prop · G5031 · 1981-12-31 00:00:00 — Länsåklagareni anser all man i reformarbetet inte gått tillräckligl långtoch därvid inle nog beaktat den alltmer stigande användning avvapen vid brott. Det måste anses vara ett väsentligi intresse all i görligastemån begränsa antalet vapen, som finns ute i vårt samhälle. Enligtlänsåklagarens uppfattning bör man speciellt rikta in sig på de vapen, som intekommer lill användning i någon siörre utsträckning. I första hand anserlänsåklagaren därför motiverat med en ändring av 9§ VL. Den nuvarandebestämmelsen, alt man vid vissa bene-fica fång får förvärva jaktvapen utan alt behovskravelär uppfylll, bör slopas. Del kan i dagens läge inle anses motiverat, attjaktvapnen skall ha 1981/82:1 116 Har etl vapen särskilt affektionsvärde kan man ändock fåtillstånd till förvärv utan all behovskravet uppfylls. En väsentlig omständighet,som man bör peka på i della sammanhang, är del förhållandel, att enligttillgänglig statistik av totalt tillgripna 2583 vapen mer änhälften () var jaklvapen. Del lorde enligl länsåklagaren inte varaorimligt hävda, atl den som förvärvat etl vapen utan särskill affektionsvärdeeller inte har behov väl kan länkas sakna lillräcklig motivation för alt ordnaförvaringen av vapnel på ell tillfredsställande sätl. 3.14Åldersgräns för äldre vapen Förslageli promemorian all inle göra någon ändring i den nuvarande åldersgränsen för tillslåndsfriaäldre vapen f.n. (1860) har kritiserats av flera remissinstanser. Statenskriminaltekniska laboratorium framhåller atl del från skilda håll har anförtskritik mol valel av och laboratoriet anser alt kritiken inte äroberättigad. Sedan årtalsgränsen infördes har laboratoriet utfört åldersbeslämningav ell flertal skjulvapen. Del har härvid inte sällan visal sig vara omöjligl atlmed säkerhel faslslälla om ell vapen tillverkats före eller efter år 1860.Laboratoriet delar i denna fråga uppfallning alt del f.n. inlefinns någol hell invändningsfrilt alternativ till den nu gällande lidsgränsen.En förändrad gränsdragning skulle emellertid enligl laboraloriels åsikt geupphov till en klar förbättring i detta hänseende. Med hänsyn lill de skäl, somlåg lill grund för införandet av , anser laboratoriet, att samtligaskjutvapen avsedda för gastäla enhetspalroner skall omfattas av vapenlagensbestämmelser oavsett tillverkningsår. För de skjulvapen, som inle är avseddaför gastäla enhetspatroner, dvs. främsi framladdningsvapen, ser laboralorielhelst att årtalsgränsen framflyttas och detta av Ivå skäl. Viddenna lid ansågs framladdningsvapnen vara föråldrade och tillverkningen avsådana vapen var inle längre så omfallande. Dessuiom är det i allmänhetlättare all åldersbeslämma skjutvapen från denna lid, bl.a. beroende på mertillförlitliga uppgifter i vapenlilleraluren. Laboraloriel föreslår därför,att ordalydelsen i 2§ 1 VL ändras till "skjutvapen, som har tillverkatsföre med undantag för vapen avsell för gasläta enhelspatroner". Armémuseumanför all bl.a. lokala polismyndigheter ålerkommande riklar frågor till museetom vissa vapens ålder, beroende på all vapen, tillverkade , ärundantagna från lagens beslämmelser (2§). Vapnens farlighet sammanhänger dockmer med deras konstruktion än med tillverkningsåret, varför man bör ändra 2§ 1till all, i stället för vapen tillverkade , undanla mynningsladdareoch besläktade vapen (kammarladdningsvapen), som inte kan laddas med enhelspalron,saml vapen konslmerade för enhetspatron, lill vilka brukbar ammunition inle kananskaffas. Denna skenbart krångligare formulering skulle bespara Prop,1981/82:1 117 lokala myndigheter en från säkerhelssynpunkl egentligenonödig, och ibland omöjlig, exakt tidsbestämning av många vapen. Armémuseumdelar alltså inte departementspromemorians uppfattning, att tidsgränsen börbehållas. Den striktaårlalsgränsen 1860 som gmnd för krav på licens leder enligl Svenskavapenhistoriska sällskapet till orättvisa och orimliga konsekvenser. En ochsamma vapenlyp som lillverkals l.ex. skall enligl lagenbehandlas olika om lillverkningsår kan fasisiällas. Del senare är för övrigllångt ifrån alllid fallel och då är frågan öppen för en godtycklig bedömning.Det synes sällskapel närmasl som en självklarhet all utgångs-punklen måste varavapnets farlighet och inte ett mer eller mindre slumpvis valt årtal.Sällskapet vill därför föreslå atl i slället för lidsgräns följande skallgälla: Från licenstvång undantas mynningsladdare och besläktade vapen (kammarladdningsvapen),som inle kan laddas med enhelspalron samt vapen konslmerade för enhelspalronmen lill vilka bmkbara palroner inte kan anskaffas (VL 2§ mom. 1). Frågan omvapenrepliker redovisas summariskt. Det syns närmast vara repliker av modernavapen som därvid åsyftas. I detta sammanhang har begreppel replik använls ibetydelsen kopia. Sällskapet vill emellertid framhålla den slora och växandemarknaden av repliker av äldre vapen. Repliker i slället för originalvapen är molbakgmnd av prisutvecklingen på vapenområdel i högsta grad en fråga om seriösasamlarobjekt för enskilda samlare. 1 belysning härav blir lidsgränsen 1860 änmer absurd. originalvapen från 1600-lalel behöver inle licens. Del ärdäremot nödvändigt för en 1980 tillverkad exakl replik av della vapen. Eftersomrepliker naluriiglvis kan bedömas frän olika synvinklar från seriös samlarsynpunkllill leksaksmarknaden understryker detta enligt sällskapels uppfallning delangelägna all funktionen och ej ell visst årtal skall vara avgörande för kravelpå licens. påpekar all somgräns för tillståndsgivningen, kritiserades redan då den infördes . Detär svårt att bestämma om ell vapen är tillverkat eller 1860 om vapnelsaknar inskription om lillverkningsår. Del är enligl föreningen stötande förförnuft och allmän rättsuppfattning om två vapens farlighet skall bedömas eflervilkel år de är tillverkade om de i övrigl är identiskt lika. Liknandesynpunkter förs fram av . föreslår alt alla mynningsladdadevapen saml vapen för ländnåls- och sliftanländning skall vara licensfria. Däremot bör användandet av sådana vapenvara licensbelagt. Ett äldre vapen, som avses all användas för annat änsamling, blir härigenom licensbelagt pä samma sätt som etl modernl vapen. Förul-sältningarnaför lillståndsgivning för skylte skulle vara att sökanden styrker atl vapnet ärsäkert ur teknisk synpunkt och all han kan hanlera vapnet. 1981/82:1 118 3.15Straffbestämmelsen i 37 §VL Länsåklagareni instämmer i promemorians förslag såvill avser bortlagandeav graderingen av det subjektiva rekvisitet vid olaga innehav i 37 §. Detillämpningsproblem som de nuvarande reglerna om uppsåt - oaklsamhel inneburilkan sannolikl lill slor del också tillskrivas den oklara definitionen avskjulvapen i I § VL. påpekar hovrättsdom som har åberopats i promemorian inle var enhällig. Domen hardikterats av ell hovrättsråd och två nämndemän. Domen har inle överklagats ochinte heller, såvitt bekant, blivit refererad. Majoriteten ansåg i del akluellafallet att underlåtenhet att förvissa sig om huruvida innehav av ett vapenkunde kräva lillslånd innefattade sådan oaktsamhet som avses i 37 § andra slyckelvapenlagen. En dylik rättstillämpning överensstämmer inte - såsom också antydsi departementspromemorian - med gällande tolkning av begreppet rällsvillfardse.Rältsfallel bör därför inle läggas lill grund för lagändring. Fall av oaklsamlvapeninnehav är av nalurliga skäl sällsynta och endasi elt ringa antal lordeleda till ålal. Därför finnes i och för sig ingen erinran mol all oaktsamlinnehav av vapen göres slraffritl. Redigeringen av lagrummet har emellertidblivit vilseledande och kan med den föreslagna utformningen tolkas såsom alt slriklansvar införs för olaga vapeninnehav. Om del är önskvärt alt avskaffastraffansvaret för oaktsaml vapeninnehav, bör ordel "uppsålligen" slåkvar i första styckets ingress, lagas bort i den föreslagna andra punkten,medan del i andra slyckel eller i ell särskilt stycke kan stadgas ansvar för oaktsamöverlåtelse eller upplålelse av skjulvapen. Hovrätten avstyrker emellertidlagändring, enär gällande bestämmelser hittintills inle vållat problem av sådanart som motiverar någon ändring. 3.16Överprövning av länsstyrelses beslut i återkallelsefrågor Förslagetatl inle tillåta lalan mol länsstyrelses beslui i en ålerkalldse-fråga har fåttell blandat mollagande. Skytteförbundensöverslyrelse har inte något att erinra mol den föreslagna begränsningen av möjlighelenföra talan mot länsstyrelses beslut. JKställer sig tveksam lill förslaget atl hell avskaffa rätten all överklagalänsstyrelsens beslut. JK kan emellertid hålla med om alt rådande skillnadmellan behandlingen av ålerkallelseärenden och tillståndsärenden förefallerobefogad. Med viss tvekan kan JK därför anslula sig till förslagel i denna del. Återkallandeav innehavslillslånd för skjulvapen medför enligl yägflr«ai riksförbund alltid indirekt besiktningsmbbning. Del är ur rällsprincipidlsynpunkt avsevärd skillnad mellan att vägras rätt atl förvärva egendom - ochall tvångsvis frånhändas egendom som redan besiltes med full äganderätt. Dåfråga är om ålgärd som medför rubbning 1981/82:1 119 avägande- och besitlningsrätl, måsle särskill höga krav ställas på rällslill-lämpningen.Hittillsvarande räll till överprövning av länsstyrelses beslut enligt 18, 29,30 och 31 §§ VL, bör enligt förbundel beslå oförändrad. Beslutom ålerkalldse av vapenlicens kan, menar , vara av betydande viktför den enskilde. I promemorian anges också all fullföljd av sådana ärendentill regeringen ökat krafligl . Vid sådanl förhållande finnerhovrätten ett avskärande av fullföljdsrälten vara synnerligenotillfredsställande. Hovrätten förordar i slället den alternativa möjlighetenatt låla ärendena fullföljas i kammarrätt. Kammarrätteni vill först erinra om all del både i 1927 och 1934 årsvapenkungörelser stadgades alt talan ej fick föras mol länsstyrelses beslut iärende som avsågs i kungörel-sen. hemställde emellertid i skrivelse (rskr1938:326) om sådan ändring i vapenkungörelsen, att länsstyrelses beslut omförvärv och innehav av vapen skulle kunna överklagas. 1949:95 medförslag lill vapenförordning uttalade departementschefen bl. a. att enenhetlig prövning av ansökningar om vapenlicens lorde på elt mera verksamt ochsmidigt sätl kunna tillgodoses genom uifardande av direktiv och anvisningarrörande beslämmelsernas lillämpning. Däremol ansåg departementschefen atlklagan borde få föras över beslut varigenom lillslånd att innehavapen hade återkallats eller förbud mot fortsatt innehav av vapen meddelals.Som motivering angavs att fråga om förlust av rättighet kunde innebäraekonomiska konsekvenser för vederbörande. Möjlighel alt få saken omprövadborde därför få stå öppen. I departementspromemorian kritiseras den ordning somgäller . Kammarrätten medger all det naturligtvis är riktigt atl bedömningenskall ske efler samma kriterier både i lillslåndsärendena, som inle fåröverklagas, och i återkalldseärendena, där besvärsrätl föreligger. Undersenare tid har det emellertid slällls krav på ökad rättssäkerhet för denenskilde i förvaltningsärenden. Detta krav har bl.a. tillgodosetts genomförvaltningsdomstolsreformen 1972, Del är vidare endast i speciella undanlagsfall,som besvärsrätt inte föreligger över beslut på länsstyrdsenivå. Kammarrättenanser därför alt del skulle vara betänkligt om besvärsrätlen begränsas genom atlen återgång sker till den ordning som gällde tidigare och som då kritiserades.Som framhölls vid riksdagsbehandlingen finns det också fog för olikhetennär del gäller möjligheterna att anföra besvär. Återkalldseärendena måstesålunda för den enskilde ha större betydelse än lillslåndsärendena. Den somännu inle har fåll tillstånd all inneha vapen har inte haft grundad anledningalt vidta slutliga dispositioner. Den som har fåll rätt att inneha vapen har däremolkanske inköpt vapen och ordnat så att han har tillgång till jaktmarker etc. En ålerkalldseav tillstånd kan i så fall medföra belydande konsekvenser för honom. Del synesdärför vara skäligt atl besvär även i fortsättningen kan anföras överlänsstyrelses beslut av aktuell art. Önskemålet atl antalet besvärsärenden hosregeringen skall nedbringas bör naturligtvis i möjlig mån beaktas. Prop.1981/82:1 120 Förslagom att besvärsprövningen när det gäller överklagbara beslut ide ifrågavarande ärendena skall övertas av förvaltningsdomstol har framställtsdels i betänkandet (SOU 1959:4) Kompelensfördelningen av administrativabesvärsmål mellan Kungl. Maj:l i slalsrådel och regeringsrätten, dels ibelänkandet (SOU 1966:70) Förvallningsrältskip-ning. Härvid åberopades atlfrågorna rörde enskilds rätt, 1 prop. 1971:30 Förvaltningsrätlsreform fastslogsemellertid att ärendena måste avgöras under hänsynstagande huvudsakligen tillordnings- och säkerhetssynpunkter. Prövningen borde därför ske i statsrådet.Kammarrätten kan visserligen inle ansluta sig till vad som sägs i departemenlspromemorianom atl ärendena saknar direki anknylning till kammarrätternas verksamhet iövrigt. Kammarrätt handlägger nämligen mål om enskilda människors fömlsältningaralt få ansvar i olika sammanhang. Som exempel kan nämnas frågor som rörkörkort, kriminalvård och ålerkalldser av läkarlegiti-malion. I och för sigskulle alltså besvärsärenden i vapenfrågor väl kunna prövas av kammartäll. Denallmänna utvecklingen efler får emellertid anses vara sådan atl delnumera i ännu högre grad än lidigare bör läggas vikl vid ordnings- ochsäkerhetssynpunkter när de aktuella ärendena prövas. Kammarrätten anserdärför, i likhet med vad som anförs i departementspromemorian, att ärendenainte bör tillföras förvahnings-domstol. Det synes i stället ligga etl visstvärde i att regeringen genom handläggningen av dessa ärenden får en inblick ihur lagstiftningen fungerar i praktiken. Så länge som antalet besvärsärendenendast uppgår lill elt 40-tal synes det inte heller finnas tillräckliganledning att ändra besvärsreglerna i syfle atl minska arbetsbelastningen iregeringskansliet. Av skäl som har anförts i det föregående förordarkammarrätten att den nuvarande ordningen får bestå tills vidare. Kammarrätteni , som är införstådd med angelägenhelen att inskränka regeringensbefallning med besvärsärenden av begränsad betydelse, anlägger följandesynpunkter på frågan om möjligheten alt anföra besvär. Självfalletsker lämplighetsprövningen i båda ärendegrupperna i mycket enligt sammakriterier. Detta förhållande gör det onekligen lämpligt atl båda ärendegmppernai de lägre beslutsinstanserna handläggs av samma myndigheter, vilkel även ärfallet. Däremot synes förhållandel i och för sig inte behöva medföra att beslutsprocessenskall avslutas i samma instans. som de båda gmpperna av ärendeninnehåller flera likartade moment föreler de även inbördes olikheter. Därvid ärfrämsi av betydelse att en återkallelse av ett en gång meddelat och därefter utnyUjattillstånd för den enskilde ofta kan vara förenad med ekonomiska konsekvenser iform av investeringsförluster av skilda slag medan så mera sällan lorde varafallet vid avslag på en ansökan om tillstånd (se prop. 1971:30 s. 90 m och prop.1949:95 s. 83 och 86). Härav följer att rättssäkerhetssynpunkter har betydligtstörre tyngd i ärenden om återkallelse än i ärenden om tillstånd. Såvittkammarrätten kan finna har i departementspromemorian ej anförts tillräckligtbärande skäl att i ärenden rörande ålerkalldse begränsa Prop.1981/82:1 121 prövningenlill två inslanser. Förslagel skulle innebära alt ett på lokall plan fatlalbeslut om återkallelse av elt gynnande beslut av ekonomisk betydelse förenskild inle skulle kunna överklagas. Kammarrätten vill understryka att detborde böra krävas skäl av påtaglig bärkraft för alt införa en så ovanligordning. Om man således i ärenden rörande återkallelse vill tänka sig eninstans över länsstyrelserna står valel uppenbarligen mellan atl överlämnaprövningen lill kammarrällerna och alt låla prövningen alhjäml åliggaregeringen. 1 vad avser det förra alternalivel har i departemenlspromemorianframförts invändningen atl kammarrätterna därmed skulle tillföras en helt nymålgrupp ulan direkt anknytning lill dessa domstolars verksamhet i övrigt. Vadsålunda anförts är ej riktigt. Kammarrätterna handlägger nämligen elt belydandeanlal mål, i vilka fråga är om enskilds lämplighet för viss verksamhel ellerför vissl samhällsförtroende. Såsom exempel på sädana mål kan här nämnas mål ominnehav eller förvärv av körkort, om legitimation (läkare, annansjukvårdspersonal och veterinärer), om innehav av flygcerlifikat, ombehörighet all ulöva befäl på fartyg saml om permissioner m. m. enligt lagen omkriminalvård i anställ. Den i departemenlspromemorian framförda invändningenfår därför anses mindre befogad. Emellertidfinns även betänkligheter av annal slag. Såsom i deparlemenlspromemorian ikorthet har berörts har vid kompetensfördelningen mellan Kungl. Maj:l istatsrådet (numera regeringen) och förvaltningsdomstolarna ärenden som rörallmän ordning och säkerhel anselts ankomma på samhällels administrativa organ.Om kompetensfördelningen framhöll dåvarande deparlemenlschefen i prop. 88 som sin principiella ståndpunkt att besvärsärenden, som huvudsakligen innefallarrälisfrågor, skall handläggas av förvallningsdomslol, medan besvärsärenden, ivilka ändamålsenlighels- och lämplighelsfrågor dominerar, skall avgöras av regeringen.Han anförde vidare all del ibland inle finns någon klar skiljelinje mellanrättsfrågor och lämplighelsfrågor saml underströk all även frågor med belydandeinslag av rällsliltämpning ur samhällssynpunkl måsle förbehållas regeringsmakten,såsom då hänsynstagande krävs till försvars-, ordnings-, säkerhets-,allmänekonomiska eller andra stalsnyllosyn-punkter. ifrågavarande ålerkallelseärendeninnefattar visserligen en lämplighetsbedömning men innehåller även etlpåtagligt moment av rättsprövning, eftersom återkallelse kan ske endast omvissa krilerier är uppfyllda. Sä långl skulle målen kunna avgöras lika väl avkammarrätterna som av regeringen. Fråga uppkommer då om etl erforderligthänsynstagande till ordnings- och säkerhetssynpunkter nödvändiggör all målen alUjämnlavgöres av regeringen. Så borde tveklöst bli fallet om för rikets allmänna säkerheleller för den allmänna ordningen betydelsefulla frågor skulle avgöras. Kammarrällenulgår emellertid ifrån all del i det helt övervägande antalet fall är fråga omsådana återkalldsegmnder som fysisk eller psykisk sjukdom - däri inbegripetalkoholism och läkemedelsmissbruk av skilda slag - saml broll motjaktlagstiftningen och brott innefattande hot eller våld. Fråga är således ejom rikets säkerhel utan om alt skydda enskilda personer eller atl förhindralagbrott. Säkerhels- och ordningssynpunkterna är vid sådant förhållande knappaslav det slag som nödvändiggör avgörande på regeringsnivå. Under fömtsättningalt man inle behöver befara alt bestämmelserna i en framlid skall få belyddseför den allmänna ordningen och säkerhelen inom riket, exempelvis vid uppsällandeav medborgargarden eller liknande organisalioner. finns anledning alt befriaregeringen från dess befattning med dessa ärenden, låt vara all ell bortfallav 35 1981/82:1 122 ä 40 ärenden knappasl kan ha någon mera pålagligbetydelse. Med hänsyn till all kammarrällerna redan handlägger mål av ur vissasynpunkter närliggande natur, möler knappasl hinder mol överflyttning av mållypenlill kammarrätterna. Om kammarrällerna skulle tillföras nu ifrågavarandemålgrupp skulle del med hänsyn lill del ringa antalet mål sanno-Hkl vara tillfördel atl i kungörelsen (1971:1200) om kammarrällernas domkretsar m. m.föreskriva atl samtliga mål skall handläggas av en av kammarrätterna.Kammarrätten avslyrker alt möjlighelen all överklaga länsstyrelses beslut i ålerkalldseärendeslopas men lillslyrker - under ovan angivna förutsättning - atl regeringen iinstansordningen ersätts av kammarrätt. Ur samtliga berörda parters synpunkt borde enligt Svenska svartkrutsskyttefederationenen central, för hela landet gemensam överklagsinslans vara bästa lösningen. Entänkbar lösning är en nämnd med representanter från både stal och skytleorganisationer.Eftersom enligt VK §57 har aU meddela föreskrifter om VK:s lillämpningsynes den mest rationella lösningen vara all denna nämnd knöls lill rikspolisslyrelsen. Liknande synpunkler anförs av SamlarförbundetNordstjärnan, och Svenska vapenstifldsen. 3.17 Startvapen m. m. I promemorian förordas all en inventering sker avmarknaden när del gäller start- och skrämskoUsvapen samt vapenrepliker. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen underslrykervikten av alt frågan finner sin snara lösning. Kriminaltekniskalaboratoriet delar uppfattningen all inle enbart en inventering av marknadenulan även en klassificering av vapnen bör ske. En sådan klassificering behövsäven för att skilja på lillslåndspliktig och lillslåndsfri revolvertrumma. Om slarlvapenändras så all projektiler kan skjulas ul ur dem, faller dessa ändrade vapenunder bestämmelserna i vapenlagen. I många fall har dock laboratoriet funnit,alt s.k. slarlvapen ändrats i uppenbar avsikt alt sedan kunna skjula någol slagav skarp ammunition, men atl ändringen av någon anledning inle lyckats helt.Vid prov med sådana vapen har del inle alllid varil möjligl alt skjula ulprojektiler. Enligt laboraloriels förmenande är del i sådana fall ofta en ren lillfällighel,all vapnel inte fungerar. Vid bedömning av sådana vapen ur tillslåndssynpunkthar laboratoriets uppfattning genomgående varil all vapnen faller under lagens beslämmelserom skjulvapen trots att projektiler inle kunnat skjutas ul ur dem dvs. rällenatt inneha vapnen som lillståndsfria slarlvapen har förverkats. Dellaställningslagande synes dock sakna reellt slöd i nu gällande vapenlag. Medhänsyn lill all många fall av denna karaktär behandlas åriigen är detangeläget, all denna oklarhet rällas till. Förslagsvis bör detta kunna ske itillämpningsföreskrifter lill vapenlagstiftningen. 1 samband därmed lorde ocksånärmare behöva preci- Prop.1981/82:1 123 serashur långt etl vapen detta gäller dock inte enbart startvapen - kan"slaktas", innan det upphör att vara vapen i vapenlagens mening. Närupphör t.ex. pipan till ett skjutvapen all vara en sådan pipa som nämns i 1 § bVL, om pipan kapas till mindre stycken? Enligl SamlarförbundetNordstjärnan finns del en egendomlig sammanblandning av repliker, startvapenoch skrämskottsvapen i olika förslag. Rephker har ingenting med start- och skrämskollsvapenall göra, utan är mer eller mindre exakta kopior av äldre vapen. Dessa vapen ärenligt förbundets mening inte av någol siörre intresse för en seriös samlare.Det finns emellertid personer, som uteslutande samlar på"jubileumsrepliker" och i t. ex. Deutsches Waffenjournal behandlas deseriöst. Dessutom används dessa vapen av sådana, som är intresserade av skjulningmed gamla vapen, men ej vill slita på dem eller riskera vapen- ochpersonskador. Naturligtvis skall de i lillståndsavseende jämställas med likafarliga äkta vapen. Startvapen, som kan ändras till skarpskjutning, blir juföremål för särskild inventering. Skrämskollsvapen, l.ex. av plast, är ju oftarena leksaker och del lorde bli myckel svårt atl dra en gräns för derasfarlighet. En sak är att sådana användas vid rån, där enligt pressen t.o.m. "pistollik-nandeföremål" duperat, men det har ibland räckt med en hand i fickan,föregivande en pislol där. Vad gör man åt del i vapenlagen? - När del säges attbehov av skrämskollsvapen ej föreligger, så förbises att ett sådant kananvändas som försvarsvapen (visseriigen blufO mol en brolls-ling, ehum del ärofarligt. Kanske mol knivbeväpnad i tunnelbanan! 1981/82:1 124 Bilaga 4 Det remitterade förslaget Lag om ändring i vapenlagen (1973:1176) Härigenom föreskrivs i fråga om vapenlagen (1973:1176) e/sa»l,2, 4-6, 8-10, 12, 13, 16, 22, 23, 26, 29, 32-35,38, 42, 48 och 49 §§ samt mbriken närmast före 26 § skall ha nedan angivnalydelse dels att mbriken närmasl före 24 § skall lyda"Ändring, reparation och skrotning av skjutvapen", dels att i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 25 a,28 a, 28 b och 38a§§, av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Med skjulvapen förslås i denna