prop · G50396 · 1981-12-31 00:00:00 — Denföreslagna huvudregeln att preskriptionstiden börjar löpa vid utgången av detkalenderår då fordringen påfördes gäldenären, godtas av flera remissinstanser,bl. a. av försäkringsrätten för , kammarrätterna i ochSundsvall, JK och några länsstyrelser samt ett flertal kronofogdemyndigheter. Förslagetatt preskriptionstiden börjar löpa från utgången av kalenderår i stället föruppbördsår innebär enligt i en förenkling för bådemvndigheten och allmänheten. i anser att fördelarna för allmänheten med beräkning med 1981/82:96 86 utgångspunkt från kalenderår, bör väga över deindrivnings- och uppbördstekniska invändningar som kan göras mot en sådanregel. , och uttalar sig också förpreskriptionstidens anknytning till utgången av kalenderåret. Skattelilläggsulredningen föreslår i stället attutgångspunkten för preskriptionstidens beräkning skall vara det kvartal, dåfordringen påfördes gäldenären. Det nuvarande systemet, liksomutredningsförslaget, innebär att preskriptionstidens längd kan varierabetydligt med anledning av förhållanden som den skattskyldige inte råder över.Skattetilläggsutredningen finner detta otillfredsställande och menar attreglerna bör utformas så att preskriptionstidens längd skall variera i mindregrad än f. n. Utredningens uppfattning att uppbördsår är olämpligt somutgångspunkt delas inte av SACOISR som anser det naturligast att knytapreskriptionstiden fill uppbördsår resp. kalenderår alltefter sättet föruppbörden av det aktuella medelslaget. /SR pekar vidare på att förslagetinnebär att preskriptionstiden för slutlig skatt börjar löpa flera månaderinnan den första uppbörden förfaller till betalning. Liknande synpunkterutvecklas av kronofogdemyndigheten i . Utformningen av bestämmelseninnebär, enligt kronofogdemyndigheten i , i fråga om kvarstående skattoch avgift att preskription inträder än enligt nuvarandebestämmelser i . RSV visar på samma konsekvens och drar, med hänvisning tillunderlag från kronofogdemyndigheten i , slutsatsen att omindrivningsresultatet från är representativt för hela landet, skulle detunder indrivna beloppet omräknat, representera ett totaltbortfall om 2-4 milj. kr. För att få full visshet om när en fordran på skatt elleravgift verkligen påförts gäldenären torde det, enligt kronofogdemyndigheten iMalmö, rent praktiskt krävas att alla indrivningshandlingar innehåller uppgiftdärom. LRF menar att i de fall påföringen anses ske vid databehandling måstedet framgå av underrättelsen till gäldenären när påföring skett. i föreslår att förfallodagen, i stället för påföringstillfället,bör vara utgångspunkt för preskriptionstiden. Preskriptionstiden blir i vissafall längre om förfallodagen används. Även RFV har erinringar i fråga om utredningens förslagatt vid beräkning av preskriptionstid utgå från när fordringen påfördes. Enligtgällande bestäiumelser skall RFV fastställa avgiftsunderlag förarbetsgivaravgifterna och i förekommande fall tillställa arbetsgivarenräkningar på preliminär resp. slutlig arbetsgivaravgift. Räkning på preliminäravgift skall översändas till arbetsgivaren underutgiftsåret och räkning på slutlig avgift tillställas honom senast den 15januari andra året efter utgiftsåret. För de datamaskinella bearbetningarna ifråga om debitering och uppbörd av arbetsgivaravgifter svarar emellertid RSVoch länsstyrelsernas dataenheter. Beräkningen av avgifterna och utskriften avräkningarna sker antingen hos 1981/82:96 87 dataenheten vid i eller hosRSV: Framställningenav räkningar på slutlig avgift sker såväl som under första veckornai januari, innan utsändningen till äger rum. Utredningensförslag att tidpunkten för den datastyrda uträkningen av avgifterna skall varaavgörande för preskriptionstidens inträde skulle därför medföra, attfordringarna, på vilka räkningar tillställts arbetsgivaren för betalning vidsamma tidpunkt, skulle bli preskriberade . Denna ordningförefaller RFV olämplig och enligt verkets mening är det också orimligt att ivissa fall låta preskriptionstiden börja löpa innan gäldenären ens fåttkännedom om det allmännas fordran mot honom. RFV vill därför föreslå, atttidpunkten för uppkomsten av fordran på arbetsgivaravgift inte görs beroendeav tidpunkten föi" den datamaskinella uträkningen av avgiften utan av dentidpunkt, dvs. det kalenderår, då räkning på avgiften tillställtsarbetsgivaren. I dettasammanhang påpekar RFV. att det vid anmälan för indrivning av restfördaarbetsgivaravgifter inte framgår av indrivningshandlingarna när avgiftenberäknats utan endast vid vilken uppbörd det för indrivning anmälda beloppetskulle ha erlagts. Att vid slutet av preskriptionstiden, dvs. efteravgiftsdebiteringen, utforska när avgiftsbeloppet räknats ut datamaski-nelltskulle såväl för kronofogdemyndigheterna som för RFV medföra betydandeadministrativt merarbete. Kammarrätternai och har inget att erinra mot förslaget om s. k.framskjutet preskriptionsinträde. /?FV finner förslaget om framskjutetpreskriptionsinträde väl motiverat. Andra remissinstanser som uttryckligengodtar förslaget är SAF, , ochSveriges advokatsamfund. 1.4 Förlängning av preskriptionstid Beträffande utredningens förslag att komplettera denordinarie preskriptionstiden med en möjlighet att under vissa omständigheterförlänga den ordinarie preskriptionstiden med en ytterligare tidsrymdföreligger såväl positiva som kritiska remissyttranden. Huvuddelenav remissinstanserna tillstyrker eller godtar att det skall finnas möjlighettill preskriptionsförlängning i vissa fall. Skilda uppfattningar redovisas docki fråga om i vilken omfattning förlängning bör kunna medges. Beträffande dekritiska eller negativa remissinstanserna gäller tveksamheten i första handlämpligheten av att inom ramen för.en s. k. massärendeprocess införa ettinstitut som kräver beslut grundade på omständigheterna i det enskilda fallet. Det avutredningen föreslagna förfarandet vid förlängning av preskriptionstidenlämnas i allmänhet utan erinran. Metoden kritiseras emellertid i vissaavseenden av en del remissinstanser. Kritiken riktas mot att förlängning skallske genom upprepade beslut avseende korta tidsperioder. Prop.1981/82:96 88 ifrågasätts den längsta tid för förlängning somutredningen föreslagit. 1 några yttranden tas också upp frågan om inte tidenför förlängning i samband med avbetalningsuppgörelse skall knytas direkt tilltiden för fullgörande av planen. En allmänt positiv inställning till införandet av enmöjlighet till preskriptionsförlängning redovisas av försäkringsrätten förMellansverige, JK. , länsstyrelserna i och Södermanlands län.Kronofogdemyndigheterna år också i huvudsak positiva till möjligheten tillpreskriptionsförlängning men förordar i allmänhet en restriktiv tillämpning.Kronofogdemyndigheterna i och förordar dock i första handen längre ordinarie preskriptionstid. /r"örÉ'/! (>7ge/i Sverigeskronofogdar förespråkar att en bestämmelse om preskriptionsforlängning vidsabotage ges ett relativt vidsträckt innehåll för att inte regeln enkelt skallkunna kringgås. RFV finner förslaget att skattskyldiga och arbetsgivaresom gör sig skyldiga till s. k. indrivningssabotage skall kunna avkrävasskatter och arbetsgivaravgifter under en förlängd preskriptionstid vara välmotiverat. LO hälsar med tillfredsställelse att möjlighet tillpreskriptionsförlängning införs i de s. k. sabotagefallen. Kammarrätten i är däremot tveksam inför ettförlängningsinstitut. Skälet härtill är att de flesta enkätmyndigheternauppgivit att det sällan förekommit att preskriptionsfristerna i 71 § UBLutgjort hinder för att till fullo ta ut skatt genom införsel eller genomfrivillig betalning. Kammarrätten befarar att uppfattningen hos skattskyldigaoch gäldenärer att preskriptionsreglerna är invecklade kominer att bestå, ävenframgent, i vart fall om preskriptionslagstiftningen utökas med ettförlängningsinstitut. Kammarrätten har uppfattningen att i fall där gäldenärensöker undgå indrivning genom att överlåta, upplåta eller undanskaffa egendom isyfte att försvåra det allmännas möjligheter att få betalt är en snabbindrivning det effektivaste motvapnet. För att komma till rätta med en del avdessa svårbemästrade fall pekar kammarrätten på möjligheterna till återvinningi konkurs. Enligt kammarrättens mening finns det mot bakgrund av det anfördaskäl att vara restriktiv när det gäller att medge förlängning avpreskriptionstid. Endast sådana fall där ett uppenbart sabotage föreligger börkunna drabbas av preskriptionsförlängning. Kammarrätten ställer sig tveksamtill förslaget om förlängning i avbetalningsfallen. Kammarrätten befarar attbestämmelsen kan komma att förlänga förfarandet för skötsamma gäldenärer på ettmindre tilltalande sätt. Tveksam till institutet preskriptionsförlängning är även SACOISRsom dock godtar att förlängning får ske för att komma till rätta med sabotagefallenoch andra stötande fall där preskriptionstiden avvaktas utomlands. Förespråkareför en restriktiv tillämpning är hantverks- och industriorganisation -Familjeföretagen och . Organisationerna anser att en preskriptionsforlängningkan vara motiverad under den uttryckliga förutsättningen att den enbartutnyttjas vid uppenbara 1981/82:96 89 sabotagefall och då det rör sig om betydande belopp.Sveriges advokatsamfund godtar att beslut om preskriptionsförlängning kanfattas vid klara fall av indrivningssabotage. Även SAF, Svenska bankföreningenoch finner det rimligt att sabotagehandlingar somsammanhänger med gäldenärens uppträdande under indrivningsärendets handläggningskall kunna utsträcka preskriptionstiden. För en restriktiv tillämpning uttalarsig även några kronofogdemyndigheter, bland dem kronofogdemyndigheten iHuddinge, som menar att förlängning bör ske endast i fall där gäldenären genomsina dispositioner visat bristande lojalitet mot staten som borgenär. Sålundabör förlängning inte kunna komma i fråga enbart av det skälet att gäldenärenlämnat landet, om detta skett t. ex. för fullgörande av militärtjänstgöring ihemlandet eller av annat godtagbart skäl. Möjligheten till förlängning i avbetalningsfallenkommenteras särskilt av RFV. /SR och LRF som är positiva till den. SAF,och anser det angeläget attmöjliggöra en sådan preskriptionsförlängning så att gäldenärer utan att råka ibetalnings-svårigheter kan fullfölja sirta intentioner att betala sina skatteskulder. Förslaget om att införa institutetpreskriptionsförlängning har också rönt kritik. Hovrätten för Nedre Norrlandifrågasätter av flera skäl, om det föreslagna institutet är ägnat att ipraktiken utgöra någon önskvärd förbättring av det allmännas ställning som parti avgift- och skatteprocessen. I och för sig delar hovrätten utredningensuppfattning att behov kan föreligga av en längre preskriptionstid än föratt ge kronofogdemyndighet möjlighet att i fråga om fordringsanspråk som ärföremål för indrivning godta frivilliga avbetalningsplaner som sträcker siglängre än den normala preskriptionstiden. I fråga om de s. k. sabotagefallen skulle det enligthovrätten i praktiken vara få fall där förlängning skulle behöva tillgripassamtidigt som beträffande dessa fall det med fog kan ifrågasättas om någraresultat verkligen skulle uppnäs under den förlängda preskriptionstiden. Motbakgrund härav ställer sig hovrätten mycket tveksam till om det kan ansesmotiverat att för sabotagefallen medge en förlängning av preskriptionstiden.Enligt hovrättens mening kan det även ifrågasättas om det i något fall överhuvud taget kan anses lämpligt att inom ramen för en massärendeprocess låtafrågan om preskriptionstidens längd vara avhängig av ett med hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet fattat beslut. För det fall behov avlängre preskriptionstid än kan anses föreligga i vissa fall tordebestämmelser med generella regler om preskriptionsuppehåll ellerpreskriptionsavbrott, lämpligen med anknytning till åtgärder i slutet av denordinarie preskriptionstiden, bli enklare och entydigare. Om övervägande skältrots allt skulle anses tala för det föreslagna institutet preskriptionsforlängning,har hovrätten i och för sig inget att erinra mot huvuddragen av den utformningsom institutet fått i den föreslagna lagtexten. Kammarrätten I anser det tveksamt om den föreslagnareele- Prop.1981/82:96 90 ringen får avsedd verkan. Med beaktande härav och då dethär är fråga om lagstiftning som skall användas inom ramen för en s. k. massärendeprocesskan det enligt kammarrättens mening ifrågasättas om regelsystemet bör belastasmed institutet preskriptionsförlängning. Det kan påpekas att behovet av att halagstiftningen i en särskild lag minskar om de föreslagna reglerna i detavseendet får utgå. Oiu en ordning med förlängning anses böra införas bör detenligt kammarrätten övervägas att begränsa förlängningen fill fall som rörposter av viss storleksordning. Kritiska till förslaget om preskriptionsförlängning är,som redan nämnts, RSV som för fram ett alternativ om en tioårig ordinariepreskriptionstid och RRV. Det kan enligt RRV:s mening ifrågasättas vilket system,en längre ordinarie preskriptionstid eller ett system med förlängning, som äratt föredra vid en massärendehantering som det här är fråga om. En generellpreskriptionstid skulle ge enkla och entydiga regler och inte heller kräva ensärskild beslutsprocess. Ett sådant system är därför administrativt och kostnadsmässigtmindre krävande än det föreslagna systemet med preskriptionsförlängning ivissa fall. Utredningen hänvisar emellertid också till skäl av social ochpsykologisk art. RRV vill mot denna bakgrund inte motsätta sig att utredningensförslag genomförs. Beslut om förlängning av preskriptionstiden innebär enligtutredningen att preskriptionstiden löper . För att uppnåmaximal förlängningstid krävs således fem beslut om förlängning. anser den föreslagna ordningenrationell och ändamålsenlig. Den innehåller till förmån för gäldenärensbefogade intressen en garanti för att förutsättningarna för beslutåterkommande omprövas. Med hänsyn framför allt till administrativa svårighetermed de tvååriga beslutsperioderna uttalar sig flera remissinstanser förbeslutsperioder . TCO tror att en viktig och ofta förekommandemålgrupp för förlängningsinstitutets tillämpning blir den gäldenärskategori sommed ofta mycket stora skatteskulder söker hålla sig undan eller på annat sättförsvåra indrivningen. Eftersom ambitionen att sabotera indrivningen oftast ärsynnerligen stor hos ifrågavarande klientel bör enligt organisationens bestämdamening löptiden för ett beslut om förlängning omfatta . Detta underlättararbetet för kronofogdemyndigheten, som har att införskaffa den utredning somkrävs för beslutet. Ofta är det dessutom i dessa fall fråga om mycketkomplicerad och tidsödande indrivning. Förutsättningarna för en effektivplanering av indrivningsarbetet blir därför större om kronofogdemyndighetenfrån början vet att preskriptionstiden är förlängd med . Liknande uppfattning förs fram av kronofogdemyndigheternai , . För femårigabeslutsperioder uttalar sig också . samtlänsstyrelserna i och och . 1981/82:96 91 länsstyrelse pekar på att det korta förlängningssystemetmedför ett betydande administrativt merarbete. Kammarrätten i anseratt i det fall preskriptionsförlängning bör införas det lämpligaste sättet äratt man öppnar möjlighet att under vissa förutsättningar komplettera denvanliga preskripfionsfiden med en ytterligare tidsrymd. I fråga om hur lång den totala förlängningsperioden börvara diskuteras flera alternativ av remissinstanserna. Den av utredningen föreslagna sammanlagt 15-åriga preskriptionsfidengodtas av TCO, i och någrakronofogdemyndigheter, nämligen de i , , ochFalköping. i anser att förlängningsperioden börgöras flexibel från två fill fio år allt efter omständigheterna i det enskildafallet. Hovrättenför Nedre ifrågasätter om inte de av utredningen anförda socialaskälen för att ej låta den ordinarie preskriptionsfiden översfiga ocksåtalar för att, främst av billighetshänsyn, den ordinarie preskriptionstideninte bör kunna förlängas med så som . Med hänsyn till reglerna omtalerättspreskription skulle annars vissa fordringar kunna leva kvar mer än 20år efter det att de ursprungligen skulle ha erlagts. En maximal tioårigpreskriptionstid förordas av RSV och kammarrätten i som anser att en fördubbhngav den ordinära femåriga preskriptionstiden torde vara tillräcklig. För ensammanlagd tioårig preskripfionstid uttalar sig också , SACOISR, Sverigesadvokatsamfund, i och kronofogdemyndigheten iSkövde. i föreslår likaså en sammanlagd preskripfionsfidom i sabotagefallen. Vad gällerförlängning i samband med avbetalningsuppgörelser diskuterar skattetilläggsutredningenfrågan huruvida det är möjligt att anpassa förlängningen av preskriptionstidentill vad som i det konkreta fallet behövs med hänsyn till avbetalningsplanen. RFVifrågasätter om inte kronofogdemyndighetens förlängningsbeslut av praktiskaskäl skulle kunna avse den fid avbetalningsplanen omfattar med möjlighet fillytterligare förlängning om denna inte följs. Även kronofogdemyndigheten iGöteborg för fram att preskriptionstiden i avbetalningsfallen bör förlängas medden tid som skäligen erfordras för att betalningen skall kunna fullgöras. 1.5 Innebörden av preskription m. m. Några allmänna uttalanden har i denna del inte gjorts avremissinstanserna. De synpunkter som lämnats redovisas i samband med genomgångav specialmotiveringen. 1981/82:96 92 1.6 Behörighet att fatta beslut m. m. Utredningens förslag att kronofogdemyndighet skall varabehörig att fatta beslut om förlängning men att detta beslut skall överprövasav länsskatterätten har mött stark kritik. Förslaget om överprövning röner denstarkaste kritiken och förkastas av i stort sett alla remissinstanser. Ifrågan om behörigheten att fatta beslut om förlängning i sabotagefall följerremissutfallet två huvudlinjer. Den ena linjen, som följer utredningens förslag- dvs. att kronofogdemyndighet tilläggs beslutsfunktionen men med möjlighettill besvär över beslutet hos domstol - förespråkas av RRV, de flesta länsstyrelsernaoch alla kronofogdemyndigheter som yttrat sig i frågan samt . Den andra linjen, som nära ansluter tillreservationen i utredningen, innebär att behörigheten att fatta beslut läggsdirekt på domstol omfattas bl. a. av RSV, JK, kammarrätterna i ochSundsvall samt . biträder utredningens förslagatt kronofogdemyndighet bör ges behörighet att besluta ompreskriptionsförlängning i sabotagefallen och understryker vikten av att beslutom förlängning kan fattas utan dröjsmål i sabotagefall. i , , och anser också liksom utredningen attkronofogdemyndigheterna skall kunna besluta om förlängning avpreskriptionstiden men. som nämnts, utan att överprövning behöver ske.Länsstyrelsen I bedömer kronofogdemyndigheterna som väl skickadeatt på egen hand ta ställning till och avgöra om förutsättningar föreligger fören förlängning av preskriptionstiden. Liknande uppfattning framförs av deangivna länsstyrelserna och av kronofogdemyndigheterna. Föreningen och /SR förespråkar också kronofogdemyndighet som behörig attfatta beslut. Utredningens förslag om obligatorisk överprövning möter kritikfrån länsstyrelserna och kronofogdemyndigheterna. i Stockholmslän anser förslaget om överprövning vara byråkratiskt och hävdar attkronofogdemyndigheterna har full kompetens inom området och att rättssäkerhetentillgodoses genom att kronofogdemyndighetens beslut kan överklagas.Länsstyrelsen anser därutöver att utredningens förslag skulle öka länsrätternasarbetsbelastning, som är allför stor. De "rättspolitiska"skäl utredningen anfört till förmån för överprövning förefaller enligt lä)isslyrelseni knappast övertygande, Gäldenärens befogade intressentillgodoses bl. a, därigenom att kronofog-demvndighetens beslut bör fåöverklagas. Inte heller /SR anser att behov av överprövning föreligger.Föreningen finner inte något sakligt skäl för enöverprövning. Erfarenheten av överprövningssystem inoiu olikarättsområden visar också att en sådan ordning sällan är meningsfvlkl. Enligt RRV:sinenine kan det ifrågasättas om Prop.1981/82:96 93 inte en sådan prövning mer fyller ett formellt krav än ettreellt behov. I samma ärende kan överprövning komma att ske vid fem olika tillfällenutan att något nytt tillförts ärendet, I fråganvilken myndighet som bör fatta beslut i ärenden om förlängning avpreskriptionstiden tar JK avstånd från utredningens förslag. Det förslag somutredningens majoritet i denna del stannat för utgör enligt JK:s mening enmärklig hybrid. Underställning - i alla former - är ett institut som är påavskrivning i svensk rätt. Om man över huvud taget skall tillämpaunderställning bör det enligt JK:s mening ske på begäran av part. Obligatoriskunderställning bör däremot ersättas av en lösning med ett annat beslutsorgan,JK ansluter sig i övrigt till vad som anförts i reservationen. Övrigaremissinstanser som yttrat sig i frågan ansluter sig också till uppfattningen ireservationen om att det bör ankomma på domstol som första instans att avgöraom förutsättningar för förlängning av preskriptionstiden föreligger. Däremotfinns ingen enhetlig uppfattning om vilken domstol, allmän domstol ellerförvaltningsdomstol, som bör tilläggas uppgiften. Tillreservanternas uppfattning att beslut skall fattas av länsrätt ansluter sighovrätten för Nedre , kammarrätterna i och , LRF,, hantverks- och industriorganisalion -Familjeföretagen och . Även i Göteborgsoch lån anser att länsrätt skall besluta om förlängning och föreslår attdet allmänna ombud som för statens talan enligt betalningssäkringslagen ocksåskall föra talan i samband med förlängning av preskriptionstiden. /?5Vanseratt förlängningsfrågan bör prövas av domstol. Utformningen av de rekvisit somenligt 6 och 7 §§ i förslaget uppställts för ett förlängningsbeslut talarenligt verkets mening för reservanternas förslag, RSV anser att den avutredningen föreslagna kopplingen till länsrätt inger betänkligheter.Utredningen synes enligt verket inte till fullo ha beaktat de svårigheter somen sådan koppling ger upphov till. Svårigheterna hänger samman med attindrivningen mot den betalningsskyldige i princip skall fortgå utan hinder avatt förlängningsfrågan inte är slutligt avgjord. Utredningens förslag börenligt RSV bedömas utifrån att de betalningsskyldiga i de s. k. sabotagefallen ärklart betalningsovilliga. De torde därför komma att driva förlängningsfrågan sålångt som möjligt i de fall avgörandet ärav ekonomisk betydelse för dem. t. ex.när kronofogdemyndighet anträffar utmätningsbar egendom. Följden blir att deöverklagar varje beslut om förlängning. kan de överklagautmätningsbeslutet via överexekutor till hovrätt och högsta doiustolen. Med hänvisning till det anförda föreslår RSV attprövningen läggs på tingsrätten, och industriförbundanser i likhet med reservanterna att domstolsalternativet bör väljas, menfinner med 1981/82:96 94 hänsyn till preskriptionsmålens karaktär det lämpligastatt frågan handläggs av allmän domstol. Utredningens förslag att kronofogdemyndighet beslutar ompreskriptionsförlängning i samband med upprättande av avbetalningsplan somsträcker sig över längre tidsrymd än ordinarie preskriptionsfrist möter intenågra invändningar. SAF, och industriförbundbiträder i sitt gemensamma yttrande förslaget. 1.7 Besvär m. m. Av de remissinstanser som förespråkar kronofogdemyndighetsom beslutsmyndighet (1.6) behandlar några frågan om vilken domstol som börutgöra besvärsinstans. Föreningen anser det tveksamt omlänsrätt bör pröva frågor om preskription. Bedömningen av dessa frågor hörtypiskt sett inte till sådan domstols kompetensområde. Föreningen vill därförifrågasätta om inte reglerna om besvär över beslut om förlängning avpreskription bör följa bestämmelserna oiri utmätningsbesvär. Beslut omförlängning bör enligt kronofogdemyndigheten i få överklagas endast isamband med klagan över indrivningsåtgärd. Med den ordning som kommitténföreslagit blir det risk för kompetenstvister mellan allmän domstol ochförvaltningsdomstol.