prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — Föreden nya sekretesslagens ikraftträdande fick polisen och invandrarverket efterbegäran alltid tillgång till ifrågavarande uppgifter från socialtjänstmyndigheter.Kammarrätten i har i dom (Mål nr 1424-1981) prövatpolisstyrelsens i poUsdistrikt besvär över ett beslut av socialacentralnämnden i kommun att inte lämna ut begärda uppgifter ursocialregistret med anledning av en ansökan om svenskt medborgarskap.Kammarrätten fann att de begärda uppgifterna omfattades av sekretess enligt 7kap. 4 § sekretesslagen och att det inte fanns någon grund för poUsen att utfåbegärda uppgifter. Besvären lämnades därför utan bifall. Regeringsrätten har idom (1965-1981) inte gjort ändring i kammarrättens dom. Ipromemorian görs gäUande att erforderliga uppgifter kan inhämtas med denenskildes samtycke. I flertalet fall skulle det säkerligen i och för sig gå attfå ett samtycke. Det är emellertid verket bekant fall där polisen försökt fåsökandens samtycke till att erforderliga uppgifter inhämtas från andramyndigheter men sökanden vägrat lämna sitt samtycke. Nekas samtycke saknassåledes vissa av de uppgifter som enligt författning krävs för att ställningskall kunna tas till en ansökan om uppehållstillstånd eller naturaUsation. Härtillkommer att en utlänning som vill kvarstanna här i landet är skyldig att ansökaom uppehållstillstånd. Underlåtenhet att ansöka om sådant tillstånd ärstraffbart enligt 95 § utlänningslagen. Tillståndet är med andra Prop.1981/82:186 206 ord en förutsättning för att utlänningen skall få vistashär i landet. vill därför med bestämdhet göra gällande attpolisen och verket inte kan vara beroende av den enskildes samtycke i den härtypen av myndighetsutövningsärenden, där det klart utsågs i förarbeten och författningatt avgörandet skall grundas på bl. a. ifrågavarande uppgifter. Det kan ocksåupplysas om att antalet ärenden om uppehållstillstånd och naturaUsation ärmycket stort och att det därför medför praktiska olägenheter och myndigheternaalltid skall behöva vara beroende av den enskildes samtycke. Mot bakgrund av det anförda anser invandrarverket, att deti utlännings-och medborgarskapslagstiftningen bör föras in en bestämmelse, atten socialnämnd skall på begäran av invandrarverket eller en polismyndighetlämna dessa uppgifter om en utlänning uppburit socialhjälp och om dennespersonliga förhållanden i övrigt, om uppgifterna behövs i ett ärende omuppehållstillstånd eller i ett ärende om naturaUsation. kommun tillstyrker förslaget. Uppgiftsskyldighetenbör emeUertid utvidgas att även omfatta utlännings adress under hela den tid vederbörandesärende om uppehållstillstånd behandlas. I praktiken kan själva utredningen integenomföras utan att tillhandahåller adressuppgift. Numeraöverlämnar nämligen utlänningspolisen åt att anskaffa bostad åtsökanden. Arbetsgruppen vid juridiska fakultetsnämnden vid Uppsalauniversitet, LO, och ärkritiska till förslaget. Arbetsgruppen vid juridiska fakultetsnämnden vid Uppsalauniversitet framhåller att den omständigheten att det före sekretesslagensikraftträdande varit möjligt för polisen att få sådan uppgift inte motiveraratt redan nu göra en inskränkning i den nya socialsekretess som med avsiktstärkts i förhållande till tidigare gällande rätt. I motsats till promemoriananser arbetsgruppen att den föreslagna ordningen är svår att förena medprinciperna för . Även om förslaget endast rör en viss grupp är detägnat att försvåra tillskapandet av ett sådant förtroende för socialtjänstensoavhängighet i förhållande till myndigheter med andra samhällsuppgifter somvarit ett av de grundläggande motiven vid reformen av ochsocialsekretessen. De olägenheter i polisens arbete som sekretessreglerna isin nuvarande form innebär får inte överdrivas. Olägenheterna bör i vart fallinte anses som ett för högt pris för det förtroende hos berörda grupper avutlänningar som nuvarande bestämmelser möjliggör. Samma synpunkter framförs av . LO anser att frågor rörande invandrare och utvisning elleravvisning är så viktiga och av så stort intresse att de inte kan avgöras enbartmot bakgrund av det föreliggande materialet. Här måste göras bedömningar medutgångspunkt i målen för den svenska invandringspolitiken ochflyktingpolitiken. Förslaget bör därför inte i detta sammanhang föranleda någralagändringar. 1981/82:186 207 Samma synpunkter framförs av . Hovrättenför anmärker att promemorians trohet mot den principiella synenpå socialsekretessen som en förtroendefråga-utlämnande skall förutsätta ettverkligt eller presumerat samtycke av den enskilde (s. 49 x) - kan illustrerasmed resonemanget (s. 58) att en ordning som ger polisen rätt till uppgifter omen utlännings adress för verkställighet av beslut om avvisning eller utvisningknappast står i strid med principerna bakom . Hovrätten har svårtatt tänka sig att en utvisningshotad utlänning i regel kan förmodas samtyckatill att polisen får reda på hans adress för att kunna verkställa utvisningen.- Även i andra sammanhang visar det sig att promemorians författare, närbehovet av information kommer i konflikt med sekretessprinciperna inomsocialvården, finner en möjlighet att göra avsteg från sekretessen (seexempelvis s. 50 om tillämpning av 1 kap. 5 § sekretesslagen när en klient inomsocialvården säljer narkotika och s. 62 om "sociala nödsituationer"). 5.4 Sekretess till förmån för omyndiga Flera remissinstanser kommenterar resonemangen ipromemorian om sekretess tUl förmån för omyndiga. Slutsatserna i promemoriansynes i huvudsak godtas av remissinstanserna. påpekar att för styrelsens del mångaproblem varit koncentrerade tiU frågor, som gäller barn och ungdom t. ex, vidintressemotsättningar mellan barn och vårdnadshavare men också till spörsmålrörande personer med missbruksproblem. Styrelsen har i skrivelse den 22 juni1981 uppmärksammat på dessa frågor. Även vissabefattningshavare vid samt socialförvaltningen i ochHuddinge har i skrivelse till justitieministern utvecklatde av styrelsen påtalade missförhållandena. Tyvärr har departementet intenärmare i promemorian behandlat de problem som styrelsen berört i sinskrivelse. Beträffande 71 § SoL påpekar attanmälningsplikten inte förutsätter att det är klarlagt att socialnämndenbehöver ingripa (socialutskottets betänkande 1979/80:44 s. 113). Ävenuppgifter som är svårbedömbara eller obestyrkta skall alltså anmälas, om detyder på att ett barn kan vara i behov av stöd eller hjälp från socialnämndenssida, - I promemorian s. 62 sägs att "om man inom hälso- och sjukvårdenoch misstänker att ett barn far illa och anser det påkallat attandra myndigheter informeras härom, får man alltså i första hand försökainhämta erforderliga samtycken. Det är viktigt att man verkligen gör allaansträngningar för att få fram nödvändiga samtycken". - Socialstyrelsenfår för sin del invända mot att det här skulle krävas några samtycken. Hälso-och sjukvården är för sin del skyldiga att anmäla förhållandet till socialnämndenligt ovan nämnda bestämmelse utan "erforderliga samtycken". 1981/82:186 208 behöverheller inte ha några "samtycken" för att utreda ett eventuellt ärendetill skydd för barn. Vidare sägs i promemorian (s.63) i anslutning till det ovan gjorda citatet att "om det är omöjligt attfå erforderliga samtycken, får övervägas om uppgifterna ändå kan lämnas ut,exempelvis med stöd av 1 kap. 5 § SekrL eller 71 § SoL". Socialstyrelsenkan emellertid inte dela uppfattningen om att användandet av 1 kap. 5 §sekretesslagen skulle lösa de problem som berörs i anslutning till citatet. Detär nämligen här oftast frågan om att för socialförvaltningens del kunna hämtain uppgifter från en annan myndighet, varvid åberopad bestämmelse inte blirtillämplig. I detta sammanhang kansocialstyrelsen nämna att styrelsen skrivit tillriksdagens socialutskott i fråga om anmälningsskyldigheten ochuppgiftsskyldigheten enligt nämnda lagrum. Med anledning härav föreslårutskottet (socialutskottets betänkande 1981/82:22) att kompletterar71 § SoL med en regel om uppgiftsplikt tiU utredning av en underårigs behov avskydd. Härigenom kan en del av de spörsmål som berörs i den ovannämndaskrivelsen från bl. a. vissa befattningshavare vid bliinaktuella. Närdet gäller barns talerätt uttalas i prop. 1979/80:1 s. 409 att barns rätt tillsjälvständighet inte har beaktats i tillräcklig grad och att respektenför barns vilja inte sällan har blivit eftersatt. Frågan har utretts och utredsnärmare av utredningen om barnens rätt (Ju 1977:08). Mot bakgrunden av detta ärdet resonemang på s. 63 i promemorian om när barn själva får disponera översekretessen gentemot föräldrarna alltför kategoriskt och inte aUtid tillbarnets bästa. har också i skrivelse tagit uppdenna fråga. Styrelsen anser att än som angetts i promemoriankan barn ha nått en sådan mognad att de har möjligheter att själva avgöra om devill eller inte vill att en uppgift skall föras vidare. kommenterar 71 § SoL. Bestämmelsen harsärskild betydelse för uppgiftslämnande från hälso- och sjukvården tillsocialtjänsten. Anmälningsplikten förutsätter inte att det är klarlagt attsocialnämnden behöver ingripa. Även uppgifter som är svårbedömda eUerobestyrkta skall anmälas, om de tyder på att ett barn kan vara i behov av stödoch hjälp från socialnämndens sida. I promemorian tolkas bestämmelsen så, attom man inom hälso- och sjukvården misstänkter att ett barn far illa och anserdet påkallat att socialnämnden informeras härom, man i första hand får försökainhämta erforderliga samtycken. Om detta är omöjligt får övervägas omuppgifterna ändå kan lämnas ut med stöd av den angivna bestämmelsen. - Densålunda framförda tolkningen måste enligt hälso- och sjukvårdens ansvarsnämndsmening vara felaktig. I de fall förutsättningarna för anmälan jämlikt 71 § SoLföreligger inträder en skyldighet att anmäla. Denna skyldighet kan inte görasberoende av att "erforderliga samtycken" föreligger. En annan sak äratt det merendels torde bedömas lämpligt att föräldrar eller annan vårdnadshavarehålls informerad Prop.1981/82:186 209 om de åtgärder som avses att vidtas. I promemorian behandlas i detta sammanhang också frågan ivilken utsträckning uppgifter som ett barn har lämnat till en myndighet motbarnets önskemål kan lämnas ut till barnets föräldrar. I promemorian hävdas attföräldrarna har rätt att få del av sekretessbelagda uppgifter som rör barnen.Först när ett barn har uppnått en viss mognad och utveckling i övrigt sägsföräldrarna inte längre kunna göra anspråk på att få veta vad barnet harberättat, t. ex. för en läkare. Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämndifrågasätter om denna tolkning är riktig. Barnets mognad och utveckling kanenligt uppfattning inte få vara avgörande för om en sekretessbelagduppgift som rör barnet skall få utlämnas. Inom hälso- och sjukvården är detpatientens intressen som i första hand tillvaratas. Så snart det inte stårklart att ett utlämnande inte kan medföra men för barnet bör utlämnande vägras.Denna regel måste kunna tillämpas gentemot föräldrar också då det gäller attskydda små barn oavsett åldersgräns eller mognad och utveckling i övrigt. vid (liksomprofessor ) instämmer i promemorians slutsats att några ändringar inuvarande regler om sekretess och anmälningsplikt inte behövs. Vårdorganensarbetssätt bör i stället utvecklas på grundval av inhämtande av samtycke frånberörda personer och i vissa fall tillämpning av bestämmelserna i 1 kap. 5 § SekrLoch 71 § SoL. Promemorian trycker hårt på betydelsen av aktivitet för att få deberördas samtycke. Detta är i och för sig berättigat. Kanske hade detemellertid varit på sin plats att betona att det också fordras respekt förklienternas viljeförklaringar och att det finns gränser för hur långt man börgå i strävandena att utverka ett samtycke. Att försöka driva fram ett samtyckegenom att utsätta en klient för ett mycket hårt psykiskt tryck eller andraförsök av manipulativ påverkan kan inte godtas. Så snart klarhet råder om attvederbörande förstår relevanta sakförhållanden måste hans viljeförklaringaccepteras även om den inte är vad man önskat från vårdmyndighetens sida. - Detär ofta svårt för den enskilde att bedöma räckvidden och följderna av givetsamtycke. När samtycke inhämtas är det därför nödvändigt att den enskilde fårtillräcklig information om vilka myndigheter som skall delges uppgifterna ochför vilka ändamål detta sker. Av särskild betydelse är att han får klart försig om uppgifterna kan komma att utlämnas till myndigheter med en verksamhetsom innebär kontroll, övervakning och andra former av tvång. - Bestämmelsen i 1kap. 5 § SekrL är svårtolkad och på det sociala arbetsfältet ställs ofta frågorom dess innebörd. I förarbetena motiveras denna bestämmelse främst medhänvisning till situationer som ej direkt rör socialvården. Eftersom det främstär på detta område som frågor ställts om bestämmelsens tillämpning borde texteni promemorian här ha varit mera klargörande. Osäkerheten inom socialvården omregelns tillämpningsområde gör det önskvärt att det åsyftade rättslägetbelyses med hänvisning till olika praktiska vårdsituationer. Det är väsentligtatt rättsläget i denna del 14 1981/82. 1 saml Nr 186 1981/82:186 210 klargörsi en kommande proposition. framför samma synpunkter. iÖstergötlands län påpekar att samarbetet inom barnomsorgen har utvecklatsunder . En fortsatt utveckling av detta arbete till skydd för utsattabarn har i praktiken hindrats, för att inte säga omöjliggjorts, till följd avsekretesslagen och dess tillämpning. Utgångspunkten för samarbetet inombarnomsorgen har alltid varit det gemensamma ansvaret för barn som far illa,reglerat i 93 § barnavårdslagen och 71 § SoL. I denna lagstiftning dominerarskyddsaspekten, dvs. rätt till skydd också mot skadlig behandling i den egnahemmiljön. - Den formella anmälningsplikten blir aktuell när barn har skadatseller löper allvarlig risk att skadas. Från samarbetssynpunkt finns emellertidett brett fält mellan å ena sidan normalfallen, då en vanlig skadebedömningenligt 7 kap. 1 och 4 §§ SekrL blir möjlig, och å andra sidan exempelvisbarnmisshandelsfallen, då 93 § barnavårdslagen är tillämplig. Inom detta fältfinns också den jämförelsevis största gruppen av barn, som i olika grad bedömssom riskbarn och som behöver varierande stöd- och hjälpinsatser från samhället.- Det samarbete och informationsutbyte som sker inom barnomsorgen, kanbeskrivas dels som formeUt samarbete, hänförligt till den regleradeanmälningsplikten -eller om man så vill samarbetsskyldigheten - och dels sominformellt samarbete, som vanligen har karaktär av konsultation eller samråd. -Det resonemang som förs i promemorian under avsnitt 5.4 om samarbete inombarnomsorgen ger visserUgen stöd för ett nödvändigt informationsutbyte men ärinte tillräckligt klarläggande. - Trots att anmälningsplikten i 71 § SoLvidgats i förhållande till 93 § barnavårdslagen, får man räkna med att en gruppav barn faUer utanför, nämligen barn som genom olika symtom eller beteendevisar att det finns problem inom familjen, men där problemen inte är fullt identifierbara,eller föräldrarnas avvisande hållning omöjliggör insyn. Långt innan föräldrarnasökt hjälp inom vårdapparaten har barnen i allmänhet signalerat att det finnsproblem i familjen. Det informella samarbetet är i sådana fall avavgörande betydelse för att kunna hjälpa barnen. iNorrköping påpekar att situationer uppstår i ärenden som rör barn då samarbetemellan olika myndigheter är nödvändigt och samtycke från den enskilde till attlämna ut uppgifter inte hinner inhämtas. Samarbete i förebyggande syfte mellansocialtjänsten och andra myndigheter som barnavårdscentral m. fl. har i vissa fall den befattningshavare sombäst känner barnet skött kontakterna. Med nuvarande sekretesslagstiftning måstevarje myndighet själv göra sin egen utredning, vilket medför att ibland flerasamhällsorgan bedriver paralleUa utredningar i kontakter med familjen. Dettakan innebära allvarliga påfrestningar på familjen. ÄvenJO har yttrat sig över sekretessen till förmån för omyndiga. Synpunkterna harredovisats under avsnitt 2.2.2. Prop.1981/82:186 211 Den diskussion som förs i promemorian kring vissa frågorom sekretess till förmån för omyndiga är enligt mening välavvägd och tillämplig också på t, ex, en minderårig i abortsituation, somkomplettering till vad som anförts i ämnet i förarbetena till abortiag(prop, 1974:70 s, 80), Förbundet tar upp ett särskiU spörsmål. Ett inte alldelesovanligt sekretessproblem har anknytning till vårdnadstvister efteräktenskapsskillnad. Om föräldern A efter skilsmässa tilldömts vårdnaden om ettminderårigt barn som läggs in på sjukhus, kan då den andra föräldern B, sommisstänker att A missköter vårdnaden, få del av barnets journal, i vilket detfinns uppgifter som styrker misstankarna om A? EnUgt sekretesslagen innebär detutan tvekan men för A om uppgiften lämnas ut, och B torde därför inte kunna fåtillgång till journalen. I en situation som den beskrivna ter sig dettautomordentligt stötande och ett klarläggande av rättsläget är helt nödvändigt. 5.5 Sekretess på skolans område i anser att promemorianinnehåller vissa förtydliganden beträffande sekretesslagens tillämpning inomskolområdet. Nämnden finner dessa klarlägganden värdefulla. i anser inte att promemorianger klart besked när det gäller skolans verksamhet. I promemorian tas inteutförligt upp skolans möjligheter och/eUer skyldigheter att lämna uppgiftertill andra myndigheter, som skolan måste samverka med i elewårdande syfte.Frågan om uppgiftslämnandet mellan olika verksamhetsgrenar inom en och sammamyndighet har tydligen legat utanför ramen för promemorian, men denna frågaupplevs, enligt vad länsskolnämnden erfarit, som mycket angelägen att fånärmare belyst. finner, att skolan i detta sammanhang ihuvudsak kan indelas i följande verksamhetsgrenar, nämligen skolhälsovården(med sträng sekretesskydd för skolläkare och skolsköterska avseende uppgifterom enskilda elevers personliga förhållanden), den särskilda elevvården (skolpsykologoch skolkurator, som också har den strängare sekretesskyldigheten med s. k.omvänt skaderekvisit), elevvården i övrigt och ärenden angåendetillrättaförande av elev och skiljande av elev från vidare studier (här gällerdet raka skaderekvisitet och således en mindre sträng sekretess för de personersom det här är fråga om, bl. a. skolledare och lärare som är berörda i detenskilda fallet) samt skolverksamheten i övrigt, bl. a. själva undervisningen(här finns inte något sekretesskydd för uppgifter om elever). Både i fråga om den sekretess som gäller i den särskildaelevvården och i fråga om sekretessen inom elevvården i övrigt gäller, enligt SÖ-FS1981:204, att uppgifter får lämnas till andra myndigheter eller inommyndigheten efter en intresseavvägning enligt den s. k. generalklausulen - dvs.om intresset av Prop.1981/82:186 212 att uppgifterna lämnas ut är större än att de hemlighålls.Däremot får inte sekretessbelagda uppgifter lämnas ut från skolhälsovården tillandra myndigheter eller annan verksamhetsgren inom skolan med stöd av sammaklausul (14 kap. 3 §, andra stycket sekretesslagen). Endast om uppgiftsskyldighetföljer av föreskrift i lag eller förordning får sekretessbelagda uppgifterlämnas ut från skolhälsovården. Vad som erfarenheterna av den nya lagen fårutvisa är hur den anställde skall förhålla sig till sina kolleger och andraarbetskamrater. Sekretesslagen ger föga vägledning härvidlag. Länsskolnämndenanser att lagen behöver ändras om erfarenheterna utvisar, att det i praktikenär svårt för de olika medarbetarna att finna enkla och klara riktlinjer församverkan i elewårdsärenden utan att den enskilde elevens rättmätiga krav påsekretesskydd eftersatts. vill då särskilt peka på här ovanrelaterade förhållanden med olika sträng sekretessplikt och att generalklausuleninte gäller generellt. i nämner att exempel på samarbetsproblemutgör förhållandet till skolan. Här kan vara intressant att notera dendiskussion som bl. a. avspeglades i massmedia . Då påpekadesallmänt de värdefulla vinster som skulle uppnås i behandlingsarbetet genom desamarbetsmöjligheter som skulle bli följden av att lärare och annanskolpersonal fick formell tystnadsplikt. I motsats tiU vad promemorian anför (s.33) anser en författningsändring här vara påkallad så att deönskade vinsterna kan uppnås i praktiken. Inom skolans område föreligger enligtCentralorganisationen /SR vissa problem som har sin grund i den nyasekretesslagen. Inom skolan bildas ofta arbetsteam med representanter frånolika myndigheter för att arbeta med exempelvis narkotikaproblem inom skolan. Iett sådant fall kan information lämnas ifrån skolledningens sida tillrepresentanter för , däremot ej den omvända vägen. Vid arbete iett ovannämnt arbetsteam uppstår av detta skäl stora problem. Det bör därförövervägas att komplettera sekretesslagen med en bestämmelse som innebär att närman inom skolan samarbetar i ett speciellt fall möjlighet bör finnas attutnyttja uppgifter som är nödvändiga för fallets behandling. Frågan omsamarbete på skolans område berörs också av juridiska fakultetsnämnden vidUppsala universitet och . Synpunkterna finns redovisadeunder avsnitt 2.2.2. nämner att sekretessen försvårarsamarbetet mellan myndigheter på skolområdet. lever kvar en tro attpolisen ska hållas utanför när brott begås av skolungdomar. En ändrad synhåller dock på att växa fram. Det är polisens sak att utreda, om möjligtförhindra brott. I skolan bedriver polisen en omfattande undervisning i bl. a.lag och rätt. Inom skolans område begås en hel del brott av skolungdomar. av dem kommer tidigt in i en brottsutveckling, en Uvsstil som även drar medsig flera kamrater i en snabb brottsutveckling. Här har polisen ett Prop.1981/82:186 213 avgjort intresse att tillsammans med skolan,socialvårdande myndigheter, föräldrar och de brottsmisstänkta eleverna kunnaförsöka bryta brottsutvecklingen , exempelvis när en ung flicka avslöjatsmed att missbruka narkotika. Flickan har varit föremål för åtgärd frånklassföreståndaren, från kuratorn på skolan, från skolsköterskan, från barnpsyk,från sociala myndigheter och från polisen. Alla arbetade med samma flicka -samma problem - utan någon kontakt mellan de olika funktionerna. Sekretessenhade lagt hinder i vägen. Det kan knappast vara till men för en flicka i densituationen om man friare kan samordna insatserna och utbygga informationen. Några remissinstanser har synpunkter på vittnespliktensomfattning. Här kan även hänvisas till redovisningen i avsnitt 3.2 avsynpunkter på förhållandet mellan möjligheterna att lämna uppgifter till polisoch åklagare och vittnesplikten. RÅ föreslår att vittnesreglerna i 36 kap. 5 §rättegångsbalken ändras så att överensstämmelse nås mellan det i promemorianföreslagna tillägget till 14 kap, 2 § tredje stycket SekrL och bestämmelsen i36 kap. 5 § fjärde stycket . En dylik justering skullevisserligen få betydelse också i hänseenden som inte direkt har behandlats ipromemorian. Det är emellertid angeläget att denna vittnesregel nu ses över ochges ett innehåll som bättre harmonierar med intresset av att kunna beivra någraav de allra svåraste brotten. i län menar, i konsekvens medde synpunkter som myndigheten har när det gäller uppgiftslämnande om allvarligabrott (se avsnitt 3,2), att även 36 kap, 5 § fjärde stycket rättegångsbalkenbör ändras så att skyldigheten att avge utsaga för den i lagrummet angivnapersonkretsen kommer att avse utsaga i mål angående brott, varför är stadgatfängelse eller mera. Enligt Centralorganisationen /SR bör i samband med deförslag till ändring av sekretesslagen m, m, som framförs i promemorianuppmärksammas justitieutskottets betänkande 1981/82:2 över motion med förslag- ett förslag som /SR tillstyrkte - att också psykolog skall omfattas avdet i 36 kap, 5 § andra stycket angivna förbudet motvittnesförhör. Med anledning av justitieutskottets yrkande beslöt geregeringen i uppdrag att besluta om formerna för en översyn i vilken fråganskulle prövas mer allsidigt. Någon sådan översyn har dock - vad /SRinhämtat - ännu ej kommit till stånd, framför sammasynpunkt.