prop · G503169 · 1981-12-31 00:00:00 — Enligt vår mening föreligger det i denna situation stor risk för atthyresgästerna försummar att förnya intresseanmälan, en åtgärd som från hyresgästernassynpunkt måste framstå som en detalj. Vivill vidare peka på en möjlighet till kringgående av den föreslagnalagstiftningen. skall underrättafastighetsägaren om intresseanmälan sker. Innan lagen om förvärv avhyresfastighet m.m. hindrar detta, vilket inträffar av räknat föranteckningen om intresseanmälan, kan denne överlåtafastigheten genom antedaterade köpehandlingar. Kommitténs betänkandeinnefattar även förslag till ändring i förköpslagen. När det gäller detta förslag vill vi anföra följande. Prop.1981/82:169 141 Enligtgällande rätt ät ett förköp för sin giltighet beroende av att giltigt köp föreligger(NJA II, 1967 s. 407). På grund härav lämnarregeringen kommuns ansökan om tillstånd till förköp utan åtgärd om det under tillståndsprövningenblir klarlagt att den grundläggande överlåtelsen är ogiltig. En kommuns ansökan omlagfart efter fullbordat förköp lämnas vidare utan bifall av inskrivningsmyndighetenom denna vid sin prövning finner att den grundläggande överlåtelsen ärogiltig. förslag till lag ora förköpsrätt för hyresgäster är överlåtelsetill annan än en av hyresgästerna bildad bostadsrättsföreningogiltig om hyresnämnden förklarar att hyresgästernas förköpsrätt består. Somnyss sagts är ett förköp enligt den kommunala förköpslagenför sin giltighet beroende av att giltigt köp föreligger. Den ogiltighet som följer av en förklaring från hyresnämndens sida att hyresgästernas förköpsrätt består drabbardärför även kommun som har utövat förköp. Med hänsyn härtill ochdå kommittén vidare föreslär att en ansökan om lagfart skall förklarasvilande så länge frågan om hyresgästernas förköpsrätt inte är avgjord är det enligt vår mening ingen risk för att hyresgästernamed tillämpning av gällande förköpslag kan gå miste om sin rätt att hindra förvärv avannan än en av hyresgästerna bildad.bostadsrättsförening. Kommun bör således tillåtas att utöva förköp innan det är avgjort om hyresgästernas förköpsrätt"består ellerinte. Vi avstyrker därför kommitténs förslag tiil ändring i förköpslagen. (s. 188-189) diskuteras om det kan vara möjligt förfastighetsägaren att under hembudsproceduren säljafastigheten till annan än hyresgästerna under villkor att hyresgästernainte begagnar sig av förköpsrätten. Enligt vår mening kan den frågan lösas så att deti lagen om förvärv av hyresfastighet m.m. tas in en bestämmelsemed innebörd att förvärv som är beroende av sådant vill- 1981/82:169 142 kor inte behöveranmälas till kommunen förrän ftågan om hyresgästernasfötköpsrätt är avgjord. 16 FRITIDSBOEKTOEKOHMITTM (BO 1978:01) Fritidsboendekommitténhar studerat olika ägande- och nyttjandeformer för fritidsboende, bl.a. vad vi kallarandelsfritidshus och enkel, stadsnärafritidsbebyggelse. Systemet med andelsfritidshus utvecklades snabbt underslutet av i kust- och fjällområdena. Systemet innebär att man genom att köpa en andeli en stuga eller en lägenhet får tillgångtill en fritidsbostad bestämda perioder . har enligt direktiven till uppgift att granska hurbl.a. denna form för upplåtelse av fritidsbebyggelse harmonierar medlagstiftningen och föreslå eventuella lagändringar. De besittningsfotmer somförekommer när det gällerdelägda fritidshus är framförallt bostadsrätt och samäganderätt.I flertalet anläggningar används bostadsrättsinstitutet.I bostadsrättsiagen har emellertid inte förutsetts att det skulle förekomma en organiserad försäljning avandelar i bostadsrätt. Kommittén kommer därför i sitt slutbetänkandesenare i år- att föreslå bl.a. attbostadsrättslagen kompletteras så att systemet med andelar i bostadsrätt får klarajuridiska former. Vi kan konstatera att de förslag som förs fram i bostadsrättskommitténsbetänkande inte motverkar de mål och ambitioner som vår kommitté har ifråga om andelsfritidshusen. Vi finner därför inte skäl till erinringar mot bostadstättskoramitténsförslag från'de synpunkter som vi i denna del har att beakta. Vi anser att det ärangeläget att stimulera tillkomsten avenkel, stadsnära fritidsbebyggelse utformad så att den ärförenlig med såväl denfysiska riksplaneringens riktiinjer som allmännamål för boendemiljöns utformning samt fritids- ochrekreationspolitiken. En närbelägen fritidsbostad skulle sålundaför en stor del av stadsbefolkningenvara värdefull som komplement tillpermanentbostaden och dess miljö. Detta gäller särskiltför de människor som av ekonomiska skäl inte kan fådel av de miljöer som. andra grupper har ellerskaffar sig tillgång till. Man kan räkna med att efterfrågan på billiga och välbelägnafritidsbostäder är vida större Prop.1981/82:169 143 Detta medför risk för en stark prisutveckling, vilket skulle motverkasyftet med en satsning påsådana fritidsbostäder.Därför ser vi det som angeläget att då så är nödvändigt åtgärder vidtas såatt prisutvecklingen kan dämpas. Vilken upplåtelseformsom bör väljas för de stadsnära fritidsbostädernaär beroende av bl.a. de lokala förutsättningarna.En form som kan vara lämplig är bostadsrättsformen.En bostadsrättsförening kan i sina stadgar införasärskilda prisföreskrifter. Denna möjlighet torde inte utnyttjas, eftersom det bl.a. är svårt attkontrollera efterlevnaden av föreskrifterna.Med hänsyn till detta och till bostads.rättslagens förbudmot hembud för bostadslägenheter har såväl de rikskooperativa organisationerna som flerakommuner tagit skilda initiativ föratt påverka överlåtelseprisernapå bostadsrätter på vissabostadsmarknader (VärmdömodeUen, Danderydsmodel-len, om begränsningar av överlåtelsevärdenm.m. anser det olämpligtatt ha olika modeller på bostadsrättsmarknaden bl.a. därför att konsumenterna får svårt att överblicka konsekvenserna av dem vid framtida överlåtelse avbostadsrätter. För att motverka segregation i boendet föreslår kommittén i ställetbl.a. att en bostadsrättsförening i sina stadgar förutomprisföreskrifter skall kunna införa en klausul om skyldighet för bostadsrättshavareatt före överlåtelse hembjuda lägenheterna till lösenav bostadsrättsföreningen, rikskooperativ organisation, allmännyttigt bostadsföretagom sådant är föreningesbildare, kommunen eller någon som dessa har anvisat. Hembud skall enligtbostadsrättskommittén i så fall sketill det pris som anges i stadgarnas prisföreskrifter.Undantag gäller för överlåtelse genom byte m.m. eller familje- och successionsrättsliga förvärv. Vi stöder det utformade förslaget om att en bostadsrättsförening skallkunna besluta om att föra in en hembudsklausul i sinastadgar. Tillsammans med en skärpning avreglerna för beskattning av vinster vid försäljning avbostadsrätter, vilket kapitalvinstkommittén väntasge förslag till, kommer förslaget - om det genomförs - att åstadkommaen dämpning av överlåtelsepriserna.Enkel stadsnära fritidsbebyggelse torde med sådana regler kunna upplåtas, med bostadsrättutan att man behöver befara en prisutveckling som gör fritidsbostädernaotillgängliga för den ekonomiskt svagare delen av befolkningen. 1981/82:169 144 16 b Reservation av den moderate ledamoten i fritidsboendekommittén Fritidsboendekommitténsmajoritet är positiv även till förslagetom ändrad lagstiftning innebärande rättför bostadsrättsförening att isina stadgar kräva hembudsskyldighet. En sådan klausul skulle innebära att en bostadsrättsinnehavare icke skulle fåfritt förfoga över sin egendom. Hembudsskyldigheten skall, anser man, förenas med särskildaprisföreskrifter. Det skulle innebära att bostadsrättsföreningen fastställerpriset vid överlåtelsen. Sammantaget vore detta ett djupt ingrepp i hävdvunna regler om äganderätt. Det är också ett oacceptabelt avsteg från marknadsekonomins grundläggande principer om fri prisbildning och människors rättatt kunna sälja sin egendom tillmarknadspriser. Att vissa ingrepp gjorts i dessa rättigheter - exempelvis vid försäljning avjordbruksfastigheter - rättfärdigar ingalunda nya och betydligt mera omfattande inskränkningar i den enskilda äganderättenoch vad den normalt innebär. Jag reserverar mig följaktligenmot fritidsboendekommitténs remissyttrande i detta viktigaavseende. När det gäller bostadsrättensom upplåtelseform för fritidshus har jag inget att invända förutsatt attbostadsrätten används som alternativ till andra tillgängliga upplåtelseformer,i första hand äganderätt.En annan upplåtelseform för fritidshus ärandelsboendet. Även hyresrätt är givetvisett värdefullt komplement när det gälleratt erbjuda medborgarna valfrihet i fritidsboendet. Fritidsboendekommitténsspeciella motiv för hembudsskyldighet ochprisklausul, dvs. behovet av en stads-närafritidsbebyggelse, för närmast tankarna till den obotfärdigesförhinder. Ett samhälle fungerat bästnär tillgången svarar mot efterfrågan. Dåriskerar man inga oskäliga marknadspriser. Det enda somkrävs'är att kommuner och myndigheter inte lägger hinder i vägen för ett tillräckligt stort utbud av mark för fritidsbebyggelse - säväl stadsnära som i andra attraktiva områden i vårtland. Någon brist på lämplig mark föreligger inte - ett faktum som fritidsboendekommitténs majoritet tyvärrinte vill inse eftersom den förutsätter att efterfråganblir "bättre" (=större) än utbudet. Prop.1981/82:169 145 Jag anser att fritidsboendekommittén i sitt remissvar på bostadsrättskommitténs betänkandebeträffande hembudsskyldigheten och särskilda prisföreskrifterskulle formulera sig på följande sätt: Fritidsboendekommitténavvisar, bestämt bostadsrättskommitténsförslag att ändra lagstiftningen så att bostadsrättsförening skall ha rätt att i sina stadgar föreskriva hembudsskyldighet. En sådan klausul skulle innebära skyldighet förbostadsrättshavare att före överlåtelse hembjuda sin lägenhet till lösen av bostadsrättsförening,rikskooperativ organisation, allmännyttigtbostadsföretag om sådant är föreningsbildare, kommunen eller någon som dessa har anvisat. Hembudet skall i så fall ske till det pris som anges i stadgarnas prisföreskrif tet . Fritidsboendekommitténfinner inget avgörande skäl förpriskontrollerande åtgärder på fritidsboendets område. Markresurserna i vårt land är så goda att tillgången på fritidshus av olika slag och med olika upplåtelseformer mer änväl kan svara mot efterfrågan även undergoda konjunkturer. Bostadsrättsformensom sådan kan mycket väl vara en fördelaktigupplåtelseform för såväl stadsnärasom mera avlägset belägen fritidsbebyggelse. Några inskränkningari rätten att få sälja eller på annat.sättöverlåta en bostadsrätt vill fritidsboendekommittén inte tillstyrka. Kommittén anser att sådanaingrepp står i strid mot allmän rättsuppfattning.Den hävdvunna och för nästan allamedborgare självklara rätten att fritt kunna disponera sin egendom ska självfallet ocksågälla bostadsrättshavare inom de ramar som den nuvarande bostadsrättslagen anger. Klausuler om hembudsskyldighet och prisföreskrifter vid överlåtelse av bostadsrättskulle även innebära risk förgodtycke, dels vid bedömningen och fastställandet av överlåtelsepriset, dels vid valet av ny bostadsrättshavare när- som väntat - många sökande(kunder) uppenbarar sig. I den nya byråkratisom skulle växa upp inom bostadsrättsföreningar ochkommuner skulle vissa personer (befattningshavare) få avgöra till vemen salubjuden bostadsrätt finge säljas. Eftersom motivet förklausulerna är att förbjuda marknadspriser och istället hållaen konstlat (reglerad) låg prisnivå skulle det innebäraen ekonomiskt värdefull favör att fåförvärva en bostadsrätt. En utgångspunkt förre.sonemanget är att efterfrågan i allmänhetskulle bli stot vid en marknadsmässig prissättning. Hut mycket stötte skulle då inte efterfrågan bli om priserna regleras vid en låg nivå? När så bostadsrättsföreningeneller kommunen ska sälja en sådan (genom hembudsklausulen förvärvad)bostadsrätt, blev det givetvis en grannlagauppgift att utse en köpare. 10 1981/82. 1981/82:169 146 Vilka kriterier skulle man gå efter? Medlemsskap i annan bostadsrättsförening? Det är uppenbart att risken för godtycke ärminst sagt stor. Det saknas ocksåmoralisk loljik i bostadsrättskommitténs förslag.Fritidsboendekommittén delar helt reservanten RolfDahlbergs uppfattning att det är upprörande att förslagetom hembuds- och prisklausuler inte följs av förslag om garanterat återköp. Det finnsmånga exempel på att bostadsrättersjunkit i pris. När man nu berövar bostadsrättshavarnamöjligheten att få ut ett marknadsmässigthögt pris vore det väl ändå rimligt att ocksågarantera vederbörande ett återköp till denfastställda prisnivån? Men bostadsrättskommittén vill inte ens garantera återköp i det fallingen köpare finns. Bristen på moralisk konsekvens hos bostadsrättskommitténär härvidlag direkt klandervärd. Fritidsboendekommitténfinner också anledning erinra omJustitiekanslerns (JK) underkännande avjust den form av begränsningar- i bostadsrättshavarnas rättatt fritt överlåta sin lägenhet. JK avgjorde i december 1981ett sådant ärende, betecknat VärmdömodeUen. JK utgårnaturligtvis från nu gällande bostadsrättslagstiftningoch finner att hembudsskyldighet strider mot lagen. Invändningen kan görasatt bostadsrättslagen kan ändras (vilket bostadsrättskommittén föreslår) men JK konstaterar också att "en sådantotal offentlig kontroll av överlåtelser av bostadsrätter icke kan anses vara i bostadsrättsföreningens eller den enskildemedlemmens intresse". Fritidsboendekomitténdelar JK:s uppfattning och vill inte se den s.k. VärmdömodeUen tillåten och förverkligadvare sig genom kränkande av nu gällande lag eller genom en ny lagstiftning där hembudsskyldighet tillätes. Med hänvisning till vad som här anförts villFritidsboendekommittén således bestämt avstyrka bostadstättskom-mitténsförslag vad gäller rättatt införa hembudsskyldighet samt därtill hörandeförslag. Prop, 1981/82:169 147 Kommittén har hafttill uppgift att utreda och föreslå statliga åtgärder i syfte att främja ett ökat boendeinflytande i bostadsrättsform genom en mera omfattande övergång från hyresrätttill bostadsrätt. Kommittén ägnar storuppmärksamhet ät de finansiella problemen vid ombildning av hyresrättsfastigheter till bostadsrättsfastigheter och lägger fram förslag till deras lösning. Fullmäktigebegränsar sitt yttrande till engranskning av dessa förslag. De finansiella problemen vid ifrågavarande ombildning är av två slag: bostadsrättsföreningensfinansiering av fastighetsförvärvet och föreningsmedlemmensfinansiering av sin grundavgift. Finansieringen av fastighetsförvärvet skallenligt kommittén naturligtvis i första hand ske genom övertagande av säljarens lån i fastigheten. Ytterligare medel erfordrasemellertid. Behovet av nya krediter bedömsuppgå till per är. För tillgodoseende av sistnämnda kreditbehov bör enligt kommittén det system för oprioriterad bostads-kreditgivning som riksbankenintroducerade utnyttjas.Bostadsinstituten erhöll då ett utrymme på organiserad marknad om ,kallad basram, och på icke organiserad om likaledes med möjlighet till kraftig ökning av sistnämndabelopp i den mån basramen inte togs i anspråk. När införde ifrågavarandesystem beskrevs 1981/82:169 148 ändamålen för krediternapå ett ganska allmänt sätt. Den önskvärdainriktningen angavs med följande: "Man kan inte räknamed att inom den angivna kreditramen tillgodose hela efterfrågan på krediter för oprioriterade ändamål inom bostadssektorn och beståndet av kontors- och affärsfastigheter. Instituten mäste därför prioritera mellan olika låneansökninga:: .Riksbanken kan inte ange några alltför detaljerade direktiv. Ombyggnad och reparation av äldre villor och överlåtelser av äldrelågt belånade fastigheter som underlättar rörlighetenpä bostadsmarknaden är dock allmäntsett angelägna ändamål. Krediter som gäller belåningav fastigheter för konsumtion eller ökad belåningav nya villor som innehafts börprövas mycket restriktivt." Fullmäktige ser intet skäl varförde av kommittén diskuterade ombildningarna skulleuteslutas. Tvärtom bör de kunna utgöraett bland de många ändamål bo-3tadsinstituten tjänar med sin kreditgivning. Ramarna förbostadsinstitutens kreditgivning fastställdesbland annat med hänsyn till det utrymme institutenkunde ges i försäkringsinrättningar och banker. Självfallet ärriksbanken beredd att vid fastställande avbasramen beakta behovet av finansiering av ombildningsfaUen och öka basramen i skäligomfattning. Genom att instituten vanligen placerar en kapitalmarknadsrevers hossäljaren för en del av köpeskillingenuppgår institutens anspråk pä försäkringsinrättningar och banker inte till"ett sä stort belopp som det totala kreditbehovet. Tillvaratagandetav säljarens placeringskapacitet utgör en grundprincip i bostadsinstitutens oprioriteradefinansiering. Finansieringen av grundavgiften är för mänga boende inte någotproblem, för andra är det däremotett stort sådant. Många klarar finansieringen med eget sparande, andra måste ta lån.I fråga om länefinansieringen diskuterar utredningen en mängd av möjligheter- sparlån, bosparande, borgenslån och andra bankers lån. Kommittén gör helt riktigt den bedömningen att,om bankmässig säkerhet finns, det tycks råda goda förutsättningar att finansiera en del av insatsen med lån utan någrasom helst statliga insatser. Problem uppkommer när sådan säkerhet inte finns. Eftersom alla inte kan åstadkomma sådan,uppkommer svårigheter med ombildningen över huvud taget. Risk uppstår för attombildningen omöjliggörs . Med detta som utgångspunktföreslår utredningen införandet avett system med behovsprövade statliga insatslån. Behovsprövningenskall utföras av kommunala organ ochkommunen skall gå i borgen för Prop.1981/82:169 149 Ett insatslån skall kunna uppgå till av grundavgiften, dock högst20 % av lägenhetens andel av beräknad anskaffningskostnad för fastigheten. Räntesubventionskall inte utgä men anstånd med amortering kunna beviljas. Lägsta länebeloppskall vara . Kommittén räknar med en ombildning av 5 000 lägenheter per årfr o m . Antalet låneärenden beräknas uppgåtill därav och till i genomsnitt 25 000kronor per ärende. Ett statligt anslag om 25mkr skulle då erfordras. Behovsprövning skall som framgått göras av kommunala instanser. Kommunen skall också lämna borgen för länet. Hela frågan blir såledesvad gäller den offentliga sektorns roll ihög grad en angelägenhet. har kommuner ägnat sig åt finansieringsfrågor av detta slag, särskilt de tre storstadskommunerna. I har t ex ett garantiförfarandetillämpats föratt underlätta finansieringen avgrundavgifter. Kommitténs beskrivning av hur detta systemfungerat förtjänar att återges (s 250 i utredningen): "Kommunen har under de är verksamheten pågått endast åsamkats en förlust påett par . Betalningsförsummelsekan vanligtvis upp genom in-kassoätgärder. Kommunen har inte i något fall sett sig nödsakad till åtgärder enligt utsökningslagen. Det förekommer däremotatt bostadsrättsföreningen i enstaka fall har vidtagit sädana åtgärder. Verksamheten har löptfriktionsfritt, vilket bl a framgårav att bankerna åberopar kommunens borgensta-gandenendast i enstaka ärenden. i framhålleratt samarbetet med bankerna fungerar utmärkt.Man känner inte till att någon länesökande, som ståtti begrepp att förvärva bostadsrätt, har nekats lån." Metoden med garanti och län i kreditinstitut har som synes fungerat väl. Naturligtvis blir förlustriskerna större om garantierna kommer att avseendast svagare låntagare. Kommunen skall dock hursom helst enligt det av kommittén föreslagna systemet bära riskerna. Staten skall inte göradet. Staten skall tillhandahälla lånemedlen och förvaltalänen. Fullmäktige anser att det föreslagna statliga länesystemet inte behöver införas. Kommunen bördock lämna garanti för insatsläneni erforderliga fall. Länen kan sedan, som skett i bl a , lämnasav bank eller annat kreditinstitut. Staten slipper därigenom medelsanskaffningen och läneförvaltningen. Skillnaden mellan den av fullmäktige förordademe- 1981/82:169 150 toden och det av kommittén föreslagna systemet ligger främst däri att det möjligen skulle kunna vara svårare att fåanstånd med amortering i ett kreditinstitutän hos staten och att ett kommunaltgaranterat lån i ett kreditinstitut skulle kunnabetinga en något högre ränta än ett län frän staten även om kommittén hävdar att räntan fördet statliga länet inte skall vara subventionerad.Enligt fullmäktiges mening är dessa skillnader inte sä betydande att de motiverar införandet av ett särskiltstatligt länesystem. Den mest relevanta jämförelsen är dessutom inte skillnaden mellan län i kreditinstitut och län hos staten utan skillnaden i total boendekostnad före och efter övergängen till bostadsrätt, och de totala boendekostnaderna - påverkade av mänga faktorer -blir inte nödvändigtvis högre efter en övergäng till bostadsrätt,även om de kommunalt garanteradeinsatslänen får marknadsvillkor. När kommittén gör bedömningen att ca 1 000 län skall behöva ges har den antagit att var femte hyresgäst i ombildningsfastigheter behöver lån för grundavgiftens finansiering. Kriteriet för behov avses dåvara uteslutande låg förmögenhet. Kombinationen hög inkomst/lågförmögenhet medför samma lånerätt som låg inkomst/lågförmögenhet. En mera fullständig behövsprövning bör enligt fullmäktigesmening göras där även inkomstens storlek beaktas. Låntagare med högainkomster och således god förmåga attbetala räntor och amorteringar betraktas avkreditinstituten som goda kunder. Inkomstprövningvid garantigivning kan därför kraftigt minska antalet garanterade lån. Sammanfattningsvis vill fullmäktige anföraföljande. Bostadsrättsföreningarnasfinansiering av fastighetsförvärven börkunna ordnas på sätt som utredningen föreslagit, där bostadsinstitutens oprioriterade utlåning kan bli av särskildbetydelse. Finansieringen av grundavgifterna bör, i den män lån garanterade av offentliga myndigheter kan bli aktuella, ordnas sä att kommunen ställergarantin och länet ges av bank eller annankreditinrättning. Det av kommittén föreslagnastatliga lånesystemet behöver ej införas.I garantigivningen bör lån för finansiering av grundavgiftenvara behovsprövade även i fråga om inkomsten. Eftersom personermed hög inkomst har goda möjligheter att lånautan borgen, kan inkomstprövningenleda till att antalet kommungaranterade länkraftigt minskas. 1981/82:169 151 Kommunerna har ansvar förbostadsförsörjningen på lokal nivå inom de av statsmakterna gi-vna ramarna. Utredningenanser att det måste ligga i statsmakternas intresse att förse kommunerna med de instrument som krävs för att även en övergång från hyresrätt till bostadsrättskall kunna bli ett medel för kommunalbostadsförsörjning. Kommunerna har och börenligt styrelsen ha stor frihet att handla efter lokala förhållanden ochegna målsättningar. På samma sätt som det fören kommun kan finnas motiv för att stödja en övergång frän hyresrätt till bostadsrättkan det finnas motiv för att inte stödja en övergång. Prop.1981/82:169 152 anser att utredningen inte tillräckligt har beaktat kommunens möjligheter att hindra icke önskade bostadsrättsbildningar. Utredningens förslagom hyresgästernas förköpsrätt till privat hyresfastighet kan komma i konfliktmed kommunens önskan om förköp för att komplettera, rusta upp och ändra lägenhetssammansättningen i ett äldrebostadsområde. Visserligen föreslår man attkommunens förköpsrätt enligt förköpslagenskall vara kvar, men här kan det bli fråga om gränsdragningar.Styrelsen ansar mot denna bakgrund att kommunens möjlighet till förköp bör vidgas. Därmed kan kommunen, inom ramen för sitt ansvar £o'rbostadsförsörjningen, lättare styra socialt motiverade ändringar närdet gäller bostadsområdenas sammansättningmed avseende på upplåtelseform. Enligt bostadsfinansieringsförordningen medges bostadsrättsföreningar med insyn högre belåningän övriga bostadsrättsföreningar. Möjligheten att vägra insyn och därmed den förmånligare belåningenär ett av de få medel kommunen förnärvarande har för att förhindraicke önskvärda ombildningar. Med hänvisningtill detta och tiil vad som sagts avstyrker styrelsen förslaget att i lag ålägga kommunerna att utöva insyn i bostadsrättsföreningamas verksamhet.