prop · G503197 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är önskvärt att deframfida reglerna får en sådan utformning att inte 1981/82:197 56 onödigahinder läggs i vägen för nyetablering och vidareutveckling avnäringsverksamhet. Å andra sidan får beaktas att varje ny särregel i sig gerupphov till ökad sväröverskådlighet av regelsystemet. Det är därför viktigt atten undantagsbestämmelse av det slag som är aktueU görs så enkel som möjligt. Fördet första bör nya regler begränsas till att avse näringsverksamhet, dvs.främst inkomster av jordbruksfastighet och rörelse. Till följd avskattereglernas utformning kan i vissa fall närliggande verksamheter ansesutgöra inkomst av annan fastighet, ett exempel utgör grustäkt. Sådan inkomstbör därför tas med, dock ej fastigheter som skall beskattas enligt s. k.schablonmetod. Den i promemorian föreslagna förlängningen av tiden för avdragför störte reparationer på konventioneUt beskattade fastigheter kan då istället undvaras. Fördet andra bör reglerna ta sikte på att möjliggöra ett senare tillgodoräknandeav tidigare underskott i samma förvärvskälla. De nya reglerna får alltså intege en avräkningsmöjlighet mot inkomster i andraförvärvskällor. Den principiella avdragsbegränsningen gentemot andra inkomsterskaU upprätthållas. Dettainnebär att man inte kan använda de regler som finns för förlustavdrag. Om enskattskyldig, som startar en rörelse, även har tjänsteinkomster, kan mycketväl rörelsen gå med underskott utan att för den skull ett förlustavdraguppkommer. När sedan rörelsen visar överskott bör det tidigare underskottetkunna få utnyttjas vid beräkning av tilläggsbelopp. Rätten att spara tidigareunderskott mäste ges en fristående utformning. En annan sak är att problemenkring förlustavdrag och sparade underskottsavdrag har åtskilligt gemensamtvarför en viss samordning likväl bör kunna göras. Denya reglerna bör alltså möjliggöra för en näringsidkare att utnyttja etttidigare underskott mot ett senare överskott som han får i samma förvärvskälla.Normalt bör det inte vara förenat med några större svårigheter att avgöra vadsom skall anses vara samma förvärvskälla. Givetvis kan verk-samhetei.sinriktning ha ändrats . Huruvida samma förvärvskälla alltjämt är förhanden fär då avgöras enligt de regler som finns rörande vad som skall kunnaingå i en och samma förvärvskälla. Man får göra en bedömning om den tidigareoch den nuvarande inriktningen är sådan att man vid en prövning under ett ochsamma år skuUe ansett en förvärvskäUa föreligga. Rättentill avräkning bör vidare vara individualiserad, dvs. rätten skall tillkommaden skaltskyldige personligen. Säljer en rörelseidkare sin verksamhet tillnägon annan bör alltså de tidigare underskotten inte längre kunna utnyttjas.Däremot saknas i detta sammanhang anledning att ställa krav på s.k.ägaridentitel. Om t.ex. den nämnde rörelseidkaren i stället överlåtithälften av sin rörelse så bör han likväl fortfarande ha rätt att kvittatidigare underskott mot den del av senare överskott som kan 1981/82:197 57 Avlider en näringsidkare så bör tidigare underskott fä utnyttjas avdödsboet under det beskattningsår när dödsfallet inträffade men inte vid senareårs taxeringar. Vidare bör den nu föreslagna avräk-ningsrätten liksom övrigaundantag från kvittningsförbudet - inte kunna överföras mellan makar. Rätten att utnyttjatidigare underskott bör vara fidsbegränsad liksom fallet är medförlustavdragen, dvs. fill sex är från underskotisåret. bör denskattskyldige ha rätt att efter gottfinnande fördela ett tidigare underskott.En övre gräns ligger givelvis i att avräkning aldrig kan ske med större beloppän som svarar mot inkomsten från förvärvskällan i fråga. Avräkning för ett tidigareunderskott bör ske bara om den skattskyldige yrkar det. Denne skall ocksåförebringa utredning om underskottets storlek. Ofta kan situafionen emellertidvara den att underskottet utnyttjats vid beräkningen av beskattningsbar inkomstoch i sädana fall bör utrednings-frågan vara enkel. Huvudprincipen bör dockf.n. - liksom i fråga om förlustavdragen - vara att avdragets storlek bestämsförst vid den taxering där det skall avräknas. De nya reglerna omavdragsbegränsning skall inte avse förluster som hänför sig till tidigaretaxering än . Den nu redovisade kvittningsräl-ten bör därför bara avseunderskott som uppkommit . 2.2.2.3Tilläggsposter i vissa fall Räntapå lån för privata konsumfionsändamäl skaU normalt redovisas i inkomstslagetkapital eller, om det rör sig om ett vUlalän, i inkomstslaget annan fastighet.Uppstår ett underskott träder avdragsbegränsningen in om den skattskyldige harinkomst över brytpunkten. Har den skattskyldige inkomst av rörelse,jordbruksfastighet eller konventionellt taxerad annan faslighet görs däremot ivissa fall ränteavdraget i förvärvskällan och minskar således direktnettointäkten. Nägot underskottsavdrag att återföra vid beräkning av underlagför tUläggsbelopp uppstår alltså inte. Särskilda regler behövs därför i syfteatt verkningarna av avdragsreformen skall bli likformiga för olika kategorierav inkomsttagare. Även här har underremissbehandling framförts olika önskemål. Den kritik som framförts tar siktepä både de materiella effekterna och de administrativa svårigheter som reglernakan vålla. Enligt min mening är det emellertid knappast möjligt att undvara dei promemorian föreslagna åtgärderna. På några punkter bör dock ändringar ske. Delär mycket vanligt alt en personbil redovisas som fiUgång i en enskildnäringsverksamhet. Kostnaderna för bilen belastar då verksamhetens resultat. mån bilen används privat sker vid beskattningen en fördelning avkostnaderna mellan den privata användningen och den yrkesmässiga. När det ärfråga om verksamhet i enskild firma, enkelt bolag eller handelsbolag gällersåledes inte de regler om särskilt förmånsvärde vid inkomst- 1981/82:197 58 taxeringensom tiUämpas i fråga om anställda med bilförmån i tjänsten. Vid beräkningen avinkomsten av näringsverksamheten beaktas det privata utnyttjandet i stäUet päså sätt att avdrag inte medges för den del av bilkostnaderna som motsvarar detprivata nyttjandet. Vid fördelningen beaktas normall kostnader för underhäll,försäkring, skatt, drivmedel och värdeminskning däremot inte eventuellaränteutgifter i samband med upplagandet av lån för bilköpet. Skälet till atträntan inte fördelas är att den under alla omständigheter f n. är avdragsgill.Efter införandet av nya regler för underskott skulle emellertid näringsidkarekunna komma i bättre läge än andra skattskyldiga om hänsyn inte togs tUlränteutgifterna. Detta bör lämpligen, som föreslagits i promemorian, kunna skegenom att - i likhet med vad som gäller för löntagare - påföra den sombeskattas för näringsverksamheten ett särskilt schablonmässigt bestämt förmånsvärde.Detta förmånsvärde, som bara skall påföras vid beräkning av underlag förtilläggsbelopp, bör motsvara värdet av att inte privat behöva redovisa enräntekostnad för bilförvärvet. Förmänsvärdet bör bestämmas schablonmässigt ochanknyta till det s. k. finansieringstillägg som ingår i värdet av bilförmån förlöntagare. I den mån annan rörelsetillgång än bU - exempelvis båt ellerflygplan - har utnyttjats privat bör den skaftskyldige påföras ett motsvarandeförmånsvärde även för denna tillgäng. Det bör ankomma på RSV att utfärdanärmare anvisningar om förmånsvärdet. Enprincipiellt Ukartad situafion uppstår i fråga om jordbrukets bostäder.Jordbrukarens bostadsbyggnad betraktas i inkomslskattehänseende som endrtftbyggnad. Avdragsbegränsningen berör således inte jordbrukarens låneräntorför bostadsändamål under förutsättning att jordbruket visar överskott. Förvillaägare leder räntorna däremot regelmässigt till ett underskott och därmedblir avdragsbegränsningen en realitet. Ävenhär bör ett särskilt tillägg göras för de räntor som kan anses belöpa päbostadsdelen. I detta fall bör dock de faktiska ränteutgifterna ligga tUl grundför tillägget. När det gäller att beräkna hur stor del av räntorna som skallanses belöpa på bostadsdelen vill jag med anledning av påpekanden underremissbehandlingen föreslå en viss ändring i promemorieförslagel. Efterförebild av vad som gäller i fråga om kapitalskattelätlnaderna förfamiljeföretag bör i sammanhanget endast beaktas de räntekostnader som hänförsig till låneskulderna i förvärvskällan. Uppkommeri jordbruket ett underskott bör naturligtvis hänsyn tas till detta eftersomränteavdraget då helt eller delvis inle kunnat utnyttjas. Det särskildatillägget bör liksom i villafaUet kunna kvittas mot ett överskott i inkomstslagetkapital inom samma ram som ett villaunderskott. Däremotär jag inte beredd att biträda förslaget om ett motsvarande tillägg i fråga ombostad i konventionellt beskattat flerfamiljshus eller i fråga om rörelse. Denfrågan kräver ytterligare överväganden bl.a. med tanke pä de skiftandesituationer som kan föreligga. Som ett exempel kan jag nämna fallet att frägaär om ett s. k. andelshus. I sammanhanget vill jag Prop.1981/82:197 59 nämnaatt förslaget i promemorian inte avsäg att göra någon ändring för de fall därnågon driver rörelse i den egna vUlan. I sådana faU skall rörelsedelen brytasul och boendedelen beskattas för sig enligt schablonmetoden. Ipromemorian diskuterades även en annan situation där en lösning skuUe kunnatänkas efter den nu nämnda modellen, nämligen räntefria lån från arbetsgivaretUl anställda. Någon lösning av detta problem föreslogs inte utan saken ansågsböra övervägas ytterligare. Flera remissinstanser har emellertid ansett attfrågan bör lösas i detta sammanhang. Jag delar den uppfattningen. Ettränlefrilt lån från en arbetsgivare tiU en annan anställd än en delägare i ettfåmansföretag anses i paxis (RÅ 1977 Aa 206) inte innebära nägonskattepUktig förmån för den anställde. Förmånen ingår inte heller i underlagetför arbetsgivaravgifter. Skattefrihetenkan sägas innebära en tyst kvUtning mellan olika inkomstslag. Man menar då atträntefriheten ersätter höjd lön. Om marknadsmässig ränta hade utgått för lånetskulle arbetstagaren fått kompenseras genom höjd lön. Den högre lönen hademedfört större skatt för arbetstagaren. Rätten fill avdrag för räntan skulleemellertid eliminera skatteökningen. Även för arbetsgivaren blirbeskattningsresultalet oförändrat. Ioch med alt avdragsbegränsningen införs faller uppenbariigen grunden för detåtergivna resonemanget. Ett underskott i kapital kan inte längre fritt kvittasmot en höjd lön. Räntefriheten kan för skattskyldiga med inkomst överbrytpunkten ge upphov till en klar skatteförmän. TiU detta kommer attarbetsgivaren inte behöver betala socialavgifter. Räntefria län kan i dettaläge komma att bU eftertraktade substitut för höjda löner. Någon form avreglering av skattesituationen vid räntefria lån ter sig därför nödvändig. Detär enligt min mening angeläget att man väljer en enkel och lätthanterliglösning. förslag i ämnet har kritiserats just för att de skulle vållapraktiska svårigheter. Jag tänker här på det förslag som () lade fram i BRÅ PM 1980:02. Det förslaget innebar att förmånen avett räntefritt lån skuUe jämställas med lön till den anställde och även ingå iavgiftsunderlaget. a. svårigheterna i fråga om avgiftsdelen åberopades somett skäl mot det förslaget. Jag begränsar mig mot denna bakgrund tiU att nuföreslå regler som står i direkt samband med avdragsbegränsningen. Denya reglerna bör enligt min mening inriktas på att hindra ett kringgående avavdragsbegränsningarna. Mot denna bakgrund faller det sig naturligt att beaktade räntefria länen när underlaget för filläggsbelopp skall bestämmas. Härigenomundviker man också svårigheterna på avgiftssidan. Detta innebär att förmånenav ett räntefritt län eller ett län mot lägre ränta än normalt bör tas upp somen särskUd lilläggspost. Närmare bestämt innebär mitt förslag följande. 1981/82:197 60 Delån som bör träffas av de nya reglerna är räntefria eller lägförräntade länfrän arbetsgivare till anstäUda. Även uppdragsförhållanden bör tas med eftersomäven här räntefriheten kan vara ett alternativ till kontant ersättning. Ettproblem är att avgöra vUka låntagare som skaU omfattas av regleringen. Omendast den anställde omfattas kan reglerna kringgås genom att den anställdesmake eller annan närstående beviljas länet. Även dessa fall bör därför omfattasav regleringen. Mot bakgrund av att lånet grundar sig på förhållandet mellanden anståUde och arbetsgivaren är det lämpligt att den anställde bUrskattesubjekt även när en närstående formellt är gäldenär. Som närstående börhär betraktas den närståendekrets som anges i få-mansföretagslagstiftningen,35§ la mom. nionde stycket KL. Föratt skatteplikten inle skall kunna kringgås genom att det räntefria lånet gesav annan än arbetsgivaren, t.ex. arbetsgivaren närstående företag, mäste dennasituation ocksä regleras. Med lån från arbetsgivaren bör jämställas lån frånannan, om det finns anledning att anta att lånet förmedlats av arbetsgivaren.Med annan avses såväl annan fysisk person som annat företag, stiftelse ellerförening. Iprincip bör alla penninglän till anställda omfattas av de nya reglerna. Det ärknappast möjligt att undanta kortfristiga lån eller mindre belopp. Riskerna förmissbruk genom kringgående liksom svårigheterna att göra godtagbaraavgränsningar måste beaktas. Ett kortfrisfigt lån kan t.ex. återbetalas ochbeviljas pä nytt i kortare intervaller. Små lånebelopp kan ackumuleras. Å andrasidan skall beskattning bara ske i sådana fall där det verkligen är fråga omlän i vedertagen mening. Så kan knappast t.ex. förskott på lön anses vara ettlån om inte särskUda omständigheter föreligger. Detsamma fär sägas gälla ifråga om kreditköp hos arbetsgivaren. Omett räntefritt lån eller ett sådant mol låg ränta lämnas skall beskattning skeför värdet av denna förmån. Här bör förmånen värderas med utgångspunkt i ennormalränta pä samma sätt som tillämpas i fräga om fåmansförelagen. Det fårankomma pä RSV att utfärda närmare anvisningar härom. Ettsärskih problem är hur de nya reglerna skall förhålla sig till de bestämmelsersom finns i fråga om räntefria lån från fåmansföretag till företagsledare isådana företag (35§ la mom. Qärde stycket KL). De särskUda reglerna förfåmansföretag har en annan inriktning än de som jag nu tagit upp.Fåmansföretagsreglerna tar sikte på all begränsa möjligheten kringgående avreglerna att utdelning och lön skall beskattas. Nuvarande bestämmelser fördessa fall bör därför behållas. Den nu föreslagna bestämmelsen bör därför intetillämpas om 35 § la mom. fjärde stycket KL är fillämpligt. Ävendessa regler bör tillämpas första gången vid taxering. Detta bör gällaoavsett länet lämnats. 1981/82:197 61 Jagavser nu att ta upp frågan om de ändringar som avdragsreformen påkallar i frågaom beskattningen av makar. Enförsta fråga blir hur sambeskattningen bör vara utformad för framtiden. Medsambeskatlning avser man i aUmänhet det förhållandet att en del av den enamakens inkomst vid den statUga taxeringen sammanläggs med den andra makensinkomst och därigenom beskattas hårdare än vad som annars blivit fallet. Detfinns emellertid andra sambeskattningsregler. Vid fillämpning av den s. k.begränsningsregeln behandlas makar som en skatt-skyldig och följden kan bli enhårdare beskattning än om makarna beskattats individuellt. Andra inslag avsambeskattning verkar i motsatt riktning. Det s. k. sparavdraget under inkomstav kapital får fördelas mellan makarna. En liknande regel gäller i fråga omskaltereduktion för aktieutdelning. Vidare får underskottsavdrag, andraaUmänna avdrag och förlustavdrag, som inte kunnat utnyttjas av den make som ärberättigad till avdraget, föras över till den andra maken. Sambeskatlningentar sikte på s.k. B-inkomster och hit hör främst inkomst av annan fastighet ochkapital. I fråga om s. k. A-inkomster, vartill räknas inkomst av tjänst ochannat förvärvsarbete, sker däremot en indivi-dueU beskattning. Sambeskatlningeninnebär att B-inkomster vid beräkningen av den statliga inkomstskattenskall.läggas pä toppen hos den make som har den högsta A-inkomsten.Sambeskattning blir alltså bara aktuell i de fall maken med den lägstaA-inkomsten också har B-inkomst. Uppgårmakarnas sammanlagda B-inkomster tUl högst . räknas de som A-inkomst.Vidare gäller att . av vardera makens beskattningsbara inkomstalltid behandlas som beskattningsbar A-inkomst. De nuvarandesambeskattningsreglerna är myckel svårtiUgängliga och försvårar äventillämpningen av andra skatteregler. Erfarenheten visar att många skattskyldigainte klarar av att räkna ut sin skatt i dessa fall. Även förskattemyndigheterna medför sambeskattningsreglerna högst betydandeadministrativa bekymmer. Under remissbehandlingen har också åtskilliga önskemålframförts om en avveckling av sambeskattningen. Jag delar den uppfattningen attstora förenklingsvinster är att hämta på detta område. Man måste emeUertidsamtidigt beakta att ett slopande av sambeskattningen i en del fall öppnarmöjligheter tiU skaltevinster i en omfattning som är besvärande frånfördelningspoUtiska utgångspunkter. Enligt min mening är en avveckling avsambeskatlningen i och för sig önskvärd men detta fordrar ytterligareöverväganden. När det sedan gäller att avgöra hur den skaU ändras med anledningav skattereformen är det ä andra sidan nödvändigt att fa till vara aUamöjligheter tUl förenklingar. Ipromemorian har man också stannat för att begränsa sambeskatlningen tiil attavse beräkning av tilläggsbelopp. Det är främst där en sammanläggning avinkomsterna får påtaglig betydelse för skattens storlek. 1981/82:197 62 sambeskattningföreslås alltså infe förrän brytpunkten passeras och häri ligger givelvis förenklingsvinst genom att antalet sambeskattnings-fall starkt begränsas.I samma riktning verkar förslaget att ändra det nuvarande gränsbeloppet, 2000kr., fill ett grundavdrag om . Antalet samtaxcringsfall kan efter dessaändringar antas minska från ca 800000 tUl ca 120000. Förslaget innebär alltsåatt sambeskattningen begränsas till beräkningen av tiUäggsbelopp. Den nuvarandeindelningen i A-inkomst och B-inkomst behålls för detta ändamål. Jag villerinra om att dessa begrepp används inte bara i samband med beskattningen avmakar. Så är t. ex. rätten tUl förvärvsavdrag och avdrag förpensionsförsäkringsavgifter i princip knuten till storleken av denskatlskyldiges A-inkomsl. Jagföreslär att promemorieförslaget genomförs med den ändringen att höjningen avsambeskallningsgränsen bör genomföras i stället förförst . I sambeskattningen i övrigt föreslår jag inte ändringar. Så börmakar även i fortsättningen behandlas som en skatlskyldig vid tillämpning avbegränsningsregeln för sammanlagd skatt. Likaså bör möjligheten finnas kvar attföra över inte utnyttjade allmänna avdrag och förlustavdrag till den andramaken. Detta får dä betydelse vid beräkningen av grundbelopp och vidkommunaltaxeringen. Å andra sidan måste makes underskott i förvärvskällor -lika väl som egna underskott -återföras vid beräkningen av underiag förtilläggsbelopp. Jagvill slutligen ta upp en speciell sambeskattningsfråga. Jag har tidigareföreslagit att den skallskyldige vid beräkning av underiag för tilläggsbeloppskall få räkna av ett överskott av kapital mot ett underskott av en schablontaxeradfastighet intill en gräns om . Denna kvittningsrätt bör dock endastgälla egna underskott och inte om underskottet finns hos den ena maken ochöverskottet hos den andra maken. En sädan kvittning mellan makarna skullenämligen kräva detaljerade regler för att täcka alla fall. Den skulle ocksäinnebära att ett underskott skulle komma att kvittas på olika sätt vidberäkningen av beskattningsbar inkomst resp. underiag för filläggsbelopp. Vadjag nämnt om behovet av förenklingar talar därför mot att medge kvittningmellan makar. Jag vill, i anledning av invändningar mot denna lösning somframkommit vid remissbehandlingen, erinra om att även dagens regler utesluteröverföring av underskott så länge bägge makarna har inkomst. Marginalskattespäneninnebär att statlig inkomstskatt inte tas ut i den mån den tillsammans medkommunal inkomstskatt överstiger av någon inkomsfdel upp till 30 basenheteroch av inkomst däröver. Har den skattskyldige inkomst som skall heskallasi flera kommuner, kan beräkningen komma att ske med utgångspunkt i olikaskattesatser i fråga om skilda inkomstdelar. Vid gemensam skatteberäkning förmakar fiUämpas spärren som om maken med den största beskattningsbaraA-inkomsten var skattskyldig även för andra makens beskattningsbara B-inkomst. 1981/82:197 63 Ipromemorian föreslås att spärren för framtiden skaU tillämpas vid beräkningenav tilläggsbelopp och inte vid beräkningen av grundbelopp. Delta är nödvändigtmed tanke på makefallen eftersom sambeskattningen av dessa som nämnts haranknufits till tilläggsbeloppet. Spärren har utformats så att tilläggsbeloppinte skall tas ut i den män det pä någon inkomstdel skulle utgä med högrebelopp än som motsvarar minskat med den kommunala skattesatsen. Dettainnebär tillsammans med ett grundbelopp efter en spärt vid en marginalskattom . I fräga om den kommunala skattesatsen tillämpas den ordningen för varje del av den statligt beskattningsbara inkomsten tar hänsyn fiU denkommunala skattesatsen för motsvarande del av den kommunall beskattningsbarainkomsten, varvid antas bl.a. att inkomsten i hemortskommunen anses utgöra denhögsta delen av denna inkomst. Särskilda regler gäller om inkomsten finns iflera andra kommuner än hemortskommunen. Marginalskattespärrenär administrativt mycket betungande, särskilt då gemensamskatteberäkning skall ske för makar med inkomster i flera kommuner. Även om detidigare redovisade förslagen till nya skatteskalor kommer att kraftigtbegränsa antalet fall där spärren behöver tUlämpas bör ytterligareförenkUngsmöjligheter fillvaratas. Ipromemorian har man också föreslagit att beräkningarna skall grundas på en endakommunal skattesats för hela inkomsten. Det föreslås att skattesatsen i denkommun där inkomsten är störst skall fillämpas. Deförslag som redovisats rörande marginalskattespärren innefattar betydandeförenkUngar och bör enligt min mening genomföras. Ilagen (1970:172) om begränsning av skatt i vissa fall finns regler som syftartill att hindra att det sammanlagda skatteuttaget blir för högt. Reglernainnebär i korthet följande. Förstbestäms ett spärrbelopp. Underlaget för detta utgörs av den statligtbeskattningsbara inkomsten minskad med . och ökad med bl. a. investeringsavdragoch avdrag för egenavgifter. Spärrbeloppet är av underlaget upp till 30basenheter och av den överskjutande delen. Därefter beräknas ettskattebelopp som utgör summan av statlig och inkomstskatt,förmögenhetsskatt, egenavgifter saml sjömansskatt. Begränsningsregelnfillämpas när skattebeloppet överstiger spärrbeloppet. Överskjutandeskattebelopp kan dä falla bort helt eller delvis. Det är dock baraförmögenhetsskatten och den statUga inkomstskatten som kan sättas ned. Begränsningsregelngäller för fysiska personer och dödsbon. För makar tillämpas regeln pä grundvalav deras sammanlagda inkomster, förmögenheter och skattebelopp.Begränsningsregeln syftar i princip tiU att begränsa skatteuttaget päförmögenhet som ger en låg avkastning. Det har inte ansetts rimligt att densamlade inkomst- och förmögenhetsskatten skall ta 1981/82:197 64 helainkomsten i anspråk eller ännu mer. De skäl som.åberopats för bestämmelser avden typ som begränsningsregeln representerar har samma giltighet även sedanskattereformen har genomförts. Regeln måste dock utformas pä ett annat sätt änhittills med tanke pä de nya avdragsbegränsningarna. Ipromemorian föreslås att regeln för framtiden konstrueras på följande sätt. Ispärrbeloppet inräknas dels av den statligt beskattningsbara inkomsten,dels en viss andel av underlaget för tilläggsbelopp. Denna andel föreslåsnormalt vara . Är underlaget för tilläggsbelopp större än 45 basenheterföresläs att tiUägget skall avse av det överskjutande beloppet. Iskattebeloppet skall inräknas all statlig inkomstskatt, således även den del avskatten som kan sägas belöpa på underskottsavdrag. Denna del av skatten skallinte få sällas ned.