prop · G50351 · 1981-12-31 00:00:00 — Kravetpå tillgång lill basläromedel bör självfallet inte avse ämnen i vilka del inteär naturligt all använda tryckta läromedel i nämnvärd utsträckning. SÖ bör ha rältatt avgöra i vilka ämnen kravet på tillgång till basläromedel av nämnda skälinte skall gälla. Jagvill vidare i sammanhanget klargöra att kravet på tillgång till basläromedelinte bör innebära krav på att undervisningen alltid skall grundas på dem. Detär, som jag har framhållit, den vida läromedelsdefini-lionen som skallvara utgångspunkt för den lokala undervisningsplaneringen. I en del fall kanman då vilja lila hell till skol- och folkbibliotekens resurser eller arbetaulan tryckta läromedel och bygga upp undervisningen kring experiment ochiakttagelser i samhälle och natur eller låla den beslå i all eleverna självabygger eller konstruerar något. Inslag av ell sådant arbetssätt kan ökaelevernas engagemang. Det bör vara ett lämpligt område för det lokalautvecklingsarbetet, som behandlades av i anslutning lillpropositionen om skolforskning och personalutveckling (prop. 1980/81:97, UbU1980/81:37, rskr 1980/81:385). Del bör ankomma på arbetsenhets- ellerklasskonferensen att avgöra om undervisningen skall läggas upp på del sätt jagnu har beskrivit. Om ett sådant arbetssätt fillämpas måste dock de elever somså önskar ges möjlighet att på egen hand komplettera undervisningen. Därförmåste basläromedel hållas tillgängliga för eleverna även i sådana fall. Förspecialskolan och sameskolan, som ju är statliga skolformer på grundskolenivå,bör i huvudsak samma regler gälla som för . Vadjag har förordat om avskaffande av del nuvarande systemet med centralaläromedel och om fastställande av basläromedel avser även gymnasieskolan.Enligt min mening bör även i övrigt en samordning med reglerna för grundskolaneftersträvas. Vad jag har anfört om tillgång lill basläromedel och val avläromedel samt om vem som beslutar bör således i huvudsak få gälla även förgymnasieskolan. Delsamma gäller önskvärdheten alt utveckla undersökande ochexperimentella arbetssätt. Förkommunal och statlig vuxenutbildning finns f.n. föreskrifter om antagande avcentrala läromedel. Mina förslag om avskaffande av systemet med centralaläromedel och om fastställande av basläromedel kräver att dessa föreskrifteranpassas till den nya ordningen. Behovei av eventuella övriga förändringar fårprövas i samband med ställningstagande till det betänkande från komvux-utredningen(U 1978:04) som väntas . 1981/82:51 13 Riksinternatskolor och privatskolor som omfattas av privalskolförordningenföljer f. n. i princip samma system som och gymnasieskolan,frånsett all del inte finns något krav på all huvudmannen skall skaffa ellerbekosta läromedlen. Den skillnaden måste givelvis få kvarstå. I övrigi börändringar för och gymnasieskolan följas av i stort sett motsvarandeändringar för riksinlernalskolorna och privatskolorna. Del bör få ankomma påregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att avgöra vilka undantagoch särskilda övergångsanordningar som kan behöva göras. Som redan har framgått finns det en föreskrift omgåvoläromedel i skolförordningen. Enligt 2 kap. 27 § andra siycketskolförordningen skall eleverna i som gåva fä behålla centralaläromedel i den utsträckning som behövs för en allmän överblick av dethuvudsakliga innehållet i lärokursen. Motsvarande gäller för eleverna isameskolan. ULÄ har studerat och sökt analysera i vad mån elevernautnyttjar gävoläromedlen i hemmet och funnit att del sker i ringa omfattning.Mot denna bakgrund föreslår ULÄ att kommunerna - utan statlig reglering -bör fåavgöra hur eleverna skall få bruka sina läromedel och huruvida eleverna eftergenomgången kurs skall få sina läromedel som gåva eller inte. Så gott som samtliga instanser som behandlar frågantillstyrker utredningens förslag i denna del. Vissa instanser erinrar dock omatt gåvoföre-skriflen i Lgr 80 fått en i förhållande till nuvarandebestämmelser starkt modifierad utformning. 1 Lgr 80 krävs endast all elevernasom gåva skall få vissa av vad jag kallar basläromedel, eller väsentligahjälpmedel som lexikon och kartböcker. Enligt min mening innebär redan Lgr 80:s föreskrifter ifråga om gåvoläromedel en betydande frihet. Kommunerna avgör självainom ramen för Lgr80:s föreskrifter i vilken omfattning läromedel skall ges somgåva. Jag förordar därför ingen ändring av Lgr 80 i detla avseende. Isammanhanget vill jag peka på att gåvoföreskriften bl.a. haft den funktionenatt eleverna kunnat arbeta aktivt med materialet, dvs. kunnat göraunderstrykningar, kantanleckningar m. m. Jag utgår från att kommunerna beaktardenna pedagogiska aspekt vid slällningstagande till frågan om gåvoläromedel. Jag avser all återkomma lill regeringen med förslag om allgåvoföreskrif-len i skolförordningen och dess motsvarighet för sameskolananpassas lill vad som angetts i Lgr 80. Regeringen bör bereda tillfälle alt la del avvad jag har anfört om gåvoläromedel. 1981/82:51 14 Alltsedanär 1974 gäller krav om obligatorisk granskning av objektiviteten i centralaläromedel i samhällsorienterande ämnen i bl. a. och gymnasieskolan.Även andra centrala läromedel kan granskas på läromedelsnämndens initiativeller efter anmälan. I fråga om övriga läromedel, dvs. de som inte ärcentrala, sker ingen objektivitetsgranskning. Enligtförordningen om regisirering och granskning av vissa läromedel skall vidgranskningen prövas "om läromedlet behandlar innehållet på ett sakligt ochallsidigt sätt samt om läromedlet även i övrigi står i överensstämmelse medavsnittet mål och riktlinjer i läroplanen". i SÖbeslutar i frågor som rör objektiviteten i läromedel. Nämnden består av SÖ:sgeneraldirektör, tillika ordförande, och åtta andra ledamöter som regeringenutser. Vid sammansättningen har en bred representation för allmänintressenaeftersträvats. Läromedelsnämndensbeslut får verkan genom föreskriften om alt som centrala läromedel isamhällsorienterande ämnen endast får antas sådana läromedel som registreratssom centrala läromedel efter att först ha godkänts av läromedelsnämnden. Delfinns dock inget förbud mot all använda icke godkända läromedel iundervisningen, under förutsättning att de inte används som centrala läromedel.Delta innebär bl. a. att de inte blir gåvoläromedel enligt skolförordningensföreskrifter. ULÄmenar att den nuvarande förhandsgranskningen medför en risk för att sådanaläromedel som skall granskas av nämnden präglas av en överdriven försiktighet (ulslätning)i kontroversiella frågor. Vidare förlängs produktionstiden för de läromedelsom skall granskas. Förslaget om slopande av begreppet centralt läromedel gördet, enligt ULÄ, svårt att avgränsa området för granskning. a. av dessaskäl föreslår ULÄ att den nuvarande förhandsgranskningen ersätts medgranskningar i efterhand. Granskningen skall enligt ULÄ:s förslag utföras pånämndens initiafiv och efter anmälan, och kunna gälla alla slags informationsbärandeläromedel (text-, ljud- och bildmaterial). En nyinrättad, fristående nämnd bör,enligt ULÄ:s förslag, svara för granskningsverksamheten. Jag har lidigare omnämntläromedlens stora betydelse för förverkligan-del av mål och riktlinjer förskolan. Vad jag med utgångspunkt i Lgr 80 har anfört om elevers rätt lilltillgång till vad jag kallar basläromedel bygger på medvetenheten om attläromedlen utgör viktiga instrument i skolarbetet. bör man dock varaklar över att ett läromedel i sig inte ger garantier för kvaliteten påundervisningen. Likaså gäller alt ett enskilt läromedel som har bedömts varaobjektivt, inte med nödvändighet medför att även undervisningen blir saklig ochallsidig. I likhet med ULÄ anser jag alt lärarens presentation av stoffet iregel är av större betydelse än läromedlet. Det är också läraren som har delprimära ansvaret för all undervisningen är saklig och allsidig. Ansvaret föratt övervaka alt undervisningen Prop.1981/82:51 15 bedrivsi enlighet med läroplanens föreskrifter åvilar skolmyndigheterna: på lokal nivåskolledningen, skolchefen och skolstyrelsen, på regional nivå länsskoinämndenoch på central nivå SÖ. Denna vidare syn påsaklighet och allsidighet i undervisningen hindrar dock inte att det ärnödvändigt att de viktigaste läromedel som används i skolan innehåller korrektasakuppgifter, är balanserade och allsidiga, inte tar ställning för viss part m.m.Jag anser därför all läromedelsgranskningen har ett särskilt värde och börbibehållas. ULÄ:s förslag om olikaslags eflerhandsgranskningar stöds av en majoritet av de instanser sombehandlar frågan. Som ett argument för efterhandsgranskning pekar bl.a. TCO påden tendens till s.k. ulslätning av läromedel som förhandsgranskningen kan ledatill. Enligt TCO är det risk för att läromedlet anpassar sig mera eftergranskarens synpunkter än efter de verkliga avnämarnas, lärarnas och elevernas. Ett antal instanser anfördock invändningar mot ULÄ:s förslag i denna fråga. Läromedelsnämndenifrågasätter giltigheten i utredningens påslående om risk för ulslätning.Nämnden uppger all man arbetar aktivt för att kontroversiella frågor skallredovisas i läromedlen. Vidare pekar LO på att en efterhandsgranskning inteinformerar konsumenten förrän läromedlet redan är inköpt. Från ekonomisksynpunkt ler det sig svårt att - i en hast - byta ul läromedlet mot ett annat. Jagdelar LO:s uppfattning i denna fråga. All försälta kommuner i en situation därde har inköpt en stor upplaga av ell läromedel, varefter ett statligt organlämnar anmärkningar, eller underkänner ett läromedel, är från både pedagogiskoch ekonomisk synpunkt oförsvarbart. Jag vill därför föreslå enny form av granskning. Denna granskning bör ske med att boken kommer ulpå marknaden. För att undanröja de negafiva konsekvenser som bl.a. TCO harpåtalat, vill jag föreslå all granskningen ges en annan roll än den har f. n.Den bör ej leda fram till ett beslul i någon nämnd. I stället bör yttrandenfrån olika granskare i form av kortfattade men motiverade bedömningar utgöraunderlag för det läromedelsval som skall träffas på skolorna och beslutas avskolstyrelserna. Granskningsytlrandena blir sålunda av informaliv karaktär ochkommer att tjäna som konsumentupplysning. Jag ser betydande vinster i en sådanmodell. Lärare och elever får liksom skolstyrelsens ledamöter tillgång till ettbeslutsunderlag som kan stimulera lill debatt och som påfordrar ett eget ställningstagandetill bedömningar som gjorts av granskare som kanske kommit till olika resultat. i SO böralltså upphöra. I stället bör särskilda granskare utses. Det bör vara tvågranskare för varje läromedel. Granskarna bör utses av SÖ. Förlagen bör alllidha rätt alt i eget yttrande bemöta granskarnas synpunkter. Innehållet igranskningen bör i huvudsak ha samma inriktning som f. n. Det innebär altyttrandena bör innehålla svar på frågor som bl.a. gäller om framställningenöverensstämmer med gallan- 1981/82:51 16 demål och riktlinjer och om den är saklig och allsidig. Det är enligt min meningangelägel att yttrandena anpassas efter de olika förutsättningar som elevernapå olika stadier har. De bör också vara korta och koncentrerade. Pågrund av studier i rapporten i undervisningen anser sig ULÄkunna konstatera alt objektivitetsfrågor nästan aldrig diskuteras iundervisningen i andra ämnen än i de samhällsorienterande. För all sfimulera lilldiskussion om hur läroplanens mål och riktlinjer realiseras även i andra ämnenbör enligt min mening den här föreslagna granskningen kunna omfatta även andraämnen som SÖ bestämmer. Granskningenbör begränsas till del jag i det föregående har kallat basläromedel. Som jag lidigarehar nämnt bör ett läromedel inte få antas som basläromedel förrän granskninghar skett. Vid skolornas val av och skolstyrelsernas beslut om läromedel börgranskarnas och förlagens yttranden finnas tillgängliga. Läromedel somtidigare hos SIL registrerats som centrala läromedel behöver inte omgranskas. Ilikhet med ULÄ menar jag att Utbildningsradions tryckta läromedel skallgranskas på samma sätt som övriga läromedelsproducenters. Vidsidan av denna konsumenlupplysande granskning bör SÖ även på eget initiativkunna göra mera omfattande eflerhandsgranskningar i form av s.k. tema- ochämnesområdesgranskning. Så kan en temagranskning gälla hur läromedlen behandlart. ex. jämställdheten mellan könen, demokratibegreppet, invandrar- ochmiljöfrågor. Likaså kan en ämnesområdesgranskning ske genom ett studium av l.ex.läromedel för högstadiets religionsundervisning. Det är enligt min meningnaturligt att sådan granskning ingår som ett led i SÖ:s utvärderingsverksamhet. Vadjag här har förordat om granskningsverksamhet bör avse basläromedel förgrundskolan, specialskolan, sameskolan, gymnasieskolan, och statligvuxenutbildning, riksinlernatskolor och privatskolor som omfattas avprivatskolförordningen. Somframgått bör SÖ vara ansvarig myndighet för verksamheten med granskning avläromedel. Det bör därvid ankomma på SÖ att inom ramen för de föreskrifter somregeringen meddelar närmare bestämma utformningen av verksamheten. SÖ bör idetta sammanhang samarbeta med förlagen, som har kunskap och erforderligaresurser både för teknisk produktion och för distribution. Målsättningen börvara att finna så prakliska, rationella och ekonomiskt acceptabla lösningarsom möjligt. Jagutgår också från att SÖ kontinuerligt kommer alt utvärdera verksamheten ochefter hand, inom ramen för sina befogenheter, förändra den med hänsyn lill deerfarenheter som görs. Liksomhittills bör vid granskningen uttas en viss avgift per granskal läromedel.Avgiftens storlek bör bestämmas av regeringen inom ramen för kostnaderna förverksamheten. Det bör vara möjligt att tillämpa differentierade avgifter ochäven att, i särskilda fall, ej ta ut någon avgift. Regeringen bör inhämtariksdagens bemyndigande att ta ut avgifter. 1981/82:51 17 För att kunna göra ell rationellt läromedelsval är det vikfigtatt få en god överblick av marknadens utbud. Samhällets särskilda ansvar i detlahänseende har kommit till uttryck genom den verksamhet som bedrivs av SIL. SIL,som startade sin verksamhel , har bl. a. lill uppgift all informera omläromedel för ungdomsskolan och vuxenutbildningen. Informationen omfattarsådana läromedel som producenterna anmäler hos SIL. SIL avgör vilka läromedelsom skall betraktas som centrala och registrerar dem. Den koppling som finnsmellan centrala läromedel och lidigare redovisade föreskrifter om antagande avläromedel och gåvoläromedel gör alt producenterna så gott som alltid begär attfå de mer heltäckande läromedlen registrerade. För övriga läromedel finns intedenna, indirekta registreringsskyldighet. Enligt ULÄ är antalet sådana övrigaläromedel, dvs. inte centrala, i SIL:s register förhållandevis litet.Information om de läromedel som anmälts och registrerats hos SIL sprids genomkataloger, som innehåller utförliga beskrivningar av läromedlen.Registerverksamheten finansieras genom avgifter som producenterna erlägger närläromedlen anmäls till registret. SIL:s verksamhel leds av en styrelse medföreträdare för bl. a. konsumenter och producenter. Även producenterna har ett läromedelsregisler. FöreningenSvenska läromedelsproducenter () lämnar information om de allra flesta centralaläromedel och ett, enligt ULÄ, stort antal övriga läromedel. Till detla s.k. FSL-system finns beslällningslislor, relurlistor m.m.Verksamheten finansieras med avgifter från producenterna. ULÄ har på olika sätt sökt utvärdera effekterna av deolika slags läromedelsinformation som ges. ULÄ:s slutsats är alt SIL:sdetaljinformation inte utnyttjas i så hög grad att den väsentligen påverkarsjälva valet av läromedel i undervisningen. För alt nå ett mer rationellt syslemföreslår ULÄ att det skapas ett enhetligt register från vilket konsumenter,distributörer och producenter skall kunna köpa de tjänster som är angelägna.Enligt ULÄ är del mest ekonomiska alternativet alt bygga på FSL:s nuvaranderegister. För arbetet med detla register bör finnas en referensgrupp beståendeav representanter för staten, kommuner och producenter. SIL:sregisterverksamhet bör, enligt ULÄ, avvecklas. Bland remissinstanserna framhåller statskontoret och SÖatt konsekvenserna av ULÄ:s förslag är otillräckligt utredda. SÖ finner detsannolikt alt en utbyggnad av lill den täckningsgrad ULÄföreslagit kräver samhällsinsatser. En överväldigande del av instansernapläderar också för ell samhälleligt ansvar för informationsverksamheten, varvidSIL förespråkas som ansvarig myndighet. För egen del vill jag erinra om de utgångspunkter för minaförslag som jag inledningsvis har redovisat. Läromedelsvalel är en viktigpedagogisk 2 1981/82. 1981/82:51 18 processsom kräver aktivt deltagande från både lärare och elever. Tillgång Ullgranskningsutlåtanden, som jag har behandlat i det föregående är ett instrumentför att underlätta läromedelsvalel. Ett annat är den typ av information som f. n.ges genom SIL:s och FSL:s kataloger. Bland remissinstanserna synes enighetråda om behovet av en god överblick av utbudet av läromedel. Fråganom samhället eller en producentorganisation skall svara förinformationsverksamheten är den delfråga i utredningsförslaget som fått denstörsta uppmärksamheten i remissvaren. En klar majoritet av instansernaförespråkar ett fortsatt samhälleligt ansvar och att del därvid är naturligtatt SIL fullgör informalionsuppgiften. Föregen del vill jag understryka det angelägna i att alla skolor har tillgång lillinformation om vilka läromedel som finns på marknaden. Samhället har ellsärskilt intresse härav, inte minst med tanke på läromedelsvalets pedagogiskabetydelse. Ett uttryck härför är vad som anges i Lgr80 om detta val. Delvidgade läromedelsbegreppet gör all även material från andra än traditionellaläromedelsproducenter är intressant för skolarbetet. I del register som SIL f.n.administrerar ingår material från myndigheter, organisationer m.fl. Vidaresprider SIL information om s. k. smala områden, såsom läromedel för invandramndervisning,specialundervisning, viss yrkesinriktad undervisning m. m. Enligt min meningär det nödvändigt att läromedelsinformalionen även fortsättningsvis omfattar dessamindre områden, som från kommersiell synpunkt är mindre intressanta förförlagen. För att garantera att information även lämnas om sådana produkterbehövs, enligt min bedömning, ett fortsatt samhälleligt engagemang iinformationsverksamheten. Därmed avser jag alltså insatser utöver deninformation som lämnas genom de granskningsyttranden jag lidigare harbehandlat. Ifråga om formen för det samhälleliga engagemanget är olika modeller tänkbara. ULÄhar föreslagit att det skapas ett enhetligt läromedelsregister och alt FSL:snuvarande register bildar grund för delta enhefiiga register. Remissmajoritetenhar avvisat detta förslag och i stället föreslagit att verksamheten baseras på . SIL har i sitt remissvar lämnat förslag på hur verksamheten kanutvecklas. Institutet har bl. a. föreslagit att producenterna skall kunnautnyttja det statliga registret för vissa av sina egna behov, t. ex. förframställning av beställningslistor m. m. Detsamhälleliga engagemanget bör, som jag lidigare har anfört, la sikte på allförse lärare, elever och andra med varierande underlag som kan underlätta ettallsidigt val av läromedel. Utifrån denna utgångspunkt ser jag inget hinder attutnyttja FSL:s register- och informationsverksamhet. Delta måste dock ske isådana former att staten har möjligheter att påverka innehåll, inriktning ochomfattning av informationen. Sålunda måste det i registret även ingå läromedelför s.k. smala områden samt läromedel producerade av myndigheter,organisationer m.fl. Prop.1981/82:51 19 innehållauppgifter om vilka läromedel som är handikappanpassade, bl. a. vad gälleröverföring på punktskrift. Den närmare regleringen av detla bör ske i avtalmellan staten och producentorganisationen. Särskilda statliga insatser tordeerfordras för informationen om läromedel för invandramndervisning. Jagåterkommer till denna fråga i det följande (avsnitt 2.6). Närdet gäller frågan om vilken myndighet som skall svara för kontakten med FSL ochuppgiften att fillse all samhällets intressen blir fillgodosedda vill jagframhålla det angelägna i att försöka samla läromedelsfrågor och läromedelskunnandeunder en och samma myndighet. Det finns ett naturligt sambandmellan läroplansarbete, utvecklings- och utvärderingsarbete, granskning samt informafionom läromedel. SÖ svarar för tre av dessa fyra uppgifter. Del är, som jag serdel, rafionellt att SÖ får i uppgift alt svara även för den samhälleligakontrollen av informationsverksamheten. SÖ bör därvid löpande följa hur såvälden information som lämnas genom som de upplysningar som gesgenom granskningsytlrandena tas lill vara ute på skolorna. Informationsverksamhetenbör omfatta i huvudsak tryckta läromedel med tillhörande komponenter saml annatmaterial av liknande karaktär. Verksamheten bör omfatta läromedel för de skolorsom berörs av SÖ:s verksamhel för granskning av vad jag kallar basläromedel.Dessutom bör information lämnas om läromedel för särskolan. Utöverde redan nämnda gransknings- och informafionsinsatserna utförs även andrainsatser på läromedelsområdet av statliga och slalsfinansierade myndigheter ochorgan. Dessa insatser kan sägas ha sin tyngdpunkt inom två områden, nämligenforsknings- och utvecklingsarbete (FoU) samt insatser för att få en förbättradläromedelsförsörjning inom bristomräden, dvs. sådana delar avundervisningssektorn som har dålig tillgång på läromedel. FoU-arbelelhar skett i SÖ:s regi, medan ansvaret för all fördela stöd förproduktion av läromedel inom bristomräden har varit en uppgift för SIL. SIL äräven tillsynsmyndighet för rikscentralerna för pedagogiska hjälpmedel förhandikappade (RPH). ULÄ,som framlade sina förslag innan fattade beslut omförändringar av den slafiiga skoladministrationen, anser all läromedelsfrågornai stor utsträckning bör handläggas av de berörda arbetsenheterna inom SÖ. SÖ:sarbete bör enligt ULÄ främst inriktas på att förbättra läromedelstillgångeninom olika bristomräden. ULÄ menar alt man vid arbetet med SÖ:s omorganisationbör ta hänsyn till alt det i fråga om läromedel finns vikliga uppgifter somsamtidigt berör flera områden. Dessa uppgifter bör, enligt ULÄ, fullgöras avnågon enhet med samordnande uppgifter. Prop.1981/82:51 20 ULÄmenar att förslaget om avveckling av SIL:s läromedelsregister aktualiserarfrågan om vilken myndighet som bör ha ansvaret för produk-lionsstöd och RPH.För handläggning av dessa verksamhetsområden finns, enligt ULÄ endast tvåtjänster vid SIL. ULÄ finner det inte meningsfullt att bibehålla SIL somsjälvständig myndighet om informationsverksamheten avvecklas. ULÄ föreslår altSÖ övertar ansvaret även för produktionsstödel och RPH. ULÄ:s förslag att SÖ skallöverta ansvaret för fördelning av produk-lionsstöd och uppgiften som fillsynsmyndighetför RPH fillstyrks endast av en minoritet av instanserna. En klar majoritetanser att SIL även fortsättningsvis skall bära ansvaret för frågorna.Instansernas ställningstagande i frågan följer mest som en konsekvens av derasuppfattning i informationsfrågan. Föregen del vill jag erinra om att , sedan ULÄ lämnat sina förslag,fattat beslul om den statliga skoladministrationen. Beslutet innebär bl. a.all de tre sakenheterna i SÖ:s nya organisation, avdelningarna för obligatoriskutbildning, gymnasieskolutbildning och vuxenutbildning, var och en inom sinutbildningssektor skall svara för vissa läromedelsuppgifter. 1 likhet med ULÄ anser jagatt del inte är rationellt att behålla en fristående myndighet enbart föruppgiften att ansvara för produkfionsstöd, RPH och information om invandrailäromedel.Mot bakgrund av vad jag i det föregående har anfört om det angelägna i attsamla läromedelskunnande under en myndighet samt att jag därvid har föreslagitSÖ som ansvarig myndighet för gransknings- och informationsverksamhet, anser jagall även informationen om läromedel för invandramndervisning, ansvaret förfördelning av produklionsslöd och tillsynsansvaret för RPH bör överföras tillSÖ.