prop · G50337 · 1981-12-31 00:00:00 — I den avKommunförbundet 1980 utgivna , med underrubrikenDokumenthantering, ärenderegistrering, arkivbildning och arkivansvar ikommunerna, Hksom inom den kommunala verksamheten avser diarieföring som regelregistrering enligt särskild ämnesplan (diarie- och dossiéplan) .Andra formerav registrering kan vara systematisk förvaring och objektsregistrering. 7 1981/82. 1981/82:37 98 viktigt att den närmare innebörden av och skillnadenmellan begreppen diarieföring och registrering klarläggs. Vidare skerregistrering av ärende och/eller av enskild handling. ADB-upptagningar utgörssom regel av register eller grupper av handlingar (t. ex. brev lagrade på s. k.flexskiva). Enligt styrelsen bör frågan om registrering av upptagningar för ADBgöras till föremål för ytterligare överväganden. Liknande synpunkter anförs av AMS. Styrelsen anser att denhänvisning till sekretesslagen som DALK föreslår bör kompletteras med konkretaföreskrifter om hur lagen ska tillämpas på ADB-upptagningar. Annars blir deninte meningsfull. JO är av samma uppfattning och anför: DALK konstaterar att diarieföringen betyder mycket för denpraktiska tillämpningen av handlingsoffentligheten. Men man betonar samtidigtsvårigheten att särskilt reglera registrering av ADB-upptagningar därför attdet är den lagrade informationen som sådan och inte den fysiska databäraren somskall diarieföras. DALK nöjer sig därför med en hänvisning till de generellareglerna i 15 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen. Enhgt min mening borde det göras klart om vad som skallregistreras och hur registreringen skall gå till. Också kammarrätten i anser att det närmare börklargöras hur 4 § LUA praktiskt skall tillämpas. Liknande uppfattningar harADBJ som yttrar: DALK:s resonemang på sid. 56-59 är delvis motsägelsefullt.Å ena sidan framhåller kommittén, med all rätt, att det uppenbarligen kan varamycket svårt att ställa upp krav på diarieföring i gängse mening, åandra sidan hävdas att en hänvisning tiU 15 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen"skapar garantier för insyn i myndigheternas verksamhet också när detgäller ADB-teknikens användning i den meningen, att förekomsten av ADB-lagradinformation hålls offentlig och öppen" (sid. 59). Det är väl motiveratatt, som DALK gör, därtill konstatera att ytterligare bestämmelser behövs, dvs.bland annat regler om systemdokumentation enligt 6 och 7 §§ LUA. Menresonemanget om registrering och ADB-system behöver fördjupas. Vilka är t. ex.svårigheterna att tillgodose kravet på registrering av hemliga upptagningar? Finns det anledning att generellt sett urskilja olika nivåerenligt resonemanget i punkt 2.1 ovan?' Bör regler införas som innebär atthjälpfiler skall inrättas i ADB-system vilka skall vara tillgängliga för egensökning från terminal och ha till uppgift att ge orienterande information omsystemen. För att konkretisera; i ett telpost-och telekonferensssystem (termenteledok-system används vid arbetsgruppen) likt det som utnyttjas av blandandra (KOM 79) bör kanske vissa filer betraktassom registreringsfiler (diarier) och vara öppna enligt 2 kap. 7 § 2 st. punkt 1TF. Vad innebär kravet att det skall kunna fastställas huruvida en upptagninghar kommit in eller upprättats i ADB-system? Skall man t. ex. i systemensärskilja filer vilka är avsedda att utnyttjas för minnesanteckningar enligt 2kap. 9 § 1 st. Innebär lagring i system med möjlighet till extern åtkomstutan vidare att "expediering" skett? Rättspraxis är oklar på dennapunkt och det finns anledning att i lagstiftningssammanhang granska den meringående (jfr. kammarrättens i dom , dnr 2443-1980). Prop.1981/82:37 99 strukturerings-och definitionsproblem av delvis generell natur vilka fått ökad praktiskbetydelse genom ADB-användningarnas förändrade natur. Där man i går diskuteradetransaktionsorienterad bearbetning av enstaka filer har man att göra meddatabaser med flexibla användningsmöjligheter och möjligheter att skiljalogisk och fysisk struktur hos datamängderna. Svårigheterna växer föroffentlighetslagstiftningens del liksom kraven på tillräckligt djupgåendediskussion av problem och möjligheter. Detär oklart hur en upptagning skall avgränsas från en annan. Det är därför ovissthur inom ett datasystem de olika upptagningarna skall avgränsas från varandra.Någon registrering är ej möjlig, om man ej vet vad som bildar en friståendeupptagning inom datasystemet. Förtydliganden erfordras härvidlag, så att mangenast kan avgränsa de olika upptagningarna från varandra som olikaregisterenheter på samma sätt som man kan skilja en vanlig handling från enannan handling. Arbetsgruppenvid datainspektionen anför; Deti 4 § sagda beträffande "upptagning för ADB och annan allmän handUng"stämmer inte överens méd det i 1 § använda uttrycket "som är allmänhandUng". Hänvisningen till 15 kap. 1 § sekretesslagen kan i och för siginte medge någon utvidgning eftersom man där utgår från begreppet allmänhandling och således beaktat innehållet i 2 kap. 6 och 7 §§tryckfrihetsförordningen. Införandet av nya beteckningar ökar osäkerheten ochbör undvikas. RRVmenar att problemet att avgränsa upptagning för ADB medför att registrering ochäven dokumentationsskyldigheten inte kan få en entydig innebörd. Landsarkiveti hänför sig till den av DALK på s. 58 framförda uppfattningen att mani stället för den fysiska databäraren bör utgå från varje konstellation avsammanhängande uppgifter. Enligt arkivet kan detta medföra problem. Arkivetframhåller att ett sådant flexibelt sätt att erhålla tillgång tillADB-upptagningar inte får rubba den ursprungUga, myndighetsanknutna ordningen. () yttrar: SPVinför fr. o. m. ett datorbaserat ärenderegister som medger att allaärenden som kommer in tiU myndigheten lätt kan identifieras och återfinnas. Dennaturliga utgångspunkten för ärenderegistreringen hos varje myndighet bör varadet behov av sökning som är känt. Valet av mer sofistikerade söksystem medhögre kostnader bör vägas mot den nytta systemet väntas medföra. Registreringav inkomna ärenden och upprättade handlingar i ett ärenderegister jämtedokumentation över ADB-registren med sökbegrepp bör vara tillfyllest för allanormalt förekommande krav enligt offentlighetsprincipen. 1981/82:37 100 3.5 Dokumentation av beslutsmaterial (5 §) Flertalet av de remissinstanser som kommenterar DALK:sförslag om en särskild dokumentationsregel för beslutsmaterial tillstyrker ioch för sig att regler tas in i annan lag än datalagen. Många ansluter sigockså till uppfattningen att regeln hör hemma i LUA. Det finns emellertid andrauppfattningar. Det föreslås således att regeln tas in i TF. sekretesslagen,förvaltningslagen, eller förvaltningsprocesslagen eller iflera av dessa lagar. Det samråd som föreslås med i fråga omundantag från huvudregeln tillstyrks från arkivhåll medan andra ser det som enonödig omgång. Formuleringen av regeln har kritiserats. Flera påpekar attsamrådet enligt motiven skall gälla principerna för undantag men att regeln kanläsas så att samråd skall ske i varje enskilt fall. Tilldem som tillstyrker att regeln tas in i LUA hör hovrätten för ,kammarrätten i , DAFA, , stadsarkivet i , juridiskafakultetsnämnden vid , kronofogdemyndigheten i ,, och samt KF. erinrar om att arkivet har intagitståndpunkten att stadgandet om dokumentationsskyldighet har sin naturliga platsi TF, då den är av grundläggande natur och gäller även andra register än depersonorien-terade. Då en särskild lag för hela ADB-området nu tillskapas kandet emellertid synas naturligt att bestämmelsen infogas i den nya lagen. Om ettstadgande av denna art inte ingår i lagen, kan offentlighetsprincipen enligtarkivet i avsevärd grad komma att urholkas, helst som myndigheternas beslutblir mer och mer beroende av uppgifter som inhämtats från olika ADB-system. Till de remissinstanserna som instämmer i DALK:suppfattning att regeln inte hör hemma i datalagen men som föreslår andralösningar hör kommunalföretagskommittén. Denna anser att det närmast är fråga omen handläggningsregel och att det är naturligare att en sådan återfinns i denför myndigheterna gällande förfarandelagstiftningen. Möjligen kan enligt kommitténen placering i 2 kap. En liknande inställning harMedborgarrättsrörelsen. Bland de instanser som förordar att bestämmelsen tas in iförvaltningslagen återfinns FOA. Frågan om den författningsmässigt logiskaplaceringen av förevarande dokumentationsregel har enligt FOA varit aktuellända tillkomst. Att bestämmelsen - som DALK anser (betänkandet s.106, jfr s. 61) - skulle på ett mera naturligt sätt höra hemma i den avkommittén föreslagna lagen än i datalagen kan vara riktigt från förslagetsutgångspunkter. FOA:s principiella uppfattning är dock att det borde varasystematiskt riktigare att sammanföra så många som möjligt av de redan nusplittrade förfarandereglerna rörande handlingar (såväl konventionella sådanasom upptagningar) till en författning som direkt avser att regleraförvaltningsför- 1981/82:37 101 farandet i allmänhet (dvs. med undantag för t. ex.arkivlagstiftningen), varvid förvaltningslagen närmast kommer i fråga. En sådanförfarandelag måste visserligen till sitt syfte gå utöver uppgiften atttillgodose offentlighetsprincipen, men även denna väsentliga uppgift tordeenligt FOA bäst fyllas, om reglerna placeras i det större sammanhanget tillfördel för överskådligheten. Statskontoret anser att regelns primära syfte är attgarantera rättssäkerheten, inte handlingsoffentligheten, och att regelns naturligaplats därför är förvaltningslagen. Också AMS, ochlantbruksstyrelsen förordar att bestämmelsen tas in i förvaltningslagen. anser att regeln dessutom skall tas in irättegångsbalken. Försvarets civilförvaltning anför: anser att regeln i 14 § datalagen böringå i sådan lagstiftning som rör myndigheternas handläggning av mål ochärenden. Förvaltningslagen är ett exempel på sådan lagstiftning. Då dennaförfattning är föremål för översyn (Dir 1978:85) bör bestämmelsen tills vidarekvarstå i datalagen och frågan, i vilken författning bestämmelsen lämpligen böringå, överlämnas till den kommitté som har att fullgöra nämnda översyn. Frågan om undantag.från dokumentationsskyldigheten ochformerna för ett sådant avgörande har rönt ett relativt stort intresse hosremissinstanserna. Någraremissinstanser intar en i huvudsak positiv hållning till förslaget om samrådmed . Till dessa hör främst , landsarkivet i ,stadsarkivet i och juridiska fakullelsnämnden vid . anser att starka skäl talar för det samråd medriksarkivet, som enligt förslaget skall föregå beslut om undantag. Gallringsreglerna på ADB-området kan vara svåröverskådliga,inte minst för de regionala och lokala myndigheter som är anslutna tillövergripande ADB-system. Föreskrifter om gallring av upptagningar för ADBmeddelas av regeringen, och, såvitt gäller personregister,datainspektionen. För myndigheten kan det vara svårt att med säkerhet avgöra,hur länge olika slag av uppgifter centralt bevaras på elektromagnetiskdatabärare eller i vad mån de utskrivs på mikrofilm eller papper och bevaras iden formen. för emellertid omfattande register över olika slag avgallring. I själva verket kan samrådet därför i åtskilliga fall ledatill en ökning av antalet undantag från dokumentationsskyldigheten. Beträffandekommunala myndigheter får förutsättas, att de också erhåller råd frånarkivorganisationen i den egna kommunen. Överhuvud synes DALK i sitt betänkandealltför litet ha beaktat de kommunala arkiven. Den arkivorganisation, som finnsi vissa kommuner, torde i olika avseenden kunna spela en roll vid utformningenav ADB-systemen. i anmärker att 5 § LUA kan medförabetydande arbete för men att paragrafen har betydande fördelar frånoffentlighets-och arkivvårdssynpunkt. 1981/82:37 102 Eftersom bestämmelsen i paragrafens andra punkt torde avsesamråd i de enskilda fallen, synes det lämpligast att låta myndigheten samrådamed vederbörande arkivmyndighet, vilket inte utesluter att riksarkivetfastställer huvudprinciperna (jfr för övrigt DALKs eget uttalande - betänkandets 62 -att samråd bör ske "med eller annan arkivmyndighetrörande principerna för undantag från huvudregeln"; jfr även motsvarandeformulering i 8 §). i anser att skäl talar för attundantag beträffande lokala och regionala myndigheter bör avgöras avvederbörande landsarkiv, såvida det inte rör sig om undantag för helamyndighetsgrupper. Sista meningen i 5 § bör därför lämpligen få följandeutformning: "Fråga om sådant undantag avgörs efter samråd medarkivmyndigheten." föreslår att samråd även bör ske medmyndigheten enär denna är arkivmyndighet för myndigheter lydande underförsvaret. Det förekommer emellertid viss kritik mot det föreslagnasamrådet. Kammarrätten i anför: Kommittén har inte närmare behandlat tillägget i motiveringen.Av vad som anförts framgår emellertid att några större problem inte varitförenade med den nuvarande ordningen. Den synes tvärtom ha fungerat väl. Denföreslagna föreskriften, som är ägnad att medföra osäkerhet och komplikationer,bör enligt kammarrättens mening utgå. En ovillkorlig skyldighet till samråd med riksarkivetfinner patentverket inte vara motiverad utan leda till byråkratiskomständlighet. Om en myndighet vid handläggningen av ett ärende använder sig avupptagning för ADB och det huvudsakliga innehållet i upptagningen kortfattatkan tillföras handlingarna i ärendet genom en tjänsteanteckning bör detta kunnaske utan att besväras. RSV har beträffande registren på skatteområdet hittillstillämpat den rutinen att magnetbandskopia överlämnats till i denutsträckning som begärt före det att upptagningen utplånats hosRSV. Därutöver sker utskrift i den mån det krävs för att handlingarna i måletskall utvisa underlaget för beslutet (exempelvis kontrolluppgifter avviker frånde uppgifter den skattskyldige har lämnat). RSV förutsätter att någon ändringav dessa rutiner inte åsyftas med vare sig bestämmelsen i 5 § ellerbestämmelsen i 8 § lagförslaget. I fråga om de fall där undantag från dokumentation kanmedges anför : Nämnden vill understryka att det är principiellt stötandeom pappershantering, kostnadsaspekter eller tillgänglighet via bildskärm skallkunna åberopas som skäl för att undanta myndigheterna från dokumentationsskyldigheten.Avgörande måste vara att allmänheten i efterhand kan ta del av 1981/82:37 103 alla offentliga handlingar i ett mål eller ärende iskriftlig form. Vad gäller undantaget i paragrafen har nämnden ingenerinran mot att bildskärmar används under förutsättning att det finns skrivarekopplade till dessa så att papperskopior lätt kan tillhandahållas. Liknande synpunkter framförs av LO. Självfallet bör undantag från regeln kunna göras irelativt stor utsträckning, förutsatt att motsvarande uppgifter - i oförändradoch någorlunda lättillgänglig form - bevaras som upptagningar. Därvid är detgivetvis av betydelse, hur länge aktmaterialet skall bevaras. Om det skallfinnas kvar , medan uppgifterna i gallras med kortfrist, torde undantag från dokumentationsskyldigheten knappast kunna ske.Kommitténs uttalande (s 62) att uppgiftens tillgänglighet via bildskärm börutgöra sådant särskilt skäl, som åsyftas i lagen, synes därför äga giltighetendast under förutsättning att uppgiften förblir tillgänglig . Om aktmaterialet förvaras lokalt eller regionalt medan denADB-lagrade informationen med tiden blir tillgänglig endast på centralt håll,torde förutsättningar för undantag från dokumentationsskyldigheten i allmänhetej vara för handen. Vid de avvägningar som skall göras måste rationalitets-och effektivitetshänsyn tas. Förutsatt att offentlighetsprincipen inteeftersatts bör därför ett inte alltför rigoröst synsätt tillämpas vid bedömningav nödvändigheten att överföra en upptagning för ADB till läsbar form. Detyttersta beslutet i ovanstående frågor förutsätts i enskilt ärende, trotssamrådsförfarandet, kvarligga hos myndigheten. Bankinspektionen anför i fråga om tillämpningen avbestämmelsen: För undvikande av varje missförstånd bör framhållas att enuppgift hämtad från ett ADB-medium naturligtvis inte får utlämnas med ett iövrigt offentligt ärende, om uppgiften i fråga är underkastad sekretess enligtsekretesslagen. Detta påpekande kan vara berättigat eftersom den ifrågavarandeföreskriften uppenbarligen tar över bestämmelsen i datalagen om förbud motobehörigt yppande av sådana personliga förhållanden som framgår avpersonregister. Utformningen av lagtexten har rönt viss kritik.Förvahningsräiisulredningen anför: Utformningen av paragrafens andra mening ger intryck avatt samråd med skall ske i varje enskilt fall, när fråga om sådant undantagsom avses i första meningen uppkommer. Avsikten är emellertid enligt DALK attsamrådet skall röra/7n'«ciper«rt för undantag (ses. 62 och 106 i betänkandet).Bestämmelsen bör justeras så att detta framgår klart. Liknande synpunkter framförs av hovrätten för VästraSverige, , statens lantmäteriverk, och JO. RRV påpekar att problemet att avgränsa begreppetupptagning för ADB medför att dokumentationsskyldigheten inte kan få en entydiginnebörd. 1981/82:37 104 Av motiven till 14 § datalagen framgår, att regeln ärbegränsad till att avse sådan upptagning som tillför ett ärende sakuppgift avbetydelse för dess avgörande. Det synes lämpligt att detta kommer till uttrycki lagtexten. Vidare bör observeras att uttrycket "mål eller ärende"blivit föråldrat genom de senaste ändringarna i 2 kap TF, där"ärende" inbegriper även "mål" (se prop 1975/76:160 s 93,97 och 168). Sistnämnda synpunkt framförs även av ADBJ, som fortsätter: En omformulering för att göra stadgandet mer precist börövervägas. Dess syfte är att säkerställa att upptagningario/?! har betydelseför handläggningen dokumenteras i form av utskrifter (jfr prop. 1973:33. sid.82). Detta uttrycks nu genom frasen 'för handläggning använder sig av upptagning'.Syftningen kan uppfattas som för vid: att en upptagning används genom attredigeras, granskas, jämföras med annan upptagning eller liknande är i och försig inte tillräckligt skäl för att dokumentationsregeln skall utlösas. Textenskulle kunna lyda; "Upptagning som myndighet finner ha betydelse förhandläggningen av ärende skall tillföras handlingarna i ärendet i sådan formatt den kan läsas...". i anser att formuleringen "omej särskilda skäl" är oklar till sin innebörd. Enligt journalisthögskolani bör uttrycket utgå ur bestämmelsen. Styrelsen för yttrar i fråga om dekommunala förhållandena följande: Kommunallagen innehåller bestämmelser, som är avgrundläggande betydelse för hanteringen av dokument och för arkivvården ikommunerna. För såväl kommunfullmäktige som kommunstyrelsen och övriga nämndergäller att protokoll och de övriga handlingar, som hör till deras arkiv, skallvårdas och förtecknas (2 kap. 27 §, 3 kap. 10 och 13 §§). Det ankommer sålundapå kommunfullmäktige att meddela föreskrifter härom och om arkivvården i övrigti den mån ej annat är särskilt föreskrivet. Till ledning för denna arkivvårdhar efter samråd med utgivit ett normalförslag tillkommunalt arkivreglemente. Enligt 2 § i detta normalreglemente gäller att förvarje myndighet skall upprättas arkiverings-plan. Denna plan är avsedd att varaett internt hjälpmedel för att underlätta dokumenthanteringen och för att styradokumentflödet i syfte att bl. a. tillförsäkrr myndigheten själv ochallmänheten en snabb tillgång till de handlingar som eftersöks. Enligtstyrelsen bör denna arkiveringsplan, som finns närmare beskriven iKommunförbundets tidigare omnämnda skrift. Levande arkiv, kunna tjäna som ettvärdefullt hjälpmedel för kommunerna även då det gäller dokumentationen avupptagningar för ADB. Eftersom kommunerna enligt gällande kommunallag äger rättatt själva svara för hantering, dokumentation och arkivering av sinahandlingar, självfallet inom de ramar som anges i TF och sekretesslagen,föreligger inte anledning att i fråga om upptagningar för ADB införa särskildabestämmelser härom i den av DALK föreslagna lagen, i synnerhet som DALK självkonstaterar att myndigheterna inte har brutit motdokumentationsskyldigheten. 1981/82:37 105 3.6 Dokumentation av myndigheternas ADB-användning (6 och7 §§) Ett flertal remissinstanser tillstyrker i princip DALK:sförslag att särskilda regler om dokumentation av ADB-användningen hos myndighetertas in i LUA. Andra instanser avstyrker förslaget och åberopar därvid attföreskrifterna är onödigt detaljerade och att det i fråga om personregisterredan finns tillräcklig dokumentation till följd av datalagens regelsystem.Också den närmare utformningen av bestämmelserna har föranlett påpekanden. Detanförs från arkivmyndigheter att man måste se reglerna i LUA i förhållande tillvad som gäller om arkivförteckningar. Några instanser föreslår att kravet pådokumentation enligt datakungörelsens bestämmelser skall läggas till grund fören mer generell dokumentationsskyldighet som det framhålls att lekmänmåste kunna läsa vad som dokumenteras. Det framkommer också förslag till olikaändringar eller kompletteringar av de skilda punkterna i 7 § LUA. De som i huvudsak tillstyrker DALK;s förslag omdokumentation av myndighetens ADB-användning är ,, försvarets civilförvahning, försvaretsrationaliseringsinstitut. i , Karolinskasjukhuset, , , bankinspektionen, statskontoret, DAFA,RSV, landsarkivet i , stadsarkivet i , ,samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden vid ,lantbruksstyrelsen, , , , statenslantmäteriverk. i ,kronofogdemyndigheten i , , , SAF och , , , , samtADBJ. Flera instanser betonar att DALK:s förslag innebär enförbättrad tillgång för allmänheten till myndigheternas ADB-material. Tilldessa hör i , ,, bankinspektionen, statskontoret, landsarkivet iÖstersund och JO. Om man accepterar synsättet att den logiska samhörighetenmellan skilda uppgifter är en bättre väg att definiera begreppet upptagning änatt gå vägen via databäraren, torde DALKs bedömning att - när det gäller attförhindra en urholkning av offentlighetsprincipen - utvidgade regler omdokumentation av ADB-system är lämpligare än omfattande regler omdiarieföring, vara helt riktig. DAFA ställer sig alltså - i allt väsentligt -bakom förslagets regler i 6 och 7 §§. i anser att bestämmelserna omdokumentationsskyldighet i 6 och 7 §§ LUA har synnerlig betydelse förinformation till forskning, allmänhet och arkivmyndigheter om ADB-bestånd hosmyndigheter. ser det som en stor fördel för en rationellarkivvård, om den skriftliga beskrivning av register och system, som föreskrivsi paragraferna i åtminstone ett exemplar överlämnas till och vadgäller regionala 1981/82:37 106 ADB-register och ADB-system även till vederbörandelandsarkiv. i har uppfattningen att föreskrifterna utantvivel är välbehövliga och att det torde finnas anledning för attgå ut med information i saken, även om LUA inte skulle bli antagen. konstaterar att DALK i 6 och 7 §§ har formuleratdokumentationskrav för de ADB-system som samhällsorganen utnyttjar.Naturvårdsverket noterar värdet av att man i lagförslaget konkret har angivitvad man anser skall ingå i en dokumentation. Detta är enligt verket värdefulltinte minst som vägledning för dem som skall utforma och ansvara för en sådandokumentation. 1 lagförslaget har DALK skrivit in att myndigheterna skaupprätta förteckningar över sin ADB-användning. AMS har inget att invända motdetta. På den statliga sidan finns det redan till viss del sådana regler. Dehar formen av bestätnmelser om förtecknande av arkiv (allmänna arkivstadgan1961:590 med tillämpningscirkulär 1968:473). Statskontoret har vidare i enrapport till regeringen (dnr 535/79-5) föreslagit vissaåtgärder för att förbättra informationen om användningen av ADB istatsförvaltningen. Rapporten har remissbehandlats med DALKsdelbetänkande. AMS förutsätter att statskontorets förslag och de remissyttrandensom lämnats över det kommer att beaktas i ett framtida lagstiftningsarbete. Enligt ADBJ kan behovet och värdet av dessa föreskrifterinte sättas i fråga. De får betecknas som lagförslagets centrala moment ochväsentligaste nyhet. Bland de i princip positiva remissinstanserna finns detsomliga som har en annan uppfattning om hur författningsregleringen bör göras.