prop · G503105 · 1981-12-31 00:00:00 — Del förefaller mest näriig-gande alt i första handinrikta reformarbetet på åtgärder som kan länkas minska ulevarofrekvensen, l.ex.förbällring av kallelseförfarande och effektivisering av vites- och hämlningsinslilulen,hellre än all med sänkt säkerhetsstandard som följd vidga domstolarnasmöjlighet all avgöra brott- 1981/82:105 20 mål i åtalads frånvaro. Av rältegångsutredningenspromemoria i lagstiftningsärendet framgår (s. 10), att utredningen övervägerolika effektivitets-åtgärder rörande bl.a. vites- och hämtningsinstituten isyfte att främja all personer som skall höras inför domstol också kommer dit. Med hänvisning till vad som ovan anförts anser jag. altdet remitterade förslaget i nu behandlad del inte bör läggas lill grund förlagstiftning, särskill inle i nuvarande läge då arbete pågår inom rättegångsulredningenmed förslag att på annat sätl komma lill rätta med problemen. 1 45 kap. 15 § andra stycket regleras denpraktiskt viktiga frågan om innehållet i kallelse av tilltalad lillhuvudförhandling vid tingsrätt. Kallelse kan las in i stämningen eller utfärdassärskilt. Det stadgas vidare alt i kallelsen skall föreläggas vite om deterfordras all den tilltalade infinner sig personligen eller att han eljestkommer tillstädes. Kan del förväntas all den tilltalade inle kommer alt rättasig efter ell vitesföreläggande, får domstolen förordna om hans hämtande. Omvarken vitesföreläggande eller förordnande om hämtning meddelas, skallkallelsen innehålla en erinran om att målet kan komma all avgöras ulan hinderav den tilltalades utevaro. Frågan om när del erfordras alt den tilltalade infinnersig personligen vid huvudförhandlingen är i sin lur alt bedöma på grundval avbestämmelsen i 21 kap. 2 § . Enligl detta stadgande ärpersonlig inställelse obligatorisk i mål om allmänt åtal, såvida inte anledningsaknas att döma till annan påföljd än böter och den misstänktes närvaro kanantas vara ulan betydelse för utredningen (2 § första stycket p. Är den misstänkte skyldig allinfinna sig personligen skall domstolen förordna därom (2 § tredje stycket). De nu redovisade bestämmelserna korresponderar f n. inlefullt men i stort sett med de förut berörda reglerna i 46 kap. 15 § ommöjlighet för tingsrätt alt avgöra brottmål i den tilltalades utevaro. Om dentilltalades personliga inställelse inle anses erforderiig enligt 45 kap. 15 §andra stycket jämfört med 21 kap. 2 § och målet i linje härmed enligl nuvarandebestämmelser är av beskaffenhet alt kunna avgöras i hans utevaro, skall dentilltalade, i stället för att kallas vid äventyr av vite, i kallelsen erinrasom all målet kan komma all avgöras även om han inte inställer sig. Den jämförelsevis obetydliga diskrepans som i dettahänseende råder enligt nuvarande reglering kommer emellertid all förstoras omvidgade möjligheter all avgöra mål i den tilltalades frånvaro införs. Förslag isyfte alt bevara ett nära samband mellan de nämnda reglerna framläggs inle.Följden blir därför, att anlalel tall ökar då mål kommer att avgöras i dentilltalades frånvaro, faslän han förelagts vid vite all infinna sigpersonligen. 1981/82:105 21 Att en motsättning av detta slag kan uppkomma får enligllagrådets mening godtagas med hänsyn lill de skäl som anförts iremissprotokollet mol att nu vidtaga mera ingripande ändringar irättegångsbalkens regelsystem. Del synes emellertid från rättssäkerhetssynpunktangelägel all det i förekommande fall klargörs för den tilltalade vad som kanbli följden om han uteblir vid huvudförhandlingen. I remissprolokollet förordardepartementschefen också att den tilltalade bör informeras om att målet kankomma att avgöras även om han inte inställer sig. Lagrådet har i detta sammanhanginhämtat alt befintliga formulär lill kallelseblankeller genom domstolsverketsförsorg kommer att omarbetas i enlighet med vad som förordals. Gällandebestämmelse i 45 kap. 15 § andra stycket om de fall när en erinran skall görasblir dock missvisande om möjligheterna till avgörande enligl 46 kap. 15 §vidgas. Del bör därför enligt lagrådets mening nu övervägas alländra 45 kap. 15 § andra stycket så all den ökade informationsskyldighetenkommer till uttryck i lagtexten. I sådant .sammanhang bör även andra stycketsregel om vitesföreläggande formuleras om i syfte all tydligare utmärkasambandet med bestämmelsen i 21 kap. 2 § om den tilltalades personligainställelse i åklagarmål. 45 kap. 15 § andra stycket kan förslagsvisges följande lydelse: "Den tilltalade skall kallas till huvudförhandlingeni stämningen eller genom särskild kallelse. Skall han enligt 21 kap. 2 §infinna sig personligen eller erfordras all han eljest kommer tillstädes, föreläggerätlen honom vite. Förekommer anledning, alt den tilltalade ej skulle iakttagasådant föreläggande, må förordnas all han skall hämtas till rätlen. Omanledning därtill förekommer, skall den tilltalade erinras om all, därestförutsättningar som anges i 46 kap. 15 § föreligga, målet kan komma alt avgörastrots att han har inställt sig endast genom ombud eller uteblivit. Ominställande av tilltalad, som är anhållen eller häktad, förordne rätlen." För den händelse förslaget till vidgade möjligheter fördomstol alt som alternativ lill vitesföreläggande och hämtning avgöra mål ulanall den åla-lade varit personligen närvarande vid huvudförhandlingen skullehelt eller delvis genomföras, instämmer jag i det förslag till ändring av 45kap. 15 § andra stycket som lagrådet framlagt. Prop.1981/82:105 22 Närvarande; statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , Åsling. Söder, , ,, . , ,, Elmstedt,Tilländer, Ahrland, Proposition om vidgade möjligheter att avgöra brottmål iden tilltalades utevaro 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredraganden anmäler lagrådels yttrande' över förslagtill lag om ändring i . Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådets majoritet har godtagit remissförslaget i den deldel öppnar möjlighet att döma lill fängelse i dentilltalades utevaro. Däremot anser lagrådsmajoritelen all möjligheten att dömatill skyddstillsyn och villkoriig dom bör begränsas i förhållande tillförslaget. En ledamot har avstyrkt förslaget i dess helhet och därvid bl.a.åberopat all den säkerhet för utredningens allsidighel och tillförlitlighet,som den tilltalades personliga medverkan vid huvudförhandlingen medför, intekan undvaras när del är fråga om au döma lill frihetsstraff eller lillvillkorlig dom eller skyddstillsyn för brottslighet som i och för sigförskyller frihels-straff eller all meddela förordnande enligt 34 kap. I §första stycket I i förening med förverkande av villkoriigtmedgiven frihet. Jag vill till en början framhållit alt förslaget attutvidga möjligheterna alt avgöra brottmål i den tilltalades utevaro har fåll slödav samtliga remissinstanser. Inte någon remissinstans har ansett atträttssäkerheten skulle komma all hotas av en så pass begränsad utvidgning somden föreslagna. De föreslagna bestämmelserna innebär, på samma sätt somgällande rätt, alt en förhandling aldrig får hållas och målet avgöras i dentilltalades utevaro, om utredningen i ansvarsfrågan inle ger tillräckligtunderlag för en från rättssäkerhetssynpunkt godtagbar dom. Endast omutredningen i ansvarsfrågan är entydig kan del således komma i fråga alt avgöramålet ' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträdeden . 1981/82:105 23 I allmänhet rör del sig om fall där dentilltalade har erkänt under förundersökningen och erkännandet stöds av övrigutredning i målet. Tillämpning kan också bli aktuell i l.ex. icke erkända rallfyllerimåldär resultaten av blodanalysen ger klart besked och utredningen i övrigi inte lalaremot den tilltalades skuld eller i mål där den tilltalade erkänner del faktiskahändelseförloppet men har en annan uppfattning om den rättsliga bedömningen. Lagrådels majoritet har ansett all mål med muntligbevisning i princip inle bör få handläggas och avgöras i den tilltalades utevaro.För egen del anser jag emellertid all del inle är lämpligt att ställa upp ettabsolut hinder mot att muntlig bevisning las upp och målet avgörs i dentilltalades utevaro. Något sådant hinder finns inle enligt nu gällande reglerför bötesmål och några ölägenheter lill följd härav har inte framkommit. Av vadjag har anfört framgår emellertid att utrymmet för ulevarodomar närden tilltalade har förnekat gärningen är mycket begränsat. Självfallet bör delaldrig komma i fråga alt avgöra ett måli den tilltalades utevaro, om bevisningeni målet pekar i olika riktningar eller av andra skäl inte är helt entydig ellerbevisningen kan antas komma att framstå som mindre tillförlitlig om den skullekonfronteras med den tilltalades egna uppgifter. Den av rättegångsulredningengenomförda statistiska undersökningen visar att tingsrätterna endast i blygsamutsträckning har utnyttjat möjligheten all avgöra bötesmål i den tilltalades utevaro,om muntlig bevisning har åberopats i målet. Endast i av de bötesmål,som enligl undersökningen har avgjorts i den tilltalades utevaro, förekommuntlig bevisning. Självfallet finns del anledning för domstolarna att iakttaän större återhållsamhet med all avgöra brottmål med muntlig bevisning i dentilltalades utevaro, om del blir fråga om all döma lill andra påföljder änböter. Som har påpekats i lagrådsyitrandet innebär en ordning enliglvilken möjligheten till utevarodom knyts till den antagna påföljden att en vissförprövning av påföljdsfrågan måste göras. Även i skuldfrågan behövs elt visstmått av förprövning. I och för sig gäller detta . Del är emellertidviktigt att förprövningen inle blir så omfattande att del uppkommer risk föratt bedömningen vid själva huvudförhandlingen påverkas. I likhet med lagrådsmajoritelenvill jag understryka alt de föreslagna reglerna inte får tillämpas så att deföranleder annat än en summarisk och okomplicerad förhandsprövning. Som tidigare nämnts har lagrådets majoritet ansett attmöjligheten att döma lill villkorlig dom eller skyddstillsyn i den tilltalades utevarobör begränsas i förhällande till det remitterade förslaget. Dessa påföljderbör sålunda få ådömas endast i fall då brottsligheten som sådan tveklöst inlekan förskylla mer än tre månaders fängelse. Bakom lagrådsförslagel i den delenligger bl.a. all den personliga kontakten med den tilltalade utgör ett väsentligtmoment i personutredningen. Vidare pekar lagrådsmajoriteten pä att verkan av endom på villkorlig dom eller skyddstillsyn blir allvarlig, om Prop.1981/82:105 24 brottsligheten i sig förskyller ett långvarigtfrihetsstraff och den ifrågavarande påföljden sedermera undanröjs. I och för sig har jag förståelse för synpunkten attdomstolarna inte vid allvariigare brott bör döma till villkorlig dom eller skyddsiillsynutan all någon personlig kontakt mellan domstolen och den tilltalade harförekommit. Avsaknaden av personlig kontakt lorde i flertalet fall görapåföljdsfrågan så tveksam att målet inte kan avgöras i den tilltalades utevaro.Jag anser del emellertid mindre lämpligt att i lagen uttryckligen begränsamöjligheten alt använda villkorlig dom eller skyddsiillsyn till fall då brollslighelen.om kriminalvård i frihet inle valts, skulle ha förskyllt högst tre månadersfängelse. Härigenom skulle domstolarna tvingas lill bedömningar av ett slag somknappast förekommer och som otvivelaktigt skulle komplicera handläggningen.Jag kan inte heller se något sakligt skäl lill all exempelvis elt mål om grovstöld - rned slraffminimum sex månaders fängelse - vari den tilltalade harerkänt och personutredningen klart visar att skyddsiillsyn är den lämpligastepåföljden inle i något fall skulle kunna få avgöras i den tilltalades utevaro. Jag vill också framhålla att påföljderna villkorlig domoch skyddsiillsyn, oavsett del brott som föranlett en sådan påföljd, heltallmänt lorde framstå som lindrigare än l.o.m. ett mycket kortvarigtfrihetsstraff. Att i undanlagsfall en dom på kriminalvård i frihet kanundanröjas och ersättas med fängelse ändrar inte denna bedömning. Jag vill isammanhanget erinra om alt enligl 38 kap. 8 § första stycket skallden dömde alltid höras muntligen inför rätten, om han begär del i mål omundanröjande av villkoriig dom eller skyddsiillsyn. Mot bakgrund av vad jag nu har sagt anser jag all det börvara möjligt att döma till såväl fängelse som villkorlig dom eller skyddsiillsyni enlighet med vad som anges i 46 kap. 15 § andra stycket idel remitterade förslaget. Lagrådels majoritet har ansett alt i tredje och Ijärdestyckena i 46 kap. 15 § bör uttryckligen las upp de motivledes angivna förulsällningarnaför utevarodom vid lilläggsslämningar resp. förverkande av villkorligt medgivenfrihet från fängelsestraff Jag har ingen erinran mol förslaget i den delen. Medhänsyn fill att det numera enligl 34 kap. 4 § första stycket finnsmöjlighet att förklara villkoriig frihet delvis förverkad synes dock den avlagrådet föreslagna lagtexten böra jämkas något. I remissprolokollet uttalade jag alt den tilltalade iförekommande fall i kallelsen till huvudförhandlingen borde informeras om altmålet kunde komma all avgöras även om han inle inställde sig. Lagrådet haransett all del bör övervägas alt ändra 45 kap. 15 § andra stycketrättegångsbalken så alt informationsskyldigheten kommer lill uttryck ilagtexten. Jag godtar lagrådets förslag. Den språkliga utformningen avlagtexten bör dock jämkas något. I fråga om möjligheterna all avgöra ett mål i tingsrättnär den tilltalade 1981/82:105 25 haravvikit har lagrådet uttalat viss tveksamhet beträffande kravet på uppsåt frånden tilltalades sida. För egen del anser jag all möjligheten lill utevarodom idetta fall bör omfatta alla situationer då den tilltalade, oavsett del primärasyftet, håller sig mera varaktigt oåtkomlig. Hit hör bl.a. fall då dentilltalade avsiktligt häller sig oåtkomlig för svenska myndigheter i allmänhetså att hämtning lill rättegång inte kan ske. Som framhållits i de molivultalandensom lagrådet har åberopat bör möjligheten alt avgöra brottmål när dentilltalade har avvikit tillämpas med slor försiktighet och bara när utredningenverkligen ger vid handen att elt avvikande föreligger. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemsläller jag att regeringen föreslårriksdagen altanta del av lagrådet granskade förslaget med vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta det förslag som föredraganden har lagtfram. (Ju 1977:06) Statsrådetoch chefen för jusliliedepartemenlel Rättegångsulredningenöverlämnar härmed en promemoria rörande huvudförhandling i brottmål i dentilltalades frånvaro. Vidbehandlingen av ärendet inom utredningen har deltagit landshövdingen ,ordförande, chefsrådmannen , ledamot, länsåklagaren ,ledamot, advokaten , ledamot, föreståndaren ,ledamot, lanlmästaren , ledamot, lagmannen ,sakkunnig, kammar-rällspresidenten , sakkunnig, advokaten , expert, länsåklagaren , expert, professorn , expert, saml hovrättsassessorerna och , sekreterare. 1981/82:105 27 (Ju 1977:06) Huvudförhandling i brottmål i den tilltalades frånvaro1 INLEDNING Rättegångsulredningen tillsattes för att göra en översynav bestämmelserna om rättegången vid allmän domstol, med tyngdpunkten förlagdlill tingsrältsprocessen. Målet för översynen bör enligl våra direktiv vara altsöka skapa ell mera flexibelt saml om möjligt snabbare och billigareförfarande ulan alt befogade rältssäkerhetskrav sätts ål sidan. Från jusliliedeparlemenlets sida har man sett detangeläget all möjligt - redan innan våra reformförslag beträffande tingsrältsprocesseni övrigi kan läggas fram - undersöka om del är möjligt och lämpligt all utvidgamöjligheterna all i tingsrätt hålla huvudförhandling i den tilltaladesfrånvaro. Inställda domstolsförhandlingar orsakar stora, mångagånger onödiga kostnader såväl i tvistemål som i brottmål. Att finna olikavägar alt komma till rätta med de förhållanden som orsakar onödiga inställelserär därför en viktig uppgift för oss. All förhandlingar inställs har fleraorsaker. Därför krävs givelvis ell flertal olika åtgärder, som tillsammans kange tillräcklig effekt. Ett av de vanligaste skälen till att huvudförhandlingar ibrottmål måste ställas in är att den tilltalade inte infinner sig. För altminska olägenheterna med delta är flera olika åtgärder länkbara. Man kanöverväga alt mjuka upp den nuvarande ordningen med obligatorisk huvudförhandlingoch öppna möjlighet att i vissa fall avgöra mål efter skriftligt förfarande.Man kan skapa effektivare sanktioner i syfte all få den tilltalade att komma lilldomstolen. Man kan också öka möjligheterna alt hålla huvudförhandlingen ochall avgöra målet, trots all den tilltalade inle infunnit sig. 1 anledning av begäran särredovisasi förevarande promemoria våra överväganden i fräga om möjligheterna att hållahuvudförhandling i den tilltalades frånvaro. Vi vill dock betona alt den reformsom diskuteras i det följande bara utgör ell av många medel all ökaeffektiviteten i domslolsprocessen och all den enligl vår mening inle förtjänaratt framhävas framför våra övriga, kommande förslag vad beträffar rättegångeni tingsrätt. En terminologisk fråga skall beröras här. Promemorianbehandlar frågan under vilka förutsättningar huvudförhandling kan hållas ochmål avgöras trots att den tilltalade inte är personligen närvarande. Det ärdärvid i princip utan betydelse om den tilltalade låter sig representeras avombud vid Prop.1981/82:105 28 förhandlingen eller om så inle är fallet. Handläggning inågon av dessa båda situationer kallar vi för handläggning i den tilltalades/ra/jvoro.Från detta begrepp bör man skilja termen utevaro, som enligl moderntprocess-rättsligt språkbruk anses beteckna endast ell av de båda fallen,nämligen del all den tilltalade inle inställer sig vare sig personligen ellergenom ombud. Enligl (RB) skall huvudförhandlinghållas, när ett brottmål skall avgöras i sak. Till grund för denna ordningligger värderingen all den fria bevisprövningen kan genomföras bäsl, omdomstolen kan direkt iaktta alla för målet relevanta fakta och om detta skervid ett och samma tillfälle. Utredningen antas alltså bli bättre på detta säll,och möjligheterna lill en materiellt riklig dom. För alt huvudförhandlingen skall få denna verkan, är det självfalleten fördel om den tilltalade är närvarande vid förhandlingen och bidrar till utredningen.RB bygger också på all detta normalt skall vara fallet. Den tilltalade skallkallas all infinna sig personligen vid huvudförhandlingen, om inle anledningsaknas all döma lill annan brottspåföljd än böter och hans närvaro dessutom kanantas sakna betydelse för utredningen (21 kap. 2 §). Och följer han inte ensådan kallelse, är huvudregeln all förhandlingen skall ställas in, om dentilltalade inle kan hämtas lill rätten (46 kap. 2 § och 15 § förstastycket). Från principen om den tilltalades personliga närvaro vidhuvudförhandlingen görs emellertid - bortsett från behandling avrättegångsfrågor - två undanlag. Dessa har delvis skilda motiv och las i delföljande upp vart för sig. Del första undantaget, som behandlas i 46 kap. 15 § andrastycket, är dikterat av processekonomiska hänsyn. 1 mål om mindre brott,skriver processlagberedningen, skulle "stundom kravet på obligatoriskinställelse medföra betydande olägenheter" (SOU 1938:44 s. 484). Det bordedärför öppnas möjlighet att avgöra sådana mål utan hinder av all den tilltaladeinle infunnit sig. Tanken med denna regel var uppenbarligen alt en i varje lägeoptimal utredning skulle i mål om mindre brott få oacceptabla ekonomiskakonsekvenser; del ansågs med andra ord inte rimligt alt samhället i bagalellmålenalltid lade ner resurser på alt l.ex. hämta den tilltalade lill förhandlingeneller sälla ul en ny förhandling. Men man ansåg sig inte kunna sänka avgörandetsrättssäkerhet alltför myckel; någon form av tredskodom borde man inle accepterai brottmål. Därför föreskrevs all utredningen i målet, trots den tilltaladesfrånvaro, måste ligga på en viss nivå för all målet skulle få avgöras.Lagtexten talar i denna del om "nöjaktig" utredning. I motivenuppställs däremot kravet på att utredningen skall vara "fullständig" (SOU1938:44 s. 485). 1981/82:105 29 utredningenteoretiskt sell inle kan vara alldeles fullständig ulan all den tilltalade hörspersonligen vid huvudförhandlingen, lorde med detta uttalande dock avsesendast all utredningen i målet måste vara sådan all domstolen, även ulan dentilltalades direkt lämnade berättelse, får tillräckligt underlag för en dom. Närdet gäller avgränsningen av den målgrupp, inom vilken handläggning i dentilltalades frånvaro skall kunna komma i fråga, anknöt man vid RB:s tillkomst tillbrottens slraffskalor. Åtal förbrott, på vilket inte kunde följa svårare straffän fängelse fick därvid enligl lagtexten behandlas trots all den tilltaladeinte infunnit sig. Reglerna gav således möjlighet all ådöma fängelse, mendäremot ej straffarbete, ulan all den tilltalade var närvarande. I motivenbetonades dock alt det borde förekomma bara undanlagsvis all döma lill frihetsberövandepåföljd i den tilltalades frånvaro. Detta uttalande följdes säkert också irättstillämpningen. 1 samband med brollsbalksreform, som bl.a. innebaralt straffarbete försvann som särskild påföljdsform, måste man göra en nyreglering av möjligheterna att avgöra mål i den tilltalades frånvaro. Man valdedärvid linjen alt helt la bort möjligheten alt ådöma frihetsberövande påföljdi sådana situationer. Man gick i samband härmed också ifrån anknytningen tillde formella straffskalorna. Från och med nämnda år ges alltså möjlighet attdöma trots den tilltalades personliga frånvaro, om del inte förekommeranledning all döma lill annan påföljd än böter. Delandra undantaget från huvudregeln om den tilltalades personliga närvaro vidhuvudförhandlingen är mofiverat av samhällets intresse att kunna genomföra slraffprocesseni de fall där den tilltalade avvikit efter stämningens delgivning och hämtning inlekan genomföras. Del måste enligl processlagberedningen anses som en"avsevärd brist i rättsordningen", om en dom inte kan ges i ellsådant fall (SOU 1938:44 s. 485). RB kräver i denna situation inte ens att dentilltalade delgivits kallelse till förhandlingen (46 kap. 15 § tredjestycket). Självfallet kräverrättssäkerheten också i de nu avsedda fallen att en nöjaktig utredning kanförebringas även utan att den tilltalade hörs personligen. Däremot gerreglerna naturiigt nog rätt för domstolen all döma i den tilltalades frånvarooavsett vilken påföljd som kan komma i fråga; den tilltalade skall i dessasituationer givelvis inle vinna på all han är åtalad för ell särskill grovtbrott. Kravet på nöjaktig utredning lorde emellertid även gälla påföljden: ivissa fall lorde rätten nödgas konstatera att rättegången inte kan hållas i dentilltalades frånvaro, därför att tillräcklig utredning om den lämpligastepåföljden inle kan förebringas ulan alt den tilltalade hörs personligen. 1981/82:105 30 Underde år som gått sedan RB trädde i kraft har bestämmelsen i 46 kap. 15 § andrastycket kommit all tillämpas i elt mycket stort antal fall, se närmare avsnitt4 nedan. Några ölägenheter från rättssäkerhetssynpunkt lorde tillämpningentotalt sell inle ha medfört. Bestämmelsen torde ha använts såväl när dentilltalade erkänt den åtalade gärningen som när annan utredning - l.ex.vittnesförhör - funnits all tillgå. harproblemet med all huvudförhandlingar i brottmål måste ställas in lill följd avall tilltalade inle infinner sig upplevts som alltmer besvärande viddomstolarna. Vid våra hearings har man från domarhåll allmänt hävdat alttilltalade uteblir alll oftare från huvudförhandling, trots all de delgivitskallelse. Många röster har höjts - inle bara bland domare, ulan även frånåklagar- och advokalhåll - för en utvidgning av möjligheten att döma trots altden tilltalade inle kommer lill förhandlingen. Man lorde därvid ha åsyftat enutvidgning lill mål om grövre brott än sådana som förskyller enbart böter.Andra har däremot varit negativa lill en sådan utveckling och hävdat atträttssäkerheten lägger hinder i vägen för en dylik reform.