prop · G503220 · 1981-12-31 00:00:00 — Centralorganisationen /SR: Lantmätarföreningeninstämmer i att gränserna för täktområdet behöver markeras på marken och attnödvändiga fixpunkter för höjdbeslämningen markeras och skyddas. Med hänsynfill den betydelse dessa markeringar har från rättssäkerhetssynpunkt och församhällets tillsyn över verksamheten anser lantmätarföreningen all utsättningenbör genomföras av mätningstekniskt kunnig personal. Vidare bör mätningarnadokumenteras i kommunernas mätningsarkiv. Kommitténs förslag att täktföretagetsjälvt skall svara för utsättningen kan inte godtas. Mätningskungörelsen (1974:339) ärtillämplig på åtgärder enligt NVL bl. a. upprättande av underlagskarta förtäktplan. De kompetenskrav som gäller för mätningar enligt mätningskungörelsenskall givelvis också vara tillämpliga vid utsättning och markeringar avtäktområde. Lantbrukarnas riksförbund:- Kommittén föreslår vidare attkommu nerna skall få lagstadgad skyldighet atl öva tillsyn över befintliga takter och eventuell förekomst av olaglig täktverksamhet inom kommunen. En ligt kommittén skall dock översiktliga skyldighet på områ det kvarstå. Detta förfarande synes innebära en allmänt orationell admi nistrativ ordning. Enligt LRF:s mening bör statsmakterna här ta ställning för antingen att det skall vara som handlägger naturvårds ärenden och sköter tillsynen eller atl del skall vara en primärkommunal angelägenhet. : , som har delövergripande ansvaret, bör även svara för den löpande tillsynen. Denna blirhärigenom enhetlig. Att ålägga de över 250 kommunerna denna tillsyn, medförstor risk för oenhetlig bedömning förutom ökad byråkrati och ökade kostnadergenom ökad mängd befattningshavare. Länsstyrelserna som svarar förtillståndsprövningen och kontrollen av efterbehandlingen bör även svara för denlöpande tillsynen; dessa faser har ett inbördes samband som icke Prop.1981/82:220 97 hindrar kommunen atl vid behov delge synpunkterunder brytningstiden. Tillsynen blir både effektivare, enhetligare ochbilligare om en besiktningsman bereser länet än om tio ellertjugo gånger fler kommunala kontrollanter kopplas in. : Styrelsen anser atl starka skäl talar för att helatillsynsansvaret överförs lill kommunerna. Flera kommuner har redan i dagansvaret för både inventering och tillsyn av takter. Tillsynen bör kunna ingåsom en naturlig del i andra kommunala engagemang på det tekniska området. Ansvarsfrågan bör inte - på det sätt som föreslås -lämnas oreglerad för överenskommelse mellan länsstyrelse och kommun. En sådanordning leder förr eller senare lill kompetenskonflikter. Oklarheter omuppgiftsfördelningen är till nackdel både för tillsynsmyndigheterna ochläktföretagen. Kommittén föreslår en fortlöpande detaljeradkontroll av och över den kommunala tillsynen viaråd och anvisningar, besiktningsrapporter etc. Enligt styrelsen är detla eltsynsätt, som inte ligger i linje med utvecklingen mot ett ökat kommunaltansvarstagande och minskad statlig detaljkontroll. Om kommunerna skall åta sigtillsynen, måste kommunerna också få det fulla ansvaret för tillsynsarbetet. För att en meningsfull tillsyn skall kunna skeerfordras genomarbetade täktplaner av vilka framgår brytningsriklningar,skyddszoner, etappindelning av återställningsarbetena, föreskrifter omplantering och grässådd samt placering av kross och sorterverk. Tillsynsarbetet försvåras ofla av att bristfälligtkartunderlag används när täklplanerna upprättas. Den som skall utöva tillsynenmåste enligt styrelsen ges rätt att ställa krav på karlunderlagetsbeskaffenhet. Täktområdet måste ofla redovisas med koordinalsattabrytningspunkter samt höjdangi-velse för fixpunkt i täktområdets närhet.Kommittén har dock inte berört denna fråga. ": Förbundet är av uppfattningen all ävenfortsättningsvis skall svara för den löpande tillsynen. Besiktning och kontrollav takter kräver geologisk kompetens vilken i dagens läge helt saknas ute ikommunerna. Visseriigen föreligger förslag om alt decentralisera stora delarav såväl miljövård som naturvård till kommunnivå. Kommunernas möjligheter attmöta de nya decentraliseringsplanerna är däremot bristfälligt redovisade. Ejheller är klarlagt vilken expertis som i förekommande fall skall rekryteraslill kommunnivå. I avvaktan på all dessa frågor löses bör den löpande tillsynenalltjämt ligga kvar på länsstyrelserna. Annars föreligger risk för oenhetligbedömning och snedvriden konkurrens. 6.2Bestridande av kostnaderna för tillsynen av takter Elt övervägande flertal remissinstanser anslutersig till naturvårdskommilténs principiella uppfattning att läktföretagen skallbära samhällets kostnader för täkttillsynen. Flera av dessa har dock erinringarmot kommitténs förslag lill hur dessa kostnader skall tas ut. Enligt kommitténbör kommunerna ges befogenhet att direkt debitera läktföretagen kostnaderna förvarje besiktning, medan staten skall få täckning för tillsynskostnaderna hoslänsstyrelserna genom den av kommittén föreslagna täklavgiften. 7 1981/82. 1981/82:220 98 : Utredningen föreslår atl kommunerna skall ges rätt att ta ut enavgift av lillståndshavarna för tillsynen. Det skall dock stå kommunerna frittall avslå från att ta ut tillsynskostnaderna. Verket tillstyrker förslagen framhålla nödvändigheten av alt rättvisa regler skapas för hur kostnadernaskall las ut. Skillnader mellan kommunerna bör begränsas så långt det går.Möjligheten att avstå från att la ut lillsynsavgift bör enligt verkets meningfrämst vara lämplig atl använda någon enstaka gång när besiktning sker isamband med någon annan förrättning som är huvudändamålet med resan. föreslår att kommunerna skall få elt större ansvar förbesiktning av pågående takter för atl kontrollera alt gällande föreskrifterföljs. Besiktningskostnaderna skall kunna debileras läktföretagen. Den föreslagna löpande tillsynen kan enligtstatskontorets mening betraktas som elt sådant kontrollprogram, vars kostnaderbör kunna bäras av det berörda företaget. Statskontoret ansluter sig tillkommitténs förslag beträffande finansieringen av kommunernas löpande tillsyn. : - - - Däremot ställer sig tvekande till förslaget omavgiftsfinansiering. Frågan om kostnadsansvaret på miljövårdsområdet bör ses iett större sammanhang. Det är knappast helt oomtvistligt atl nu ifrågavarandekostnader bör övervältras på läktföretagen. Man kan också fråga sig om inteavgiftssystemet i förslaget utformats alltför krångligt, med onödigaadministrationskostnader som följd. Länsstyrelseni : anser vidare atl del från administrarivsynpunkt är olämpligt att ha både ett statligt och ell kommunaltavgiftssystem. avstyrker därför förslaget att kommun skall harätt att ta ut kostnad för utförd tillsyn. Kommunernas tillsynsverksamhet böri stället finansieras med skattemedel. Länsstyrelseni : Del tillsynsarbete som därmed läggs på kommunernakan dock ej anses vara så omfattande eller betungande att det finns anledningatl genom en ny lag jämte tillhörande föreskrifter ge kommunerna rätt atl ta utkostnaderna av läktföretagen för tillsynen. Kostnaden för en eventuelladministration av sådana avgiftsuttag kan befaras bli minst lika stor somkostnaden för själva tillsynen. Det är också tänkbart att avgiftsuttagen genomskillnader mellan olika kommuner i laxesältning och mliner för utförande avtillsynen kan komma alt drabba läktföretagen på elt mycket olikartat sätt. Ensådan utveckling förefaller inte tillfredsställande frånrättssäkerhetssynpunkt. Länsstyrelseni : I motiveringen till 18 c § andra stycket naturvårdslagen harpåpekats, alt kommunerna inte är tvungna att la ut ersättning av läktföretagenför tillsynskostnaderna, utan att dessa kan bestridas med allmänna skattemedel.Denna möjlighet kan ge upphov till skilda principer i olika kommuner och ävenolikartad behandling inom samma kommun, vilket förhållande bör ifrågasättasfrån allmän rättvisesynpunkt. En möjlighet som vill peka på idetta sammanhang är alt kommunerna i samverkan, förslagsvis genomkommunförbundets länsavdelningar, enas om gemensamma principer förlillsynsavgiftens storlek och utdebitering. 1981/82:220 99 Länsstyrelseni : Tillsyns- och produktionsavgifierna synes lätt kunna bli ettadministrativt osmidigt sätt alt debitera samhällets kostnader förtäktverksamheten. Alternativt kan expeditionsavgiften höjas kraftigt förtäkttillstånd. Denna avgift skulle då täcka både handläggnings-ochtillsynskostnader. En sådan åtgärd skulle även effektivt rensa bortokynnesansökningar och även kanske i viss mån minska öppna takter. Avgiften kundelämpligen vara stegvis differentierad beroende pä taktens storlek eftersomstora takter i regel fordrar mer handläggnings- och tillsynsresurser.Alternativt kan utredningens föreslagna täktavgift kompletteras med enexpeditionsavgift för handläggning plus en årlig grundavgift för tillsyn. Ivarje fall torde en fast helst årlig grundavgift vara alt föredra eftersom ensådan gynnar stora rationella uttag och missgynnar takter som ligger "iträda". Länsstyrelseni : Tillsynen av täktverksamheten är en myndighetsuppgiftsom inte ekonomiskt belastar lillståndshavarna eller den som olagligt utvinnergrus, sten, sand etc. har i tidigare yttranden den 18december 1978 och beträffande finansieringen av miljötillsynenavvisat tankar om avgiftsdebitering. Ett av skälen har varit atttillsynsuppgifterna inom miljö-och naturvården är att anse sommyndighetsuppgifter vars verksamhet skall bestridas av det allmänna. Mot bakgmnden härav ställer sig länsstyrelsentveksam lill införandel av Ullsynsavgift. Länsstyrelseni län: Det förefaller också logiskt atl kommunerna får rätt attfinansiera sin tillsynsverksamhet via en särskild Ullsynsavgift. Avgiftensstorlek bör dock samordnas mellan kommunerna via kommunförbundet så atl intealltför stora lokala skillnader uppstår. Länsstyrelseni : Det är enligt mening inte rimligt att tillsynenav täktföretagens verksamhet m. m. bestrides med skattemedel. Länsstyrelsentillstyrker därför alt en täktavgift införes men anser att avgiften i principbör omfatta all täktverksamhet, dvs. också ler-, torv- och maljordsläkt.Länsstyrelsen anser i likhet med utredningen att det är väsentligt med ensamordning av uppgifts- och avgiftsskyldigheten, för att så långt möjligtförenkla redovisningen för täktinnehavaren. Länsstyrelseni : har i och för sig inte någotatl erinra mot att kommunerna får ersättning för de tjänster somtillhandahålles allmänheten. Huvudprincipen härvidlag måste emellertid vara atlenbart de tjänster avgiftsbeläggs som kommunen tillhandahåller på begäran avden enskilde. Om kommun av den enskilde ska äga rätt all la ut avgift för sådanverksamhet som det ex officio åligger kommunen alt utföra måste det avförfattningen klart framgå i vilken omfattning och på vilket sätt dennaverksamhet ska utföras. Kommittén har härvidlag inte tagit någon ställning. Enså vag rättsgrund för ett ersättningsanspråk är stötande för allmänhetensrättskänsla och kan inte godtas. I lill arealen stora kommuner skulle en årligschablonberäknad besiktningsavgift, beräknad på faktiska kostnader, i fall dåtakten ligger på långt avstånd från centralorten, bli oskäligt hög.Exploatörer, som inte kan räkna med leveranser lill centralorter, har oftamycket ojämna och blygsamma uttag. Om en avgift ska tas ut bör den i ställetkopplas lill den faktiskt uttagna årliga volymen. 1981/82:220 100 Länsstyrelseni : Enligt uppfattning är del viktigt att dentillsynsverksamhet som kommunen ska ansvara för präglas av informella,rådgivande kontakter med sådana täta intervall som är nödvändiga efteromständigheterna i resp. läkt. Ska tillsynen avgiftbeläg-gas kan risk föreliggaatt Ullsynsmännen av kostnads- och rättviseskäl inte gör mer än 1 ä 2 besök avmer formell karaktär på varje läkt. Därigenom missar man den huvudsakligafördelen med ett syslem av lokala tillsynsman som har möjlighet att merkontinuerligt följa täktverksamheten. ifrågasätter därför omtillsynsverksamheten bör avgiftbeläggas på del sätt utredningen anger. Länsstyrelseni : Den som orsakar skada i naturen skall också betalakostnaderna för samhällets åtgärder för atl avhjälpa skadan. Att la utkostnaderna dels genom täktavgift, dels genom särskilda räkningar för denkommunala besiktningen förefaller dock vara krångligt, och inte helt rättvist.Samhällets alla kostnader torde därför böra finansieras via en avgift,täklavgiften. Intäkterna bör sedan fördelas mellan stat och kommun.Ersättningen bör även i detta fall knytas lill genomförda besiktningar ochdärmed innebära en till tillsyn. Länsstyrelseni län: . ställer sig dock tveksam Denna borde kunna täckas av den särskildaläktavgiften varvid en reglering eventuellt senare kan ske mellan staten ochberörd kommun. Införandel av en besiktningsavgifl skulle sannolikt begränsamöjligheterna ett smidigt samrådsförfarande mellan läktexploatören ochbesiktigande myndighet. Dessutom lorde del ur läktexploa-lörens synvinkelupplevas som ologiskl att kommunen debiterar tillståndshavaren för enbesiktning medan utför samma besiktning utan kostnad förtillståndshavaren. Ekerökommun: Kommunen tillstyrker all kommunens tillsynskostnader får debilerastillståndshavaren. I dessa kostnader bör utöver personalkostnaden även kostnadför kontor, kartmaterial o.d. ingå. Av lagtexten bör även framgå att det ärkommunen som avgör hur ofta kontroll och tillsyn skall ske. Luleåkommun: Den föreslagna finansieringen av tillsynen - på tvä skilda sätt förkommunen resp. - är inte hållbar. Arbetsuppgifterna är nämligeninte klart avgränsade utan överlappar varandra och föreslås variera med hänsynlill resurser och kompelens. Vi föreslår alt tillsynen finansieras från enkälla. Om den föreslag na kommunala taxan införs, skall den beräknas med utgångspunkt från ett konsultarvode. : Av samma skäl som redovisas beträffande den föreslagnaläktavgiften - det är samhällets behov som framkallar täktverksamheten - börkostnaderna för den löpande tillsynen bestridas med allmänna skattemedel. Attöveriåta ät ivåhundrafemtio kommuner alt bestämma, sannolikt delvis olika,taxor för den löpande besiktningen, kan icke vara riktigt. : Styrelsen avstyrker kommitténs förslag till finansiering avtillsynsarbetet. Enklare vägar måste sökas än en debitering i vaije enskiltfall. För de mindre takterna kommer sannolikt den samman- 1981/82:220 101 lagdaavgiften per läkt att bli så liten att det inte är ekonomiskt försvarbart atldebitera företaget. Vidare är det mindre lämpligt alt införa ett system medavgifter från fall till fall och för sådana prestationer som företagel inte harpåvisbar nytta av. Styrelsen föreslår att man ytterligare skall undersökamöjligheten att låta läktavgiften utgå som ett engångsbelopp i samband medtillståndet och att den får täcka kostnaderna även för det kommandetillsynsarbetet. Avgiften bör tillfalla kommunen och inte staten.Täklavgiften bör kunna användas för atl finansiera även återställningen aväldre takter. Om ett system med avgifter enligt taxa ändå skulleinföras måste självkostnadsprincipen tillämpas. Framställningen på s. 97 och116 kan dock tolkas som om kommittén vill inskränka kommunernas rätt att la utsjälvkostnaden för tillsynen. Det finns inte skäl atl i detta sammanhang gåifrån den princip som tillämpas i andra liknande situationer. När taxanupprättas måste således hänsyn las till personalkostnader, resekostnader,traktamenten samt till viss andel i administrationen. Det bör tillkomma kommunernaoch att utarbeta normalförslag till taxa och intenaturvårdsverket så som sägs på s. 116. : Den svenska miljöskyddsorganisationen är uppbyggd så atthandläggningen av tillstånd och tillsyn bekostas av allmänna skattemedel. Denårliga budgetpropositionen avspeglar på så vis en politisk bedömning vadmiljövården under ifrågavarande budgetär får kosta. En sådan bedömning baserarsig på en avvägning mot andra angelägna samhällsmål. Atl finansiera skyddet avlandets grustillgångar pä annat sätt är enligt Förbundels uppfattning heltomotiverat. 6.3Översyn av möjligheterna att åstadkomma rättelse vid brott mot naturvårdslagen Naturvårdskommilténs förslag att förelägganden omrättelse vid brott mot naturvårdslagen skall kunna riktas även mot annan ängärningsmannen och att sådana förelägganden skall gälla även mot ny ägare lillden fastighet som berörs tillstyrks eller lämnas utan erinran avremissinstanserna. Kammarrätteni : Kammarrätten delar kommitténs uppfattning att det ärotillfredsställande alt ett vitesföreläggande inte kan riktas mot ny ägare fastighet. En bestämmelse härom bör såsom kommittén har föreslagit införas inaturvårdslagen. Vad gäller den föreslagna utformningen av 39§ naturvårdslagenanser kammanätten i likhet med kommittén att även annan person ängärningsmannen skall kunna föreläggas. Däremot bör inte såsom kommittén harföreslagit lämnas öppet mot vem ett föreläggande skall riktas. Kammarrättenanser i stället alt den personkrets som får föreläggas bör närmare anges ilagtexten. Vidare anser kammarrätten alt i naturvårdslagen börföras in en bestämmelse motsvarande den i 23 § lagen om påföljder ochingripanden vid olovligt byggande m.m. för all ge köpare skydd när han träffasav vitesföreläggande på grund av föregående ägares åtgärder. De utvidgade möjligheter lill ingripanden somkommittén har föreslagit har inte kombinerats med särskildaövergångsbestämmelser utan skulle därför fä retroaktiv tillämpning.Kammarrätten avstyrker bestämt att de nya reglerna görs tillämpliga på åtgärdersom har vidtagits före ikraftträdandet. 1981/82:220 102 Majoriteten av remissinstanserna är positiva tilleller lämnar ulan erinran förslaget alt en särskild täktavgift påtäktföretagens åriiga produktion skall utgå för aU täcka statsverkets kostnaderför dels det föreslagna inventeringsprogrammet, dels handläggning av frågor omtäkttillstånd och täkttillsyn. Från flera håll lämnas synpunkter på förslaget idess olika delar, såsom administrationen av avgiften, avgiftspliktigt materialm. Statskontoret:Statskontoret tillstyrker förslaget till produkfionsavgift. Någonspecialdestinering av inflytande avgiftsmedel bör inte komma ifråga. Riksrevisionsverket:Vad gäller förslaget all införa en täktavgift har RRV inga principiellainvändningar. Det avgiftplikliga kolleklivet är förhållandevis väl avgränsat.Med hänsyn till storleken av de inkomster som avgiften beräknas ge är detemellertid enligt RRV:s mening angelägel, alt administrationskostnadernabegränsas och att uppbörden och kontrollen av avgifterna således görs enkel. Riksskatteverket:Om den föreslagna avgiften införs krävs enligt RSV:s mening i första hand atlden kan tas ut på ett enkelt sätt. Härmed avses bl. a. alt samhällets och deavgiftsskyldigas kostnader för administration, uppbörd och kontroll av avgifteninte blir alltför stora i förhållande till intäkterna från den. Principiellt vill RSV ifrågasätta om en avgift somger så liten inläkt som ca 12 milj. kr. bör införas med hänsyn till altkostnaderna oavsett hur avgiften administreras relativt sett måste bli höga. Den föreslagna läktavgiften torde innebära atlavgiften redovisas genom ca 10000 deklarationer. Ser man bara tilladministrationen, är en höjd expeditionsavgift som helt motsvarar denföreslagna läktavgiften ulan tvekan enklare atl administrera än täklavgiften.Med tanke främst på atl en tillståndsavgift i vissa fall skulle blioproportioneriigt hög och orättvis delar RSV emellertid kommitténs uppfattningatl en eventuell avgift bör baseras på den årliga produktionen. Av betänkandet framgår indirekt atl det inomlänsstyrelserna blir naturvårdsenheterna som skall ha hand om täklavgiften. Enligt RSV:s mening krävs det generellt sett mycketstarka skäl för alt ansvaret för nya skatter eller avgifter skall läggas på myndigheter eller enheter inom myndigheter, som saknar erfarenhet av beskauning. Några bärande skäl för atl göra länsstyrelsernasnaturvårdsenheter till avgiflsmyndigheter har enligt RSV:s mening inte anförts.Anses länsstyrelserna böra tilldelas funktion som avgiftsmyndigheter bör istället denna fullgöras inom skatteavdelningarna. Praktiskt skulle detta kunnaordnas så alt de avgiftsskyldiga fullgör sin uppgifts- ochdeklarationsskyldighet genom att fylla i ett blankettset i förslagsvis tvåexemplar. Blankettsetet sänds lill den enhet inom som fullgörfunktionen som avgiftsmyndighet. Från denna enhet sänder man sedan detexemplar som är avsett för uppgiftsinsamlingen till naturvårdsenhelen. Den nu diskuterade ordningen har den fördelen altavgiftsärenden handläggs inom en skalteenhel, som har erfarenhet avskatteuppbörd, skattebeslut, administrativa sanktioner m. m. Ett annat och mera ändamålsenligt alternativ är attRSV.utses till avgiftsmyndighet. Uppgifterna kan lämpligen handhas av RSVspunktskatte- 1981/82:220 103 sektioner som svarar för administrationen av punktskatterav liknande karaktär. En av fördelarna med ett sådant arrangemang skulle varaatt deklarationer inte skulle behöva avse varje läkt utan i stället varjeavgiftsskyldig. Enligt utredningen uppgår antalet gms- och bergstäkter ca9000 (s. 96) medan antalet företag i branschen uppskattas till ca 1000 (s. 48).Varje sådant företag skulle med en sådan ordning per redovisningsperiod endastbehöva avge en deklarafion som skulle innefatta samtliga innehavdatäkttillstånd. Deklarationerna skulle i likhet med vad som gäller beträffandeövriga punktskatter kunna vara relafivt summariska och i stort endast innehållauppgifter om levererad eller uttagen kvantitet per läkt. Granskningen kan skestickprovsvis bl. a. genom kollationering mot de mer utförliga uppgifter somförutsattes skola lämnas till länsstyrelsernas naturvårdsenheter. Täklavgiften är en allmän avgift som - vilket redan nämnts- föreslås knytas till den beskattningsordning som gäller för övrigapunktskatter genom LFK. De tillämpningsföreskrifter som skall utfärdas kommerlill helt övervägande del att gälla uppbördsfrågor, frågor om särskildaavgifter m.m. Att en myndighet som i övrigt inte har uppgifter inom skatte- ochavgiftsområdet skall utfärda sådana föreskrifter är enligt RSV:s meningolämpligt. I stället bör föreskrifter utfärdas av RSV. Så bör vara fallet intebara om RSV blir avgiftsmyndighel utan också om länsstyrelserna skullerilldelas denna uppgift. RSV avstyrker således kommitténs förslag i denna del. I sina beräkningar synes kommittén inte ha gjort någrauppskattningar över och tagit hänsyn till kostnaderna för administration avavgiften. Även om avgiftsadministralionen lorde bli begränsad, åtgår vissaresurser för t.ex. granskning, uppbörd, avgiftsbeslut, handläggning av ärendenom särskild avgift m. m. Eftersom avgiften enligt förslaget skall redovisas istort sett för alla avgiftsskyldiga, blir emellertid arbetet medadministrationen av avgiften säsongbelonat. Att beräkna kostnaderna för administrationenav avgiften är myckel svårt. Om RSV skulle bli avgiftsmyndighel kanadministrationskostnaderna - mot bakgrund av verkets erfarenheter från andraskatter och avgifter - beräknas rill 250000-300000 . Kostnaderna tordebli inte oväsentligt högre om varje länsstyrelse för sig skulle administreraavgiften. Kommittén har inte heller redovisatnågra beräkningar över kostnaderna för avgiftskontrollen. Det saknas ocksåuppgift om vilken enhet inom länsstyrelserna som skall svara föravgiftskontrollen om naturvårdsenheterna blir avgiftsmyndigheter. Självfallet måste redovisningen aven täktavgift kontrolleras på motsvarande sätt som gäller för annanbeskattning, dvs bl. a. genom bokföringsgranskning (revision). Även om detinte bör regleras genom författning vilken enhet inom avgiftsmyndigheten somskall svara för revisionerna, bör detta klargöras. Också RSV:s distriktskonlorkan här komma i fråga. Även om antalet revisioner avseendetäktavgift således kommer att bli begränsat, lorde man få räkna medrevisionskostnader på åtminstone . Sammantaget skullekostnaderna för administration och kontroll av täktavgift uppskattningsvisuppgå till . , vilket motsvarar av intäkterna frånavgiften. Detta är i förhållande till andra indirekta skaller och avgifter enrelativt hög administrations- och kontrollkostnad.