prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — närmast otänkbara ännu när nugällande namnlag antogs (), Det är ju allt vanligare med sammanboende"under äktenskapsliknande förhållanden", familjer med namngemenskapsplittras allt oftare, s, k, äkta makar byter allt oftare partners och för medi nya bon barn med olika efternamn från skiftande kullar. Ur konservativkyrklig synpunkt har anförts farhågor, att de nyanamnreglerna t, o, m, skulle upplösa familjesamhörigheten. Också harundertecknad i debatt vid några av de 107 pastorsexpeditionerna inom mittinspektionsområde förnummit farhågor för någon sorts matriarkat, näroch om detaktuella betänkandet blirgällande lag. Härtill kan genmälas att det nyabetänkandet tillåter namnskick i hävdvunna former (med hävdvunna menar man atthustru automatiskt bär mannens efternamn, ehuru sådant blev vanligt först in pådetta sekel). Vill en familj med förankring i tro och sed hatotal namngemenskap, kommer ju detta att gå bra även i fortsättningen. Särskilt positivt finner undertecknad det vara, att bruketmed gårdsnamn blir lagfäst (26 a §). Gårdsnamn förekommer i väldigt mångasocknar i mitt inspektionsområde, dessvärre med olika seder på olikastallen. Och ingenting har varit stadgat om bruket av gårdsnamn , 26 a§ är väl genomtänkt och bygger på något som bör kunna bli konsensus här iDalarna, Farhågor och frågetecken: måste det inte införas någonsorts spärr för antalet namnändringar hos samma person, särskilt då för barnen?Ur kyrkobokföringens/kommande kanske civil folkbokförings synpunkt blir detannars mycket kaotiskt. Visserligen finns det för varje person unika 1981/82:156 139 10-siffriga personnumret för identifieringens skull, menändock torde en Bilaga 3 personakt, som återger dussinet namnändringar.församma, bli oläslig, Samma frågetecken inför framtidens släktforskning: hurskall samma individ kunna följas, om efternamnet ändras i ett? Identifieringmed personnumret måste vara kompletterad med att samma individs namn ickeändras alltför ofta eller alltför mycket. Betänkandet kan accepteras, blott att spärr införes påantalet namnändringar, särskilt rörande barn. 1.12 Kyrkobokföringsinspektören i : På sid. 9 anför utredningen, att "namnregleringeninnebär i stort en avvägning mellan det allmannas intresse av namnstabilitetoch den enskildes intresse av att få förvärva det släktnamn han önskar".Genom införandet av personnummer och automatisk databehandling har i stort settdet allmännas intresse av stabilitet tillgodosetts och ett relativt stortspelrum för den enskildes önskningar kan därför medges. Jag förbigår att personnummer faktiskt kan förfalskas påsamma sätt som bilnummer kan förfalskas, att fel kan begås som medför ättjiersönnummer måste ändras samt att personnummer även av annan anledning måsteändras och att personnummerstabiliteten därför inte är så fullständig som utredningenverkar antyda. Väsentligare är att utredningen alldeles förbigår, att enpersons namn spelar en väsentlig och ofrånkomlig roll i kommunikationernamänniskor emellan. Vi identifierar inte varann genom nummer utan just genomnamn. Vår underskrift med vårt namn är bindande och då skall namn inte kunnabytas hur som helst. Man kan bara tänka sig, hur det skulle vara i valet . omalla bara angavs med sina personnummer? Hur skulle man då veta vem man röstadepå? Namn har ytterligare en uppgift. De står för identiteten.,Detär därför det är så viktigt med namngemenskap i en familj. Även ont deti vissafall kanske spelar mindre roll för de vuxna makarna, spelar det stor roll förbarnen. Det är därför det är så viktigt att adoptivbarn får adoptivföräldrarnasnamn. liksom att fosterbarn vill ha och uppträder medfosterföräldrarnas namn. Släktnamn är inte bara en teknisk fråga. De år ocksåuttryck för samhörighets- och gemenskapskänsla familjemedlemmarna emellan. Utformande av regler och lagar i en demokrati måste alltidta hänsyn till människornas vilja och önskemål. En självklar regel borde därvidvara. att majoritetens önskemål göres till huvudregel medan minoritetensönskemål tillgodoses på annat sätt, t. ex. genom anmälan. Ett annathandlingssätt uppfattas lätt som förmyndarmentalitet, väcker irritation hos dendet berör och skapar konflikter mellan dem som skall tillämpa lag ochallmänheten. Dess synpunkter har alldeles för litet beaktats i föreliggandeförslug till lagändring. 1981/82:156 140 Utredningen påpekar att dagens strävan till jämställdhetmellan man och Bilaga 3 kvinna övat inflytande på förslaget och medfört attden hos oss av ålder gällande agnatiska namnordningen övergivits. Den har istället ersatts med kognatisk när det gäller barn. Det är svårt att förstå, attdet skulle innebära någon större jämställdhet. Sammanfattningsvis kan sägas, att förslaget urprincipiella synpunkter lider av så allvarliga brister, att det icke utanväsentlig omarbetning kan läggas till grund för förslag till lagändring. Vad här har sagts hindrar icke. att förslaget i vissaenskildheter innehåller förbättringar, som bör beaktas, 1.13 Kyrkobokföringsinspektören i stifts södrainspektionsområde: Vid min granskning av betänkandet har med tillfredsställelsenoterats de ökade valmöjligheter förslaget ger åt den enskilde ifråga omnamnförvärv. Jag vill föreslå att betänkandet tillstyrkes, 1.14 Kyrkobokföringsinspektören i stifts norrainspektionsområde: Redan nu gällande lagstiftning på namnrättens område gerutrymme för en mångfald variafionsmöjligheter vid val av släktnamn. Utifrånpraktisk erfarenhet anser jag denna lagstiftning mer än väl fylla alla rimligakrav på rätten att bestämma över det egna släktnamnet, såvida nu samhället allsskall bibehålla sitt reglerande inflytande på detta livsområde. Utarbetandet avföreliggande förslag säges vara en följd av vårt samhälles förändrade syn påäktenskap och familj, på jämlikheten mellan man och kvinna. Härtill läggesockså påståendet om "att släktnamnet genom den ökade användningen avpersonnummer fått en minskad betydelse för samhällets behov av att kunnaidentifiera medborgarna". Till tanken om släktnamnets minskade betydelseefter införandet av personnumret vill jag säga att det är en tankegång, somicke bör understrykas genom lagstiftning eller genom motivering tilllagstiftning. Den moderna människan, inte minst tätortsmänniskan, uppleverredan nu ofta sig själv, som ett obetydligt nummer i samhället. Hon anser siginte betyda något. En ytterligare avpersonifiering i lagstiftningssammanhangskulle förstärka känslan av meningslöshet o. d. Frågan om en nynamnlagstiftning är i mycket en fråga om samhället genom lagstiftningen skallge sin sanktion till den normupplösning, som för tillfället råder, och som kanleda till upplösning av hela samhällets grundvalar, familjerna. Om dock en ny lagstiftning skulle anses nödvändig, börden, vad gäller släktnamnet, utgå från att äktenskapet är den av samhålletönskade formen för familjebildningen. Äktenskapet ar därvid att anse som enfrivillig, livslång, samlevnad mellan självständiga personer. Den kristna tronatt äktenskapet är instiftat av betonar på ett starkt förpliktande sättdenna urundsvn. Prop.1981/82:156 141 För de flesta familjer och förhållanden skulle en mycket förenklad Bilaga 3 namnlagstiftning vara fullt tillräcklig. Det som faller utanför denna grundläggande lagstiftning skulle regleras genom namnmyndighet och domstol. Jag lämnar här mitt förslag till förenkladnamnlagstiftning. 1 § Barn, vars föräldrar är gifta med varandra vidbarnets födelse, förvärvar föräldrarnas släktnamn. Barn, vars föräldrar vid barnets födelse inte är gifta medvarandra, förvärvar moderns släktnamn. Ingår föräldrarna senare äktenskap med varandra förvärvarderas barn föräldrarnas släktnamn, 2 § Den som adopteras av makar förvärvar genomadoptionen adoptan- ternas släktnamn. Den som adopteras av ensamstående förvärvar genomadoptionen adoptantens släktnamn, 3 § Makar skall ha gemensamt släktnamn, antingen mannenseller kvinnans före äktenskapets ingående aktuella släktnamn, 1 samband med hindersprövningen anmäler de blivande makarna vilketdera släktnamnet, som skall bli deras gemensamma. FÖRVÄRV AV SLÄKTNAMN EFTER ANSÖKAN 4 § Vill någon anta annat släktnamn än det somtillkommer honom enligt 1-3 §§ skall han göra ansökan därom hos namnmyndigheten. Sådan ansökan kan inges endast gemensamt av makar för democh deras barn . Ogift person kan ensam inge sådan ansökan.Ogift kvinna med barn kan endast ansöka för sig och barnentillsammans. Ansökan enligt denna paragraf kan göras av den/de. varssläktnamn inte är tillräckligt särskiljande eller eljest är mindre tjänligt. Denna form av lagstiftning skulle från icke juridisktskolade handläggare i samhället avlägsna ett stort antal inveckladetolkningsfrågor, åstadkomma en mera likartad och jämlik rättstillämpning i helasamhället, minska antalet onödiga ändringar och tillbakaändringar samt stävjatillskapandet av ännu fler. frän svenskt språkbruk avvikande eller starktlöjeväckande nya släktnamn. Under hänvisning till ovan framförda synpunkter vill jagavstyrka framläggandet av förslaget till Nya namnregler enl, SOU 1979:25 och istallet förorda ett förslag, som betonar familjens och släktensnamnsamhörighet. Det föreliggande lagförslaget är avsett att ersättagällande namnlag . De i betänkandet föreslagna ändringarna innebär framförallt att mån och kvinnor likställs i naninhänseende samt att förfanmdetförenklas. Prop.1981/82:156 142 tillstyrker det föreliggande förslaget. Urjämstältdhetssyn- Bilaga 3 punkt innebär det ett stort framsteg liksom ävenbeträffande möjligheten att kunna välja ett mer ovanligt namn frainför ettvanligare då två makar som vill ha namngemenskap bestämmer vilket av namnen deskall välja. Det allmännas intresse av namnstabilitet är mindre framträdandeän vid tiden för namnlagens antagande. Det system med personnummer ochpersonakter som används i folkbokföringen utgör ett säkert identifikationsmedel. förslag tillgodoser väl den enskildesönskemål i fråga om namnbyte och medför förenkhngar i förfarandet i namnfrågor.Dessutom ligger utredningens förslag i linje med dagens strävanden motjämställdhet mellan man och kvinna. tillstyrker namnlagsutredningens förslagtill nya namnregler. Under hänvisning till att folkbokföringens system medpersonnummer och personakter utgör ett säkert identifikaiionsmedel, menarutredningen att det allmänna intresset av namnstabilitet blivit och blir alltmindre framträdande än förr och att den enskildes intresse kan ges ökat spelrumvid familjerättsliga namnförvärv. vill starkt ifrågasätta ompersonnumret i det praktiska livet blir särskilt användbart och om det ärlämpligt att ge enskilda intressen så stort spelrum, som förslaget innebär. Detkan också ifrågasättas om utredningens åsikter verkligen har förankring hosallmänheten. Den av docenten utförda undersökningen "Vadvill vi heta" ger vid handen att gemene man finner det vara fördel med namnstabilitet och att en familj bör ha samma namn vare sigdetta är kvinnans eller mannens släktnamn. Det kan vara rimligt att lätta påmöjligheterna till namnval och namnbyte i förhållande till gällande rätt, menenligt uppfattning går utredningens förslag för långt i sitttillgodoseende av individuella intressen till nackdel för en önskad namnstabilitet. anser sammanfattningsvis an utredningensprincipiella inställning till ett övergivande av den agnatiska namnordningenkan godtagas: inen alt de föreslagna miijlighetenia för makar och barn att bytanamn år tor omfattande och iignade att alltför mycket rubha en önskvärdnamnstabilitet; samt (/// reglerna om valmöjligheter därför bör dmarhctas innaniatiförslaiiet läiias till itrinid för blivaiule lasistiftnini! 1981/82:156 143 1.18 Domkapifiet i : Bilaga 3 Den nuvarande namnlagstiftningen är oöverskådlig ochkrånglig att tillämpa. Det är därför bra att den nu ses över och attnamnbytesförfarandet förenklas. Tyvärr blir enligt förslaget även den nyalagstiftningen oöverskådlig, eftersom valmöjligheterna i fråga om namnbytenblir många och antalet namnbyten kan bli obegränsat. Systemet med personnummerär visserligen i sig tillförlitligt men vid kommunikationen människor emellanhar namnet avgörande betydelse som identifikationsmedel. Även om det storaflertalet människor inte torde komma att byta namn hur som helst, öppnasmöjligheten till täta namnbyten för sådana personer som av olika anledningarvill skapa dimbildning kring sin person. anser därför att det ärviktigt med namnstabilitet och att det måste vara någon form av spärr förnamnbyte. Man skulle kunna tänka sig att namnbyten finge ske genom anmälan isamband med förändringar av civilstånd, vid adoption osv,, men i övrigt endastefter prövning av namnmydigheten. Dock bör namnbyten som åstadkommernamngemenskap inom en familj i regel kunna ske genom anmälan. får sammanfattningsvis föreslå att förslagettill nya namnregler ses över på de punkter som rör makars och barns släktnamn,särskilt så att namngemenskapen i familjen får utgöra huvudregeln. I avsnitt 2,7 allmänna överväganden, på sidan 80 ochföljande, säges att namnrätten är en viktig offentligrättslig angelägenhet menatt namnet också är i hög grad förknippat med den enskildes intresse. Namnethar betydelse som individualiseringsmedel för den enskilde; släktnamnet är ettuttryck för den enskildes personlighet och utmärker samhörighet med familjenoch släkten, 1 anslutning härtill har en betydelsefull privaträtt tillsläktnamnet vuxit fram, - Enl, experten , framstår vid en internationelljämförelse den svenska lagstiftningens system som väl utvecklat ochgenomarbetat. -Nuvarande namnlag innefattar en avvägning mellan det allmännasintresse av stabilitet i namnförhållandena och den enskildes intresse avnamngemenskap inom familjen och släkten. Enligt utredningen gäller det att vidrevision av namnlagen göra den avvägning mellan nu angivna intressen som föranledesav dagens betraktelsesätt. Utredningen anser att införandet av personnummer ibetydande mån ändrat förutsättningarna för en namnreglering; släktnamnet harförlorat mycket av sin betydelse som identifikationsmedel; utredningen anserockså att personaktssystemet är av särskild betydelse i förevarande sammanhangoch nämner dess värde som underlag för släktforskningen. Utredningen drar avberörda omständigheter slutsatsen att tidigare framträdande krav pånamnstabilitet inte längre gör sig gällande med samma styrka och att den Prop.1981/82:156 144 enskildes intresse därmed kan tillerkännas större utrymme,- Det finns skäl Bilaga 3 att pröva bärigheten i de nämnda omständigheternaoch de slutsatser utredningen drar därav. Redan på sidan 81, liksom på sidan 86 andra stycket, synesutredningen motsäga sig själv: "Det gäller dock att beakta detinslag i namnrätten som namnskyddet utgör. Kvar står nämligen släktnamnetsbetydelse som symbol för släktsamhörigheten. Ett alltför lösligt system ärägnat att urholka denna släktnamnets egentliga betydelse." - ExpertenUggla finner på sidan 239 det vara angeläget att de landvinningar som gjortsinom den svenska namnrätten icke tillspillogives genom den reform av denamnrättsliga reglerna som föreslås. Personnumrets betydelse som identifikationsmedel ioffentliga register (stundom uppstår fel och ändring av nummer kan ske) ochvissa andra sammanhang kan inte ersätta namnet som identifikationsmedel, kaninte ersätta namnet i alla sammanhang. Personnummer är inte kända elleråtkomliga utan åsyftade register. I för människor väsentliga sammanhang, bl. a.sådana till vilka de har ständiga relationer, är namnet (både släkt- ochförnamn) av avgörande betydelse. Postutdelning och vad därmed sammanhänger skermed ledning av namn. Hyresvärdar (enskilda och kommunala) televerk, elverk,kommunala och exekutiva myndigheter m, fl, når allmänheten med hjälp av namn.Även det allmännas intresse av stabilitet av namnförhållandena är större änutredningen menar. Den iver varom talas på sidan 86 har ringa motsvarighet idet övervägande flertalets önskan. Människor umgås inte med varandra som ellermed hjälp av nummer. En ytterligare avpersonifiering lagstiftningsvägen börinte ske; den skulle förstärka den känsla av betydelselöshet alltfler känner. Utredningens förslag innebärande att den enskildesintresse skall ges större utrymme leder till så många möjligheter i fråga omsläktnamn och mellannamn och deras kombinationer att den namnstabilitet, som ärinte bara ett samhälleligt intresse, kan gå förlorad med risk för missbruk. Utredningen är medveten om att de möjligheter tillnamnändringar, som öppnas i fråga om både efternamn och förnamn, kan leda tillmissbruk och otydligheter (se sidorna 93,111 och 133). Dessa risker blir änuppenbarare då det måste erinras om namnteckningens betydelse i t. ex, pass ochlegitimationshandlingar såväl inför svenska som utländska myndigheter ochorgan. Tveksamhet om identitet kan också till följd av förlorad namnstabilitetuppstå i andra sammanhang t, ex, rättighet och fång. Utredningen hoppasemellertid att man inte skall begagna sig av de många möjligheter som kanuppkomma. En princip som leder till att man i lagstiftningen måste bygga påhypoteser och antaganden som ofta klart motsägas av verkligheten, bör omprövas;den kan inte tillämpas. , som under granskning av förslaget funnit atterinringar av såväl innehållslig som formell synpunkt kunde göras i anledningav även andra avsnitt, kan med hänvisning till ovan anförda inte tillstyrkaatt 1981/82:156 145 förslaget lägges till grund för ny namnlag. De principerutredningen utgår Bilaga 3 från bör omprövas. Mot en konsekvent tillämpningav principerna talar från namnskicket kända fakta och önskemål, - Önskligaförenklingar t, ex. i fråga om administrativa förvärv kan tillgodoses utan sålångtgående förändringar av namnrätten som förslaget innebär. Vi har vid vår granskning funnit att utredningen innebären utmärkt och skicklig översyn av namnlagen. Förslaget bör i allt väsentligtgenomföras. Lagregler om namn är i vårt land av ganska sent datum, Iäldre tider var namnbildningen i stort sett oreglerad och följde vad somuppfattades som skick och bruk. Vissa föreskrifter meddelades dock till skyddför adliga namn, 1 övrigt var det först genom förordning om antagandeav släktnamn som ett mera allmänt system av regler tillkom i syfte attförhindra ett okontrollerat antagande av namn och därigenom skydda redanbrukade släktnamn. Regler för familjerättsliga namnförvärv kom till genomgiftermålsbalken och de båda barnlagarna 1917 och 1920, Först genom 1963 årsnamnlag samlades de spridda reglerna till en enhetlig lag. Vid tillkomsten av dessa lagregler har en tydlig strävanvarit att skapa en fast släktnamnsordning och att främja antagandet avsärskiljande släktnamn. Resultatet härav kan dock knappast sägas motsvara vadman eftersträvat. Visst finns det egenartade släktnamn, även andra än de gamlaadelsnamnen, och intresse hos bärare av sådana namn att slå vakt omsläkttraditioner och vårda minnet av gångna generationer. Och det finns ocksåett stort antal andra namn som, utan att vara på detta sätt egenartade, ärklart särskiljande och som, vare sig de bildats som fadersnamn eller har annanform, har en släktnamnsfunktion. Men för en mycket stor del av befolkningengäller att deras namn inte kan betraktas som några egentliga släktnamn. De mestfrekventa namnen är ett antal fadersnamn som utgår från de vanligaste förnamnenoch en del enkla eller sammansatta namn som bygger på naturföreteelser ellerutgår från ortsnamn. Även sådana namn kan naturligtvis i särskilda fall bildaunderlaget för en generationsföljd med stark släktsammanhållning. Men det är dåinte namnets karaktär och skyddet för släktnamn som har någon betydelse. som sålunda strävandena att åstadkommasärskiljande släktnamn för alla stannat av på halva vägen, har under desenaste decennierna släktnamn på flera sätt minskat i betydelse. Det har såsomutredningen framhåller icke längre samma roll såsom nödvändigt medel attidentifiera personen. Denna roll har i allmänna sammanhang övertagits avpersonnumren, som genom datatekniken - på gott och ont - möjliggör enregistrering och kontroll av individen i en helt annan utsträckning än vadsläktnamnen gjorde. Kravet på namnstabilitet har därigenom försvunnit; det harinom denna registrering ingen betydelse om någon byter släktnamn en eller fleragånger, eftersom personnumret förblir oförändrat. 1981/82:156 146 1 det allmänna umgänget har en snabbt fortskridandedureform lett till att Bilaga 3 man inte längre håller reda på människorssläktnamn lika mycket som . De framträder med förnamnet, och i enskolklass, i en förening, på en arbetsplats har kamraterna ofta inte så nogareda på släktnamnet. Detta innebär naturligtvis inte att släktnamnet heltförlorat sin uppgift, framför allt inte i sådana fall då det kan betecknas somegenartat. Men strömningen har onekligen gått i riktning mot att återgeförnamnet den dominerande rollen. Mot bakgrunden av denna utveckling kunde det övervägas omlagbestämmelserna alls borde utgå från föreställningen om ett släktnamn,vilken är ägnad att framhäva känslomässiga motiv mer än praktiska och sakliga.En neutral beteckning, såsom uttrycket efternamn, skulle måhända vara meraadekvat. Men även orn man anser detta icke vara någon stor fråga som motiveraren total omredigering av namnlagen, måste man göra klart för sig att uttrycketsläktnamn har en begränsad innebörd som bestäms av de regler som i olikasituationer gäller för namnförvärv. Tanken på släktnamn kan alltså inte varamotiv för lagreglerna, bortsett från de särskilda regler som direkt har tillsyfte att skydda egenartade namn. Det primära måste i stället vara varje individsrätt att förvärva namn och, å andra sidan, de hinder som i vissa fall kanföreligga att anta ett namn som någon annan redan har rätt till. Innebörden ibegreppet släktnamn får alltså följa som en konsekvens av de regler som man idessa hänseenden bestämmer sig för. Vi delar helt utredningens uppfattning att den syn man iolika sammanhang anlägger på förhållandet mellan man och kvinna, såsom makareller eljest såsom föräldrar, bör vara en viktig grund för reformarbetet ocksånär det gäller namnlagstiftningen. En strävan efter jämställdhet bör ha ettavgörande inflytande både på reglerna om makars släktnamn och på barns rätttill släktnamn vid födelsen eller vid senare namnbyte. Önskemål att i äktenskapfå ett gemensamt familjenamn bör alltså inte längre tillgodoses genom den endamöjligheten att kvinnan ändrar sitt namn; principen bör i stället vara att bådamakarna har samma rätt att anta den andres namn. Barn bör ha samma rätt tilldet ena eller det andra av föräldrarnas namn och det bör i detta hänseende ickegöra någon skillnad om föräldrarna är gifta eller icke gifta. Utredningen harövertygande visat att denna barnets rätt till båda föräldrarnas namn icke kanlösas genom ett system med dubbelnamn, något som är främmande för vårtnamnskick och skulle medföra praktiska olägenheter, och att reglerna sålundamåste förutsätta ett val mellan de namn som omfattas av barnets rätt till namn. Det bör emellertid betonas att det inte finns något behovav att söka styra namnskicket genom tvingande regler eller regler som gerföreträde åt en viss lösning av namnvalet. Den sociologiska undersökning somutredningen låtit utföra visar att det finns starkt uttalade önskemål omnamnlikhet mellan makar och mellan föräldrar och barn. Dettaundersökningsresultat kan emellertid icke åberopas till stöd för attnamnskicket måste styras genom Prop.1981/82:156 147 lagregler utan endast för att lagen bör ge utrymme fördessa uppfattningar Bilaga 3 och i rimlig grad också för avvikandemeningar. Reglerna för de familjerättsliga namnförvärven bör alltså i störstautsträckning lämna den enskilde frihet att välja mellan olika alternativ tillvilka han har namnrätt. Utredningen framhåller ätten lagstiftning som icke gerföreträde åt det ena eller andra könet på namnrättens område betyder att denagnatiska namnordningen, som gäller hos oss liksom i flertaletandra kulturländer, faller ur ramen och att inte heller den kognatiskaprincipen duger.