prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — a. attvissa äldre förordnanden skall anses som förordnanden enligl den nyavattenlagen. 1 första stycket angesfömtsättningarna för ett beslut om vattenskyddsområde. Enligt VL kan länsslyrelsen beslutaom skyddsområde endasl när del är för vattenförsörjningen inom tätbebyggelsesom en grundvattentillgång behöver skyddas. Som jag har anfört i den allmännamotiveringen delar jag utredningens uppfattning att det inle är motiverat all behålladenna begränsning och förevarande paragraf innehåller alltså inte någonbegränsning fill tätbebyggelse. Elt skyddsområde bör normall gessådan omfattning att garantier skapas för att råvallnet efter ett normaltreningsförfarande kan användas för sitt ändamål. Kraven på ytvaltenskydd kanemellertid i praktiken få sättas lägre så all man undviker alltför vidsträcktaskyddsområden. Som utredningen framhåller kansyftet med ett beslut om vatlenskyddsområde ibland tillgodoses genom ettbeslul av regeringen enligl 8 6 ML om förbud mot alll avloppsulsläpp o. dyl.inom ett visst område. Enligt andra stycket förstameningen skall meddela föreskrifter om vilka inskränkningar irätten atl förfoga över fastigheter inom vatlenskyddsområdet som behövs för alltillgodose syftel med området. I motsats till gällande rätt har länsslyrelsenbefogenhet att meddela skyddsföreskrifter som går utöver den allmännaaktsamhetsregeln. 1981/82:130 675 eget initiativ meddela skyddsföreskrifter inskränks dockav bestämmelsen i tredje slycket, som innebär att föreskrifter som kanföranleda ersättning till markägare endast får meddelas på särskild begäran. Frågor om ersättning regleras i7-1088. Som framgår av 7 8 andra stycket kan föreskrifterna utformas så att deinnebär ett förbud att vidta vissa åtgärder utan särskilt tillstånd. För defall tillstånd skall lämnas av en myndighel ges en särskildbesvärsregel i 68 första stycket. Om det sedan valtenskyddsområdelhar inrättats och skyddsföreskrifter meddelats framkommer behov av ytterligareföreskrifter, får meddela sådana. I motsats lillutredningsförslaget har någon särskild bestämmelse härom inte tagils med iförevarande paragraf Vid meddelande av ytterligare föreskrifter gällernaturligtvis också inskränkningen i tredje stycket. I de fall ett valtenskyddsområdeinrättas för en ytvattentäkt kan det förekomma all meddelade skyddsföreskrifterberör miljöfariig verksamhet som utövas inom området med stöd av tillståndenligt ML. Av 22 8 ML framgår motsatsvis att skyddsföreskrifterna gäller ävennämnda verksamhet oaktat tillstånd har meddelats. Företagaren måsle alltsårätta sig efter skyddsbestämmelserna. Andra stycket andra meningen saknarmotsvarighet i VL och i utredningsförslaget. Bestämmelsen innebär atllänsslyrelsen kan ålägga en markägare att upplåta mark för stängsel ellerskyltar som behövs för alt tillgodose syftet med vallenskyddsområdet.Ersättning för mark som upplåts kan ulgå enligt 7 8 första stycket. Tredje stycket inskränker ienlighet med vad som har anförls i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7)befogenhet alt meddela skyddsföreskrifter. Om föreskrifterna kanmedföra alt pågående markanvändning avsevärt försvåras, vilket enligt 7 8medför ersättningsrätl för ifrågavarande fastighetsägare, måste föreskrifternaha begärts av någon, t. ex. en kommun eller en industri. Bestämmelser om straff för brottmot skyddsföreskrifter finns i 21 kap. 1 8 första styckel punkt 5 nyavattenlagen. Enligt 21 kap. 2 8 första stycket får vid viteförelägga den som brutit mot skyddsföreskrifter alt vidla rättelse. 38 Regeringen eller den myndighel som regeringen bestämmerfår meddela sådana föreskrifter om vad allmänheten skall iaktta inom ettvattenskyddsområde som behövs för alt tillgodose syftet med skyddsområdet. Paragrafen, som motsvarar 8 kap. 48i utredningens förslag, har utformats efter mönster av 106 naturvärdslagen (seprop. 1974:166 s. 116). Meningen är all länsslyrelsen skall bemyndigas atlmeddela föreskrifterna. Sådana föreskrifter medför inte någon rätt lillersältning. Prop,1981/82:130 676 48 Innan fattar beslut enligt 2 8 skalllänsslyrelsen utfärda en kungörelse med föreläggande för sakägarna att, om devill framställa erinringar mot åtgärden, göra delta hos länsslyrelsen inom visslid från kungörandet. Tiden får inte sättas kortare än en månad. Kungörelsen,som skall innehålla uppgift om förslaget till vattenskyddsområde och skyddsföreskrifter,skall införas i ortstidning. En utskrift av kungörelsen skall vidare sändastill kända sakägare. Om beslutet berör fast egendom somär samfälld för flera fastigheter, behöver någon utskrift av kungörelsen intesändas lill de särskilda delägarna i samfälligheten. Finns en känd styrelseför samfälligheten, skall en utskrift av kungörelsen sändas lill styrelsen. Om beslutet uppenbarligen berörendast viss eller vissa sakägare, får, i stället för atl kungörande sker,föreläggandel delges med sakägarna. Skall beslut enligt första stycketmeddelas på ansökan, skall kostnaderna för kungörandet belalas av sökanden. Paragrafen motsvarar 2 kap. 668 VLoch 8 kap. 5 8 i utredningens förslag. För att underlätta delgivningen medsakägarna och för atl göra förfarandet snabbare har här i motsats till VL ochtill vad som gäller enligt 118 naturvårdsförordningen (1976:484) införts ettkungörelseförfarande Qfr 12 kap. 14 och 15 88 nya vattenlagen). 5 8 När föreskrifter enligt 2 eller 3 8 meddelas,ändras eller upphävs, skall beslutet möjligt kungöras på det sätt som är föreskrivet beträffande författningar i allmänhet. Kungörelse om beslutet skall också införas i ortstidning. Sökande och sakägare anses ha fått del av beslutet den dag kungörelsen var införd i ortstidning. Om beslutet har meddelats ianledning av en ansökan, skall söKanden betala Kostnaderna för Kungörandet. Paragrafen molsvarar 2 Kap. 67 8VL. I fråga om Kungörandet gäller 9 och 11 88 lagen (1976:633) om kungörande avlagar och andra författningar. Beslutet skall alltså kungöras i länelsförfattningssamling saml, enligl uttryckligt stadgande i förevarande paragraf,införas i ortstidning, varvid 3 8 lagen (1977:654) om kungörande i mål ochärenden hos myndighet tillämpas. Enligl 12 8 andra stycketförvaltningslagen (1971:290) skall besvär över beslut anförasinom frän det klaganden fick del av beslutet. Med hänsyn lill detofta stora antalet sakägare i ärenden av förevarande slag har i första slyckettredje meningen av förevarande paragraf införts en bestämmelse som innebär allkungörandet av beslutet skall anses som delgivning. Om kungörelsen har varitinförd i flera ortstidningar, skall delgivningen anses ha skett den dag dä densenaste ortstidningen kom ul Qfr 5 8 första stycket lagen om kungörande i måloch ärenden hos myndighet). 6 6 Om en myndighet har meddelat besluti enlighet med föreskrift som har utfärdats med stöd av 2 8 andra stycket första meningen, får besvär över beslutet anföras hos . Beslut enligt I -3 88 gäller , om inte annatförordnas. 1981/82:130 677 Paragrafen motsvarar 2 kap. 686 VL. Den saknarmolsvarighel i ulredningens förslag. Liksom f. n. bör kunna tillhälsovårdsnämnden och andra kommunala myndigheter i viss utsträckning överlåtaatt bestämma vilka villkor som i de särskilda fallen skall gälla förverksamheten på fastigheter inom ett skyddsområde. Fastighetsägaren har isådana fall enligl första stycket tillerkänts rätt att få det kommunalabeslutet prövat av lånsstyrelsen. Besvär kan anföras på andra grunder än vadsom gäller för kommunalbesvär. Beslut som avses i andra stycket kan också vara ettsådant beslut som har meddelats av en myndighet med stöd av enföresKrifl enligt 26 andra stycKet. Enligt 22 Kap. 68 överklagas beslutenligt 2 eller 3 8 hos regeringen medan ett vitesföreläggande enligl 1 6 tredjestycket överklagas hos kammartätten. Förevarande bestämmelser, som motsvarar 10 kap. 186 i utredningens förslag, har utformats efter mönster av 25-27 68naturvårdslagen. Som har berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7)gäller enligl 2 kap. 62 6 VL de allmänna bestämmelserna om ersättning i VL,medan den nya vattenlagens beslämmelser som förutsättning för ersältning kräverall pågående markanvändning avsevärt försvåras av skyddsföreskrifterna. 76 Fasfighetsägare och innehavare av särskild rätl till faslighet har rätt fillersättning, om föreskrifter enligl 2 8 andra stycket medför att pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras eller att mark tas i anspråk. Ersättningulgår dock inte för sådan begränsning i rätten att förfoga över fasfighet somföljer av 1 6 första stycket eller motsvarande bestämmelser i annan lag. Omen föreskrift enligt 2 8 andra slycket första meningen innebär ett förbud atlvidta vissa åtgärder utan särskilt tillstånd, får ersältning på grund av denföreskriften ulgå endast om sådant tillstånd har vägrats eller förenats medsärskilda villkor. Ersättningen skall betalas av den som har begärtföreskrifterna hos . Paragrafen, som har utformats efter mönster av 268första och andra styckena naturvårdslagen Qfr också 22 8 första stycketbyggnadslagen), har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7). Enligt första slycket första meningen gäller attersättning på grund av föreskrifter enligt 2 6 andra stycket utgår endast i detfall föreskrifterna medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras elleratl mark tas i anspråk. Bestämmelsen innebär en ändring av principerna förersättning i förhållande fill gällande VL. Enligt 2 kap. 648 VL gäller att länsslyrelsenendast får meddela skyddsbestämmelser som faller inom ramen föraktsamhetsregeln i 2 kap. 63 6VL. Prop, 1981/82:130 678 kan inte medföra rätt till ersättning för den vars verksamhetpåverkas. kan också meddelas av enligt 2kap. 148 tredje stycKet och 62 8 VL. Här finns inte någon begränsning när detgäller föreskrifternas innehåll utan även föreskrifter som går utöveraktsamhetsregeln kan meddelas. För intrång på grund av sådana föreskrifterutgår ersättning enligt 9 kap. 1-1086 VL. Dessa ersättningsregler, som ihuvudsak molsvarar ersättningsreglerna i 4 kap. expropriationslagen, innebäratt ersättningen för skada på fastighet skall motsvara minskningen ifaslighetens marknadsvärde. Den s. k. presumtionsregeln innebär dock vissbegränsning av lätlen fill ersättning för s.k. förväntningsvärden. Ersältningkan inte utdömas för sådana inskränkningar i rätten att förfoga över fastighetsom kan anses följa av aktsamhetsregeln. Ersältning skall å andra sidan iprincip utgå för varje intrång som går utöver denna regel. När det gäller rätt till ersättning på grund avskyddsföreskrifter enligl den nya vattenlagen för mark som las i anspråkinnebär bestämmelsen i första stycket första meningen ingen ändring iförhållande till gällande rätt. Bestämmelserna i 9 kap. 1-1088, som motsvarar 9kap. 1-1058 VL, skall tillämpas på värdering m.m. (se 10 8 i förevarandékapitel). I fråga om ersättning för föreskrifter som på någol annal sättbegränsar rätlen alt förfoga över en fastighet innebär bestämmelsen för delförsta att förlusl av förväntningsvärden inte alls ersätts. Vidare lorde kraveipå atl den pågående markanvändningen skall försvåras avsevärt i vissa fallkunna innebära en något restriktivare bedömning av ersättningsfrågor.Ersätlningsrätt behöver sålunda inle föreligga i alla fall då en föreskriftkan anses gå utöver aktsamhetsregeln. Liksom enligt gällande rätt bör ersättning inlekomma i fråga då en föreskrift inte går utöver vad fastighetsägaren måste tålaenligt aktsamhetsregeln i 1 8 första stycket. Detsamma bör gälla i fråga ommolsvarande aktsamhetsregler i annan lagstiftning, exempelvis 5 8 ML och degranne-lagsrättsliga bestämmelserna i 3 kap. jordabalken. En särskild bestämmelsehärom har tagits in i första stycket andra meningen i förevarande paragraf. I fråga om innebörden av begreppet "pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras" hänvisas lill vad som har anförls vid1972 års ersältningsre-form (se prop. 2 s. 326 saml bil. 527och 535; jfr också prop. 1974: 166 s. 108). Andrastycket motsvarar 268 andra stycket naturvärdslagen. I tredje stycket anges vem som skall svara föreventuella ersättningar. Kan ta upp frågor om vattensKyddsområdenutan atl någon framställning härom gjorts, dock med den inskränkningen somanges i 2 8 tredje styckel. En kommun eller någon annan som vill ha särskill skyddför en vattentillgång kan också vända sig till länsslyrelsen och begära altlänsstyrelsen meddelar skyddsföreskrifter. Den som har begärt 1981/82:130 679 skyddsföreskrifter skall svara för eventuellaersättningsanspråk. Eftersom länsslyrelsen enligl 2 8 tredje stycket inle fårutan någon begäran meddela sådana inskränkande föreskrifter altersättningsskyldighet kan uppkomma för staten, innehåller stadgandet inte någonmotsvarighet till utredningsförslaget att slaten skall betala ersättningen närföreskrifterna har meddelats utan någon särskild framställning. 8 8 Om det i fall som avses i 7 8 uppkommer synnerligt menvid användningen av fastigheten, skall fasligheten lösas av den ersältningsskyldige,om ägaren begär del. Därvid gäller också 7 8 andra stycket. Paragrafen, som har utformats eftermönster av 27 8 naturvårdslagen och 22 6 tredje slycket byggnadslagen, harbehandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7). Ulredningen har inteföreslagil någon rätt lill inlösen. I fråga om innebörden av begreppet"synnerligt men" hänvisas till vad som har anförts vid 1972 årsersättningsreform (se prop. 1972: 111 bil. 2 s. 336). Som framgår avbestämmelsens formulering föreligger inlösenplikt endast beträffande helfastighet. Några särskilda bestämmelser omvärderingen vid inlösen lämnas inte i detta kapitel. 1 stället blir genomhänvisningen i 106 de allmänna bestämmelserna om ersättning i 9 kap. 1-1088tillämpliga. 9 § Den som vill göra anspråk pä ersättning eller begärainlösen skall väcka talan mot den ersättningsskyldige hos från den dag då det beslut som anspråket grundas på vann laga kraft. Gör han inte detta förlorar han sin rätt. Paragrafen, som saknar motsvarigheti utredningens förslag, har utformats efter mönster av 33 8 första stycketnaturvårdslagen. Talan enligt förevarande paragrafskall handläggas som stämningsmål (se 13 kap. 14 8 punkt 12). Enligt 20 kap. 36 gäller i sådana mål särskilda bestämmelser om rättegångskostnader Qfr 368naturvårdslagen). Den i förevarande paragraf angivnaeltårsfristen är dispositiv och kan alltså efterges av den ersättningsskyldige,t. ex. om det fordras för fortsatta förhandlingar (se prop. 1964; 148 s. 152).I fall som avses i 7 stycket och 8 8 andra meningen löper fristen fråndel beslutet i fråga om särskilt tillstånd (dispens) vann laga kraft. 10 6 I fråga om ersättning och inlösen enligt dettakapitel gäller i övrigl 9 och 16 kap. Paragrafen innebär att de allmännabestämmelserna om ersättning och betalning av ersättning blir tillämpliga Qfr25 8 andra stycket naturvårdslagen). 1981/82:130 680 Kapitlet motsvarar 22 kap. iulredningens förslag och innehåller med särskilda underrubriker beslämmelser omrättegångskostnader vid domstol m. m. (1 -6 86), förrältningskostnader m. (7-9 68) och övriga koslnader (10-13 66). Eftersom jag har avvisatutredtiiingens förslag till en administrativ tillståndsprövning (se avsnitt2.2 i den allmänna motiveringen) innehåller förevarande kapitel inte någonmotsvarighet till de av utredningen föreslagna särskilda bestämmelserna om koslnadernai lillslåndsärenden. Principerna för kostnadsansvaretenligt förevarande kapitel överensstämmer i huvudsak med gällande rätt (sefrämst 10 kap. 79 8 och 11 kap. 65 8 VL). 22 kap. 11 och 13 88 i utredningensförslag motsvaras av 15 kap. 17 8 resp. 22 kap. 3 8 nya vattenlagen. Rättegångskostnader vid domstol m.m. 1 8 I mål vid domstol enligt denna lag gällerrättegångsbalkens beslämmelser om rättegångskostnader, orn inte annat följerav 2-4 68. Paragrafen stadgar somhuvudpriincip att bestämmelserna i 18 kap. omrättegångskostnader gäller även i valtenmål (se även 13 kap. 2 8 nyavattenlagen). Från huvudprincipen görs sedan vissa undantag i 2-4 88 som avseransöknings-, stämnings- och förrättningsmål. Genom hänvisningen till rättegångsbalkenskostnadsregler blir bl. a. bestämmelserna i 18 kap. 6 och 8 88rättegångsbalken om kostnadsansvaret vid försumlig processföring och omersätlningsgilla kostnader m. m. tillämpliga i vattenmäl Qfr II kap. 65 8 och 106 8 femte stycketVL). Någon särskild beslämmelse härom behövs enligt min mening inte Qfr 22 kap.7 6 i utredningens förslag). 2 8 I ansökningsmål, utom i sådana mål som anges i andrastycket, och i mål som avses i 13 kap. 13 8 andra stycket skall sökanden svaraför sina egna och motparternas kostnader vid . I ansökningsmålsom gäller bildande av samfällighel för bevattning, vattenreglering ellervattenöveriedning svarar sökanden inle för kostnader i somuppkommit för deltagare i samfälligheten. 1 sådana överklagade ansökningsmålsom avses i första meningen skall söKanden svara för sina egna koslnader ihögre rätt och för de koslnader som där har uppkommit för motparterna genom attsökanden har klagat. I mål som gäller omprövning eller förverkande enligt 15kap. 3-6 eller 12 5 skall kammarkollegiet och tillståndshavaren svara för sinakostnader vid vatlendomslolen. I mål enligl 15 kap. 3 8 skall kammarkollegietdessutom svara för kostnader vid som uppkommer för andramotparter än tillståndshavaren. I mål som gäller omprövning enligt 15 kap. 15 8andra stycket, 16 eller 17 8 skall varje part svara för sina koslnader. Prop, 1981/82:130 681 Första stycket första meningen motsvarar 11 kap. 658 första stycket första meningen VL och 22 kap. I 8 första slycket iutredningens förslag och innehåller huvudregeln om kostnadsansvaret iansökningsmål i . Innebörden är liksom enligt VL att sökandenskall svara för både sina egna kostnader och motparternas kostnader. Vilkakostnader som är ersätlningsgilla framgår av 18 kap. 8 6 , somockså innehåller en bestämmelse om rätl till ränta på kostnadsersättningen. Avstegfrån huvudregeln om sökandens kostnadsansvar kan göras med stöd av 18 kap. 6 8rättegångsbalken, som innebär atl en motpart lill sökanden kan bli skyldig altersätta kostnader som han förorsakat genom försumlig processföring m. m. Qfr 11kap. 65 8 andra stycket VL). Regeln om kostnadsansvaret i ansökningsmål gäller ocksåi de fall att ett ansökningsmål enligt 13 kap. 13 8 andra stycket handläggs somstämningsmål. Sveahovrätt lar i detta sammanhang upp frågan om en begränsning av antalet ombudoch tekniska biträden på sakägarsidan i ansökningsmålen. Enligt hovrätten harantalet ombud och tekniska biträden i vattenmål ökat . Dettahar enligt hovrätten fått till följd atl rättegångskostnaderna ökar samtidigtsom en avsevärd del av vattendomstolarnas arbete ägnas åt kostnadsfrågor.Hovrätten anser att förväntade rättegångskostnader i vissa fall kan utgöra etthinder för mindre och medelstora vattenföretag. Hovrätten, som finnerutvecklingen oroande, fäster uppmärksamheten pä en bestämmelse i den norskaexpropriafionslagsfiftningen, enligt vilken det vid avgörande av frågan omsakägarnas rättegångskostnader varit nödvändiga skall beaktas att sakägare medlikartade intressen som inle strider mot varandra bör utnylQa samma juridiskaoch tekniska biträde. Enligt min mening är det inte lämpligt med någonsärskild bestämmelse som begränsar sakägarnas rätt att välja ombud. Det böremellertid inom ramen för de nu föreslagna koslnadsbestämmelserna vara möjligtatl i viss mån begränsa kostnaderna då flera ombud och lekniska biträden haranlitats på sakägarsidan. Sålunda kan bl. a. utredningar och argumentering isamma fråga, som utförs av flera ombud obero,ende av varandra, ofta anses varaonödigt dubbelarbete, som inte bör ersättas fullt ut. Jag vill också erinra omalt enligt 13 kap. 30 6 andra stycket nya vattenlagen skall setill atl någon onödig utredning inte görs i målet. anser vidare att en bestämmelse börinföras om indexuppräkning av ersättning för rättegångskostnader. Enligthovrätten förekommer det ofta att en lång lid förflyter mellan upprättandet aven kostnadsräkning och utdömandet av ersättning. I sådana fall framställs oftayrkanden om en indexuppräkning av beloppet. Sådana yrkanden kan emellertidenligt hovrätten inte bifallas på grund av bestämmelserna i 18 kap. 8 8rättegångsbalken. Jaghar inle funnit skäl att föreslå någon bestämmelse om indexuppräk- 1981/82:130 682 ningav kostnadsersättningar i enlighet med hovrättens förslag. Den möjlighet attetappvis döma ut ersättning för rättegångskostnader som finns enligt 5 6 iförevarande kapitel gör alt nämnvärda föriuster till följd av penningsvärdetsfall inle skall behöva uppkomma. Några remissinstanser lar upp frågan om rätten tillersättning för kostnader i samband med utomprocessuella förberedelser enligt11 kap. 8-12 68 nya vattenlagen Qfr 4 kap. 19 8 VLi. Enligl gällande praxis anses sökandenersätlningsskyldig för sakägarnas kostnader i samband med förberedelser somavses i 4 kap. 19 8 VL, om kostnaden avser en inställelse m.nr. som kan ansesha varit av betydelse för den kommande handläggningen vid (seNJA 1960 s. 55). På samma sätt har sökanden ansetts ersättningsskyldig försakägares kostnader i samband med en tillållighetsprövning hos regeringen, omkostnaderna hänför sig till arbete som är av betydelse för den fortsatta rättegångeni (se vattenöverdomstolens beslul , nr ST 1;jfr NJA 1964 s. 295). Motsvarande bör enligt min mening gälla enligt den nyavattenlagen. Jag anser inte alt del behövs några särskilda beslämmelser rörandefrågan. Första stycket andra meningen innehåller enspecialregel för ansökningsmål som gäller bildande av samfälligheter enligtvattenlagen Qfr 11 kap. 65 8 första stycket andra meningen VL). Sökandenskostnadsansvar enligt första meningen gäller enligt bestämmelsen inle deltagarei samfälligheten. Detta överensstämmer med vad som gäller vid markavvattningsförrättningarenligl 7 8 första slycket. Första stycket tredje meningen motsvarar II kap.106 8 femte stycket och 108 8 andra stycket VL samt 22 kap. 6 8 i utredningensförslag Qfr 7 kap. 3 8 expropriationslagen). Innebörden är liksom enligt VL allen sakägare som klagar till högre rätt får stå för sina egna kostnader, om hanföriorar, men att han inle kan åläggas att betala sökandens koslnader annat änmed tillämpning av 18 kap. 6 8 . Liksom enligt gällande rättblir bestämmelsen tillämplig inte bara vid klagan i huvudsaken utan också dånågot beslul under rällegår-igen överklagas. I ansökningsmål förekommer all sakägareför lalan mot dom i frågor vari sökanden inte har någotegentligt partsintresse. Så är fallet exempelvis då talan fullföljs av ensameby om fördelningen mellan byn och samefonden av ett i och för sig ostridiglersättningsbelopp avseende skador på rennäringen. Sökanden har i dessa fallformellt ställning som klagandens motpart, fastän den verklige motparten tillklaganden i delta fall får anses vara samefonden. En viss osäkerhet råder idessa fall om hur rättegångskostnaderna skall fördelas. Enligl min mening bör man i fall av ovannämnda slagkunna se till den verkliga partsställningen i målet när del gäller alt avgöravem som skall slå för rättegångskostnaderna. Sökandens kostnader i mål av deltaslag torde bli obetydliga och skall enligt första stycket tredje meningen iförevarande Prop, 1981/82:130 683 paragrafalltid stanna pä honom. Sökanden bör däremot inte förpliktas atl betalaersältning till någon av de reellt tvistande parterna. I stället börkostnaderna fördelas dem emellan med tillämpning av bestämmelserna i 18 kap.rättegångsbalken. Om samebyn har framgång med sin talan bör således samefondenkunna åläggas att ersätta byns rättegångskostnader och omvänt. Andra stycket, som saknar motsvarighet i VL,molsvarar 22 kap. 3 8 i utredningens förslag. Vid omprövning m.m. enligt 15kap. 3-6 66 nya vallenlagen är det kammarkollegiet som är sökande och vidomprövning enligt 15 kap. 12 8 är det kammarkollegiet eller tillståndshavarensom är sökande. Förevarande bestämmelser avser endast dessa typer av omprövningsmål.Vid omprövning enligl 15 kap. 8-10 88 gäller alltså de vanligarättegångskostnadsreglerna för ansökningsmål i första styckel av förevarandeparagraf