget borde gå att utnyttja tillanpassningar hos anhöriga eller andra personer där den handikappade vistaslängre tider, t. ex. avlastningsfamiljer eller fosterföräldrar. Enligt3 § tredje stycket kan bidrag beviljas för standardhöjande åtgärder om de är avväsendig betydelse för den handikappade, är av mindre omfattning och inte ärett led i en större upprustning. Enligtkartläggningen utgör begränsningarna av möjligheten att bevilja bidrag för standardhöjandeåtgärder det största problemet för de handikappade. Begreppetstandardhöjande åtgärder innebär problem för handläggare både hos kommuner ochlänsbostadsnämnder därför att de anser att begreppet är oklart. De flestaåtgärder kan nämligen enligt institutet betraktas som standardhöjande ur någonsynpunkt. Att åtgärder bedöms som standardhöjandedrabbar främst äldre och handikappade personer som bor i bostäder med lågstandard. I dessa bostäder är behovet av anpassning ofta mycket stort mensamtidigt innebär nästan alla åtgärder som vidtas en standardhöjning varföransökan om bidrag ofta avslås. Många handläggare anser enligt institutet attdet finns en stor gmpp människor som skulle behöva förbättringslån för standardhöjandeanpassningsåtgärder men som inte är berättigade till det somman bedömer att de inte skulle klara ett bostadslån. Detta innebär problem bådeför den enskilde som ofta inte får bostaden anpassad fill sina grundläggandebehov och för handläggarna som inte anser att de kan hjälpa till att tillgodoseberättigade krav från enskilda. Ett problem i detta sammanhang är enligtinstitutet att bidraget i vissa fall måste användas för en begränsad uppmstningnär fastighetsägare i annat fall underlåter att rusta upp bostäderna till enacceptabel gmndstandard. till 1 § kan bidrag beviljas för generell anpassning av s. k.handikapplägenheter. Regeln tillämpas dock inte överallt . På en del hållbeviljar man enligt kartläggningen inte bidrag till generell anpassning utanendast till individuell anpassning. Man anser att merkostnader för generellanpassning av speciallägenheter i stället bör finansieras med bostadslån. Förallergiker har framförts att berättigade krav inte tillgodoses. beror detta på att det i många fall är svårt att klarlägga vad som orsakarallergin. Fråganom vilka åtgärder som kan berättiga till bidrag vid nybyggnad av småhus harockså tagils upp som ett problem i kartläggningen. I detta sammanhang harnämnts både vanliga anpassningsåtgärder och åtgärder som har samband medrehabilitering och funktionsträning samt den handikappades behov av sjukvård. Ikartläggningen har framförts att läkarintygen bör skrivas på ett sådant sättatt de kan förstås av handläggare på förmedlingsorgan och länsbostadsnämnder. Bidrag för anpassning av fritidsbostäder har förts framsom ett önskemål från handikapporganisationerna. I 4 § anges att bidrag beviljas med skälig kostnad föråtgärderna, dock med högst . Om det föreligger särskilda skäl kanbidrag beviljas med högre belopp. Enligt kartläggningen tillämpas 20000 kr.-gränsen mycketolika. Det gäller främst i vilka fall särskilda skäl föreligger för att beviljabidrag med mer än . På vissa håll anser alla inblandade handläggare attendast lyftanordningar och liknande kostnadskrävande åtgärder kan motivera atthögre bidrag än . På andra håll görs en betydligt generösaretillämpning av de särskilda skälen och utgångspunkten är då sökandens behov. Meningarna är delade när det gäller frågan om en gränsskall finnas eller inte. En del och då framför allt handläggare pålänsbostadsnämnder och i en del kommuner anser att det är bra med en gräns föratt den har en preventiv effekt och håller bidragen nere och för att den gerett stöd för att begränsa bidraget vid t. ex. nybyggnad av småhus. Andra anseratt en gräns inte skulle behövas eftersom det är behoven hos de enskilda somskall vara avgörande. Flertalet anser dock att bidragsgränsen nu är för låg ochatt den skulle kunna indexregleras för att bättre följa med kostnadsutvecklingeninom byggsektorn. Förskott på bostadsanpassningsbidrag behandlas i 8§ BAB.Enligt kartläggningen kan behandlingen av ansökan om utbetalning samt självautbetalningen av bidraget ofta ta . Det innebär problemsåtillvida att en del byggfirmor inte vill ligga ute med pengarna tillsbidraget betalas ut. I många fall får sökanden i avvaktan på utbetalningen självlägga ut pengar. Många kommuner utnyttjar inte möjligheten att ta utförskott. Det har framkommit önskemål om att kommunen skall få förskott automa-fiskti alla ärenden. Ungefär hälften av de personer som har fått helt avslag påbidragsansökan låter på egen bekostnad utföra de åtgärder till vilka bidraghar sökts. Den andra hälften verkar att ha resignerat och har inte heller fåttstöd och hjälp för att lösa de problem som aktualiserat bidragsansökan. När det gäller gruppen flerhandikappade eller svårthandikappade finner handikappinstitutet att antalet intervjuade personer är förlitet för att man skall kunna dra några generella slutsatser. Situationen fördenna grupp synes dock inte skilja sig nämnvärt från den som gäller för andragrupper av handikappade. Eftersom flerhandikappades och svårt handikappadesproblem och behov är mer speciella än andra gruppers drabbas dessa hårdare avbrister. De anpassningsåtgärder som vidtas kan enligt institutet iallmänhet inte ersättas av tekniska hjälpmedel. Snarare är det så att tekniskahjälpmedel och anpassningsåtgärder måste samverka för att bostaden skallfungera bra för den enskilde. En bedömning av vad som behövs i form avanpassning resp. i form av hjälpmedel görs i de flesta ärenden. Gränsdragningen mellan bostadsanpassning och tekniskahjälpmedel 1981/82:126 42 upplevsinte vara något större problem. Det är dock viktigt att det finns en överlappningmellan anpassningsåtgärder och tekniska hjälpmedel så att en lucka inteuppstår.