prop · G50394 · 1981-12-31 00:00:00 — Slutsatsen av övervägandena i denna del har därför blivit attden nya verksamheten bör vara självständig i frågor som gällersäkerheten vid transport av farligtgods, men i övrigt sä väl integreradi en befintlig myndighet som är möjligt. Nästa fräga blev dä:i vilken myndighet kan integrering ske? En kategori i och försig tänkbara myndigheter är de som ingåri den nuvarande produktkontrollorganisationen: industriverket, , produktkontrollnämnden och arbetarskyddsstyrelsen. (, kärnkraftinspektionen och har lämnats åsidosom alltför specialiserade). ärett näraliggande alternativ. Verket har fn omfattande uppgifter avseende transport av farligt gods. Uppgifterna avserfarligt gods även av annat slag än vad som. omfattas av verketsproduktkontroll-ansvar (jfr sid 64 ). I egenskap av chefsmyndighet för sprängämnesinspektionen har verket tillgång till den omfattande tekniska sakkunskap somfinns hos inspektionen. Inom verket handläggsfrågor om produktkontroll, och därmed om transporter, vid sektionen för explosiva och brandfarliga varor. Organisatorisktskulle denna sektion kunna tillförasytterligare transportfunktioner. Emellertid ärproduktkontroll- och transportverksamheten främmande för industriverkets huvudsakligenindustripolitiska arbetsfält. Vidare skulle den eftersträvade transportinriktningen av Prop.1981/82:94 124 den nya verksamheten komma i fara, eftersom den organisatoriskasammanblandningen mellan produktkontroll och trans-portfrägor skulle beståi vad avser explosiva och brandfarliga varor. Naturvårdsverketoch arbetarskyddsstyreIsen är tvä centrala ämbetsverkmed ansvar för den yttre resp inre miljön. Transport av farligt gods är ett ämnesområde som har stor betydelse för såväl den yttre som den inre miljön, varfören anknytning av transportverksamheten till något av dessa verk i och försig vore naturlig. Båda verken har inom sig omfattandesakkunskap av betydelse i detta samm.an-hang. Samma invändning, som gjordes mot industriverket, måste dock i änhögre grad riktas mot och arbetarskyddsstyrelsen, nämligen risken föratt transportinriktningen skulle gäförlorad. Sannolikt kommer produktkontrollnämnden att ersättasmed en ny organisation för produktkontroll inom ramen för lagen om hälso-och miljöfarliga varor. Skulle så inte bli fallet ärnämnden, även med bortseende från risken för hopblandning av produktkontrolloch transportfrågor, ändå inte något riktigt realistiskt alternativ för den nya transportverksamheten. Nämnden ärnämligen såvälorganisatoriskt sora i fräga om sitt verksamhetsområde helt kopplad till lagstiftningen om hälso- och miljöfarligavaror. avproduktkontrollens organisation har, som omtalats i avsnitt 1.2, nyligenframlagt ett förslag till ny organisation avproduktkontrollen inora till-lärapningsområdet för lagen om hälso- och miljöfarligavaror. Förslaget innebär i korthet att den nuvarande produktkontrollnämnden och dess kansli - produktkontrollbyrå - ersättsmed ett fristående produktkontrollverk. Kommittén, med vilken samråd skett, säger sig inte själv ha tagit ställningtill de frågor som behandlas av utredningen omtransport av farligt gods. Den framhållerdock att ämnesområdena transport av farligt gods och produktkontrollen- Prop.1981/82:94 125 ligt lagen om hälso-och miljöfarliga varor har många beröringspunkteroch vill därför inte utesluta att en administrativ samordning kan visa sig ändamålsenlig (. Ds Jo 1980:4, s 75). Inte heller det föreslagnaproduktkontrollverket anser jag vara någotlämpligt alternativ för de häravsedda transportfunktionerna, även om jag instämmer i uppfattningen att många beröringspunkterfinns mellan de båda tänkta verksamheterna. Argumenten mot produktkontrollverket skiljer siginte nämnvärt från dem som anförts mot de ovan behandlade produktkontrollmyndigheterna:transportanknytning saknas helt, faran försammanblandning mellan produktkontrollens långsiktigaoch transportregleringarnas mer omedelbara riskvärderingar skulle bestå i fråga om sådantfarligt gods som är hälso-och miljöfarligt. Intressegemenskapen med är som tidigare utvecklatsotvivelaktigt mycket stor och ett närasamarbete med verket måste under alla omständigheter etableras. Verket har ett internationelltsekretariat och omfattande teknisk expertis. Ungefär samma argiiment om än av väsentligt lägre styrka kan anföras för luftfartsverket och SJ. Emellertidmåste det anses mindre lämpat att till ett enskilt trafikverk knyta enverksamhet, som - i SJ:s fall endast delvis -avser en helt annan trafikgren än den verkets huvuduppgift avser. Det bör ocksåframhållas att SJ är ett transport-säljandeföretag och att det redan på grund däravär olämpligt att föra nya myndighetsuppgifter dit. Andra myndigheter med anknytning till trafikområdet är trafiksäkerhetsverket, vägverketoch transporträdet. Trafiksäkerhetsverketshuvudsakliga arbetsuppgifter gäller säkerheten i vägtrafiken.Vägverket i sin tur är central förvaltningsmyndighetför ärenden ora vägar och gator. Även om vägverketockså har att utöva tillsyn överenskilda järnvägar, måste både och trafiksäkerhetsverket anses 1981/82:94 126 alltför inriktade på väg- och vägtrafikfrågorför att vara riktigt goda alternativför farligt-godsverksamheten sora juavser transport av visst gods. Tränsportradet däremot har bådetrafik- och transportinrik-tad verksamhet. Rådethar bl a samordnande och planerande uppgifter inom trafik- och transportområdet. Uppgifterna spänner över alla transportgrenar ochinnefattar ett omfattande internationellt förhandlingsarbetepä yrkestra-fikomrädet. Transporträdetsarbetsuppgifter är m a o sädana att den tilltänkta farligt-gods-funktionen päett naturligt sätt kan införlivas därmed.Denna funktion kan, om den integreras i transporträdet, dra stor nytta bl a av rådets planerande och samordnande verksamhet och dessomfattande sakkunskap ora transportnäringen.Mot transportrådet kan anföras, att det inte erbjuder någon sakgemenskap eller kunskap såvitt gällerdet farliga godset. Pä samma sätt som bl a SJ görf n kan emellertid den nya verksamheten, i den män dess egen expertis inte räckertill, nyttja utomstående sakkunskap i fråga om t ex produktkontroll. Pä nu anförda skäloch efter jämförelse med de alternativ som ståtttill buds har valet alltså fallit pä transportrådet. Sammanfattningsvis kan konstateras att bl a följande fördelarstår att vinna med den föreslagna ordningen: frågor rörande transport av farligt gods fåren självständig behandling, genom att bygga vidare pä en befintlig organisation und gårman att skapa en ny myndighet med de negativa effekter från administrativ och ekonomisk synpunkt det kan få, anknytning sker till en transport- ochtrafikinriktad myndighet, sora i likhet med de övriga transportmyndigheterna sjöfarts-och luftfartsverken, tillhör kommunikationsdepartementetsansvarsområde, den tilltänktaverksamheten passar väl in i transportrådets samordnande uppgifter. Prop.1981/82:94 127 Efterlevnaden av föreskrifterför transport av farligt gods kanallmänt sett sägas vara ofullständig.Variationerna i detta hänseende mellan transportslagen ochvaru-slagen är dock stora. Dessa slutsatser harjag dragit efter att ha studerat protokoll från olika kontrollaktioner och efter hearings och andra möten med berördarayndigheter och organisationer. Ett färsktexerapel, sora gäller vägtransporterna, kan nämnas: Vid en kontroll i Malmöhuslän den 27 - 29 maj 1980kontrollerades 574 fordon, varav 69 transporterade farligt gods. I 18 fall avdessa 69 krävdes någon form av åtgärd före vidare färd -i fem fall var de konstaterade bristerna så allvarliga att de rapporterades till ätal. Denna bristande laglydnad har naturligtvis flera orsaker,varav bristen på effektiv tillsyn otvivelaktigt är en. Antalet kontroller t ex är i förhållande till antalet transporter sä få att riskenför att bli utsatt för en myndighetskontroll av last med farligt godsofta är nära nog försumbar. För att förbättrasituationen bör därför en effektivare tillsyn ske. Eneffektivare tillsyn kräver förändrade förutsättningar bla i form av en ny organisation såvitt gäller tillsynen överlandtransporterna samt ökad information och rådgivning till tillsynspersonal, transportörer och avscndare. För att uppnå en lösning iorganisationsfrågan som är samhällsekonomisktanpassad och ger möjlighet till ett effektivtresursutnyttjande har jag valt att utforma ett förslag inom ramen för befintligamyndigheters verksamhet. Förutom därigenom undgår nya kostnader, vinner man att dessa myndighetersinspektionsnät, kunskaper och rutiner kan tastill vara. 1981/82:94 128 den förklarar varför jag inte ansett att en helt ny organisation för tillsyn övertransport av farligt gods bör byggasupp, även om en sådan organisation säkert också skulle innebära fördelar från effektivitetssynpunkt. Med ovan angivna utgångspunkterföreslås att - polisen,och yrkesinspektionen med sina riksomfattande tillsyns- ochbevakningsorganisationer och resurser skall utöva tillsyn över landtransport av farligt gods;i fråga om gränsöverskridandetrafik, polisen i fråga om transporter på väg och yrkesinspektioneni hamnar och andra terminaler inora ramen försin tillsyn enligt arbetsrailjölagen - sprängämnesinspektionenskall utöva kompletterande tillsyn över landtransporter strålskyddsinstitutet och kärnkraftsinspektionen skall utnyttjas för tillsyn inom resp specialområde - den i föregående avsnittföreslagna farligt-gods-enhe-ten,FGE, skall få till uppgift att bl a saraordnatillsynen över landtransporterna - tillsynen över sjö-och lufttransporterna liksora skall handhas av sjöfarts- resp luftfartsinspektionen - FGE inom ramenför en allmän samordningsfunktion också skall verka församordning av tillsynen oavsett transportslag. I förhållande till vad som gäller i daginnebär detta färre tillsynsmyndigheter, klarare avgränsning av myndigheternas ansvarsområden samt möjlighettill central samordning av tillsynen överalla landtransporter. 1981/82:94 129 slagna organisationen kan härigenom förväntas bli effektivare än dagens. bortfaller tillsynsorganisationen enligt lagen ora hälso- och miljöfarligavaror, vilken omfattar bl a ,länsstyrelserna och hälsovårdsnämnderna. Andra medel förökad laglydnad Den konventionella tillsynsmetoden, dvs inspektioner ochkontroller, är oumbärlig av bl a allmänpreventivaskäl. Enligt min uppfattning är det emellertid lika viktigt att satsa pä förebyggandeverksamhet av olika slag. Ett sätt att verka förebyggande, som förenklar tillsynen, är att förbättra de regler sora skall efterlevas. Såväl myndigheternas somtransportintressenternas verksamhet kommer att underlättas och förenklasgenom den lagstiftning om transport av farligt gods som jag framlägger förslagom. I detta förslag presenterar jag bl a en klassindelningav farligt gods som dels överensstämmer med de internationella reglementena, dels gör det möjligtatt nå större likhet mellan de olika transportslagen och - såvitt gällervägtransporterna - varuslagen. Detta möjliggör en mer saralad tillsyn övertransporterna utan att nya resurser tillförs.En annan följd av lagförslaget äratt tillsyn kan utövas även beträffande sådant farligt gods som är oreglerat inom vägtransportsektorn. Genom Ökadinformation och rådgivning, i fråga om landtransporterna framför allt genom FGE:s försorg, till allmänheten om gällande bestämraelser,bestämmelsernas bakgrund och ora derisker det kan innebära om bestämmelserna inte följskan man lättare uppnå förståelse förvikten av att följa bestämmelserna. I fråga om själva tillsynens utförande bör denna av säkerhetsskälske på ett så tidigt stadium av transporten som möjligt. Bl a ärfelen då lättare att avhjälpa och kan avhjälpas innan skada hunnit åstadkommas. 9 1981/82. 1981/82:94 130 troller o dyl bördärför i första hand göras vid fasta anläggningar såsom depåer, hamnar och andra terminaler och inlämningsställen.Av sanuna skäl bör gränskontroll ske av gods på väg in ilandet. Medvetenheten om att last med farligt gods stoppas vid gränserna om gällandeföreskrifter inte följs kommer att bidra till att höja säkerheten vidgränsöverskridande trafik. Vidare bör man satsapå tillsynspersonalens utbildning ochkompetens. Eftersom mycket fä personerkan förväntas syssla mer än någon del av sin arbetstid med just transport av farligt gods, kan raaninte utgå i frän att varje enskild tjänstemanskall ha tillräckliga kunskaper inom detta vidsträckta område.Därför måste goda hjälpmedel såsomchecklistor, lathundar och informationsmaterial ställas till deras förfogande.Sådana checklistor används redan i viss omfattning. Tillsynsmyndigheternas ansvarsområden och arbetsuppgifter ra m utvecklas närmare i avsnitt 6. Prop.1981/82:94 131 I betänkandet framläggs författningsförslag sora innebäratt regler för transport av farligt gods - medalla transportslag och avseende alla kategorier gods - samlats i en gemensamlag och därtill hörande förordning.Endast bulktransporter till sjöss har lämnats utanför.Angående skälen härför hänvisas tillavsnitten 4.1.1 och 7.1. Den föreslagnalagen innehåller sädana allmännabestämmelser som är gemensamma föralla transportslag och alla varukategorier. Detalj föreskrifter och sådanaföreskrifter som är beroende av specifika förutsättningar för visst transportmedel eller visst varuslag föresläs komma attmeddelas av , luftfartsverket ochtransportrådet med stöd av de bemyndiganden och inom de ramar lagen innehåller. Den föreslagna lagen är en ramlag, vari de grundläggande principerna för transport av farligt gods fastslås.Merparten föreskrifter för transport av farligt gods kommer emellertid ipraktiken, liksom , att återfinnas iskilda reglementen för skilda transportslag (men inte för skilda varuslag). Trots detta måste värdet av attden grundläggande lagstiftningen är samlad och lätttillgänglig tillmätas stor betydelse. I direktiven förutsattesatt jag i första hand skulle överväga det lämpliga i att samla regler för de nationella vägtransporternai en gemensam lagstiftning. Med hänsyntill utvecklingen mot kombinerade transporter framhöll departementschefen emellertid vidare det angelägna i att fråganom ett så långt möjligt samordnat regelsystem för alla transportslag prövades. Överväganden i sistnämndahänseende har föranlett att lösningenmed en gemensam ramlag för alla transportslag slutligenvalts. En samlad lagstiftning för allatransportslag torde nämligen kunna erbjuda en god bas för harmonisering av bestämmelserna förde olika transportslagen och utgöraett värdefullt arbetsinstrument i densamordningsfunktion den nya farligt-gods-enheten inom transportrådet föreslås få. Prop.1981/82:94 132 Flera alternativ har dock övervägts i författningsfrågan. I enlighet med direktiven prövades först, om reglerna för vägtransporterborde samlas i en lag och hur det i så fallskulle ske. Åtminstone två möjligheterstod till buds: antingen en ny lag förvägtransporter, utformad i huvudsakefter samma principer som den nu föreslagna,eller en samordning huvudsakligen inom ramen för produktkontrollförfatt-ningarna.Den sistnämnda möjligheten hade inneburit att transportföreskrifter alltjämtskulle ha meddelats med stöd av lagen om hälso- och miljöfarligavaror, lagen om brandfarliga och explosiva varor osv, men att rätten och skyldigheten att meddela föreskrifterna skulle ha delegerats till en endamyndighet. Fördelen härmed hade varit att endast små ingrepp i gällandelagstiftning behövt göras. Nackdelarna hade dock varit flera och uppenbara. Det hade alltjämt funnits flera skilda författningar att utgå från och enhetliga författningsgrundade principer skulle ha saknats. Även om ett relativt samlat regelverk skulle kunnat åstadkommas, skulle grundläggande bestämmelserhelt ha saknats eller varit svårtillgängliga. Slutligen hade problemet med devarukategorier som faller utanförden reglerade produktkontrollen förblivitolöst. Dessa nackdelar medförde att den nu beskrivna ordningen inte befanns varaen lämplig lösning. Kvar stod därför alternativet med en samlad lag för vägtransporter. Beröringspunkterna och likheternamellan de internationella reglerna förväg- och järnvägstransporterär stora. Tanken på att införlivaäven järnvägstransporterna med lagen låg därför mycket nära.Detta i all synnerhet som i frågan ommyndighetsansvaret starka motiv talade fören hopkoppling av väg- och järnvägsfrågor. Av redogörelsen ovanför de fördelar frånharmoniserings-och åskädlighetssynpunkt som jag anser ståratt vinna med en gemensam lag för allatransportslag torde framgå skälet till att jag inte stannat vid en ny reglering endast avlandtransporterna. Prop.1981/82:94 133 ETT SAMLAT I4YNDIGHETSANSVAR FÖR LANDTRANSPORTER 5.1 Arbetsuppgifter Den huvudsakliga arbetsuppgiften för transportrådetsfar-ligt-gods-enhet, FGE, skall vara att ha det övergripande ansvaret för sådana landtransporter av farligt gods sora omfattasav förslaget till lag om transport avfarligt gods med viss begränsning såvitt avser ansvaret för transport av radioaktivt material. I lagförslaget sker en avgränsning gentemot de näraliggande ämnesområdenaproduktkontroll, arbetarskydd och allmäntrafiksäkerhet. Samma gränser avses alltsågälla för FGE:s myndighetsansvar. Beträffandedenna gränsdragning och tankarna bakom den hänvisas till de avsnitt vari författningsförslagenkommenteras . Den ovannäm.nda begränsningen i myndighetsansvaret beträffande det radioaktiva materialet har följande innebördoch orsaker: Myndighetsutövningen i fräga om transport av radioaktivt material består f n i stor utsträckning av provningsgodkännandenoch tillståndsprövning. Detta är en konsekvens av de regler somtillämpas för bl a vägtransporterna,nämligen (se härom närmare i avsnitt3.2.3). Denna myndighetsutövning är i hög gradberoende av en ingående sakkunskap om olika frågor om det radioaktiva materialet. Den kretstransportintressenter som berörs av dennamyndighetsutövning är, i synnerhet närdet gäller klyvbart material, mycket begränsad i jämförelse med vad som gäller för övriga transporter. Det har därför befunnits mer rationellt och bättre frånsäkerhetssynpunkt arbetet i nuangivna delar även fortsättningsvis utförsav de myndigheter som har fackkunskaperna ora godset, dvs kärnkraftinspektionen och strälskyddsinstitutet, än att rayndighetsbilden förlandtransport av farligt gods blir Prop.1981/82:94 134 Detta innebär att FGE föresläs få ansvaret för att föreskrifterför landtransporter av radioaktivtmaterial kommer att meddelas. - I huvudsak samma ansvarsfördelning gälleri fräga ora sjötransporter mellan ä ena och nyssnämnda produktkontrollmyndigheter å andra sidan. Mer preciserat föreslås FGE:s landtransportansvar innefatta följande arbetsuppgifter. Den föreslagna lagen är en ramlag som förutsätter att föreskrifterför transport av farligt gods tillhelt övervägande delen skall meddelas påmyndighetsplanet. Pä FGE skall därför ankommaatt meddela de egentliga föreskrifterna för samtliga landtransporter. Detta blir enomfattande, tidsödande och kvalificerad uppgift. Uppgiften förutsätter en ambitiösbevakning bl a av de internationella förhållandena. FGE måstenämligen, för att uppgiften överhuvudtaget skall kunna genomföras, ta tillvara de internationella organens arbetsresultat vid sin egen normgivning. Härvidlag kan en jämförelse görasmed hur t ex helt enkelt förklarat att IMDG-koden skall gälla för transportav farligt gods med svenska fartyg och med utländska fartyg på svenskt vatten. F n finns som bekant inte något enhetligt, modernt och internationellt anpassat regelverk för vägtransporter.Även med tanke på att förebildenför ett sådant regelverk finns, nämligen ADR, kommer uppgiften att skapa verket attbli mycket resurskrävande. I avsnitt 9 kommer dettaproblem att behandlas närraare. Föreskrifter förtransport av farligt gods måste m h t ämnesområdetskaraktär revideras ofta. Detta innebär att ocksåsedan de samlade vägtransportreglerna en gäng åstadkommits,kommer normgivningsuppgiften att vara en av FGE:s huvuduppgifter. Genom inrättandet avFGE avhjälps också den organisatoriska splittringen beträffande hantering av farligt gods i hamn. Förslaget till lag om transport av farligt gods gerdess- Prop.1981/82:94 135 utora det författningsstöd sora fordras föratt FGE skall kunna meddela säkerhetsföreskrifter förlandhantering av farligt gods i haran. I sammanhanget bör ånyo påpekas att FGE:s kompetens är inskränkttill lagförslagets tillämpningsområde.Ansvaret för arbetsmiljön kommer alltsåäven fortsättningsvis att åvilaarbetarskyddsstyrelsen. Inom IMCO pågår ett arbete med att utforma en"Recommenda-tion on Safe Practice on Dangerous Goods in Ports andHar-bours"(rekommendationer försäker godshantering i hamnar). Det bör ankomma päFGE att medverka till att dessa rekommendationer anpassas till svenska förhållanden ochatt tillsammans med meddela föreskrifter förgodshanteringen i hamn som bygger pådessa rekommendationer. Vid den närmare genomgång av och svensk praxis sommåste ske innan sådana hamnföreskrifter.kan meddelas kommer sannolikt behov av ytterligare regleringar ge sig till känna. Detta ären av de vita fläckar FGE avses kunna täcka enligt 2 5 andra stycket förslaget till förordning. Handläggning av ärenden enligt lagen om transport av far- ligt gods Direkt av författningsförslagen följeren skyldighet för FGE, liksom för sjöfarts- ochluftfartsverken att fatta beslut i ärendenom klassificering, dispenser och tillstånd. ?lä§§ifi£SE±D3- '-'si klassificering avses här förfarandenenligt 6 § förordningsförslaget (angående den närmareinnebörden härav, se kommentaren till paragrafen sid 138.) Dessa ärenden skall skiljas frän de allmännaförfrågningarna om kända ämnens klasstillhörighet. Produktkontrollnämndenär enligt 55 5 kungörelsen om hälso-ochmiljöfarliga varor skyldig att på begäran meddelabeslut huruvida viss vara med hänsyn tillsina egenskaper och Prop.1981/82:94 136 uppgivna eller troliga hantering är att anse som hälsofarlig.P g a produktkontrollnämndens erfarenheter av dennaskyldighet har viss tveksamhet förelegatom det lämpliga i att införa en författningsgrundadskyldighet för FGE att meddela beslut om klassificering.Tveksamheten har föranletts av farhågor om att uppgiften är sä betungande att det voreorealistiskt att ålägga FGE den utan en kraftig förstärkning av befintliga resurser. Dessa farhågor kannaturligtvis inte avfärdas utan vidare. Från säkerhetssynpunktär verksamheten emellertid av väsentlig betydelse och det kan pä goda grunder antas att begäran om klassificering kommer att riktas till FGEunder alla omständigheter. Vidare lämnar industriverket, produktkontrollnämnden samt sjö-och luftfartsverken redan nu denna service. Skyldighet att handlägga klassificeringsärenden bör därför ingå i FGE:s arbetsuppgifter. Det förtjänar i sammanhanget att påpekas att en transportmyndighet främst behöverbeakta en varas akuta risker vid sin bedömning,medan en produktkontrollm.yndighet har att bedöma risken även med varans långsiktiga användning,vilket är betydligt mer krävande . Även om möjligheten att bevilja dispenser är avsedd att nyttjas restriktivt torde ansökningar om dispenser och prövning av dispensärendenofrånkomligen att märkbart ta FGE:s resurser i anspråk. F n förekommeri landtransportsamman-hang krav päsärskilt tillstånd i vissa fall förtransport av explosiva varor och radioaktivt material. Frågor om tillståndprövas beträffande explosiva varor av polismyndigheterna och ifräga om radioaktivt material av kärnkraftinspektionen resp strälskyddsinstitutet. Denna ordning avses i huvudsakbestå. Som ett led i strävandena att m.inska antalet myndighetskontakterskall det dock primärt ankomma på FGE att prövafrågor om tillstånd i andra fall ändå fräga är om transport av radioaktivtmaterial. Dock lämnas i för- Prop.1981/82:94 137 slaget till förordningen möjlighet för FGE att överlåta prövningen på polismyndighet. Behörig myndighet enligt ADR m m Enligt ankommer uppgifter av skilda slag på behörigmyndighet i fördragsslutande stat. Behörig myndighet ärenligt ADR:s definition den myndighet som i varje land och i varje särskilt fall av regeringen utsetts till behörig myndighet.