prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Det ärvägbyggaren som i sig svarar för denna planering. Projektering av vägtrummoroch liknande anordningar sker regelmässigt i samråd med lantbmksnämnd ellersärskild hydroteknisk expertis. Förslaget innebär atl om projekteringen blivitoriklig, antingen därför atl vägbyggaren inte samrått med sakkunnig expertiseller därför alt den sakkunnige gjort elt misslag, blir det markägaren som fårstå för verkningarna av felprojekteringen. Lantbruksstyrelsen hänvisar till detexempel som lantbmksnämnden i framfört. Markägarnahar i många fall inte möjlighet alt tillfredsställande bevaka att enprojektering är riktig och fullständig. Markägare, vars mark endast indirektberörs av vägen, kanske inle ens uppmärksammar vägbyggets betydelse föravvallningen av den egna marken. Sådan markägare lär exempelvis inte beredastillfälle att yttra sig enligt 16 § tredje styckel väglagen (1971:948). Enfelprojekterande vägbyggare kommer kanske inte alt la erforderliga kontakterenligt samma paragrafs första stycke. Det är enligt lanlbmksslyrelsens meningfel att vältra över utredningsansvaret på den som praktiskt sett inte kanbevaka sin rätt. Markägarens bristande förmåga att bevaka sin rättkan bero på en lång rad orsaker. Markägaren kan ha begränsade möjligheter altbedöma erforderliga djup eller dimensioner. Andra orsaker kan vara att markenägs av dödsbo eller av person boende på annan ort eller helt enkelt alt markägarenär okunnig och passiv. Iutredningen synes inte heller bortodlingsjorden ha beaktats. Organogena jordarförekommer i stora delar av landet. På är sådanmyrmarksjord som är utsatt för fortgående bortodling. Väghällares skyldighetatt ombesörja markavvattning från sådana jordar måste beaktas även föröverskådlig framtid. Lanlbmksslyrelsen inser alt en väghållare harintresse av att inlrångsfrå-gorna blir lösta en gång för alla i samband medvägbyggnaden och styrelsen föreslår följande. Väghållareskall ansvara för all projekteringen såvitt avser markavvattning för åker ochäng blir fullständig. I denna väghållarens projektering skall hänsyn ha tagilslill vad jorden används till vid tillfället och till vad som fordras för attmarken även för framtiden skall kunna utnyttjas ändamålsenligt. Väghållarenskall - liksom enligt ulredningens förslag - vid byggandet av vägen ombesörjaoch bekosta trumma elller liknande anordning. Vid bortodlingsjordar kan krävasall trumma läggs så djupt att Prop,1981/82:130 264 hänsyn tas till vad som inom överskådlig tid kan förutsesbehövas. Väghållaren skulle vid ettgenomförande av delta förslag efter en vägbyggnad undgå ansvar för nyagenomlopp i andra fall än om projekteringen är felgjord. En sådan lösning bordekunna tillfredsställa såväl väghållare som jordbruksintresset. 6 kap. 8 8 andra stycket andrapunkten synes egentligen vara en övergångsbestämmelse, men även som sådan ärden otillräcklig. Markanvändningen kan nämligen skifta och gränsdragningenmellan åker och äng är inle skarp. Bestämmelsen bör för övrigt även omfattaavvattning av äng. i län: Såsom framgår av 6 kap. 88 i lagförslaget skulle i samband med framlida vägbyggnad såsom villkor föratt kostnaderna för därvid eventuellt erforderliga ombyggnader av trummor ellerliknande anordningar icke skall drabba markägaren, det åligga denne alt förepåbörjandet av vägbyggnaden göra framställning till väghållaren om anordnande averforderliga trummor eller liknande anordningar på visst sätt. Lantbruksnämndenanser en sådan bestämmelse vara synnerligen olämplig. En markägare saknarnämligen oftast de kunskaper och resurser, som erfordras för att kunna upprättaett tekniskt rikligt trum-eller broförslag. Det torde vidare ej sällanförekomma fall, där markägaren av åldersskäl eller annan orsak inle harintresse och tillräcklig kunnighet för atl planera markavvattning, då hankanske ämnar atl inom en icke alltför avlägsen framtid sälja sin fastighet. Omhan på grund härav underlåter att i samband med vägbyggnadsprojektel lillväghållaren göra erforderliga framställningar rörande vattenavlopp genomvägen, kan blivande fastighetsägare bli tvungen att själv bekosta anläggningeller ombyggnad av för markavvattningen erforderliga vägtrummor eller broar,vilket kan ställa sig synnerligen dyrbart och medföra att rationella ochönskvärda markavvattningsförelag ej kommer till stånd. Rent principiellt anser lantbruksnämnden alt där någongenom en åtgärd, l.ex. byggande av väg, fördyrar en framtida markavvattningför jordbruksändamål, det bör åligga den, som vidtagit åtgärden, att i sambandmed markavvattningsföretaget svara för den del av företagels kostnad, somsvarar mot fördyringen. föreslår därför, att bestämmelsernapå området i nuvarande vattenlag i huvudsak bibehållas, innebärande atllagförslaget ändras så, att väghållaren ålägges skyldighet att se till atttrumma eller liknande anordning vid vägens byggande utföres så, att den medgeren tillfredsställande dränering till 1,2 m:s djup av ovanförliggande åker- ochängsmark. Om detta krav ej uppfylles, skall väghållaren vara pliktig alt vidframlida markavvattningsföretag genom vägen för dränering av sådan uppströmsvägen belägen åker- eller ängsmark, som jämväl vid tiden för vägens tillkomstvarit att hänföra lill sådant ägoslag, bekosta erforderlig anläggning ellerombyggnad av trumma eller bro. Motsvarande beslämmelser föreslås gälla ävenifråga om järnväg, tunnelbana och spårväg på särskild banvall. i Södermanlandslän: Enligl 6 kap. 8 8 vattenlagsulredningen skall trumma eller liknandeanordning till annan väg än ägoväg som byggs efter bekostas avmarkavvattningsföretaget, om markägare ej begärt åtgärden innan vägen börjadebyggas. Om vägen börjat byggas gäller nuvarandebestämmelser all väghållaren bekostar åtgärden för avvattning av (dock ingår ej såsom f. n. ängsmark) till högst . Som skäl för lagändringen angåendenya vägar anför ulredningen att; "Man kan i det stora hela utgå från attmarkägarens rimliga inlressen både Prop,1981/82:130 265 ifrågaom befintlig och planerad markavvattning beaktas pä ett sådant sätt atterforderliga åtgärder vidtas på väghållarens egen bekostnad som etl naturligtled i vägens byggande". Men man säger också att; "Försummarmarkägaren att i rätt fid framställa anspråk på åtgärder och underiåter sedanväghållaren att beakta hans inlressen i samband med vägbygget, bör ansvaret förkostnaderna drabba markägaren". anser det ej lämpligt att läggaansvaret på markägarna för alt väggenomlopp till nya vägar (efter 1 januari1982) utförs på ett för markernas avvattning ändamålsenligt sätt. Den enskildemarkägaren besitter ej kunskap om hur, t. ex. en vägtmmma belägenpå något avstånd från hans marker kan inverka på avvattningsförhållandena. Markägarekan vara dödsbo eller någon som ämnar avveckla eller sälja sin mark, och därförsaknar intresse för markavvattningsförhållandena på fasfigheten. Av okunnigheteller brist pä motivation kan således markägare underlåta alt hävda sinaintressen i samband med ett föreslående vägbygge. En senare köpare av enfastighet skulle därför kunna komma i den situationen att en i och för sigriktig och ändamålsenlig markavvattningsålgärd ej ekonomiskt går att genomförap. g. a. alt en stor vägtmmma är för grunt lagd. mening är atl del ligger isamhällets intresse all situationer ej uppslår, som hindrar en ändamålsenligmarkavvattning. Genom att ansvaret även fortsättningsvis läggs pä väghållarenminskar risken för atl en på projekteringssladiel relativt enkel, men efterbyggnafionen mycket dyrbar justering av genomloppet ej blir genomförd. Nuvarandevattenlags skrivning avseende ansvar för väggenomlopp bör därför enligtlantbmksnämndens mening kvarstå, dock oberoende av byggfid. Väghållarens ansvar för åtgärder avseendeerforderlig markavvattning bör enligl lantbmksnämndens uppfattning även fortsättningsvisfömtom också innefatta ängsmark. Gränslinje mellan åker och äng kanvara svår atl dra och beroende på jordbrukels allmänna ekonomiska situationkan intresset för att odla upp ängsmarker respektive överföra åker fill ängvariera. För all förebygga omständliga utredningar och diskussioner i delenskilda fallet om vad som är att hänföra till åker respektive äng bör såledesenligt lantbmksnämndens uppfattning nuvarande vattenlags skrivning avseendemarktyper kvarstå, dock oberoende av byggtid. Ulredningen har velat ge möjlighet för väghållareatt ingå som delägare i ell markavvattningsförelag. Detta speciellt då en vägpåverkar förelagel genom behov av utvidgning av ledningar eller genom ettpåtagligt ökat underhåll av företaget. Ytteriigare ett fall då, enligt lantbruksnämndensmening, en väghållare automatiskt bör ingå som delägare, oberoende avvägbyggets effekter på avrinning och underhåll, är då vägen byggts eller byggsefter markavvattningsföretagets tillkomst och vägen ockuperar en del avbätnadsarealen. I samband med marklösen bör del kostnadsansvar imarkavvatlningsföretaget som åvilat tidigare markägaren överföras påväghållaren, som därmed blir delägare i företaget. i : Enligt 6; 8 iVL-förslaget skall de kostnader som uppstår vid omläggning av trumma genom vägbekostas av markavvattningsföretaget, om tmmman byggts efter 1 januari 1982.Vid en väglrummas projektering utgår man från att väghållaren anlitar hydrotekniskexpertis för att man därmed skall få en kvalificerad projektering. Men dettafrilar inte markägaren från ansvar från att aktivt medverka vid vägensplanering. Delta ansvar tar sig uttryck i att en markägare får Prop, 1981/82:130 266 bekostaomläggningen av trumma när denna av någon anledning blivit felaktigt utförd.Detta synsätt kan verka rikfigt om det vore så att den berörda fasfighetenligger i direkt anslutning fill vägtmmman som skall byggas. är detemellertid så alt dimensioneringen av en Immma inte endast berör marker iomedelbar anslutning lill vägen utan tmmmans influensområde kan sträcka siglångt bort (någon eller ) och eventuellt kan en skog liggaemellan del åkerområde som för sin dränering är beroende av vägtmmman. Detinnebär atl det de facto kan vara myckel svårt för en markägare att verkligeninse atl han är berörd av en vägplan. Sakägarkretsen kan vara svår attfastställa. I åtskilliga fall kommer vägtmmmor att byggas där en rad sakägareinte känt till att de är berörda av det aktuella vägprojektet. Mot dennabakgrund förefaller det obilligl gentemot berörda markägare all hävda alt defår bära de ekonomiska konsekvenserna av en felprojektering från väghållarenssida. Man förutsätter att väghållaren använder hydroteknisk expertis vid projekteringenav vägtrummor. Om denna expertis gör en felaktigprojektering synes det naturligt, och i överensstämmelse med allmänträttsmedvetande, all väghållaren får svara för de kostnader som kan uppstå förall i efterhand bygga om en felprojekterad trumma byggd efter den 1 januari1982. Vad avser frågan om en differentiering av åker ochäng, när det gäller en väghällares skyldighet att bygga om trumma lagd före 1januari 1982, kan denna fråga synas sakna nämnvärd betydelse. haråtskillig äng överförts till, eller håller på att överföras till åker. Med enannan jordbrukspolitik kan vi åter komma i den situationen atl mark som idagbrukas som åker övergår lill ängsmark. sådant förhållande bäddar föringående diskussioner om en viss mark är atl hänföra fill åker eller äng. Motdenna bakgmnd synes det rationellare alt ge även ängen samma status somåkermarken, dvs. fordras för markavvattning alt Immma eller liknande anordningbygges genom annan väg än ägoväg eller därmed jämföriig utfartsväg fårväghållaren bekosta åtgärden i den mån den ertbrdras för avvattning av åkereller ängsmark till högsl 1.2 m:s djup. i : I 6 kap. 8 8stadgas bland annat alt trumma eller liknande anordning, som erfordras förmarkavvattning genom allmän eller enskild väg, skall bekostas avmarkavvattningsföretaget om markägare ej begärt den innan vägen började byggas. anser att denna bestämmelse stridermot vedertagna rättsbegrepp. Den som utför en anläggning, i detta fall trummaeller bro, bör vara skyldig att se till att anläggningen ej skadar annansegendom. Många fasfigheler ägs av äldre personer eller dödsbo och i en del fallbor ägaren på annan ort. Man kan därför befara att många fastighetsägare av okunnigheteller andra orsaker ej kommer att bevaka sin fastighets intressen i sambandmed vägbyggen. Det synes därför ej vara lämpligt att lagen ger väghållarenmöjlighet all utnylQa någon markägares okunnighet eller oförslånd för allskaffa sig fördelar. föreslår att lagtexten ändras säatl väghållarens nuvarande skyldighet att bekosta vallengenomlopp som medgeravvattning fill för åker och äng bibehålles. Dessutom börväghållaren vara skyldig alt bekosta erforderligt vattengenomlopp föravvattning av annan mark t. ex. skogsmark. i län: Markavvattning genomväg bör utformas så att väghållaren får ansvaret för vattengenomsläpp på vägaroch järnvägar och att hänsyn tages lill marksjunkning och andra faktorer som Prop,1981/82:130 267 kanpåverka behovel av avvattning för all ovanliggande mark både för tillfället ochför framtiden. Lantbruksnämndeni : Förslaget (6 kap. 8 8) innebär en klar försämring förjordbruket jämfört med nu gällande bestämmelser. Det åvilar väghållarenatl se lill atl åker och äng kan torrläggas efter nyanläggning av allmän väg.Det är således väghållaren som har att kontrollera dessa förhållanden vidprojekteringen. Enligt förslaget överförs nu detta ansvar pä de markägare varsåker är beroende av vägtrumman för sin avvattning. All vara uppmärksam på dettaoch bevaka sin rätt vid vägprojekteringen är väl ett mindre problem för denvars åker ligger i nära eller omedelbar anslutning till vägen. Det finnsemellertid stora åkerarealer på störte avstånd från den aktuellavägen, arealer som är beroende av vägtrumman för sin avvattning. I dessa fallkan det vara svårt för den enskilde att inse att vägbygget kan komma attmenligt påverka de framtida avvaltningsmöjligheterna. Resultatet av ändringenkan således bli ytterst kännbart för den enskilde markägaren. Ovanstående förslag innebär en för jordbrukel såallvarlig försämring att nämnden på intet sätt kan stödja det. På kanförhållandet bli speciellt olyckligt på grund av all en så stor andel avåkerarealen som utgörs av myr, vilken är utsatt för en fortgåendesättning/bortodling. Nämnden finner vidare borttagandet av begreppet ängonödigt och ser genom detta bara en anledning till framtida tvister. i län: Vad som i 1 8är infört om att väghållare i vissa fall skall delta i markavvattningsföretagfinner lantbruksnämnden vara väl underbyggt inte minst med tanke på debetydande ölägenheter, som kan uppkomma för markägarna av tillrinnande vattenfrån hårdbelagda större vägar. Vad däremot markavvattning under väg m. m.beträffar, lagförslagets 8 8, anser lantbruksnämnden att det inte kanaccepteras. Enligt gällande lag är väghållare skyldig atl utansärskild framställning från markägare i samband med projektering och byggandetav väg beakta förekommande markavvattningsbehov. I lagförslaget har vidtagitsden ändringen atl sådana åtgärder skall bekostas av markavvattningsföretaget,om inte markägare hos väghållaren begärt, att åtgärderna skall vidtagas.Begäran skall vara skriftlig och ha inkommit innan vägen började byggas. Det kan inte vara rimligt, att väghållaren skallfritagas från det ekonomiska ansvar för den skada byggandet av väg vållarmarkägare på grund av att denne inte inom viss, ej närmare angiven tid inkommittill väghållaren med begäran om åtgärder. Sådana preskriptionsregler synes inleäga någon motsvarighet i annan lagstiftning, som har avseende å skada. När det gäller vägar byggda , anserutredningen, att nuvarande bestämmelser skall fortsätta att gälla med undantagför ängsmark. Det föreslagna undantaget har motiverats med att odling harupphört. I sammanhanget vill lantbruksnämnden påpeka, att nyodlingåterupptagits på många håll. I praktiken är gränsen mellan de båda nämndaägoslagen oklar. Ur miljösynpunkt är det ofta angeläget, alt ängsmarkernahålles öppna för alt kunna användas som betesmarker. Till förhindrande avspridning av husdjursparasiter är det nödvändigt med en god avvattning av de ängsmarker,där betning förekommer. Med hänsyn till vad ovan anförts föreslärlantbruksnämnden alt för markavvattning under väg och järnväg nuvarandebestämmelser införas oförändrade i ny lag. Lantbruksnämndeni : Bestämmelsen atl väghållare i vis- Prop,1981/82:130 268 sa fall skall deltaga i markavvattningsföretag uppfattarlantbruksnämnden som välmotiverad. Speciellt motorvägarna innebär betydandeingrepp i landskapet med en ofta väsentlig påverkan i nedströms belägna vattendrag.En uppgörelse om kostnadsansvaret inom ramen för en syneförrättning kan härsäkerligen i många fall vara en smidig lösning för båda parter. Ifråga om markavvattning genom vägföreslår vattenlagsutredningen delvis nya beslämmelser. Från dikningslagenstillkomst 1879 har gällt all väghållaren är skyldig alt bekosta sådan bro ellertrumma genom väg som erfodras för torrläggning av åker eller äng intill ettdjup av 1,2 m. Denna regel skall även gälla efter lagens ikraftträdande för dåbefintliga vägar och avvattning av . Ifråga om nya vägar efter dennatidpunkt föreslås emellertid gälla atl väghållaren skall vara skyldig attutföra bro eller trumma, endast under förutsättning all markägare skriftligtbegärt det, innan vägen började byggas. Det synes innebära alt undersökningsansvaretifråga om behovet av vattengenomlopp i väg överföres.från väghållaren till deenskilda markägare som kan vara beroende av sådant genomlopp. För närvarandelöses dessa frågor i praktiken så, att uppdrar åt sakkunnig (vanligenlantbruksnämnden) att utreda behovet av trummor, deras dimension och höjdläge.Detta innebär vanligen en garanti för att vägens tillkomst ej medförbegränsningar i avvattningsmöjligheterna för uppströms belägen mark. Ettgenomförande av lagförslaget lorde medföra att intresse att utredabehovet av trummor försvinner. anser att den nuvarande ordningen i frågaom skyldighet för väghållaren att sörja för tillfredsställande vattengenomloppgenom väg bör bibehållas. Härigenom får man en garanti för alt behovet avsådana genomlopp utreds redan på planeringsstadiet. Den föreslagna bestämmelsenatt markägare skriftligt skall begära bro eller trumma innan vägen börjarbyggas, kan väntas medföra flera oönskade konsekvenser. Risken är t. ex.uppenbar atl markägarna garderar sig, dvs. reser krav på trummor som tillantal, dimension och djupläge är i överkant. Det medför således väsentligafördyringar vid utförande av vägen, om önskemålen skall tillgodoses. Underlåterväghållaren att tillmötesgå yrkandena löper han å andra sidan risken atl ändåtvingas utföra trummorna i ett senare skede. En annan kategori markägare är desom inte har förmågan eller viljan all bevaka sina inlressen i samband medvägens tillkomst. Del må påpekas, att även fastigheter, som är belägna långtfrån vägen, kan vara beroende av visst utförande på en vägtmmma. Dessafasligheter hamnar då i ett mycket ogynnsamt läge, när det kan bliaktuellt alt genomföra trumma för markavvattning. Markägarna måste då själva bekostavaltengenomloppet, vilket kan bli mycket dyrt t. ex. under en motorväg.Lantbmksnämnden anser inte att det föreslagna systemet medför några fördelar urallmän synpunkt och att det ur enskild synpunkt försvagar den rättsligaställningen. i : Ifråga om markavvattning genom väg föreslår utredningen ändrade regler förbestridande av kostnaderna för vägar, som har tillkommit efter nya vattenlagensikraftträdande. Man utgår från att markägarens rimliga intressen både ifråga ombefintlig och planerad markavvattning alltid kommer att beaktas som ettnaturligt led i vägens byggande. Om markägaren försummar att skriftligen i rätttid framställa anspråk på åtgärder och väghållaren underlåter att beakta hansintressen föreslår utredningen att koslnaderna för kommande åtgärder för markavvattninggenom vägen skall drabba markägaren. Bestämmelsen avses gälla för både allmännaoch enskilda vägar. Prop, 1981/82:130 269 utformadekoslnadsbestämmelser är klart olämpliga. Det måste vara ett allmänt intresseatt inte vägbyggnadsföretagen kommer att motverka önskvärdatorrläggningsförelag, som avser att förbättra markens avkastning. som ärberoende av torrläggning genom vägen kan ibland ligga på betydande avstånd frånvägsträckningen. Man kan knappast räkna med att en markägare, vars ägor kanskeej alls direkt beröres av vägens sträckning allfid kommer att uppmärksamma atthans lorrläggningsförhållanden påverkas av vägbygget. Bland markägarnaförekommer också föga handlingskraftiga sterbhus eller äldre personer. Deföreslagna nya koslnadsreg-lerna kan leda till all en väghållare kan bli mindreuppmärksam när det gäller att i samband med vägens byggande tillgodose vattnetsframkomlighet under vägen. gällande koslnadsregler tvingar vägbyggaren alli eget intresse vara noggrann när det gäller projektering av vägtrummor ochliknande anordningar. anser därför att väghållaren liksom förnärvarande bör bekosta erforderliga anordningar för att tillgodoselorrläggningsbehovel för ovanför liggande mark även för vägar som bygges efternya lagens ikraftträdande. Bestämmelsen bör gälla för tillfredsställandetorrläggning av all produktiv mark vid bibehållen markanvändning eller för såvälåker som produktiv skogsmark. Att i samband med vägens byggande tillräckligtdimensionera en trumma och se lill att den kommer på betryggande djup medförvanligen en obetydlig kostnadsökning medan de kostnader som uppkommer vid etlingrepp sedan vägen är färdigbyggd kan bli betydande. Lantbruksnämndeni : Beträffande markavvattning genom väg har utredningen jämförtmed gällande lag föreslagil etl väsentligt reducerat ansvar för väghållaren attordna trumma eller dyl för markavvattning. Skyldigheten att bevakamarkavvattningens intressen gentemot en vägbyggnad föreslås i princip överfördfrån vägbyggaren till den berörda markägaren. Detta är en försämring avmarkägarens rättssäkerhet som är oacceptabel från jordbrukssynpunkt. Problemetär kanske begränsat för aktiva och uppmärksamma jordbrukare men för övrigamarkägare som kanske arrenderar ut sin jord eller som själva inle kan avgörajordens dikningsbehov kan lagförslaget innebära svåra ekonomiska följder. Frånhnarkavvattningssynpunkt är en väg i de allra flesta fall etl intrång ochnämnden anser det vara skäligt att väghållaren också ansvarar för följderna avdetta intrång. I har de nu gällande reglerna (VL 7 kap. 710 88)stor betydelse i dikningsverksamhelen, och härvid har reglerna fungerat heltfillfredsställande. i län: I 8 8 2 st anföresatt väghållaren alltid skall bekosta åtgärden i den mån den erfordras föravvattning av till högst . Som följd av den markylesänkning som drabbaråkermark av torvjordstyp kommer här all erfordras upprepade ombyggnader ellersärskilda anordningar för att säkerställa markens dräneringsdjup till angivna1,. Det tarvas ett klarläggande humvida ifrågavarandeskyldighet äger full giltighet även beträffande de organogena jordarna. När det gäller markavvattning genom väg byggd efterdet nya VL vunnit laga kraft har utredningen, bl. a. med hänvisning tillväglagens beslämmelser, funnit skäl att vältra över ett betydande medansvarbeträffande vägtmmmor och liknande anordningar på markägarna. I motiven för denna uppfattning har anförts altprojektering av trummor och liknande anordningar sker, åtminstone beträffandeallmänna vägar, regelmässigt i samråd med lantbruksnämnden eller särskild hydrotekniskexpertis. Prop, 1981/82:130 270 Nyssnämnda förhållande torde vara ostridigt mendetta lill trots inträffar dock situationer då markavvatlningsproblemen ickefält en i alla avseenden godtagbar lösning. Härtill kommer den svagheten attsakägarkretsen enligt VägL endast omfattar ägare av mark som direkt beröres avvägföretaget. Detta har medfört all ägare av mark som indirekt påverkas avvägföretagets utformning inte erhåller meddelande om när vägförslaget är utlagtför fastställelse. Förhållandet är av sådan karaktär att rättssäkerheten kanifrågasättas.