prop · G503105 · 1981-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1981/82:105 om vidgade möjligheteratt avgöra brottmål i den tilltalades utevaro; Regeringenföreslår all anta del förslag som har tagils upp i bifogade utdragav regeringsprotokoll ovannämnda dag. Ipropositionen föreslås all del genom ändringar i införsvidgade möjligheter för tingsrätterna all avgöra brottmål i den tilltalades utevaro.Enligl förslaget skall en tingsrätt kunna döma inle bara till böter ulan även tillvillkorlig dom eller skyddsiillsyn saml, under vissa förutsättningar, fängelsei högst , trots all den tilltalade inte är närvarande vidhuvudförhandlingen. Dennya lagstiftningen föreslås träda i kraft . Prop, 1981/82:105 Lag om ändring i Härigenomföreskrivs all 45 kap. 15 § och 46 kap. 15 § skall ha nedanangivna lydelse. Föreslagenlydelse 45 kap. 15 § Tillhuvudförhandlingen skall åklagaren kallas. Biträder målsäganden åtalet ellerför han eljest lalan jämte åklagaren eller skall han höras i anledning avåklagarens talan, skall ock målsäganden kallas. Skall målsäganden infinna sigpersonligen, förelägge rätten honom vite. Dentilltalade skall kallas lill huvudförhandlingen i stämningen eller genomsärskild kallelse. Erfordras att han inställer sig personligen eller att haneljest kommer tillstädes, förelägge rätten honom vite. Förekommer anledning,att den tilltalade ej skulle iakttaga sådant föreläggande, må förordnas att hanskaU hämtas tiU rätten. Meddelas ej föreläggande eller förordnande som nusagts, skall den tilltalade erinras om att målei kan komma att avgöras utanhinder av hans utevaro. Om instäUande av tilltalad, som är anhållen eUer häktad,förordne rätten. Dentilltalade skall kallas lill huvudförhandlingen i stämningen eller genomsärskild kallelse. Skall han infinna sig personligen eller krävs det att han påannat sätt är närvarande, skall rätten förelägga honom vite. öm det finns anledningatt anta att den tilltalade inte skulle iaktta ett sådant föreläggande, fårrätten förordna att han skaU hämtas till huvudförhandlingen. Kan målet enligt46 kap. 15 § komma att avgöras trots att den tiUtala-de har inställt sigendast genom ombud eUer har uteblivit, skaU han i kallelsen erinras om detta.Rätten förordnar om inställandet av den som är anhållen eller häktad. Om kallande av vittne och sakkunnig gälle vad i 36 och 40kap. Uteblirden tilltalade från lälle-gångslillfälle för huvudförhandling eller kommer han tillsiädesgenom ombud, dhjöreläggande meddelats honom all infinna sig personligen, skallrätten förelägga nyll vite eller förordna, all han skall hämtas lill rättenantingen eller lill senare dag. Uteblirden tilltalade från rälle-gångslillfälle för huvudförhandling eller inställerhan sig genom ombud då han har förelagts all infinna sig personligen, skallrätten förelägga nytt vite eller förordna, alt han skall hämtas till rättenantingen eller lill senare dag. ' Senaste lydelse 1976:1137. 2 Senaste lydelse 1964:166. Förekommer ej anledning att ådöma annan brottspåföljd änböter, må, om saken finnes kunna nöjaktigt utredas, målet avgöras utan hinderav att den tilltalade kommit tillstädes allenast genom ombud eller uteblivit. Har den tilltalade avvikit, sedan stämning delgivitshonom, och finnes saken kunna nöjaktigt utredas, må ock målet avgöras utanhinder av att den tilltalade uteblivU, även om kallelse ej delgivUs honom. Rättegångsfråga må avgöras utan hinder av dentilltalades ute- Kan saken utredas tillfredsställande, får målet avgörastrots all den tilltalade har Inställt sig endast genom ombud eller haruteblivit, om det inte finns anledning alt döma till annan påföljd änböter, fängelse , villkorlig dom eller skyddstillsyn ellersådana påjöljder i förening, eller 2. den tilltalade, sedan stämning har delgetts honom, haravvikit eller håller sig undan på scidant sätt att han inte kan hämtas tillhuvudförhandlingen. I fallsom avses i andra stycket I får fängelse ådömas endast om den tilltaladetidigare har uteblivit från ett rättegångstillfälle för huvudförhandling imålet eller då har inställt sig endast genom ombud. Har åtalet efter dettidigare rättegångstill-fäUet utvidgats tiU att avse ytterligare gärning, fårfängelse ådömas endast om anledning fanns att döma till fängelse för degärningar som åtalet avsåg innan det utvidgades. Med de påföljder som anges i andra stycket I skaU UkstäUasförordnande enligt 34 kap. I § första stycket 1 . Detta gällerdock inte, om i samband med förordnandet villkorligt medgiven frihet frånfängelsestraff skaU förklaras förverkad i fråga om en strafftid somöverstiger . I faUsom avses i andra stycket 2 får målet avgöras även om den tilltalade inte har delgettskaUelse tiU förhandlingen. Rättegångsfrågor får avgöras trots att den tilltalade har uteblivU. Denna lag träder i kraft . Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, Åsling, Söder, , , , , , ,Elmstedt, Tilländer, Ahrland Lagrådsremissom vidgade möjligheter att avgöra brottmål i den tilltalades utevaro Rättegångsulredningen(Ju 1977:06) har lill uppgift att se över rällegångsförfarandet vid allmändomstol. Översynen syftar lill all göra förfarandet mera flexibelt och såvittmöjligt snabbare, enklare och billigare utan all befogade rältssäkerhetskravsätts åt sidan. I en särskildpromemoria har utredningen behandlat frågan om huvudförhandling i brottmål iden tilltalades frånvaro. Bakgrunden är att det har blivit allt vanligare allhuvudförhandlingar måste ställas in därför alt den tilltalade inte infinnersig. Utredningen föreslår all en viss utvidgning sker av möjligheterna att ändåhålla huvudförhandling. Promemorian, som innehåller en redogörelse förgällande rätt, bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga I. Efter remiss haryttranden över promemorian avgells av justitiekanslern, riksåklagaren,, hovrätten över och , hovrätten för VästraSverige, , , ,, Umebygdens tingsrätt, , . Föreningen och Föreningen . Riksåklagaren har bifogat yttranden från överåklagarna i ,och åklagardistrikt, cheferna för länsåklagarmyndigheterna iVärmlands, och saml chefsåklagaren i åklagardistrikt.En sammanfattning av remissytliimdena bör fogas till protokollet som bilaga 2. 1981/82:105 5 Det har blivit allt vanligare attförhandlingar vid domstolarna måste ställas in därför all parter eller andrasom kallats lill förhandlingen inte inställer sig. Inställdadomstolsförhandlingar medför stora kostnader både för samhället och förenskilda. Såvitt gäller brottmål är ell vanligt skäl till all enhuvudförhandling måste ställas in att den tilltalade inle infinner sig. F.n. får en tingsrätt enligt 46 kap. 15 § andra stycketrättegångsbalken (RB) hålla huvudförhandling i brottmål och avgöra målet i dentilltalades utevaro om det inte finns anledning all döma honom lill annanpåföljd än böter. En ytterligare förutsättning är att målet kan utredasnöjaktigt trots alt den tilltalade inte är närvarande. sätt att minskaantalet inställda huvudförhandlingar i brottmål är att vidga möjlighelema atthålla huvudförhandling och avgöra målet trots att den tilltalade inle harinfunnit sig. Rättegångsulredningenhar föreslagit all denna möjlighet utvidgas lill all avse även påföljderna villkoriigdom, skyddsiillsyn och fängelse saml vissa kombinationer avdessa påföljder och av böter. Även förordnande enligt 34 kap. I § förstastycket I att tidigare ådömd påföljd skall avse även nybrottslighet omfattas av förslaget. För att någon annan påföljd än böter ochvillkorlig dom skall kunna ådömas föreslår utredningen alt vissa särskildaförutsättningar skall vara uppfyllda, nämligen dels all den tilltaladetidigare har uteblivit från en huvudförhandling i målet, dels all han biträdsav försvarare. Sistnämnda krav skall dock inle gälla om del är uppenbart attförsvarare inle behövs. Utredningens förslag har fåll ell brett slöd blandremissinstanserna. Såvitt gäller de föreslagna särskilda förutsättningarna förall döma lill skyddsiillsyn och fängelse har dock flera remissinstanser ansettall sådana krav inle behöver ställas upp. För egen del anser jag till en början allsamhällsekonomiska skäl starkt lalar för att möjligheterna all hållahuvudförhandling och avgöra målet i den tilltalades utevaro ökas. Genom allmålen kan,avgöras i stället för att huvudförhandlingen ställs in och sätts ulpå nytt sparas betydande kostnader för domstolarna, åklagare och försvarare samlför bevisning m.m. Även för enskilda uppkommer besparingar, l.ex. förmålsägande och vittnen som inte behöver inställa sig på nytt och drabbas av,ytterligare inkomstbortfall. Det är också från ulredningssynpunkl angelägelatt huvudförhandlingen hålls och målet avgörs i så nära anslutning lillbrottet som möjligt. Detta gäller särskill när muntlig bevisning åberopas. Delfinns annars risk för alt målsägandes och vittnens minnesbilder avhändelseförloppet försämras i alltför hög grad. . . Del finns således starka skäl som lalar för en vidgadmöjlighet för tingsrätt att avgöra mål trots all den tilltalade har uteblivitfrån förhandlingen. Frågan är då vilken omfattning en sådan utvidgning skallha. Prop.1981/82:105 6 kan framhållas att som grundförijtsättning givelvisfortfarande måste gälla all utredningen i ansvarsfrågan ger lillräckliglunderlag för en från rättssäkerhetssynpunkt godtagbar dom: Brister denförutsättningen, måste huvudförhandlingen ställas in och målet sättas ut på nyll.Vidare måste krävas att utredningen angående den tilltalades personligaförhållanden är tillräcklig för alt påföljdsfrågan skall kunna bedömas. Vad förstgäller villkorlig dom kan framhållas alt den påföljden är av föga ingripandeslag. Domstolarnas behov av information rörande den tilltalades personligaförhållanden tillgodoses genom personundersökning i de fall då sådan har ägtrum och vidare genom de registerutdrag som finns tillgängliga i målet ellergenom de uppgifter om den tilltalade som kommit fram under förundersökningen(jfr 21 och 21 a §§ förundersökningskungörelsen 1947:948). 1 ell stort antalfall lorde del på ell tidigt stadium slå klart för domstolen all påföljden -vid fällande dom - blir villkorlig dom. Liksom remissinstanserna anser jagdärför att det inle finns anledning all avstå från möjligheten att företa måletlill avgörande och döma lill villkorlig dom i den tilltalades utevaro. Det sagda gäller i stort sell även i fråga om skyddsiillsyn,låt vara all den påföljden är av mer ingripande natur än villkorlig dom. Enligllagen (1964:542) om personundersökniing i brottmål får ingen dömas tillskydds-tillsyn utan all personundersökning har ägt rum eller motsvarande utredningpå annat sätt är tillgänglig (2 §). Man kan därför räkna med all även så snartskyddstillsyn kan vara aktuell, tillräcklig utredning angående den tilltaladespersonliga förhållanden llnns tillgänglig för domstolen. Jag förordar därför att tingsrätterna nu ges möjlighet attdöma lill villkorlig dom och skyddsiillsyn trots att den tilltalade inle ärnärvarande. När del gäller alt dönia lill fängelse i den tilltalades utevaroär en större restriktivitet befogad. Jag vill emellertid erinra om all det , då 46kap. 15 § RB fick sin nuvarande lydelse (se prop. 1964: 10), fanns möjlighetalt ådöma även frihetsstraff då den tilltalade inte infunnit sig vidhuvudförhandlingen. Den möjligheten torde ha utnyttjats i bl.a. erkända rallfyllerimål,där den enda utredningen utgjordes av blodprovet och där den tilltalade höllsig undan utan all kunna anses ha avvikit. Möjligheten alt döma tillfrihetsstraff i den tilltalades utevaro torde dock ha använts relativtsparsamt. Enligl min mening talar övervägande skäl för all man nuåter öppnar möjlighet för tingsrätterna all i viss utsträckning döma lillfängelse i den tilltalades utevaro. Del finns elt ganska stort anlaljämförelsevis okomplicerade mål av typ rattfylleri och misshandel, beträffandevilka det för påföljdsbestämningen inle alllid har så slor betydelse att dentilltalade är närvarande vid förhandlingen. Har del i elt sådant mål gjortspersonundersökning finns del knappast någon anledning all tveka att döma tillfängelse, om denna påföljd framstår som den lämpligaste. Även utan personundersökningbör man i undanlagsfall kunna döma lill fängelse i den tilltalades Prop.1981/82:105 7 utevaroom del är alldeles klart alt den påföljden är den enda som bör komma i fråga.Jag skall strax återkomma lill frågan om eventuellt ytteriigare förutsättningarför all få döma lill bl.a. fängelse i den tilltalades utevaro. Jagförordar alltså att del skall vara möjligt all döma även lill fängelse i dentilltalades utevaro. har föreslagit att gränsen sätts vidfängelse högst . För egen del anser jag emellertid i likhet medriksåklagaren all gränsen lämpligen bör sällas vid fängelse tre månader.Härigenom begränsas i praktiken tillämpningen av den nya bestämmelsen till defall som man enligl del förut sagda avser all träffa. Man når ocksåöverensstämmelse med del fängelsestraff som högst får dömas ut i förening medskyddstillsyn. Närdet gäller möjligheten all döma lill skyddsiillsyn och fängelse i den tilltaladesutevaro har som nämnts rättegångsulredningen föreslagit ell krav på alt dentilltalade har uteblivit från en huvudförhandling i målet. Fleraremissinstanser har vänt sig mol all en sådan förutsättning ställs upp och harförordat att målet skall få avgöras redan vid del första förhandlingslillfället.En remissinstans har ansett att även villkoriig dom bör omfattas av denytterligare förutsättningen medan en annan har menat att det för fängelse, meninte för skyddstillsyn, bör ställas upp en sådan förutsättning. Somjag har framhållit är del ett grundläggande krav för alt ett mål överhuvud taget skall få las lill huvudförhandling och avgöras i den tilltalades utevaroatt utredningen i målet ger lillräckligl underlag för en från rättssäkerhetssynpunktgodtagbar dom. Denna förutsättning påverkas inle i och för sig av det anlalgånger den tilltalade har uteblivit. Med hänsyn till fängelsestraffetsingripande natur får del emellertid anses lämpligt att möjligheten all döma lilldenna påföljd i den tilltalades utevaro begränsas lill fall då den tilltaladegenom att utebli från ell tidigare förhandlings-tillfälle har visat sinbristande vilja all delta i rättegången. Däremot bör skyddstillsyn kunna ådömasredan första gången den tilltalade uteblir. Somen yllerligare förutsättning för alt det skall vara möjligt all döma till skyddsiillsyneller fängelse i den tilltalades utevaro har rättegångsulredningen föreslagitatt den tilltalade skall biträdas av en försvarare, dock inte om det äruppenbart all försvarare inle behövs. Flera remissinstanser anser att dennaförutsättning inte är nödvändig. 121 kap. RB finns regler om förordnande av offentlig försvarare. Har den misstänkteinte utsett försvarare och kan hans rätt på grund av sakens beskaffenhet ellerav andra skäl inle lillvaralas utan biträde, skall domstolen förordna enoffentlig försvarare för honom. Är den misstänkte anhållen eller häktad, skalloffentlig försvarare förordnas även i andra fall, om den misstänkte begär del(21 kap. 3 § tredje stycket RB). För unga lagöverträdare finns särskildaregler i 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare. Föregen del anser Jag att om målels beskaffenhet inle i och för sig föran- Prop.1981/82:105 8 leder all offenllig försvarare förordnas bör inle denomständigheten att målet kan komma alt avgöras i den tilltalades utevaromotivera ett sådant förordnande. Del åligger ju såväl åklagaren som domstolenall självmant la tillvara den tilltalades intresse. Rällegångsutredningensförslag i denna del skulle dessutom leda till alt offentliga försvarare skullekomma att förordnas i ännu större utsträckning än . Detta skulle medföraökade kostnader för staten, något som inte är godtagbart i dagens ekonomiskaläge. Det bör således inle i något fall ställas upp som ell särskill krav föratt målet skall få avgöras i den tilltalades utevaro all denne biträds avförsvarare. Har en försvarare förordnals, skall denne givelvis vara närvarandevid förhandlingen. Utredningens förslag att vissa kombinationer av böter,villkorlig dom, skyddsiillsyn och fängelse får dömas ul i den tilltalades utevarohar godtagits av de flesta remissinstanserna. Även jag biträder förslaget medden reservationen alt fängelse inte får dömas ul och att,om fängelse ingår i påföljden, den tilltalade måste ha uteblivit från elltidigare förhandlingstillfälle. Vad därefter gäller förordnande enligt 34 kap. I § förstastycket I alt tidigare ådömd påföljd skall avse även nybrottslighet, finns det anledning att framhålla alt det i dessa fall i detidigare målen oftast finns ell tillräckligt underiag för all avgörapåföljdsfrågan även i det aktuella målet. I det nya målet torde del därutöverfinnas vissa personuppgifter i förunder-sökningsmalerialel. I många fall tordedessutom utgången i påföljdsfrågan vara given på förhand. Den tilltaladesnärvaro är således ofta inle nödvändig för alt ett förordnande av angivetslag skall kunna meddelas. Möjlighet bör därför öppnas för tingsrätterna altmeddela sådana förordnanden trots alt den tilltalade inle har infunnit sig. Vad jag hiltills har förordat föranleder ändringar i 46kap. 15 § RB. Frågan är om del behövs ytteriigare ändringar i nämnda paragrafeller i RB i övrigi. Enligt 46 kap. 15 § tredje stycket RB gäller all om dentilltalade har avvikit sedan stämning har delgetts honom och saken kan utredasnöjaktigt, får målet oberoende av påföljdsval avgöras trots all den tilltaladehar uteblivit. Detta gäller även om kallelse inle har delgetts honom. Rättegångsulredningenhar närmast i förtydligande syfte föreslagit vissa jämkningar av den bestämmelsen.Förslaget har inte mött någon erinran under remissbehandlingen. Även jagbiträder förslaget. Enligl 21 kap. 2 § RB är en misstänkt i mål om allmäntåtal skyldig all infinna sig personligen vid huvudförhandlingen i underrätt.Delta gäller dock inte, om anledning saknas all döma lill annan påföljd änböter och hans närvaro kan antas vara ulan betydelse för utredningen. I mål omenskilt åtal skall den misstänkte infinna sig personligen, om hans närvaro intekan antas sakna betydelse för utredningen. I 45 kap. 15 § andra stycket RB finns bestämmelser omkallelse lill hu- 1981/82:105 9 Om den tilltalade skall infinna sigpersonligen eller genom ombud, skall rätten i kallelsen förelägga vite. Om detfinns anledning anta alt han inte skulle iaktta ell sådant föreläggande, fårrätten förordna all han skall hämtas till förhandlingen. Om ett sådantföreläggande eller förordnande inte meddelas, skall rätten i stället ikallelsen erinra den tilltalade om alt målet kan komma all avgöras ulan hinderav hans utevaro. Enligl rättegångsulredningen kan ändringar i 46 kap. 15 § RBgöras i enlighet med förslaget ulan att 21 kap. 2 § RB behöverändras. Utredningen pekar på att detta leder till att den tilltalade iblandkommer att kallas till huvudförhandlingen vid äventyr av vite, trots att måletkan avgöras utan hinder av hans utevaro. Utredningen anser emellertid inle attdetta är någon avgörande nackdel. Frågan om den tilltalades inslällelseskyl-dighetbör enligt utredningen övervägas i ell större sammanhang. Utredningen avseratt la upp den i sitt kommande betänkande. En remissinstans anser alt 45 kap. 15 § RB bör ändras somen följd av ändringarna i 46 kap. En annan remissinstans anser att 21 kap. 2 § RBbör ändras så att kallelse enligl 45 kap. 15 § andra stycket RB kan utformasmed hänsyn lill möjligheten att avgöra mål i den tilltalades utevaro. För egen del anser jag i likhet med rättegångsulredningenatt det inte finns någon anledning alt i detta sammanhang ta upp frågan om dentilltalades inställelseskyldighet över huvud taget. Jag vill understryka altden förordade möjligheten all i vidgad utsträckning avgöra mål i dentilltalades frånvaro är ell av praktiska skäl betingat undanlag frånhuvudregeln om personlig inställelse. Det är av olika anledningar önskvärt tilltalade även i fortsättningen inställer sig personligen i så storutsträckning som möjligt. 21 kap. 2 § RB bör alltså t.v. behålla sin nuvarandelydelse. Inte heller 45 kap. 15 § RB bör enligl min mening ändras i dettasammanhang. Som rättegångsulredningen föreslår bör emellertid den tilltalade ikallelsen informeras om att målet kan komma att avgöras även om han inteinställer sig. I 51 kap. 19 § RB finns bestämmelser om bl.a. möjlighetenför hovrätt all avgöra brottmål i den tilltalades utevaro. Vid tillämpningen avdessa bestämmelser torde ledning i viss utsträckning hämtas från 46 kap. 15 §.De nu förordade ändringarna lägger inte hinder i vägen för en fortsatt sådantillämpning. Jag föreslår alt lagändringarna får träda i kraft den Ijuli 1982. Några övergångsbestämmelser lorde inte erfordras. Prop.1981/82:105 10 Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag lill lag om ändring i . Förslaget bör fogas till regeringsprotokolleli delta ärende som bilaga 3. 5 Specialmotivering 46 kap. 15 § 1första stycket har gjorts några språkliga justeringar. Bestämmelsernai andra stycket avser endast de fall då den tilltalade inle infinner sigpersonligen vid huvudförhandlingen. För styckets tillämpning är det alltså ulanbetydelse om den tilltalade uteblir helt eller om han inställer sig genomombud. I stycket har under tvåsärskilda punkter tagits upp de fall då målet får avgöras i den tilltalades utevaro.Som en allmän förutsättning gäller att saken kan utredas tillfredsställande.Ordet "tillfredsställande" har valts i stället för"nöjaktigt" utan att därmed någon saklig ändring är avsedd. Beträffandepunkten I kan hänvisas lill den allmänna motiveringen. 1 punkt 2 behandlas delfallet all den tilltalade har avvikit eller håller sig undan på sådant sätt atthan inte kan inställas till förhandlingen. Därmed avses dels de fall då dentilltalade bevisligen har avvikit, dels de fall då den tilltalade avsiktligthåller sig undan på sådant säll att hämtning till förhandlingen inte kan ske. Oaktsamhetär således inle tillräckligt i detta avseende. Däremot är del inte nödvändigtatt den tilltalade har direkt syftat till att hålla sig undan. Även indirektsyfte och s.k. eventuellt uppsåt medför all regeln blir tillämplig. Av femte stycketi paragrafen framgår att målet i fall som avses i punkt 2 får avgöras även omden tilltalade inle har delgetts kallelse lill förhandling. 1 saköverensstämmer regleringen med vad som gäller. Närdet gäller omfattningen av tingsrättens handlingsmöjligheter i nu avsedda fallkan nämnas all del redan av nuvarande regler anses följa alt tingsrätten fårhandlägga och avgöra talan om enskilda anspråk i samband med huvudförhandling ibrottmål i den tilltalades utevaro'. De nu föreslagna reglerna innebär ingenändring i delta förhållande. Förslaget torde emellertid föra med sig att detblir vanligare än nu alt en talan om enskilt anspråk prövas i den tilltalades utevarosamtidigt med ansvarsfrågan. Regelni tredje stycket gäller endast då fängelse skall ingå i påföljden. ', Rättegången i brottmål enligt RB, 3 uppl., s. 332. Prop.1981/82:105 II Denomfattar emellertid inte förordnande enligt 34 kap. I § första stycket Ibrottsbalken eller förverkande i samband därmed av villkorligt medgiven frihet,jfr fjärde stycket. All en lilläggsslämning har delgivils den tilltalade mellande båda rättegångstillfallena hindrar inte att ett fängelsestraff döms Ul i dentilltalades utevaro vid det andra förhandlingslillfället. om ell sådant straffskulle ha kommit i fråga även om tilläggsslämningen ej hade funnits. EnligtIjärde stycket skall förordnande enligl 34 kap. I § första stycket Ibrottsbalken likställas med de påföljder som anges i andra stycket I i förevarandeparagraf Det innebär all domstolen ulan hinder av den tilltalades utevaro fårförordna all en tidigare ådömd påföljd som avser villkorlig dom, skyddsiillsyneller fängelse skall avse ell nyll brott. sådant for-ordnande kan meddelasäven om ell tidigare ådömt fängelsestraff överstiger och även omden tilltalade inte har uteblivit.