prop · G503220 · 1981-12-31 00:00:00 — Resultat bliri stället långa transporter, dyrt material och risk för atl olämpligamaterialkvaliteter kommer till användning. Det är givet att en begränsning av antalet taktermed pågående verksamhet måste gälla. Det finns inom många områdenalltför många små takter, som under en lång exploateringstid utgör öppna sår inaturen. Inom sådana områden har lillståndsgivningen tydligen varit för generösi förhållande till efterfrågan. Restriktivitet med föriängning av tillståndbör iakttas. Å andra sidan får en styrd begränsning inte drivasför långt. Det är av stor betydelse för samhället, att det finns etttillräckligt antal väl spridda materialtäkler på rimliga transportavstånd lillstörre förbrukningsomrä-den. En sund konkurtens mellan sådana takter gerunderlag för eU önskvärt sortiment av täktmaterial till rimliga priser. Storaavstånd mellan takter ger kraftiga utslag i transportarbete, mätt i tonkm.Följden blir stor energiförbmkning, ökad trafikbelastning och högatransportkostnader. Om medeltransportsträckan ökas med , stiger kostnadenför samhället med drygt 400 milj. kr. En riktig styrning av antalet pågående takter medhänsynstagande lill såväl naturvårdens som näringslivets intressen är en mycketgrannlaga uppgift, som måste lösas i samråd mellan berörda parter. Mineralpolitiskautredningen:- Vad gäller förslaget om behovs utredning vill MPU framhålla att en sådan bestämmelse enbart kan gälla sand och gms. Endast vid utvinning av sand och grus är det nämligen meningsfullt atl diskutera alternativa lokaliseringar, eftersom förekomster na av sand och grus är tämligen väl kända. Kunskapen om tillgångar på de kvalificerade industrimineralen är alltför begränsad för atl det skall vara möjligt alt diskutera alternativa lokaliseringar, om sådana över huvud taget finns om man beaktar förekomsten av särskilda kvaliteter o.d. Som kom mittén själv konstaterar i avsnittet om inventeringsprogrammet (5.2.2) är det också både svårt och kostsamt att inventera dessa induslrimineral. Det bör också understrykas att sand och grus utvinns för alt tillfredsställa lokala behov, eftersom dessa varor inte tål långa transportsträckor. Fyn digheter av andra industrimineral exploateras med siktet inställt på den svenska marknaden eller världsmarknaden. Det är alltså i dessa fall inte fråga om att uppfylla ett bestämt behov inom ett litet område, ulan om att avsätta produkter på en marknad, som om produktionen är konkurrens- 1981/82:220 75 kraftig,kan ta emot allt som produceras. MPU vill också ifrågasätta om länsstyrelseninnehar tillräckliga kunskaper om de kvalificerade induslrimineralensspeciella förutsättningar i enlighet med det anförda och följaktligenerforderlig kompetens vid tillståndsprövningen av dessa. MPU avser att la upp frågan om den lagligaregleringen av vissa industrimineral i sitt slutbetänkande, som beräknasframläggas , och föreslå att ytterligare ett antal av dekvalificerade industrimineralen hänförs till gmvlagstiftningen. ---- .Så länge inte översiktliga bedömningar påbasis av inventerings programmet genomförts lorde emellertid behovsutredningen utgöra ett väsentligt instmment i täktprövningen med inte obetydliga risker för sub- optimering i form av snedvriden prisbildning som följd. : anser, på nedan angivnaskäl, att behovsutredning varken är behövlig eller ens praktiskt möjlig attriktigt genomföra. Enligt utredningen (5.4.1) skall behovsutredningske endast undantagsvis när starka naturvårdsintressen finnes ochexploateringsbehovet icke är klarlagt. Dessa kriterier bör då komma till klartullryck i lagtexten 18 §. Så är icke fallet i den föreslagna lagtexten. Det kan starkt ifrågasättas om länsstyrelserna harmöjlighet atl bedöma brytningsbehovel - såväl det kortsiktiga som detlångsiktiga - dvs. de tekniskt-ekonomiska och marknadsmässiga frågorna. Redanden omständigheten att ett företag är berett att göra betydande investeringar- vilket som regel är fallet när en brytning skall påbörjas efter oflaomfattande kostnadskrävande förundersökningar och täktplanearbele - lorde varabevis nog för behovet. Behovsprövninghar även en klart konkurrenshämmande effekt. är det inte ovanligt altlänsstyrelsernas handläggning av täktärenden drar ut , ellerlängre förekommer. Om - såsom utredningen föreslår även en teknisk-ekonomiskbehovsprövning skall göras, kommer i de flesta fall "det akutabehovet" redan att ha täckts på annat sätt innan läktärendet slutligenhunnit avgöras. : Förbundet anser det orimligt alt avkräva enskilda, iblandmycket små, förelag underlaget till de marknadsöverväganden som gjorts.Förbundet hyser tvivel om att någonsin kan få resurser att bedömabrytningsbehovel utifrån kommersiella aspekter. Redan att ett företag ärberett alt söka rillstånd enligt naturvårdslagen med de kostnadskrävandeförundersökningar ett sådant projekt innefattar, bör vara bevis nog att delfinns kunder till det täktmaterial som skall tas ut. Atl avkräva behovsanalyserav föreslaget slag skulle dessutom allvarligt hota företagsstrukturen ibranschen, vilket i sin tur skulle återverka på såväl priskonkurrens somsysselsättning. Däremot bör företagen, precis som i andra miljöskyddsärenden,avkrävas en ordentlig plan över miljöskyddande åtgärder, i detta fall en s. k.täktplan. Vidare bör man, i samband med upprättande av stadsplaner och införvägbyggande, redovisa den tänkta gmsåtgången. Kommitténs förslag om täktsamverkan som innebär altanläggningslagen och naturvårdslagen kompletteras med bestämmelser som gör det 1981/82:220 76 möjligtalt åstadkomma en sakrätisligt bindande samverkan mellan flera fastigheter förtäktverksamhet (täktsamfäliighet), mottas i huvudsak posi-rivt avremissinstanserna. En hel del synpunkter lämnas främst beträlTande förslagetslaglekniska utformning. : Bildandel av täktsamfäliighet kan underlätta en rationell exploateringav takter. Svårigheten för små konsumenter som kan dock uppstå genomatt storförbrukarna driver exploateringen och dikterar priserna. Förfarandet kommer att förlänga behandlingstidenför täklansökan. Exploatering av läkt kan synas vara enbart en planeringsfrågasom fordrar riilräcklig framförhållning. Behov av grusmaterial med relativtkort varsel uppslår dock, t. ex. då medel från AMS ställs lill vägverketsförfogan. I sådana fall kan en förlängd behandlingstid orsakaavsevärda kostnadsökningar. : Styrningen av takter som berör flera fastigheter är förenad medsärskilda svårigheter. För alt uppnå det från naturvårdssynpunkt bästaresultatet är det angeläget att taktens omfattning styrs av topografi ochövriga naturförhållanden i omgivningen och inte av fastighetsgränser. För altåstadkomma detta krävs en samordnad täktplan. Krav på att även andrafastigheter än den som ansökan avser skall ingå i täklplanen har i flera fallställts vid prövningen enligt nu gällande bestämmelser. Dessa krav harmotiverats av hänsynen lill naturmiljön. a. på grund av fastighetsägarnasolika intressen har inte alltid länsstyrelsernas försök att åstadkommasamordning varit framgångsrika. Om skadan på naturmiljön skallbli minsta möjliga bör bl. a. den öppna takten hållas så liten som möjligt ochsuccessiv efterbehandling utföras. Det senare kräver aU takten bedrivs så attslutliga täktgränser successivt uppnäs. Att detta ofta inte sker kan bero påatt fastighetsägarna har olika önskemål om brytningstakt eller atl avtalenmellan exploatörer och markägare gör all uttag måste göras på samtligafastigheter med en spridd brytning, ofta över täklplanens hela yla som följd.Det är således inte alltid möjligt att åstadkomma en koncentrerad brytning ensi de fall då samme exploatör har avtal för samtliga fastigheter. Verket finner de förslag om bestämmelser för attåstadkomma täktsamverkan som utredningen lägger fram vara bra. De bör skapamöjligheter att möta de problem som läkt som rör flera fastigheter innebär.Systemet, som trots att så vore önskvärt sannolikt inte kan förenklas inämnvärd utsträckning, torde medföra långa handläggningstider. ärhandläggningen av täktärenden tidsödande. Ett ärende som innefattar bildande av täktsamfäliighet kan därförbefaras kräva handläggningstid. En effekt härav kan bli attöverenskommelser på frivillighetens gmnd underlättas om härmed tid kan vinnas.Vinsten för naturvårdens del kan i ett sådant fall bli så stor att ell formelltbildande av en täktsamfäliighet inte framstår som ett bättre allernaliv. Denrätt att ta i anspråk andra fastighetsägares mark för täktändamål som föreslåslorde i många fall innebära en utmärkt möjlighet att åstadkomma en frånsamhällets synpunkt rikrig utformning av täktverksamheten. Elt sådantianspråktagande skall gmnda rätt till ersättning för den som upplåter marken.Av stor betydelse för möjligheterna att genomföra bildandel av t.ex. entäktsamfäliighet är hur en sådan ersättning skall utbetalas. Skall ersättningenutgå som en engångssumma kan finansieringen innebära Prop.1981/82:220 77 storasvårigheter för de fastighetsägare som skall ingå i den planeradesamfällighetsföreningen. För en ensam fastighetsägare som ges möjlighet att tai anspråk intilliggande fastigheter för täktändamål kan finansieringen aversättningen bli ett oöverstigligt hinder. Om förslagen skall få avsedd effektbör del utredas hur ersättningsfrågorna praktiskt skall lösas. Statensplanverk:- bör enligt planverkets mening förrättning för täktsamverkankunna påkallas, förutom av fastighetsägare och föreslagit, även av kommunen. Lantmäteriverket:LMV stöder de i beiänkandena redovisade strä vandena att förbättra planeringen inom naturvården regionalt och kommunall.Strävandena bör inriktas på att de samhällsplanerande organensställningstaganden på de områden som det här är fråga om fogas in i den övrigasamhällsplaneringen och där stäms av i vederböriig män mot opinionen hosberörda medborgargrupper. Man vinner genom ett sådant förfarande bl. a. attgenomförandeåtgärderna inte behöver belastas med meningsbrytningar ochopinionsyttringar i grundläggande planeringsfrågor. Bestyren med samverkansbeslulen och kontakterna medsakägarna i samband därmed bör i överensstämmelse med samma synsätt förläggas till ett genomförandeorgan, inrättat för sådana uppgifter. Det är inte ända målsenligt att lägga dessa i stor utsträckning praktiska och rutinberoende göromål på . Den genomförandeinstans som bör komma i fråga är fastighetsbildningsmyndigheterna. När det gäller den närmare avgränsningen mellanlänsstyrelsens och genomförandeinstansens uppgifter i materiellaprövningsfrågor kännetecknas förslagen av all genomförandeinstansen inte gettsnågot manöverutrymme alls i dessa frågor, vilka helt lagts i länsstyrelsenshand. Med ledning av erfarenheter från andra sammanhang kan man säga all det ärpraktiskt fördelaktigt om beslutskompelensen fördelas så att elt visst utrymmeför jämkningar finns hos genomförandeorganen inom ramar som dras upp av desamhällsplanerande organen. De föreliggande förslagen är frän denna synpunktinte helt rationellt uppbyggda. I det föregående har LMV tillstyrkt denprincipiella lösningen i lag-tekniskt avseende och i fråga om förfarande istort. Samordningen mellan täktprövningen enligt naturvårdslagen och prövningenenligt AL har emellertid i förslaget gett en ganska tung procedur med beslutav , både före och efter fastighelsbildningsmyndighetenssamverkansbeslut, som dessutom är villkorligt. Med en förbättrad grusplaneringsom underiag borde det vara möjligt atl anordna fastighetsbildningsmyndighetensprövning på i princip samma sätt i dessa fall som vid andra förrättningarenligt AL eller som vid andra förrättningar enligt AL eller FBL som fordrarsamordning med beslut enligt naturvårdslagen. Det föreslagna förfarandet kanemellerfid godtas med hänsyn till alt det här gäller en mycket speciell typ avärenden och med hänsyn till att frekvensen av täktsamverkansför-rättningarlorde bli ganska begränsad om man jämför med andra förrättningar enligt AL. och en reservant redovisar ibetänkandet vissa synpunkter pä tillämpningen av del till länsstyrelsenstäktprövning knutna opinionsvillkoret, närmare bestämt kravet att den sommotsätter sig att marken las i anspråk för läkt skall ha beakiansvärda skäl fördetta för atl få räknas in i den negativa opinionen. LMV vill här bara göravissa allmänna påpekanden. 1981/82:220 78 Den åsyftade innebörden i rekvisitet beakiansvärdaskäl gavs en viss om än knapphändig belysning i motiven fill FBL näropinionsvillkoret för fastighetsreglering infördes (5:5 2 st, motsvarande i 7§AL). Tredje lagutskottet framhöll alt uppenbart ohållbara skäl inte borde fähindra angelägna regleringsföretag. Utskottet fäste vid sin bedömning vikt vidatt sakägarnas skydd mot onödiga omregleringar främst vanns genom båtnadskravet(5:4 FBL, motsvarande i 6§ AL). I den rättstillämpning som skett sedan FBLträdde i kraft har såvitt LMV känner till rekvisitet beakiansvärda skälknappast getts någon närmare belysning, i första hand därför alttillämpningsfallen varit få. Enligt LMV:s uppfattning bör alltför stränga kravinte ställas på anförda skäl för alt de skall anses beakiansvärda i dettasammanhang. Det nu föreliggande förslaget täktsamverkanskiljer sig från FBL- och AL-fallen på det sättet att opinionsvillkoret flyUatsöver till prövning enligt naturvårdslagen och på det sättet attnågon uttrycklig motsvarighet till båtnads- och väsentlighetsvillkoren (5 och 6§§ AL), vilka tillsammans med opinionsvillkoret (7 §) avser att utgöra skyddför enskilda intressen vid anläggningsförrätlningar, inte föreslås förtäktsamverkan. kompenseras emellertid bortfallet av väsentlighets-och båtnadsvillkoren genom att den fastighetsägare som inte vill delta isamverkansföretaget skall ha möjlighet aU avböja deltagande (enligt denföreslagna 57 § AL). Han får då ersättning för att hans mark las i anspråk menbehöver inte ingå i samverkansförelaget. Man kan tillägga alt alldeles oavsettden nu berörda möjligheten att avböja deltagande lorde bortfallet avbåtnadsvillkoret inte ha så myckel alt betyda när det gäller täktföretag eftersomdet knappast finns anledning anta atl initiativ tas lill och tillstånd meddelasför täktföretag som inte bedöms ha förutsättningar all bli lönsamma. Opinionsvillkoret för täktsamverkan kanuppenbarligen inte alldeles jämställas med opinionsvillkoret i AL och FBL. Enolikhet utöver de föml berörda är atl opinionsvillkoret vid täktsamverkan inteinnehåller motsvarighet till den bestämmelse i FBL och AL som ger möjlighetatt helt bortse från opinionen i fall då behovet av fastighetsregleringen resp.anläggningen är synnerligen angeläget. Med en sådan bakgmnd finns utrymme fören i viss mån självständig tillämpning av opinionsvillkoret i det nu aktuellasammanhanget. Enligt betänkandet skall förmånsrätten församfällighelsförenings bidragsfordran gälla också i fråga omtäklsamfälligheler. LMV har här en annan uppfattning. VisseHigen harförmånsrätten en viktig funktion, främst indirekt, när det gällerfinansieringen av samfällighelsförenings investeringar. Men på det nu aktuellaområdet är behovet av en sådan möjlighet mindre. Vidare finns risk attförmånsrätten skall skada inteck-ningshavare, eftersom verksamheten ärkommersiell och förhållandevis stora skulder kan uppkomma i fall dåverksamheten inte sköts ordentligt. FörmånsräU bör därför inte gälla, åtminstoneinte utan begränsning. Det anförda tangerar ett förhällande avgrundläggande art som inte bör helt förbises. Först bör då sägas att LMV delarkommitténs bedömning att regler om gemensam läkt av grusfyndigheter i områdenmed splittrad fastighetsindelning bör införas. LMV ansluter sig som förut sagtsockså till förslaget att placera bestämmelserna om täktsamverkan i AL. Det äremellertid tydligt att kommersiell täktsamverkan inte har .något direkt sambandmed delägarfastighelernas vanliga användningsändamål, bortsett från fall dåfastigheten helt eller huvudsakligen bara beslår av det område som ingår itakten. Prop.1981/82:220 79 Det påpekade förhållandet lorde medföra atl denrätt lill markutnyttjande för täktändamål som delägarfastigheterna fårknappast kan hänföras till servitut. Detla medför i sin tur att bestämmelsernai FBL om ändring, upphävande och bestämning av servitut inte blir tillämpligamed avseende på täkträtlighel. Denna olägenhet torde få godtas. Uppkommer behovatt t. ex. ändra läkts omfattning kommer ändringsförrätlning att kunna företasenligt bestämmelserna om täktsamverkan. Enligt förslaget skall bestämmelserna i 16 § AL omöverenskommelse mellan sakägare vara tillämpliga. Enligt LMV:s uppfattning börbestämmandet av andelstal enligt den föreslagna 58 § tas in bland de frågorsom sakägarna kan träffa överenskommelse om, i överensstämmelse med vad somgäller i fråga om andelstal enligt 15 § AL. En sådan möjlighet kan innebärapraktiska fördelar. Andelstalen vid täktsamverkan bör enligtbetänkandet bestämmas främsi med hänsyn lill värdet av det täktmaterial som kantas ut från varje fastighet vid den utvinning som förutsätts enligt täklplanen(s. 89). LMV delar denna uppfattning. Ett motsvarandebetraktelsesätt bör bl. a. av prakriska skäl tillämpas i fall då ersättningbestäms till fastighetsägare som avböjer att delta i täktverksamheten. Om det vid gmsutvinningen visar sig attgrustillgångarna fördelar sig på väsentligt annat sätt än som förutsattes närandelstalen bestämdes lorde fömtsättningar för ändringsförrätlning förbestämmande av nya andelslal böra anses föreligga. En annan möjlighet ärändring på grundval av överenskommelse enligt 43 § AL. Frågor om behandlingen av förefintlig särskild rättsom berörs av beslut om täktsamverkan skall enligt förslaget (59 §) lösas påsamma sätt som motsvarande frågor vid expropriation. Bestämmelsen böremellertid kompletteras med en föreskrift att i sådana fall 13 § skall tillämpasmed avseende på frågan om ersättning till rättighetshavaren. : Däremot ställer sig verket tveksamt till beho vet av sådan samverkan vad avser andra av 18 § NVL berörda . Härtill kommer, i fråga om vissa av dessa, de praktiska svårigheter som kan uppkomma om tillämpning aktualiseras av bestämmelserna i lagen om vissa mineralfyndigheter. Även förslaget om täktsamverkan bör därför begränsas till att avse sand- och grusmaterial. Hovrättenöver och : Kommitténs förslag präglas av en viss oklarhet när delgäller frågan om i vilken omfattning samfällighetsbildning skall komma tillstånd. Det som särskilt gör denna fråga oklar är utformningen av andra stycketi den föreslagna I8a§ i naturvårdslagen. Innehållet i nämnda lagregel gernärmast stöd för uppfattningen att i alla de fall, då flera innehavare av markfrivilligt går samman för att bedriva täktverksamhet, samfällighetsbildning ejbehöver ske. Den reservationen görs dock att tillståndsmyndighelen skall finnaatl täktsamverkan utan samfällighetsbildning "kan antas komma attbedrivas på ett från naturvårdssynpunkt godtagbart sätt". Uttalanden ibetänkandet som klargör innebörden av denna fömtsättning är mycket sparsamma.Kommittén synes närmast tänkt sig alt tillståndsmyndigheten skall göra enbedömning av risken av alt ett frivilligt samgående upphör innantäktverksamheten är avslutad. Det lorde enligt hovrättens mening ligga i sakensnatur alt sådana riskbedömningar blir svåra att göra i del enskilda fallet.Del finns därför anledning tro att begränsningsregeln inte kommer att få såstor praktisk betydelse. 1981/82:220 80 Slutsatsenav det sagda skulle därför bli all i merparten av de fall då markägare förklararsig vilja samverka frivilligt någon samfällighetsbildning ej sker. Bildandetav täktsamfäliighet skulle sålunda i praktiken bli reserverat för de fall dånågon innehavare, vars mark bedöms lämplig alt ingå i ett täktområde, sättersig på tvären. Om vad hovrätten nu sagt är riktigt måste emellertidifrågasättas om samfällighetsbildning bör begränsas bara nämndafall. En av grundtankarna bakom institutet samfällighetsbildning är att skapaen sakrätisligt bindande och stabil samverkansform som till skillnad från enfrivillig associationsbildning inte kan omintetgöras av någon enskilddeltagare. Skall det naturvårdsintresse som ligger bakom hela förslaget omtäktsamverkan fullt ut garanteras är del hovrättens uppfattning atlsamfällighetsbildning bör ske i större utsträckning än vad 18 a § andra stycketkan väntas leda till. ---- Däremotdelar hovrätten inte kommitténs uppfattning all reglerna omsamfällighetsbildning m.m. lämpligen har sin plats i anläggningslagen.Anledningen härtill är de grundläggande skillnader som finns mellan den form avsamverkan som regleras i anläggningslagen och täktsamverkan. Samverkanenligt anläggningslagen fömtsätter atl ändamålet med samverkan är avstadigvarande betydelse för fasUgheterna och syftar till ett beståendeförhållande mellan dessa. Täktverksamhet är emellertid i regel inriktad påbrytning under begränsad lid och samverkan för detta ändamål blir därförhuvudsakligen av mera tillfällig natur. En annan betydande olikhet är atlsamverkan enligt anläggningslagen utmynnar i anläggningar som skall fylla enservicefunktion ål de samverkande fastigheterna, medan den täktverksamhet somen täktsamfäliighet kommer att bedriva normalt innebär affärsverksamhet. Nunämnda gmndläggande skillnader har bl. a. också kommit till uttryck ikommitténs förslag därigenom atl sådana fundamentala regler i anläggningslagensom reglerna i 5-11 §§, med undantag av opinionsvillkoret i 7§ som placerats inaturvårdslagen, ej gjorts Ullämpliga på täktsamverkan. Även om det beträffandereglerna i 9-11 §§ kan diskuteras huruvida icke dessa borde kunna gälla ocksåför täktsamverkan torde emellertid reglerna i 5, 6 och 8§§ svåriigen gå atttillämpa på täktsamverkan. i anläggningslagen sammanförsärskilda bestämmelser om täktsamverkan, varav en bestämmelse hänvisar till enrad paragrafer i anläggningslagen, blir ändå viktiga regler i anläggningslagenså att säga över. Mot nu nämnda bakgrund framstår därför, enligt hovrättensmening, placeringen av bestämmelserna om täktsamverkan i anläggningslagen somolämplig. Enligt hovrättens uppfattning vore del bättre att placera reglerna ien särskild lag. I denna lag kan sedan göras de erforderiiga hänvisningarnatill anläggningslagen. En parallell till denna lösning utgör t.ex.ledningsrättslagen. Genom att placera bestämmelserna om täktsamverkan i ensärskild lag skulle också den fördelen ernås att de av kommittén föreslagnabestämmelserna om avgifts- och uppgiftsskyldighel skulle kunna tas in i dennalag. I fråga om tillämpningen av det i förslaget till18b§ i naturvårdslagen intagna opinionsvillkoret uttalar kommittén bl. a. alten sådan omständighet som att fastighetsägare av skatteskäl inte vill bedrivaläkt inte får hindra förhandsbeslut om täktsamverkan. Vidare säger kommitténatl fastighetsägare självfallet inte bör kunna motsätta sig täktsamverkan medåberopande av naturvårdsskäl, eftersom det just är av nalurvårdsskäl somlänsstyrelsen har anledning atl i förhandsbeslut inbegripa andra fastigheter ändem som ansökan avser (s. 88). Vid tillämpningen av motsvarande Prop.1981/82:220 81 opinionsvillkori t. ex. anläggningslagen inställer sig normalt inte frågan om hänsyn skall tastill skaltemässiga konsekvenser av en planerad samverkan. Som hovrätten nysshar påpekat beror det just på atl täktsamverkan uppvisar grundläggandeskillnader mot gemensamhelsanläggning enligt anläggningslagen. Hovrättenfömtsätter alt beskattningsregler utformas med hänsynstagande fill denna nyaform av tvångsåtgärder mot fastighetsägare. Atl del kan föreligga delademeningar från naturvårdssynpunkt om att utnyttja viss fastighet för grustäkt e.d. synes uppenbart. En annan sak är att den enskilda fastighetsägarens uppfattninghärvidlag i en del fall får stryka på foten för elt övergripandenaturvårdsintresse av särskild vikt. Naturvårdsskäl bör således få åberopas avden enskilde fastighetsägaren. Enligt kommittén skall täktsamfäliighet alltidförvaltas av samfällighets-förening. Kommittén utesluter således möjligheten avdelägarförvaltning. Kommittén anger inga övertygande motiv för dennaståndpunkt.