prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Utredningen har i motiven anfört att "visstekonomiskt medansvar för markägaren ter sig rimligt, då denne därigenom kanbringas atl avstå från anspråk som är mindre realistiska". Resonemangetverkar besynnerligt med tanke på vad fidigare i utredningen anförts om bl. a.lantbmksnämndens medverkan vid vägföretags projektering. Utredningen synes icke ha insett vilka konsekvenseretl vägföretag kan medföra för såväl existerande som nyfillkomna markavvatlningsföretag.Som exempel kan nämnas ökade underhållskostnader då grävmaskin skalltransporteras från ena sidan av vägområdet till den motsatta, bortfall av arealsom skall bära del av markavvattningsföretagets kostnader. För att använda ulredningens egen vokabulär finnernämnden atl "billighetsskäl" talar för att väghållaren alltid bordesvara för de kostnader som uppkommer för anordnandet av sådana anläggningar somerfordras för en ändamålsenlig markavvattning genom väg/järnväg och detta oberoendeav tidpunkt för dess anläggande. I lagförslaget bör intagas bestämmelser om hur detskall förfaras med bro-tmmma i vägdel som kommer alt övergivas i de fall då vägombygges i ny sträckning. Av utredningen framgår inte huruvida bestämmelsernaom utrivning skall äga tillämpning. i : Nuvarandebeslämmelser i VL ålägger väghållaren att vid nybyggnad av väg både bekosta ochutföra vattengenomgång genom väg, så att ovanför liggande åker och äng kanavvattnas . Enligt lantbruksnämndens mening har markägarebegränsade möjhghe-ter att i samband med vägbyggnad bevaka sina inlressen, såatt avvattning av berörd inte blir lidande . Vidare kanifrågasättas, om det är skäligt alt pä markägare övervältra kostnader förutredning, som kan behövas, när plan för markavvattning måste upprättas. Det ärju nämligen ingenting som säger att markägaren just i det läget för egen delhar behov av sådan plan. Mot här redovisad bakgrund föreslås attlanlbmksslyrelsen i sitt yttrande rekommenderar att nuvarande regler, i varjefall i princip, skall äga fortsatt tillämpning. Analogt bör samma regler gälla för vattengenomgånggenom järnväg eller annan spårväg. i : Vattenlagensnuvarande regler angående genomlopp genom väg torde i de flesta fall varagynnsamma för den dikande. Föreslagna regler enligl 6: 8 synes i vissasituationer kunna vara hårda mot den dikande. I princip är väl förslagelviktigt. Det krävs engagemang av markägare vid planering av vattengenomloppgenom nya vägen. Det krävs dock en fullständigt fungerande information frånväg-planerarens sida så att berörda markägare rätt uppfattar situationen ochframtida konsekvenser. Elt misstag i planeringsskedet kan för den enskilde medföraatt han framgent ej får råd att bekosta en väggenomgång och alltså är låst. Prop,1981/82:130 271 Del finns väl skäl att antaga att i områden medbegränsad tillgång på lillskollsmark det finns områden som betraktas somängsmark p. g. a. dåliga dräneringsförhållanden. Dessa marker kan bliattraktiva att ta upp fill odling genom markvattenreglerande åtgärder.Lagförslagets mening, 6: 8 2;a stycket, alt ängsmark själv skulle få bekostanödvändigt vatlenge-nomlopp genom äldre väg underlättar ej sådana åtgärder.Tolkningsmot-sällningar kan bli följden. Lagförslagets regler lorde innebära enförsämring för jordbrukels intressen gentemot gällande lag. i : Ispecialmofiveringen till de paragrafer, som behandlar markavvattning genom vägredovisas olika skäl mot de nuvarande bestämmelserna i angående väghållarensskyldighet att bekosta valtengenomlopp genom väg. , som haringående praktisk erfarenhet av hithörande problem, anser, alt de redovisadeskälen inle håller och atl de nu föreslagna reglerna dessutom strider motgällande rättsuppfattning. Nämnden vill därför något belysa och kommen-lera vadsom anföres i betänkandet. När en ny väg bygges, kommer denna alltid att korsaett antal större eller mindre vattendrag och diken, som avvattnar uppströmsliggande mark och där vattengenomlopp därför erfordras. Det hör till renaundantagen atl en markägare önskar en trumma där det inle redan finns eltvattenförande dike. Om valtengenomlopp inle utföres, blir följden att vattnetblir stående uppströms vägen och vid nederbörd förorsakas översvämning medskador på marken och ibland även på vägen. Vattengenomlopp med för litendimension förorsakar skador på marken genom uppdämning och vid för högtbottenläge omöjliggöres täckdikning av åkermarken uppströms vägen. Detsistnämnda fallet förekommer rätt ofta trots väghällares skyldigheter enligtnu gällande lag. Här kan erinras om att den rationalisering avjordbruket, som av statsmakterna bedömts angelägen och som i viss omfattningstöds med bidrag av statsmedel, kräver väldränerade fält i högre grad än somtidigare varit nödvändigt och att täckdikningsverksamheten därför måsteintensifieras. är av åkerarealen täckdikad.Ytterligare av arealen skulle behöva täckdikas inom en nära framlid.Om nuvarande tvingande lagbestämmelser om läggningsdjup för vägtrummor ochbroar inte bibehålles, är risken mycket stor atl för högt bottenläge i dessaomöjliggör täckdikning av vissa områden , därför att erforderligomläggning av ett vattengenomlopp kan fördyra täckdikningen med belopp istorleksordningen 10000 lill . Dessa extra kostnader kan i deflesta fall inte bäras av den berörda marken och markägaren. Ursamhällsekonomisk synpunkt förorsakar en sådan dålig - eller obefintlig -planläggning från väghållarens sida atl värdefulla naturtillgångar inte kanutnytQas. För den enskilde markägaren kan det innebära en betydanderättsförlust, om väghållaren bygger en väg men inte utför vattengenomlopp, sommöjliggör en ändamålsenlig dränering och rationell bmkning av berörd åkermark.Det förefaller obilligt alt en markägare i elt sådant fall skall vara nödsakadatt själv låta utföra en kostsam undersökning för att bevaka sinrätt. Det är inte reafistiskt att tro, att markägaren med ledning av vägplanenskall kunna bedöma, om vattengenomlopp har erforderliga dimensioner ochbotlenlä-gen. För all göra detta erfordras i de flesta fall avvägning av berördmark, utredning om nederbördsområde och vattenföring samt hydrotekniskakunskaper vad gäller dikning och täckdikning. Detbör beaktas att ägareförhållandena skiftar med kortare eller längre Prop, 1981/82:130 272 intervall.Under en viss tid kan det vara en äldre innehavare eller ett dödsbo med småmöjligheter att bevaka sin rätt. arrenderas avåkerarealen inom som sidoarrenden. Ägarna till arrendemarken ärofta bosatta på annan ort. Arrendemarken blir därtor i många fall dåligtbevakad vid planering av nya vägar. Marken kan också, där fallförhållandena ärdåliga, ligga så långt uppströms den planerade vägen atl markägaren inte haranledning antaga, att hans mark beröres av vägföretaget. Ispecialmotiveringen framhålles att väglagstiftningen numera kräver "all enallsidig och detaljerad planering föregår vägbyggena. Syftet är bl. a. attplaneringen så långt som möjligt skall minska ölägenheterna för motståendeintressen." Det framhålles vidare att projektering av vägtrummor ochliknande anordningar sker, åtminstone beträffande allmänna vägar, regelmässigti samråd med lantbruksnämnden eller särskild hydroteknisk expertis. erfarenhet sker dock inle alltid denna allsidiga och detaljeradeplanläggning och inte heller samrådet med lantbruksnämnden. Exempelvisutfördes en väg i där samråd inte skett medlantbruksnämnden, innan arbelet påbörjades. Genom att ettvaltenavledningsförelag utfördes i samma område uppmärksammade enförrättningsman vid lantbruksnämnden att en del trummor sannolikt utförts medför högt bottenläge. Sedan underrättats om delta, utfördes påvägförvaltningens anhållan en utredning rörande samtliga trummor efter denaktuella vägsträckan. Därvid konstaterades att en del trummor låg för högt, endel var underdimensionerade medan andra var överdimensionerade. Därjämteerfordrades ytterligare en del trummor, medan andra inte fyllde någon uppgiftoch därför kunde slopas. Del blev således nödvändigt att lägga om elt antaltrummor. Om lagregler enligl VL-förslaget hade gällt vid tillfället, hadevägförvaltningen inle haft någon skyldighet att lägga om dessa trummor.Markägarna hade således själva varit nödsakade att bekosta omläggningen av trummornaför att kunna täckdika och bruka den berörda åkermarken på ett rationellt sätt.Det kan knappast vara rimligt med en lagstiftning, som medför sådanakonsekvenser. Enligt nämndens mening strider den mot gällande rättsuppfattning. På sidan 271 i belänkandet framhålles att denuvarande bestämmelserna beträffande vattengenomlopp är svåröverskådliga ochdelvis helt föråldrade samt med en strävan att i allt för hög grad främjajordbruksnäringen och stimulera till nyodling. anser att detinte finns någon grund för dessa påståenden. Nyodling förekommer knappastnumera. Lagtexten kan behöva moderniseras för att bli mera läsvänlig, meninnehållet som sådant är i överensstämmelse med tidens krav. Nämnden känner förövrigt inte till etl enda fall, där tvist förekommit om tolkningen av lagtexten.En bestämmelse, som ålägger väghållaren atl vid byggande av en väg utföravattengenomlopp som medger en rationell brukning av åkermarken kan inle anses iallt för hög grad främja jordbruksintresset. Motsatsen skulle däremot enligtnämndens mening medföra rättsföriusl för enskild och dessutom innebära, attnaturtillgång inle skulle kunna utnytQas på etl för samhället rationellt sätt.Ett utbrett åsidosättande av jordbmkels intressen kan dessutom för elt län somGävleborgs få negativa regionalpolitiska effekter. Det är således lantbruksnämndens uppfattning, atl iden nya vattenlagen måsle finnas en bestämmelse som föreskriver skyldighet förväghållaren atl ulföra erforderliga vattengenomlopp genom väg samt atl därvidtillse att 1981/82:130 273 bollenlägenai dessa medger erforderlig dränering av uppströms belägen åker även ommarkägaren icke framfört yrkande härom. För undvikande av tvist om vad som ärerforderlig dränering, kan liksom måttet 1,2 m anses lämpligt.Lagen skulle således ålägga väghållaren att utföra vattengenomlopp genom väg påsådant sätt, alt dränering lill kan ske av mark som vid vägenstillkomsl bmkas eller fidigare bmkals som åker. Samma bestämmelse bör gälla förjärnväg. Bestämmelsen i 6 kap. 9 8 VL-förslaget medbegränsning av väghållarens skyldighet atl utföra vallengenomlopp genom väg,då kostnaden för åtgärden Uppenbarligen överstiger nyttan, överensstämmer ihuvudsak med nu gällande bestämmelse i 7 kap. 17 8 VL. Begränsningen av väghållarensskyldighet synes rimlig. Lantbruksnämndeni : Beträffande markavvattning genom allmän eller enskildväg som färdigplanerals före nya VL;s ikraftträdande föreslår utredningen atlnuvarande ordning behålles. Detta innebär i stort atl väghållaren är skyldigbekosta tmmmor/broar, som erfordras för avvattning av omgivande åker och änginfill . Förvägar som färdigplaneras efter nya VL:s ikraftträdande föreslås nya reglerbeträffande väghållarens skyldighet. Det föreslås att markägaren innanvägbygget påbörjas skall bevaka all erforderliga vattengenomgångar ligger påför markavvattningen tillfredsställande djup. Om så sker, skall adekvataåtgärder utföras på väghållarens bekostnad. Om inte markägaren framställeranspråk på åtgärder innan vägbygget påbörjas skall ansvaret för kostnadernadrabba denne. Enligl lanibmksnämndens erfarenhet har markägare iallmänhet begränsade fömtsätlningar alt bedöma erforderliga djup iimmgenomgångar. En tmmgenomgång tillgodoser ofta större avrinningsområden.Delta gör det svårt för den enskilde markägaren att överblicka de krav som börställas på avloppels djup. Särskilt vid nyplanering av vägsträcka som innebärrätning av tidigare väg kan del innebära betydande svårigheter all bedöma huravloppen lämpligen bör utformas. Inomvissa delar av landet och inte minsl i norra förekommer betydandearealer bmkningsvärd åker som på grund av ägareförhållanden eller andra orsakerbrukas extensivt. kan sådan mark behövas för den stmkturrationaliseringsom pågår och för regionalpolitiskt motiverad intensifiering avjordbmksprodukfionen. Nuvarande markägare kan dock ha begränsat eller ingetintresse för bevakning av hur avvattning bör ordnas i samband med nyplaneringav väg. Vidare finns särskilt i norra ett stortantal torrläggningsföretag där underhållet eftersatts ,varvid ofta uppgmndning i avloppen är betydande. I samband med nyplanering avväg aktualiseras då ofta frågan om fördjupning av immgenomgångar. Erfarenheterfrån länet visar atl bevakning från markägarnas sida i vissa fall visat sigvara otillräcklig. Utredningen anser atl markägarnas inlressen fömtomav dem själva bör kunna bevakas av lantbruksnämnden i samband med nyplaneringav väg. För atl en bevakning av lantbmksnämnden skall fungerafillfredsställande måste dels nämnden tilldelas ökade resurser påmarkavvattningsområdel, dels särskilda organisatoriska åtgärder vidtagas föratt säkerställa lantbmksnämndens medverkan i samband med allavägprojekteringar. Av skäl som anförts anser lantbmksnämnden därföratt nuvarande ordning bör bibehållas även sedan nya VL trätt i kraft,innebärande att väghållaren i princip är skyldig bekosta immgenomgångar somerfordras 18 1981/82. 1981/82:130 274 förtorrläggning till högsl för åker. Väghållarens kostnadsansvar skallenligt såväl gällande VL som utredningsförslaget begränsas lill den skada somberäknas kunna uppstå om åtgärd för avlopp genom väg måste vidtagas. Därförlorde tillräcklig garanti finnas för atl omotiverade krav på väghållaren inleskall kunna ställas. i : När del gällerväg, byggd efter del nya VL (kap. 6, 8 8) vunnit laga kraft, skall som villkorför alt kostnaderna för erforderliga tmmmor eller liknande anordningar ej skalldrabba markägaren, det åligga denne atl före påbörjandet av vägens byggandegöra framställning fill väghållaren om anordnandet av erforderliga trummor ellerliknande anordningar. I mofiven för denna uppfattning har bl. a. anförtsatt projektering av tmmmor m.m., åtminstone "beträffande allmänna vägar,regelmässigt sker i samråd med lantbmksnämnden eller särskild hydrotekniskexpertis". I har ovannämnda samråd medlantbruksnämnden endast i undantagsfall skett. I länet har vid byggande avvägar många trummor ej anlagts på tillfredsställande sätt vad beträffar lägeoch djup. Markägarna själva saknar oftast de kunskaper ochresurser, som erfordras för all kunna bevaka sina inlressen beträffandeerforderliga avlopp. Härtill kommer den svagheten att sakägarkretsenenligt VägL endast omfattar ägare av mark som direkt beröres av vägföretaget.Detta medför all ägare vars mark är beroende av utlopp genom vägen men ejberöres av vägföretaget inte erhåller meddelande om när vägförslaget är utlagtför fastställelse. anser atl rent principiellt bör densom genom en åtgärd, t. ex. byggande av väg eller järnväg, fördyrar en framlidamarkavvattning för skogs- och jordbmksändamål, del bör åligga den som vidtagitåtgärden all svara för den fördyring som uppkommer. Nämnden känner allvarligoro för de konsekvenser som de föreslagna ändringarna kan få och föreslårdärför att bestämmelserna i nuvarande vattenlag i huvudsak bibehålles. Nämnden vill också framföra några synpunkter på 6kap. Genom nuvarande höga kostnader för att få till stånd en trumma genomen större väg, kan det bli billigare för väghållaren att betala ersättning förskada, eller inlösa fastighet med fiolals hektar åker, än atl utföra tmmma.Detta kan inte vara önskvärt varken ur allmän eller enskild synpunkt när frågaär om igång varande jordbruksföretag. Väghållaren kan ha försummat att ulföra,eller felaktigt utfört, begärd trumma men kan köpa sig fri genom skadestånd.Paragraf 9 bör skärpas genom tillägg av "såvida ej befintlig verksamhetomöjliggöres genom att tmmma ej kommer till stånd". i : är en stor andel av åkerarealen av organiskt urspmng, torvoch gylQejordar, på vilka uppstår dels en sättning vid dränering, dels enkontinuerlig oxidation, eller bortodling, som är starkt varierande på olikajordar. Markytan kommer därför alt successivt sjunka. En väglrumma, vars djupär tillfyllest när den byggs kan därför i framliden bli alltför grund, ochsvårigheten atl bedöma markens sättning gör att man inte kan ange etl djup förtrumman, som medger dränering av marken . Bestämmelserna i 6 kap. 88 2 styckel bör alltså utformas så att jordbmkaren garanteras rätt att yrka pålångsiktig dränering fill . På samma ställe säges atl byggande av trumma skallbekostas av markavvattningsföretaget om markägare inte begärt trumman innanvägen bör- Prop.1981/82:130 275 Väghållaren ges här möjlighet att krypa ur mycket av sin skyldighet attsörja för vattenbortledning. Detta inger farhågor i länet, därföretagsstrukturen är ytterst heterogen, med starkt varierande intresse hosmarkägarna, av vilka många inte bor på faslighelen. Erfarenheter frånbefintliga väggenomgångar ger anledning till förmodan att många tmmmor kommeralt läggas för gmnt med därav följande svårigheter att få fill ståndmarkavvattningsföretag. Eftersom nuvarande praxis, där lantbmksnämndenbereds tillfälle yttra sig över tmmmor, kommer att fortsätta och utvecklas,lorde det bli mera ovanligt förekommande att tmmmor i vikfiga befintligaföretag får felaktigt läge. I de fall där det kommer atl inträffa är det dockmera lämpligt att väghållaren med sina större resurser slår för ansvaret. i : Såsom framgårav 6 kap. 8 8 i lagförslaget skulle i samband med framtida vägbyggnad såsomvillkor för att kostnaderna för därvid eventuellt erforderliga ombyggnader avtrummor eller liknande anordningar icke skall drabba markägare, det åliggadenne att före påbörjandet av vägbyggnaden göra framställning till väghållarenom anordnande av erforderliga trummor eller liknande anordningar på visst sätt.Lantbruksnämnden anser en sådan bestämmelse vara synnerligen olämplig. Enmarkägare saknar nämligen oftast de kunskaper och resurser, som erfordras föratl kunna upprätta etl tekniskt riktigt imm-eller broförslag. Det torde vidareej sällan förekomma fall, där markägaren av åldersskäl eller annan orsak intehar intresse och tillräcklig kunnighet för att planera markavvattning, då hankanske ämnar all inom en icke alltför avlägsen framlid avyttra sin fastighet.Om han på gmnd härav underlåter atl i samband med vägbyggnadsprojektet tillväghållaren göra erforderliga framställningar rörande vatlenavlopp genom vägen,kan blivande fasfighetsägare bli tvungen att själv bekosta anläggning eller ombyggnadav för markavvattningen erforderliga vägtrummor eller broar, vilket kan ställasig synnerligen dyrbart och medföra alt rationella och önskvärdamarkavvattningsföretag ej kommer fill stånd. Rent principiellt anser lantbmksnämnden atl därnågon genom en ål-gärd, l.ex. byggande av väg fördyrar en framtidamarkavvattning för jordbmksändamål, del bör åligga den, som vidtagit åtgärden,alt i samband med markavvattningsföretaget svara för den del av företagetskostnad, som svarar mot fördyringen. föreslår därför, all bestämmelsernapå området i nuvarande vattenlag i huvudsak bibehållas, innebärande attlagförslaget ändras så, att väghållaren ålägges skyldighet att tillse att tmmmaeller liknande anordning vid vägens byggande utföres så, att den medger entillfredsställande dränering fill 1,2 m;s djup av ovanförliggande åker- ochängsmark. Om detta krav ej uppfylles skall väghållaren vara pliktig att vidframtida markavvattningsföretag genom vägen för dränering av sådana uppströmsvägen belägen åker- eller ängsmarker som jämväl vid tiden för vägens tillkomstvarit all hänföra fill sådant ägoslag, bekosta erforderlig anläggning ellerombyggnad av trumma eller bro. Motsvarande bestämmelser föreslås gälla ävenifråga om järnväg. : Det torde mera undantagsvisinträffa att skäl föreligger för vägföretag atl deltaga imarkavvattningsföretag. längs vägen ger mera sällan sådan effekt alt deavsevärt påverkar ell normalt stort dräneringsföretag. Såsom anförts iyttrandet från i AC län kan vägföretag böra deltaga omlånga avlopp måsle grävas för erhållande av en fillfredsställande dränering avvägkroppen. Detta förutsätter dock att Prop.1981/82:130 276 de båda företagen får en tidsmässig samordning. Entillfredsställande lös ning på eventuell medverkan från vägföretag i markavvatlningsföretag torde endast kunna ske om översiktliga dikningsplaner finns utarbetade eller om man vid vägprojektering inför rutiner för samråd med diknings- ansvariga inom företag eller skogsvårdsstyrelser. Vid markavvattning genom vägförutsätts i nya lagen att tmmma eller liknande anordning skall bekostas avmarkavvattningsföretaget om markägare ej begärt sådan innan vägen börjadebyggas. Beträffande allmänna vägar synes berörda sakägares inlressen vara välbeaktade genom vägföre-lagens samråd med bl a lantbruksnämnderna. Delta samrådtorde dock i huvudsak avse markavvattningsfrågorna beträffande åkerjorden.Skogsstyrelsen anser det rimligt att det åläggs väghållaren att, ifråga omallmän väg eller enskild väg som tillkommer efter förrättning enligt AL och somberör viss skogsmark, samråd skall ske med i länet. Skogsvårdsslyrelsen i : I nyalagförslaget aviseras även en möjlighet för vägföretag alt deltaga imarkavvattningsföretag. Detta kan vara en praktisk lösning. I flack tertängbefinns del ofta nödvändigt med långa avlopp om en tillfredsställandedränering av vägkroppen skall kunna erhållas. Dessa långa avlopp har naturiigtnog även en viss dränerande inverkan pä kringliggande skogsmark och Qänstgörsåledes som andra skogsdiken. Diket ändrar således funktion och såvälväghållare som markägare har intresse av att diket fungerar och underhålles.Skogsvårdsstyrelsen fillstyrker denna möjlighet men vill framhållasvårigheten alt samordna väg- och dikesförrätlningar då de ofta kommer tillstånd vid olika tillfällen. En förrättningsman från lordeha största möjligheten att samordna förtättningar av denna typ samt fastställaandelstal inom skogsområden. anser även all bestämmelsernai VL 7:4 skulle även medtagits i förslagel, då rågångar hävdas alll sämre. i län: 6 kap. 8 8 ilagförslaget handlar om markavvattning genom byggande av vägtrummor e. d. ochinnehåller vissa koslnadsregler som innebär alt markägaren kan begära attväghållaren skall svara för kostnaderna i viss omfattning. Härvid anges attmarkägaren förlorar sin rätl om han inle inger skriftlig begäran lillväghållaren innan vägen börjar byggas. , som härvidlag delarlantbruksnämndens mening, anser det alltför formalistiskt att föreskriva en såsträng påföljd. iSkåne: Vad gäller väghällares skyldighet alt deltaga i markavvattningsföretag,bör sådan skyldighet i princip alllid gälla och befrielse skall endast ske omsärskilda skäl härför föreligger. Lagförslagets skrivning bedömer vi som alllför svagt i detta avseende och får förorda en mera koncis skyldighet på ovanangivet sätt. Lagförslaget enligl 8 8 är helt oacceptabelt. Väghållarenmåste utan omständiga förfaranden vara helt skyldig att gå in i och deltaga ikostnaderna för markavvaltningsföretagen i den mån sådana berör eller beröresav väg. Sådana åtgärder som ledningsbyggande - vägtrummor och liknande genomväg för markavvattning kan skäligen inte kopplas till vare sig viss tidpunktför vägens byggande eller visst högsta djup erforderiigt för markensavvattning. Del bör heller inte förbindas med enbart utan såväl skogs-som ängs- och betesmark kan vara aktuella för här avsedd avvattning och börväghållarens medverkan och kostnadsansvar i åtgärden oavsett markens användninghelt säkerställas genom all bestämmelserna i nuvarande vattenlag överförestill den kommande. Prop.1981/82:130 277 måslesom nu ha skyldighet alt anordna erforderliga vägtmmmor så att uppströmsbelägen mark kan dikas . Vad här anförts i fråga om väg börgivetvis gälla även järnväg och liknande. i : I jämförelse medgällande vattenlag innebär förslaget ett reducerat ansvar för väghållaren attanordna trumma el. dyl. för markavvattning. Skyldigheten att bevakamarkavvattningens intressen gentemot vägbyggnad föreslås i princip överfördfrån vägbyggaren fill berörda markägare.