prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — Troligen uppfattas det dock i gemen så,att det konstituerar namnförvärvet. Detta framgår bl. a. av äldre rättsfall,enligt vilka misstag vid namngivningen i samband med dopet inte har ansettsmöjliga att rätta till, ibland inte ens efter ansökan. Den av NIU förordadeordningen innebär tydligen att man av en dopförrättare kan kräva rättelse vidanmälan om han vid dopet, som förekommit, råkat nämna barnets släktnamn därföratt det varit likalydande med ett existerande förnamn (t. ex. ,, ). Med stöd av det anförda vill hovrätten biträda NlU:sförslag till 23 och 24§§. NlU:s förslag fill regler om ändring av ordningsföljdenmellan flera förnamn tillgodoser säkerligen ett föreliggande behov. Detsammakan antas gälla stavningsändringar. Ifråga om dessa måste man emellertid göraförbehåll av samma slag som beträffande ändrad stavning av släktnamn. Även idessa fall bör enligt hovrättens mening en förteckning utarbetas av namnmyndigheten,dock att den måhända ej bör få samma exklusiva karaktär som den bör ha ifrågaom ändring av släktnamns stavning enligt 8 § 2 st. Förnamn kan inte "skyddas" på samma sätt somsläktnamn. Även för det fall att ett förnamn är helt nybildat står det fritttill förfogande för envar. Det skulle förmodligen föra alltför långt att ge immaterialrättsligtskydd åt sådant namn. Däremot kan man kanske fråga sig om det normalt börtillåtas, att vuxen person skall kunna "snylta" på ett dylikt förnamneller en namnkombination som är så säregen att den framstår som en sorts"firma" eller "varumärke" för tidigare bärare. Frågan blirväl främst aktuell vid namnkollision inom visst verksamhetsfält, och för sådanstår ju bestämmelser i firma-, varumärkes- och upphovsrättslagstiftningen tillförfogande. Eftersom det torde vara ogörligt att inom namnrätten utforma reglersom hindrar "snyltning" på förnamn eller kombinationförnamn/släktnamn bör 19 1981/82. 1981/82:156 276 man nu nöja sig med vad som står till buds inom annan immaterialrättslig Bilaga 3:1 lagstiftning. Frågan bör dock rimligen uppmärksammas av namnmyndigheteni fall som enligt förslaget till 24 § 2 st. och 25 § 2 st. kommer under dessprövning. Hovrätten vill- under framhållande av betydelsen av vadsom nu diskuterats - biträda NlU:s förslag till 25 §. Hovrätten tillstyrkerförslaget till 26 a §. 2.11 Förfarandet i mål och ärenden (27-43 §§) 2.11.1 Anmälan hos pastorsämbetet (27 §) F. n. kan anmälan till pastor och vigselförrättare skesåväl muntligen som skriftligen, NIU, som vill ta bort möjligheten att anmälatill vigselförrättare, förordar att anmälan till pastorsämbetet allfid skallgöras skriftligen. Det är känt att misstag ofta förekommit vid muntliganmälan. Man bör därför sannolikt eftersträva att anmälan görs skriftligen.Hovrätten, som förordat att makars anmälan om gemensamt namn skall få görastill vigselförrättaren, hyser dock någon tvekan om dylik anmälan alltid måstevara skriftlig; anmälan sker nu vid vigselaktens inledning och det kan kanskete sig störande, om den då måste göras skriftligen. I många fall förekommer detemellertid att de nyvigda efter vigseln skriver sina nämn i särskild"vigselbok". Eftersom anmälan enligt förslaget innebär, att den enaav makarna förvärvar namn och inte som att maken inte vill förvärva namn,möter det inget hinder att anmälan sker efter vigselakten; bara den sker ianslutning fill vigselakten kommer förvärvet att gälla från äktenskapetsbörjan. Under angivna förhållanden bör man kunna kräva skriftlig anmälan även idessa fall. Med stöd av det anförda får hovrätten tillstyrka attanmälan hos pastorsämbetet och till vigselförrättare skall ske skriftligen. 2.11.2 Kungörande (32 §) Den nuvarande föreskriften i 32 § innebär att ansökning omsläktnamn måste kungöras även i renodlade samtyckesfall som avses i 10 § 2 st.En sådan ordning ter sig onödigt krånglig och kostsam. Sannolikt finns detockså andra fall då kungörelse av uppenbara skäl ter sig opåkallad. Hovrättenvill därför tillstyrka den föreslagna ändringen 132 § 1 st, enligt vilkennamnmyndigheten kan underlåta att kungöra ansökan. 2.11.3 Fullföljd av talan (35 §) Vid namnlagens införande övervägdes det att medge talanmot den dåvarande besvärsavdelningens beslut. Det ansågs emellertid att man meden sådan talerätt kunde komma att alltför mycket belasta regeringsrätten.Hovrätten delar NlU:s uppfattning att man nu ånyo bör övervåga att låta talanfullföljas till regeringsrätten. 1981/82:156 277 2.77.4 Förfarandet inför domstol (37-39 §§) Bilaga 3:1 Om vad hovrätten föreslagit angående domstolsprövning avvissa namn-förvärv för minderåriga vinner beaktande, måste 37 § justeras ienlighet härmed. 2.11.5 Särskilda bestämmelser (41-3 §§) NIU föreslår att namnbyte för den som fyllt inte fårgöras utan hans samtycke. Hovrätten vill först göra den invändningen att termen"samtycke" i namnlagen har konstitutiv betydelse i positiv riktningoch avser en viljeyttring från den person, vars namn en anmälande eller sökandeönskar förvärva. Såärfallet i nuvarande4,5, 10 och 13 §§. NIU har bibehållitdenna innebörd av termen i de nya förslagen till 2, 4, 5 och 7 §§ samt angivitatt samtycke av samma innebörd krävs enligt 6 §. Den viljeförklaring från underårigsom här förordas har en annan karaktär och bör därför hellre betecknas som ettmedgivande. Hovrätten delar uppfattningen att den som fyllt 15 årsjälv bör få ett avgörande inflytande över om hans namn skall ändras. Denutformning NIU givit bestämmelsen blir emellertid alltför rigorös; tillskillnad från bestämmelsen i 38 § om hörande av tolvårigt barn idomstolsärende finns det här inte något förbehåll. Detta innebär emellertid ettförbiseende av att mentalt eller fysiskt handikappade möjligen inte är i ståndatt lämna medgivande. Bestämmelsen måste därför mjukas upp. Eftersom det endastbör vara i extrema fall som medgivande skall kunna efterges bör detta kommatill klart uttryck i lagtexten. Hovrätten vill med stöd av det anförda förorda att det i41 § upptas ett andra stycke av den innebörd NIU föreslår men så utformat attanmälan eller ansökan ej får göras "utan barnets medgivande med mindre detär uppenbart att sådant ej kan inhämtas". Om vad nu sagts beaktas skallförslaget enligt 42 § justeras i motsvarande mån. 2.12 Bestämmelser för utlänningar (44-49 §§) Förslaget - som ju leder till att nuvarande 8 § 3 st.föreslås upphävt -förefaller väl avvägt och tillgodose de intressen somföreligger. Hovrätten får därför tillstyrka att bestämmelserna införs inamnlagen. NIU har föreslagit att ansökningsavgiften skall differenfierasså att "enkla" ärenden föranleder lägre avgift. Utöver de fall som NIUvill belasta med lägre avgift har hovrätten ovan pekat på dem, då samtycke frånannan konsfituerar Prop.1981/82:156 278 rätt till namnet enligt 10 § 2 st. NL. Vidare harhovrätten förordat att fråga Bilaga 3:1 om stavningsändring och anpassningav utländskt släktnamn skall regleras i ett särskilt stycke i 9 §. Hovrätten biträder förslaget med differentieradansökningsavgift. Enligt nuvarande lydelse av 1 § menas med"efternamn" släktnamn eller tilläggsnamn och släktnamn. I enlighethärmed för NIU mellannamn till efternamn. Både gällande rätt och förslagetinnebär att den som har tilläggsnamn/mellannamn alfabetiskt upptages under detnamnets första bokstav. Före namnlagen hade hustru och adoptivbarn möjlighet attbära två namn "i förening", I dessa fall utgjorde emellertid helanamnkombinationen ett enda släktnamn, ett dubbelnamn, och det fanns för övrigtinte i lagarna någon föreskrift om i vilken ordning de skulle bäras. Undersådana förhållanden var det naturligt att man betraktade första bokstaven inamnkombinationen som normerande för en alfabetisk registrering. Namnlagen utgår från att nya dubbelnamn ej skall tillåtas.Tilläggsnamn innefattar en möjlighet för en person att visa samhörighet åt merän ett håll och är helt personligt. Det fordras inte att namnet anmäls tillregistrering; tvärtom är grundstadgandena om dem helt inriktade på det faktiskabärandet. Föreskriften om tilläggsnamnets placering i namnkombinationen ärföranledd av en strävan att envar skall kunna avgöra vilket som är en personssläktnamn; förekommer flera namn vet man således alltid att det sista ledet är vederbörandes"riktiga" släktnamn. Hustrus nuvarande rätt att behålla sitt tidigare namnbygger på uppfattningen, att hon har ett helt personligt intresse av det. Det ärdå likgiltigt om hennes personliga motivering är knuten till namnet som symbolför hennes släkt, till hennes uppfattning om jämställdhet mellan könen ellertill ett praktiskt behov av att få behålla ett namn, under vilket hon blivitkänd i umgänge, som yrkesverksam eller eljest. Det synes därför vara avsynnerlig betydelse att hon också går att återfinna i register, kataloger m munder just det namnet. Om man det oaktat registrerar henne under ett namn somhon medvetet inte avsett att förvärva, innebär detta enligt hovrättens meningen kränkning av de principer, som legat till grund för hennes rätt, och ocksåett åsidosättande av hennes eget intresse och val av namn. Vad nu sagts om gällande rätt har naturligtvis i lika måntillämpning för de olika fall som uppstår för makar och "barn", om NlU:sförslag om mellannamn genomförs. Den nuvarande ordningen - liksom den blivande - innebärolägenheter även i det hänseendet, att registreringen blir olika för dem somendast "bär" mellannamn och dem som anmält sådant hos pastorsämbetet. Det i folkbokföringskungörelsen använda begreppet"efternamn" har 1981/82:156 279 visserligen gammal hävd men det kan inte vara rimligt afti registreringssam- Bilaga 3:1 manhang begagna en dylik ej legalfixerad term. Iförsta hand bör man undersöka möjligheten att etablera "mellannamn"som en särskild term även i folkbokföringen. I andra hand bör man hänföramellannamnet till "förnamn" på samma sätt som patronymikon, vilket ju- ehuru knappast förnamn i vedertagen mening - kan anmälas som sådant. Med stöd av del anförda får hovrätten föreslå attbegreppet efternamn utmönstras ur folkbokföringskungörelsen. Skulle ejmellannamnet där kunna ges självständig ställning bör i stället ske enanvisning därom, att under rubriken förnamn upptas förutom sådana namn iegentlig mening även mellannamn som anmälts hos pastorsämbetet. 4 Sammanfattning av huvuddragen i hovrättens yttrande Betänkandet innehåller en i det närmaste total inventeringav relevanta problemställningar. Förslaget är därför väl ägnat som underlag fören fortsatt bearbetning av frågorna. Hovrätten anmäler en stark reservation mot NlU:suppfattning, att införandet av personnummer gör det möjligt att i nämnvärd gradge avkall på namnstabiliteten. Enligt hovrättens mening måste tvärtom dennaäven i fortsättningen utgöra ett grundläggande element i namnlagstiftningen. Hovrätten avstyrker därför att området för fria namnbytengenom anmälan till pastorsämbetet vidgas i den utsträckning som NIU föreslår.Enligt hovrätten bör denna frihet visserligen kunna öka, men när det gäller"barn" bör den begränsas till minderåriga. Vuxna "barn"' -varmed också avses underårig som ingått äktenskap - bör liksom nu få ansöka omnamnbyte till någon av föräldrarnas namn. Även när det gäller de allmännareglerna för administrativt namnbyte menar hovrätten, att man måste vara merarestriktiv än NIU föreslår; det förordas därför att man bibehåller dennuvarande bestämmelsen, att sökande skall förebringa skäl för sin önskan attden vägen byta namn. Hovrätten kan inte biträda förslaget att barns förvärv avsläktnamn genom anmälan alltid kan få avse sådant namn som vederbörandeförälder förvärvat pga äktenskap med annan än barnets andra förälder. Omföräldern förvärvat sådant namn pga tidigare äktenskap bör det kunna gå vidaretill förälderns barn endast efter prövning i ansökningsärende. Om förälderndäremot "gifter sig till" ett namn bör barnet som NIU föreslagit,liksom , kunna få samma namn med styvförälderns samtycke. När det gäller namnbyte genom anmälan för minderårigt barnvill hovrätten också i viss utsträckning bibehålla den nuvarande domstolsprövningen.I många av de fall som måste prövas är emellertid föräldrarna ense, i andrafall finns det i praktiken bara en förälder, antingen därför att den andre haravlidit eller därför att den andre aldrig deltagit i vårdnaden om barnet. Fördylika fall vill hovrätten biträda förslaget att man slopar 1981/82:156 280 Denna bör enligt hovrättens meningsåledes begränsas Bilaga 3:1 till det fall då tvist föreligger mellanföräldrarna. Hovrätten hävdar, att namnlagens systematik ochterminologi bör bibehållas intakt. Detta innebär bl. a,, att man skall behållaregeln att barn vid födelsen automatiskt förvärvar släktnamn och att varjebestämmelse om förvärv av släktnamn anger från vilken tidpunkt förvärvet sker. I sina ställningstaganden till de olika föreslagnaparagraferna har hovrätten utgått från dessa övergripande synpunkter. Hovrätten delar NlU:s uppfattning, att man beträffandebarns släktnamn bör eftersträva en regel som kan tillämpas på varje barn,oavsett om dess föräldrar är gifta med varandra eller inte. Som sagtsanser hovrätten att barnet vid födelsen automatiskt skall förvärva ett släktnamn.Dessa båda principer leder till att hovrätten som huvudregel förordar s k kognatisknamnföljd, dvs. att barnet förvärvar släktnamn efter modern-vilket ju också kaninnebära att barnet får ett släktnamn som föräldrarna har gemensamt. Har föräldrarnaskilda släktnamn, bör de dock kunna häva presumfionen i huvudregeln genom attföre barnets födelse till pastorsämbetet anmäla, att barnet skall förvärvafaderns släktnamn. När det gäller barns namnbyte efter födelsen ansluter sighovrätten i huvudsak till nu gällande principer dock med den begränsning avdomstolsprövning av minderårigas namnbyte som redovisats. Adoptivbarn bör, som NIU föreslagit, ha samma möjlighetatt förvärva adoptivföräldrarnas släktnamn som barn har att välja de biologiskaföräldrarnas. NlU:s förslag att samma skall gälla för fosterbarn bör däremotenligt hovrättens mening ej genomföras, eftersom fosterbarnsförhållandet inamnlagen bara avser tiden då barnet är minderårigt och därför i namnrättsligthänseende måste anses upphöra i och med att barnet lämnar fosterhemmet. Hovrätten biträder NlU:s förslag, att de som ingåräktenskap behåller sina respektive släktnamn om de inte själva tar initiativettill att endera namnet skall vara deras gemensamma. Hovrätten anser vidare attanmälan om gemensamt namn före äktenskapet bör kunna ske, förutom hos pastorsämbetet,även till vigselförrättaren. NlU:s förslag om mellannamn (nuvarande tilläggsnamn)biträds av hovrätten såvitt avser termen och utvidgningen avanvändningsområdet. Hovrätten är emellerfid kritisk mot utformningen av den delav förslaget som gäller bärande av makes namn som mellannamn: dels menarhovrätten att det bör vara möjligt för makarna att "korsvis" bärasådant mellannamn, dels finner hovrätten kravet på makens samtycke inte varamöjligt att genomföra i praktiken. Beträffande reglerna om administrativa namnbyten iallmänhet hävdar hovrätten att man bör bibehålla den nuvarande huvudregeln, attendast den vars namn icke år tillräckligt särskiljande eller eljest otjänligthar rätt till namnbytet; andra fall bör prövas enligt generalklausulen. 1981/82:156 281 NlU:s förslag om nya regler för förvärv, ändring ellerbyte av förnamn Bilaga3:1 biträds av hovrätten, liksom det särskildaförslaget om s. k. förställda gårdsnamn. Även förslaget till nya bestämmelser om utlänningssläktnamn biträds av hovrätten. När det gäller frågor om förfarandet vid olika former avnamnbyte och följdförfattningar delar hovrätten i de flesta hänseenden NlU:suppfattning. På en punkt anmäler emellertid hovrätten sin reservafion motnuvarande system, vilket också ligger till grund för NlU:s förslag: enligthovrättens mening bör anmälan av mellannamn till pastorsämbetet inte leda tillatt den anmälande alfabetiskt registreras på mellannamnet. Detta bör folkbokföringsmässigthänföras till en särskild kategori eller också till "förnamn" så attden alfabetiska registreringen alltid sker på släktnamnets första bokstav. I behandlingen av denna remiss har deltagit hovrättspresidentenRud-holm, hovrättslagmannen , hovrättsråden (föredragande)och samt hovrättsassessorn . Prop.1981/82:156 282 BUaga 4 Skrivelseden från domkapitel Fråga om ändrade namnregler för möjliggörande förinvandrare som vunnit svenskt medborgarskap att få behålla vissa namnskick Som besvärsmyndighet enligt 45 §folkbokföringsförordningen (1967:198) handlägger domkapitel namnärenden. domkapitel har i ökande grad fått erfara hurgällande namnregler såsom de bör tillämpas enligt prejudikat i regeringsrättenlägger hinder i vägen för att gå till mötes helt rimliga önskemål av invandraresom vunnit svenskt medborgarskap att få behålla vissa namnskick. Härvid avses närmast skicket i spansktalande länder medfaderns och moderns efternamn som släktnamn och skicket i slaviskspråkigaländer med olika genusformer för män och kvinnor. I båda fallen blir snävheten i de svenska namnreglerna ipraktiken ett underkännande av annars gängse hänsyn till invandrares kultur-och språktradition. Det är möjligt att frågan om dubbelnamnet skulle,åtminstone för den första generationen barn födda i , få viss lösning omnamnlagsutredningens förslag om mellannamn (SOU 1979:25 s. 111 ff) blevlagregel, eventuellt kompletterad med anvisningar. Frågan om genusformer synes däremot för att lösas krävalagändring med hänsyn till det prejudikat som föreligger genom regeringsrättensdom i målet Atin.i Baltatzidis f . Föräldrarna önskadeatt vid kyrkobokföringen som flickans släktnamn fick antecknas namnformen Baltatzidou.Besvär avslogs på följande skäl: Bestämmelserna i namnlagen får anses förutsättaatt ett och samma släktnamn skall ha samma form för olika bärare av namnet utanvariationer med hänsyn till bärarens kön eller av annan orsak. Lagen kan ickeanses ge utrymme för en sådan tillämpning av reglerna om släktnamn, sominnefattas i den i målet förda talan. Liksom i ett av denna dag fattat beslutrörande besvär i likartat namnärende hade fadern vunnit svensktmedborgarskap. Kopia av detta beslut biläggs.' uttalanden i fråga om genusformerna(ib. s. 228 och 229 x) är välvilliga. Men att betrakta problemet som blotten stavningsändring för ett och samma släktnamn synes ogörligt med hänsyn tillregeringsrättens dom och där angivna skäl. hemställer med hänsyn till det anförda attregeringen ville föranstalta om sådana ändringar i gällande namnlag att bådaberörda önskemål om behållande av namnskick kan tillmötesgås, även förinvandrare som vunnit svenskt medborgarskap. I handläggningen av detta ärende har deltagit undertecknadbiskop, pastor primarius , kontraktsprosten , förstebibliotekarien , hovrättsrådet och musikdirektören . Föredragande: stiftssekreteraren . ' Bilagan utelämnad här. Prop.1981/82:156 283 Skrivelse från patent- ochregistreringsverket Till Statsrådet och Chefen för Förslag till ändrade regler för ändring av ordningsföljdenmellan förnamn har i sitt betänkande Nya namnregler (SOU1979:25) gjort en genomgripande inventering av de problem som berör namnrätten.Såvitt patent- och registreringsverket erfarit kommer betänkandet inte inomden att föranleda något förslag till om ändrad narnnlagstiftning. Det stora flertalet av de förslag som förs fram av namnlagsutredningenberör namnrättsliga värderingar eller påverkar eljest den materiella namnrättensinnehåll. Det är naturligt att dessa frågor tas upp till en samlad bedömning. Bland förslagen finns emellertid ett som patentverketbetraktar som en ren rationalisering för namnmyndigheten och inte minst för denenskilda människan. ser därför anledning att särskilt ta upp denfrågan till lösning. Mångamänniskor har fått problem genom att deras tilltalsnamn inte ärdet första av deras förnamn. För ändring av ordningsföljden mellan fleraförnamn, så att tilltalsnamnet satts först, krävs ansökan hospatentverket enligt 25 S namnlagen. Det händer inte så sällan, i synnerhet isamband med ansökan om annan ändring av förnamn, att ändring begärs också avordningsföljden mellan namnen. Någon speciell prövning av förnamnens placeringföranleder en sådan ansökan inte, då ändring av förnamnens placering alltidmedges. Ansökningsavgiften år , oberoende av om ordningsföljden är denenda ändring som begärs. Vidare upplyser patentverket regelmässigt den somsöker förnamnsändring i någon form om dennes möjlighet att begärasådan ändring att tilltalsnamnet kommer först. begagnar man sig då ocksåav denna möjlighet. Föredataregistreringens genombrott i folkbokföringen markerades tilltalsnamnet meden understrykning. På grund av denna understrykning uppstod aldrig någraproblem för personer med flera förnamn. Det stod alltid klart vilket namn somvar tilltalsnamn. Sedan dataregistrering införts finns den tidigaremöjligheten att särskilt utmärka tilltalsnamnet, I officiella sammanhanganvänds därför numera genomgående det först antecknade namnet oberoende av omdet är tilltalsnamn eller inte, 1 mångafall har människor sitt tilltalsnamn som nr två. tre eller kanske fyra i radenav förnamn. Tilltalsnamnet - ofta det enda namn en person identifierar sig med- kommer måhända inte med över huvud taget eller endast i en förkortad form päen utskrift ur datorn, bl. a. beroende på det begränsade utrymmet förnamnfältet i datasystemet. Detta kan ofta medföra problem och förväxlingsriskför den enskilde, t. ex. vid utfärdandet av körkort, upprättandet avsjukhusjournaler m. m. Dennanegativa konsekvens av en i övrigt värdefull rationalisering av folkbokföringenkan alltså f, n, inte elimineras utan kostnad för den drabbade enskildaindividen. anser det angeläget att denna olagenhet rättastill utan att man avvaktar ställningstagandet till övriga delar av namnlagsutredningensförslag. 1981/82:156 284 förslag till lösning av denna frågainnebär att bvte Bilaga 5 av ordningsföljden mellan förnamn skall kunna skegenom en enkel anmälan till pastorsämbetet. Förslaget har genomgåendetillstyrkts av remissinstanserna, däribland patentverket. Nuvarande ordningtorde vara omotiverat komplicerad och borde enligt patentverkets mening kunnaersättas med den ordning som namnlagsutredningen föreslagit. För patentverketbetyder den föreslagna ändringen en viss rationalisering. Eftersom det f. n.inte rör sig om mer än ett trettiotal ansökningar kan någon verkligbesparingseffekt inte beräknas. Det får emellertid antas att denna typ avärenden blir vanligare , när konsekvenserna av samhällets datoriseringblir kännbarare, och om så blir fallet kommer självfallet patentverkets behovav förstärkta resurser för ärendena att bortfalla. Åberopande vad ovan anförts föreslår patentverket att till25 § namnlagen fogas ett andra stycke med bestämmelse som möjliggör att ändringav ordningsföljden mellan flera förnamn skall kunna ske genom en enkel anmälantill pastorsämbetet. Förslag till ny lydelse av 25 § namnlagen bifogas.' 1 handläggningen av detta ärende har deltagitgeneraldirektören , byråcheferna ,avdelningsdirektören (föredragande) samt byrådirektörerna ochBornehäger. ' Förslaget har följande lydelse: Lag om ändring inamnlagen (1963:521) utfärdad den Enligt beslut föreskrivs att 25 § namnlagen(1963:521) skall ha nedan angivna lydelse. 25 § Om synneriiga skäl äro därtill, må efter ansökan hosnamnmyndigheten den som förvärvat förnamn i stället för detta erhålla annatförnamn så ock vinna förklaring, att han ej längre skall bära visst förnamn. Ändring av ordningsföljden mellan två eller flera förnamn,så att tilltalsnamnet kommer först, får ske genom anmälan hos pastorsämbetet. 1981/82:156 285 Lov av 29. mai 1964 nr. 1 om personnamn. (Slik lova lyder etter endring ved lov 16. nr.1, lov 7. februar 1969 nr. 7, lov 19.' 54 og lov 8. nr.39.) Slektsnamn til barn. Har foreldra sams slektsnamn, får barnet dette namnet. Har foreldra ikkje sams slektsnamn, kan dei eller den somhar foreldremakta, velja om barnet skal ha slektsnamnet til faren eller slektsnamnettil mora. Melding om namnevalet skal gjevast fil folkeregisteret seinast närbarnet fyller seks månader.