prop · G503220 · 1981-12-31 00:00:00 — Kammarrätteni : Kammarrätten delar kommitténs uppfattning alt en bestämmelse börinföras i naturvårdslagen som underlättar för att avkrävatillståndshavaren säkerhet för efterbehandlingsarbeten. Den föreslagnabestämmelsen (27 § naturvårdsförordningen) är emellertid enligt kammarrättensmening inte lyckad. Atl hålla inne expeditionen torde inte vara särskilteffektivt som påtryckningsmedel. Att sätta i gång gmstäkten sedan väl tillståndhar beviljats men innan tillståndsbeslulet har expedierats är en gärning somknappast lorde kunna beivras. En bättre ordning är enligt kammarrättens meningalt föreskriver i sitt tillståndsbeslut att tillståndet integäller förrän sökanden har ställt säkerhet som har godtagits av länsstyrelsen.Redan gällande bestämmelser synes ge möjlighet härtill. Länsstyrelserna börmåhända uppmärksammas på denna möjlighet. Länsstyrelseni : Utredningen föreslår i 27 a § naturvårdsförordningen attexpedition av täkllillstånd får innehållas tills godtagbar säkerhet ställts.Det kan ifrågasättas om inte denna bestämmelse blir överflödig omlänsstyrelsen får möjlighet atl avslå täktansökningar där aktualitetskravet inteär uppfyllt. 1981/82:220 89 Länsstyrelseni : anser all utredningens förslag underdenna punkt är otillfredsställande. Om frågan om ställande av säkerhet intekan lösas på något smidigt sätt under själva ärendets handläggning börlänsstyrelsen i sitt tillståndsbeslul kunna föreskriva atl tillståndet får tasi anspråk först sedan föreskriven säkerhet ingivits och godkänts avlänsstyrelsen. Gällande lagtext bör justeras i enlighet härmed. Länsstyrelseni län: infordrar om möjligt säkerhetför efterbehandlingsarbeten innan beslut om läkt meddelas. Detta sker isamband med att bereder sökanden tillfälle att yttra sig över desärskilda villkor som berör beslutet. De som frivilligt inkommer med säkerhetgör det i regel vid detla tillfälle. För de övriga erfordras någon form avpåtryckningsmedel. Den nu föreslagna ordningen enligt 27 a §nalurvårdsförordningen är inte tillräcklig härför. får därförföreslå att paragrafen i stället ges den utformningen att fårmöjlighet atl avvisa en täklansökan om säkerhet inte ställts inom viss i lagenangiven tid. Vidare ifrågasätter om inte säkerheten skulle kunnnabegränsas lill vissa typer som är lätta att kontrollera exempelvisbankgarantier och bankböcker. anser även att lagstiftningen närdet gäller möjligheterna all ta i anspråk säkerhet bör förtydligas. Länsstyrelseni : verkar för säkerhet förefterbehandlingsarbeten, innan beslut om läkt meddelas. Del är enligtlänsstyrelsens mening också lämpligt att denna princip fastslås inaturvårdsförordningen i enlighet med kommitténs förslag. anseremellertid också att bör medges rätt atl avvisa en täklansökan,om säkerhet inte inkommit till , t. ex. 3 månader,efter skriftlig begäran. Länsstyrelseni : Som förslaget har utformats finns en uppenbar risk atl ettbeslut varken kan expedieras eller avskrivas då sökanden inte inkommer medbegärd säkerhet. föreslår i stället att man skall kunna ställainfordrandet av ekonomisk säkerhet som ett krav för beslut. Då finns möjlighetatt avskriva ärendet från vidare handläggning om sökanden ej inkommer medsäkerhet inom föreskriven tid, exempelvis . Länsstyrelseni : Det av kommittén lämnade förslaget att inte expedieratillståndsbeslulet förrän säkerhet ställts förefaller enligt länsstyrelsensmening inte praktiskt möjligt. Ett sådant förfarande skulle medföra olägenheterbeträffande bl. a. diarieföring och expediering. Förfarandet torde dessutomstrida mot expeditionskungörelsens (1964:618) 18 §. Enligt länsstyrelsensuppfattning bör bestämmelserna i 18 § naturvårdslagen ändras så att innantillståndsbeslul meddelas skall godkänd säkerhet ha ställts förefterbehandlingsarbetet. Med det aktualitetskrav på täktlillståndsansökan somställs genom föreslagen ändring av 18 § naturvårdslagen torde några formellahinder inte föreligga för all infordra säkerheten före den slutligatillståndsprövningen. Länsstyrelseni : i har aldrig haft några problemmed alt inkräva säkerhet i samband med tillstånd. Däremot är det alltförkomplicerat för alt utnyttja säkerheter Prop.1981/82:220 90 ide fall efterbehandlingsarbetena inte blir utförda. Ianspråktagandet av säkerhetermåste förenklas, då det är synnerligen angeläget för att agerasnabbt när sådana situationer uppslår. Länsstyrelseni län: I beslut om tillstånd enligt 18 § NVL där meddelarföreskrift om säkerhet föreslår utredningen att skall få avvaktamed expediering av beslutet tills sökanden ställer av godtagbarsäkerhet. erfarenheter visar att flertalet sökande aldrigföreter någon säkerhet, ulan avvecklar sina exploateringsplaner när de fårkännedom om kravet på säkerhet. Det synes i sådana situationer vara meningslöstatt meddela tillstånd i dessa ärenden. Vidare anser deladministrativt sett orationellt alt först meddela beslut och sedan avvakta medexpediering av beslutet tills sökanden kompletterar sin ansökan med säkerhet.Detta kan ibland dröja . Länsstyrelseni : Det synes tveksamt om förslaget innebärnågra fördelar för , när det gäller att bevaka om säkerhet kommer in.Det vore ur praktisk handläggningssynpunkt enklare att säkerhet ställdes innantillståndet utfärdades. : Markåterslällningen efter avslutat utnyttjande av läkt bör enligtvår mening ytterligare säkras genom att för ändamålet ställd säkerhetinflationsskyddas på lämpligt sätt t.ex. genom att beloppet fortlöpandekorrigeras med hänsyn till penningvärdets förändring. Därigenom ökarmöjligheterna till verkningsfyllda insatser ur naturvårdssynpunkt även ompenningvärdet försämras. Vi vill i sammanhanget också påpeka vikten av attfortlöpande återställning sker även under pågående verksamhet. Länsstyrelseni : I detla sammanhang vill belysaytteriigare elt förhållande som inte tagits upp i betänkandet. I några äldre täktärenden har lämnattillstånd ulan att det vid delta tillfälle ställdes krav på säkerhet. Iovanslående lagtext talas om ytterligare säkerhet varför föreskrifterna intetorde vara tillämpliga i de fall säkerhet inte tidigare krävts. Eftersom detäven i dessa fall är angeläget atl tillräcklig säkerhet finns föreslårlänsstyrelsen atl lagen ändras så alt säkerhet kan krävas in även i sådanafall. Länsstyrelseni : En annan fråga med anknytning till läkllill-stånden somdiskuterats i gäller i vad mån ställda säkerheter kan användasäven för återställning av fabriksområden innefattande be-tongfundamenl,byggnader m. m. Dessa lämningar hänför sig inte tilltäktverksamheten utan till den verksamhet i form av krossverk, asfaltverk,lerugnar och liknande, som bedrivits i anslutning till täktverksamheten. Någramöjligheter att föreskriva säkerheter i samband med prövning enligtmiljöskyddslagen finns inte. När efterbehandling av täktområde utförts ochgodkänts upphör beslutet att gälla och säkerheten betalas åter. Fall harinträffat då vattenerosion eller annan ofömtsedd påverkan skett i takterna utanalt någon ansvarig funnits. föreslår att det för varje länavsätts en fond att användas när nämnda fall inträffar. 1981/82:220 91 6 Tillsyn över takter m. m. Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker ellerlämnar utan erinran naturvårdskommilténs förslag alt förbättra täkttillsynengenom atl ålägga kommunerna ett ansvar för denna tillsyn. Flera remissinstanserkritiserar dock kommitténs uppfattning att en i författning reglerad uppdelningav tillsynsansvaret mellan länsstyrelse och kommun inte bör införas utan att debör ha möjlighet att i det enskilda fallet finna den lämpligaste formen församarbete. : Nalurvårdskommitlén konstaterar att den löpande tillsynen av takternainte fungerar. anser dock atl man följer gällande föreskrifter.Erfarenheten frän vägförvaltningarna pekar i stället på svårigheter förkommunernas tillsynsmän att bedöma vad i åtgärdsväg som är skäligt. Skillnadeni bedömningar mellan olika kommuner är också vanligt förekommande. Tillsyn av takter bör skötas av utbildad personalmed kunskap om föreskrifternas tillämpning. ställer sig tveksamt lillförslaget att tillsynsansvaret läggs på kommunerna och anser att ansvaret äveni fortsättningen bör åvila länsstyrelserna. Riksrevisionsverket:Kommittén föreslår all kommunernas tillsynsansvar görs obligatoriskt. RRVkonstaterar i detta sammanhang atl berörda tillsynsmyndigheter på lokal,regional och central nivå har alt bedriva tillsyn eller tillsynsliknandeaktiviteter enligt flera olika författningar. Detta gäller fömtomnaturvårdslagen bl. a. enligt miljöskyddslagen, lagen om hälso-och miljöfarligavaror samt hälsovårdsstadgan. RRV anser det väsenfligt att en samordnadplanering och prioritering av lillsynsakUviteterna enligt dessa författningarkommer till stånd. En sådan samordning lorde behöva stödjas genom råd ochanvisningar av de centrala tillsynsmyndigheterna. Eftersom antalettäklanläggningar är stort, kan det enligt RRVs mening vara mindre relevant attuppställa mäl av typen "varje anläggning skall besökas ".Snarare lorde tillsynsaktivitelerna få inriktas mot de mest angelägnatäkltyperna. Detta är enligt RRV:s uppfattning en typ av prioriteringar som kanbli aktuell. Riksantikvarieämbetet:Förslaget om att kommunerna får ell tillsynsansvar för pågående takter för atlkontrollera atl gällande föreskrifter följs har intresse även förkulturminnesvården. Till grustäktstillslånden fogas i allmänhet en hänvisningtill 8 § andra stycket i fornminneslagen, som talar om att arbete skallavbrytas om en tidigare ej känd fornlämning anträffas. synpunkt skulle det vara önskvärt att den kommunalatillsynsmannen även i någon mån kunde tillse att fornlämningar ej borttagesulan undersökning. Ansvaret för tillsynen av fornlämningarna skulle dock äveni fortsättningen helt vila på . Ämbetet önskar deltaga iutformningen av eventuella arbetsföreskrifter för den kommunala täkUillsyneneller i utbildning för detta ändamål. : Verket delar utredningens uppfattning atl den kommunalatillsynen f. n. främst bör inriktas på tillsyn av pågående takter. Det böremellertid stå länsstyrelserna fritt atl med kommunerna träffa 1981/82:220 92 överenskommelseromett vidare samarbete. Bland de löpande tillsynsupp-giflerna vill verket peka pådet mycket uttalade behovet av att en kontroll sker av atl föreskrifter omutmärkning av täktgränser och markeringar av fixpunkter följs. Efterlevnaden avdessa föreskrifter, som regelmässigt tas med i tillståndsbeslut, är så dålig imånga län all det finns skäl för berörda länsstyrelser alt överväga om intenågon form av intyg om godkänd utmärkning skall krävas. För den som skallutföra tillsynen är markerade gränser som regel ett nödvändigt hjälpmedel. Somföljd av det föreslagna större kommunala ansvaret bör därför gälla atl vidulmärkningen särskild hänsyn skall tas till kommunens önskemål och atl dentjänsteman som av kommunen utsetts att ha uppsyn över täktverksamheten skallkunna utfärda intyg om godkänd utmärkning. Markering av täktgränser och dyliktbör ske efter alt tillstånd meddelats. Som huvudregel börgälla att driften inte får påböijas förrän utmärkning skett. I samband med kontrollav ulmärkningen bör även tillfället utnyttjas till alt tillsammans medtillståndshavaren och om denne inte själv skall bedriva takten, äventillsammans med den som skall utföra brytningen, gå igenom villkor ochföreskrifter i Ullståndet. Del bör även kunna anförtros åt kommunalUll-synspersonal alt i samband med ulmärkningen detaljjustera de täktgränser,som anges i kartor till beslutet, om särskilda skäl kan ge anledning härtill.Genom den tillsyn som här tagils upp kan kontrolleras att tillståndetsföreskrifter följs så atl skadan på naturmiljön blir så liten som möjligt. Förde flesta takter är denna tillsyn tillräcklig. För vissa takter, främsi täklunder gmndvatlenytan och torvtäkl som medför förändringar av hydrologin kanutöver denna tillsyn krävas att någon form av kontroll av dessa förändringarutförs. Även om tillstånd givits på gmndval av noggrant utfördafömndersökningar kan behov uppstå av att under driften kontrollera eventuellaförändringar av vattenbeskaffenhet, grundvattennivåer, lim-niska ochmikrobiologiska förhållanden. Befogenheten för att med stöd av nugällande bestämmelser i naturvårdslagen föreskriva sådant kontrollprogram äroklar. Verket finner det därför angeläget att få klarlagt humvida det förslagtill förtydligande som föreslås i 18 § och som säger alt även "andraföreskrifter som behövs från nalurvårdssynpunkl" får meddelas skall ansesinnefatta en sådan befogenhet. : Goda skäl synes ha anförts för att dela tillsynsansvaret mellan länsstyrelserna och kommunerna. Länsstyrelseni : Enligt förslaget skall det kommunala tillsynsorganet liksomockså kunna meddela föreläggande för att åstadkomma rättelse.Länsstyrelsen ifrågasätter lämpligheten av att ha två organ med sammabefogenheter. Enligt mening bör denna befogenhet endasttillkomma som lillslåndsmyndighet. För att minska takternas totala omfattning och föratt underlätta tillsynsarbetet är det enligt mening önskvärtatt kortast möjliga brytningstider föreskrivs i tillstånden samt attrestriktivitet iakttas i fråga om förlängning av tillstånd. Länsstyrelseni : tillstyrker utredningens förslag omatt ett kommunah rillsynsansvar tillskapas jämte länsstyrelsenstillsynsansvar. Det är dock angeläget att kommunens tillsynsansvar ges en klaravgränsning och alt delta underställs ansvar för tillsynen. Förkommunens besiktningsverksamhet bör kunna utarbetas anvisningar som angerbesiktningens omfattning. 1981/82:220 93 Länsstyrelseni : Som kommittén själv anför ligger den tilltänktalillsynsadministrationen i linje med den allmänna strävan alt delegerabeslutsfunktioner från regionala lill kommunala myndigheter. Länsstyrelsendelar i princip denna uppfattning. I del aktuella fallet kan det dock få denföljden att som besvärsinslans - i fall ett kommunall beslut om rättelsevid vite utfärdats mot en företagare -kommer alt få pröva i vad mån kommunensbeslut står i överensstämmelse med de villkor och föreskrifter somlänsstyrelsen själv utfärdat. Det torde knappast vara invändningsfritl frånrättssäkerhetssynpunkt med en sådan ordning. Bestämmelserna bör därföromarbetas. Detta kan ske genom att tillskapa en annan besvärsordning,alternativt att överlåta hela tillslånds-och tillsynsverksamheten påkommunerna. Ett tredje alternativ är att låta från fall lill falldelegera tillsynsverksamheten till kommunerna men då inte ge kommunernamöjligheter att utfärda föreläggande för atl rätta till brister i verksamheten. Länsstyrelseni : När del gäller kommunernas utökade engagemang beträffandetäkltillsynen ställer sig däremot principiellt mera positiv. Det är emellertid ej ovanligt alt kommunen självkan vara en av de lokala exploatörerna av grusfyndigheter. Delta är i så fallen omständighet som talar mot all kommunerna skall överta tillsynen. annatskäl är alt tillsynen kan variera kraftigt från den ena kommunen till den andraberoende på olika ambitionsnivå, skilda värderingar etc. hosbesiktningsmännen. Enligt är det därför tveksamt attöverföra tillsynen i sin helhet till kommunen. Ett delat ansvar och en samverkan mellan stat ochkommun torde sannolikt vara en mera framkomlig väg när det gäller atl uppnå eneffektiv, rättvis och ej alltför kostnadskrävande tillsynsverksamhet. Länsstyrelseni län: Det är helt rikligt som kommittén påpekar atltäkltillsynen är eftersatt på grund av bristande resurser. Länsstyrelsentillstyrker därför att kommunema får ett ökat ansvar för täkttillsynen. Däremot anser att rätten atl utfärdavitesförelägganden bör kvarligga på den myndighet som meddelat tillståndet ochdäri angivna villkor. ser dock som positivt att kommunernagenom sin lokal kännedom snabbare kan uppmärksamma uppkomna oegentligheter. Kommunenstillsynsansvar bör omfatta möjligheten att muntligen eller via skrivelse påtalaöverträdelser och kräva rättelse hos den som begått den felaktiga handlingen.Om detta inte ger resultat bör ärendet överlämnas till som haratl eventuellt utfärda vitesföreläggande. Länsstyrelseni : Kommunerna har f.n. mycket skiftande möjligheter atl klaraytterligare tillsynsansvar. På grund av otillräckliga resurser har mångakommuner svårigheter alt klara lillsynsuppgifter som redan nu enligt lag ålagtsdem. Ett obligatoriskt ansvar med det innehåll som utredningen föreslår skulleytterligare förvärra delta förhållande. Kommittén anför alt tillsynen till skillnad frånbesiktning av efterbe-handlade takter kan utföras av personal ulan viss bestämdutbildning. håller inte med om detla. I många fall krävs vidtillsynsarbetet ställningstaganden beträffande frågor om jämkning avföreskrifterna. 1981/82:220 94 utfördasuccessiva återställningsarbeten m. m. Bedömningar av främst geologisk,hydrologisk och botanisk art är således vanligt förekommande. Enligt uppfattning är det väsentligtalt tillsynsärendena i största möjliga utsträckning ges en samstämmig prövningoch bedömning. Kommitténs förslag innebär stor risk atl riilsynen kommer attbedrivas i former som skiljer sig inte endast från län till län utan också frånkommun till kommun. Ett kommunalt tillsynsansvar kommer att innebäraett stort engagemang och merarbete även från sida. Länsstyrelsenskall enligt förslaget bära det övergripande ansvaret för att tillsynenfungerar. Vidare fömtsättes att samarbete och i vissa fall samråd sker medlänsstyrelsen. anser att en enhetlig och effektivtillsyn bättre tillgodoses genom en förstärkning av resurser.Med personella resurser motsvarande 1,5 helårstjänster torde länsstyrelsenkunna genomföra täktprövningen och tillsynsarbetet på ett tillfredsställandesätt. Den av kommittén föreslagna täklavgiften synes väl täcka dessakostnader. Från samhällsekonomisk synpunkt måste det vara mindre kostsamt meddenna förstärkning på regional nivå. avstyrker kommitténs förslag om ettobligatoriskt kommunall ansvar för tillsynen. Däremot bör länsstyrelse ochkommun i samförstånd söka finna lämpliga former för vissa tillsynsuppgifter.Ett sådant system på frivillig basis kan förslagsvis innebära alt kommunengenom besiktningsrapporter fortlöpande upplyser om förhållandenai takterna. Länsstyrelseni : föreslår således att ansvaret förtäkttillsynen regleras i naturvårdslagen enligt del system som tillämpasinom länet. Om både länsstyrelser och kommuner skall ha rätt att meddelaföreläggande kräver detla dels ett nära samarbete mellan länsstyrelse ochkommun, innan ett sådant beslut fattas, dels ett ökat informationsutbyte mellanlänsstyrelsen och länels 20 kommuner för alt skapa fömtsättningar för enlikartad tillämpning av föreskrifter och lagar. Förslaget kommer enligtlänsstyrelsens mening alt medföra en ökad byråkratisering. Antalet beslut omföreläggande understiger f. n. Med en ökad och bättre tillsyn börantalet föreläggande inte öka väsentligt. Förslagets ölägenheteröversUger dess förtjänster. avstyrker därför betänkandetsförslag i den del som avser rätt för kommun all meddela beslut om föreläggande. Länsstyrelseni : Kommittén föreslår atl kommunerna får ett tillsynsansvar ifråga om takter samt att kommunerna själva får bestämma hur tillsynsfrågornaska handläggas. Här måste det dock ankomma pä resp. länsstyrelse att i samrådmed den kommunala nämnd eller person som ska ha hand om täkttillsynen, klara utom även slutbesiktningen av en täkl skall ulföras av kommunen. Om del finnserforderiig kompelens i kommunen bör denna besiktning kunna utföras av denkommunala lill-synspersonen. har ändå möjlighet att om det bedömsnödvändigt göra en slutbesiktning innan säkerheten återsändes. Med tanke på den arbetsbelastning som kommunerna imånga fall har kan personalfrågan för tillsynsverksamheten skapa problem. Redani dag finns det uppgifter som ålagts kommunerna vilka de inte anser sig"orka med". 1981/82:220 95 Länsstyrelseni län: Den föreslagna ändringen i 39 § NVL som ger såväl kommunen somlänsstyrelsen möjlighet att meddela föreläggande är enligt länsstyrelsensuppfattning inte bra. Förslaget innebär en splittring av tillsynsansvaret ochförefaller därigenom inte vara Ullfredsställande vare sig för exploaterings-eller lillsynssidan. Enligt uppfattning vore det bättre om detsyslem med tillsynsmän som finns inom vissa kommuner utvecklades.Tillsynsmännen skulle fortlöpande kunna besiktiga takterna och hållalänsstyrelsen informerad om utvecklingen. Detla är viktigt bl. a. mot bakgmndav att skall behålla ansvaret-för den sluUiga besiktningen ochgodkännandet av efterbehandlingen. Länsstyrelseni : Kommunerna tilldelas successivt allt mer omfattandeuppgifter inom miljö- och naturvård. Analogt härmed är det rimligt attkommunerna också formellt tilldelas funktioner inom grustäkls-verksamheten. Förde kommunala tjänstemän som enligt förslaget skall utöva den löpande kontrollenkan det synas otillfredsställande att den slutliga besiktningen ändåhuvudsakligen fömtsätts ulföras av särskilt som erfarenheternaav den kontroll som kommunerna utövat av takterna i länet är goda. Enligt mening bör ocksåslutbesiktning kunna utföras av kommunen i större utsträckning än vad förslagetsynes innebära. Elt samarbete för fördelning mellan kommunen och länsstyrelsenav dessa uppgifter bör kunna utvecklas. Som framkommit fungerar ett sådantsamarbete redan inom detta län. Någon ändring av lagförslaget krävs inte fördenna ordning. Länsstyrelseni län: Enligt förslaget till ändring i 39 § naturvårdslagen geskommunal nämnd med ansvar för täkttillsynen rätt alt meddela föreläggande omrättelse. Innan sådant föreläggande meddelas förutsätts enligt utredningen altkommunerna samråder med . Enligt 40 § naturvårdslagen förs talanmot myndighels beslut enligt naturvårdslagen hos genombesvär. I ärende där nämnd beslutat om föreläggande synes del enligtlänsstyrelsens uppfattning inte vara lämpligt att ärbesvärsmyndighet och har samrådsfunktion med den beslutande myndigheten. Medhänsyn lill de samråd som naturligt bör förekomma mellan kommunen ochlänsstyrelsen i läktfrågor bör föreläggande om rättelse enligt 39 §naturvårdslagen beslutas av efter förslag från kommunen. avstyrker att kommunerna skall utöva kontrolli valfri omfattning av täktverksamhet mot löpande räkning till täktinnehavarenför kontrollverksamheten. Tillståndsgivning, löpande tillsyn samt besiktningefter avslutad läkt och återställning bör handhas av samma myndighet, i det härfallet . Ekerökommun: I betänkandet föreslås ett utökat kommunalt ansvar för löpande tillsynoch kontroll av efterlevnaden av täktbeslut. Kommunen tillstyrker dettaförslag. Härigenom bör tillsynen kunna förbättras. Del bör dock påpekas, somangivils i det föregående, att det behövs bättre planer för att tillsynen skabli effektiv. Mänga av de nu gällande täklplanerna är utförda på ettsynnerligen schematiskt och enkelt sätt. I de flesta fall saknas elappindelningav återslällningsarbelet, föreskrifter om återställningens utförande, tidplano.d. För alt en meningsfull kontroll och tillsyn Prop.1981/82:220 96 skall kunna ske erfordras genomarbetade täktplaner avvilka framgår brytningsriktningar, skyddszoner, elappindelning avåterställningsarbetena sektioner av blivande slänllutningar, föreskrifter omplantering, grässådd, placering av bullrande kross och sorterverk m. m. I vissa fall uppkommer ävensvårigheter då tillståndshavaren och grusexploatören ej är samma person. bör även ifortsättningen ha de övergripande ansvaret för att täkltillsynen fungerar. Kommunen anser dock altbefogenheten att besluta om föreläggande och vite endast bör tillkommalänsstyrelsen då de har det övergripande ansvaret för täkttillsynen samltillgång till erforderiig expertis. kommun: Mot detta förslag vill vi anföra: Luleåkommun har inte personal som kan ta på sig dessa nya arbetsuppgifter. Ennyrekrytering blir ovillkorligen nödvändig, om takterna skall besiktigasseriöst enligt utredningens förslag. Vi föreslår, att tillsynen läggshos en huvudman, kommun eller länssty relse. kommun: Kommunens ansvar för tillsynen avtäktverksamheten bör därför även omfatta efterbehandlingsarbetena.