prop · G503220 · 1981-12-31 00:00:00 — Av den anledningenbör kommunen ha elt betydande inflytande vid bedömningen av ett vilthägnslämplighet med hänsyn till friluftslivets intressen och till landskapsbilden.Hägnet bör inte få motverka syftet med de kommunala fysiska planerna.Tillståndsprövningen för vilthägn bör möjligen kunna delegeras lill kommunalmyndighet i likhet med övriga åtgärder enligt 17 § naturvårdslagen, främst vadgäller lokaliseringsprövningen, med hänsyn till friluftslivet. Föreskrifter omhägnels inverkan på faunan och om hägnets utformning bör dock utformas isamråd med . I en ny plan- och bygglag kan eventuellt tillståndsprövningenflyttas över lill det kommunala planet. Enligt kommunförbundet bör tillståndges endast under förutsättning av kommunens medgivande. Enligt iKronobergs län kan vilthägn, särskilt stora sådana, innebära en påverkan på annanmarkanvändning varför dessa bör inordnas i den kommunala planeringen. anför att länsstyrelsenstillstånd inte ersätter byggnadslov men att denna dubbelprövning kan lösas påsamma sätt som när det gäller tillstånd atl sätta upp skylt eller reklamtavla(22 § NVL). Enligt hovrätten lorde byggnadslov inte krävas för vilthägn.Behovet av byggnadslov bör dock övervägas i samband med den pågåendeomarbetningen av byggnadslagstiftningen. i och anser alt tillståndet bör knytas till den som bedriver verksamheten ochinte till markägaren som utredningen föreslagit. i länmenar att elt tillstånd bör kunna knytas till annan än markägaren. i anserall förfaltningsförslaget bör kompletteras i fråga om utformningen avtillsynsansvaret. Det måste således klart framgå vem som har ansvaret föreventuell skyddsjakt på förrymda djur. uppfattning altvilthägn måste anses innebära en ändring av pågående markanvändning delas avSvenska samernas riksförbund men ifrågasät.s av i länoch . 9 1981/82. 1981/82:220 130 , regeringsrådet , justifierådet . Enligt lagrådet lillhandakommelutdrag av protokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen för beslutat inhämtalagrådets yttrande över förslag lill lag om ändring i naturvårdslagen(1964:822). Förslagethar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessor Per Olding. Förslagetföranleder följande yttrande av lagrådet: I specialmofiveringen till förevarande paragrafuttalas, atl om avslår en ansökan om täkttillstånd, därför attbehovet av takten inte anses styrkt, detla inte nödvändigtvis innebär, attlänsstyrelsen har sagt nej till takten. I omedelbar anslutninghärtill Ulläggs, atl fyndigheten kan tas i anspråk , omändrade förhållanden föreligger. Dessa motivuttalanden är väl i och för sig riktigamen kan lätt missförslås. För att förebygga detta vill lagrådet anföraföljande. Ett beslut, varigenom avslagit en ansökan om täkttillståndexempelvis därför all behovet av takten inte anses styrkt, utövar med allsannolikhet inte någon materiell rättskraft och hindrar således inte, attsaken, oavsett om ändrade förhållanden inträtt eller inte, efter förnyadansökan prövas på nytt eventuellt med annan utgång till resultat. Detsammatorde gälla beslut, varigenom avvisat en ansökan om täkttillståndexempelvis därför att sökanden inte efterkommit föreläggande atl inkomma medutredning som belyser behovet av takten. Efter åtagande av en kommun får länsstyrelsenenligt förevarande paragraf överlåta åt den kommunala nämnd som kommunenbestämmer atl utöva tillsyn över att en läkt inte utförs i strid mot 18 § ellerde villkor som är förenade med tillståndet. Till skillnad från många andra lagar, t.ex.miljöskyddslagen (38-44 §§) och livsmedelslagen (24-29 §§) innehåller naturvårdslageninte någon närmare reglering rörande tillsynen över lagens efterlevnad. Medhänsyn härtill kan man fråga sig om länsstyrelserna har sådantillsynsbefogenhet som de enligt förevarande paragraf skall få möjlighet atlöverlåta till kommunalt organ. En sammanställning av olika bestämmelser, främsi2 och 39 §§ naturvårdslagen samt 5§ länsstyrelseinslmkfionen, synes dock ge vidhanden, atl så är fallet. 1981/82:220 131 I paragrafen föreslås införande av tillståndstvångför uppförande av villhägn på områden där allmänheten får färdas fritt.Förslaget har till syfte alt till skydd för friluftslivet och naturmiljön skapaen bättre kontroll över vilthägn än vad gällande bestämmelser om samrådsförfarandemöjliggör. Äldre befintliga vilthägn omfattas inte av lagförslaget. Enligtordalagen i paragrafens första stycke tar tillståndslvånget sikte på självauppförandel av ett vilthägn. Med hänsyn till de föreslagna bestämmelsernassyfte synes det dock riktigare att kräva tillstånd för atl ha villhägn uppsattpå ifrågavarande områden. Lagrådet förordar därför alt en häremot svarandejustering av lagtexten sker på denna punkt (jfr 17 § andra stycket och 22 §första stycket naturvårdslagen). Beträffande tillståndsprövningen föreskrivs iparagrafens andra stycke alt skall ta hänsyn lill behovet avskydd för friluftslivet och naturmiljön. Det föreslagna stadgandet synes iförsta hand avse att ange ramen för prövning av tillståndsfrågorna.Det svarar därför mindre väl mot uttalandet i remissprolokollet (under avsnitt2.2) om atl lillståndsgivningen bör vara restriktiv. Vad som där anförs om atttillstånd inte bör lämnas inom områden där vilthägn kan utgöra hinder för detrörliga friluftslivet eller där det medför en ej godtagbar påverkan på naturmiljönbör enligt lagrådets mening ges ett motsvarande uttryck i lagtexten. Tillstånd till vilthägn skall enligt förslagetkunna återkallas av under förutsättning att betydande olägenhetsom inte kan avhjälpas uppkommer genom hägnet (24 a§ tredje stycket). Med dennoggranna prövning som en restriktiv tillståndsgivning förutsätter bör dellikväl endast undantagsvis, t. ex. vid väsentligt ändrade förhållanden, blianledning alt återkalla ett lämnat tillstånd. Ett annat sådant undantagsfallsynes även kunna bli aktuellt om behovet av ett villhägn skulle komma altupphöra helt. För en sådan situarion bör det, oavsett om någon olägenhet gettsig lill känna, vara möjligt för att besluta om återkallelse avett tillstånd. Förslaget bör kompletteras med en regel härom. En återkallelseav ell lämnat tillstånd kan självfallet medföra betydande ekonomiskapå-känningar för tillståndets innehavare. Det rör sig härvidlag i regel om storakostnader för anläggningen som sådan. Hit får även räknas utlägg för sådanundersökning eller gollgörelse som kan ha ålagts tillståndshavaren enligt delsärskilda stadgandet i 42 § sista stycket. Någon ersättning enligtnaturvårdslagen föreslås inte utgå om ett tillstånd återkallas. Vid dessaförhållanden bör i tillståndsbesluten regelmässigt las in en uttrycklig erinranom att tillståndet under vissa förutsättningar kan återkallas med stöd avbestämmelserna i paragrafens tredje stycke. En bestämmelse härom synes kunnautfärdas i administrativ ordning. Med beaktande av det nu anförda föreslår lagrådetatt 24 a § ges följande lydelse: "Vilthägn får inte ulan tillstånd finnasuppsatt på område där allmänheten får färdas fritt. 1981/82:220 132 Frågor om tillstånd prövas av länsstyrelsen.Tillstånd får lämnas endast om det är uppenbart atl vilthägnet inte inverkarmenligt på friluftslivet eller naturmiljön. Tillstånd skall förenas med devillkor som behövs till skydd för dessa intressen. Om det genom ett vilthägn uppkommer någon olägenhetsom inte förutsågs när tillståndet gavs, får besluta nya ellerändrade villkor för att avhjälpa olägenheten. Kan olägenheten inte avhjälpasoch är den betydande, får tillståndet återkallas. Tillstånd kan även återkallasom behov av villhägn, som avses med riilståndet, inte längre föreligger." Som en konsekvens av vad lagrådet föreslagit ovanbeträffande avfatt-ningen av första stycket av 24 a § bör den nya punkten 8 i37§ första stycket ges följande lydelse: "8. har villhägn uppsatt i strid mot 24 a §eller mot villkor som är förenat med tillstånd till villhägn." Tillskillnad från det remitterade lagförslaget gör den av lagrådet föreslagnalydelsen del möjligt alt beivra brott mot sådana med tillstånd förenadevillkor som har föreskrivits vid en senare lidpunkt med stöd av 24 a § tredjestycket. Dessutom skapas, genom hänvisning i 39 § första stycket till 37 §första stycket 8, möjlighet att framtvinga efterlevnad av kravet på tillståndoch av villkor för hållandet av vilthägn. Möjligheten inbegriper ävenföreläggande atl ta bort vilthägn för vilket tillstånd saknas elleråterkallats. 39,39 a och 39 b §§ Enligt 39 § första stycket i nu gällande lydelsekan länsstyrelse förelägga den som bmtil mot någon av vissa angivnabestämmelser i naturvårdslagen, eller mot föreskrifter som meddelats med stödav bestämmelserna, att vidta rättelse. I lagrådsremissen föreslås till en början,att föreläggande skall kunna meddelas också när de nya reglerna om vilthägnöverträtls. Vidare skall befogenhet att besluta om föreläggande Ullkomma intebara länsstyrelse utan också nämnd som enligt den föreslagna 18 b §övertagit uppgift att utöva tillsyn. Föreläggande som meddelats någon iegenskap av ägare till viss fastighet, byggnad, anläggning eller annananordning, eller som meddelats någon i egenskap av tomträttshavare, skallenligt en ny 39 a § gälla också mot ny ägare respektive tomträttshavare. Föratl en tilltänkt köpare av en fastighet eller byggnad skall kunna få reda påett sådant föreläggande föreslås i rättssäkerhetens intresse vissa bestämmelserom anteckning i fasUghelsbok (39 b§). I nu angivna delar möter förslaget iprincip inte någon erinran av lagrådet. Förslaget innebär emellertid också, atl del intelängre skall anges i 39 § mot vem elt föreläggande skall kunna riktas. Avsiktenmed denna ändring är alt när en överträdelse begåtts den beslutande myndigheteninte skall Prop, 1981/82:220 133 varabunden att adressera föreläggandet till gärningsmannen ulan i varje enskiltfall kunna välja fritt vem som lämpligen bör åläggas att vidta rättelse, underfömtsättning att den som väljs har "sådan rådighel över egendomen all hanhar faktiska och juridiska möjligheter alt ulföra den förelagda åtgärden". Imotiven till förslaget hänvisas till motsvarande reglering i lagen (1976:666)om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m.m. (LPI). Den bestämmelsei LPI som lorde vara åsyftad i sammanhanget (15 §) går emellertid inte längreän alt del föreskrivs, alt vid vissa angivna brott mot byggnadslagstiftningenföreläggande om rättelse skall riktas mot ägaren. Bestämmelsen gäller oavsett omföreläggandet avser en försummelse av tidigare ägare eller av någon annan änägaren. Motsvarande gäller tomträttshavare. (Från tomträttshavare bortses ifortsättningen.) Bestämmelserom att föreläggande om rättelse skall riktas mot ägare av faslighet ellerbyggnad när olika föreskrifter överträtls förekommer också i andraförfattningar än LPI. Vanligen gäller det överträdelser av föreskrifter somriktar sig just till ägaren och något ansvar för annans försummelse blir detdärför i allmänhet inte fråga om. Ansvar för olagliga åtgärder ellerunderiålenhel av en tidigare ägare eller av en nyttjanderältshavare kanemellertid inrymmas. Som exempel på bestämmelser av detta slag kan nämnas 21 §naturvårdslagen, I8§ lagen (1960:690) om byggnadsminnen och 2§ bosladssaneringslagen(1973:531). Bestämmelserna synes allmänt avse åtgärder som endast ägaren harrättslig möjlighet att vidta. Stadgandena får också ses mot bakgmnd av eltföreskrivet eller antaget ägaransvar för fasligheters skick i särskildahänseenden. Såvitt lagrådet kan finna rör del sig allmänt om situationer därägaren har möjligheter all konstatera vem som företagit den lagstridigaåtgärden och att i sin tur vända sig mot denne. När det i vissa författningar anges, atträtlelseföreläggande skall eller kan riktas lill nyttjanderättshavare eller"innehavare" - såsom i 73 § hälsovårdsstadgan (1958:663), 23§brandlagen (1974:80) eller 9§ lagen (1979:425) om skötsel av jordbmksmark -lorde någon annan tillämpning inte vara avsedd än att föreläggande skall meddelasför den som kan lastas för all givna föreskrifter inte iakttagils. Också närdet i regler om rätlelseföreläggande inte anges någon adressat synesdet vara underförstått, att den beslutande myndigheten har att i varje enskiltfall utse den som är skyldig till den överträdelse det är fråga om - jfr 24 §skogsvårdslagen (1979:429) med mofiv (NJA II 1979 s612 f). De förelägganden som nämns i 39 § första stycketrör en mångfald mycket skiftande situationer. Bland överträdelser som innefattasingår brott mot särskilt utfärdade ordningsföreskrifter för nationalparker,naturreservat, naturvårdsområden och slrandskyddsområden, åsidosättande avbyggnadsförbud inom slrandskyddsområde, olaga täktverksamhet och anbringandeav reklamtavlor och liknande utan tillstånd. I vissa fall torde 1981/82:220 134 föreläggandeför en ägare atl, oavsett egen försummelse, rätta till vad som åstadkommitsolagligen vara rimligt enligt samma grunder som föranlett vissa av de fömlangivna bestämmelserna. I andra fall kan det däremot röra sig om förhållandendär några materiella regler om åligganden för ägaren inte föreligger och somvarken ägare eller annan innehavare kan anses ha något ansvar för. Lagrådet villsärskilt peka på den typ av bestämmelser som riktar sig till allmänheten ochrör utövandet av allemansrätten. Möjligheterna atl rikta återkrav mot denförsumlige lorde i många situationer som innefattas vara uteslutna. Enpresumtiv fastighetsköpare torde, när något föreläggande rörande fastighetenännu inte utfärdats, ej alltid få reda på att mark eller byggnader inte i allaavseenden är i föreskrivet skick och något rättsskydd, motsvarande det somfunnits påkallat enligt 39 b§ i förslaget, är inte möjligt att införa. De härgjorda invändningarna gäller självfallet än mer om, som har föreslagits, dennya regeln beträffande förelägganden mot annan än den försumlige skall gällautan undantag för äldre förseelser. Det kan anmärkas, atl i vissa situationer när detär fråga om överträdelser av föreskrifter som riktar sig till allmänheten enmyckel vid krets av personer kan ha faktiska och rättsliga möjligheter tillrätlelseålgärder. Enbart svårigheter att i sådana fall anträffa den skyldigekan givelvis inte motivera att någon annan i kretsen skall kunna väljas lilladressat för ett rättelseföreläggande. De frågeställningar som har tagits upp har inteberörts i remissen och del har inte angetts konkret i vilka avseenden ett behovav nya regler har gjort sig gällande. Om en ändring i förevarande avseendeanses ofrånkomlig måste den enligt lagrådets mening föregås av en närmareutredning och analys av de olika situationer som berörs. De likartadebestämmelserna om föreläggande i I7§ tredje stycket och 24§ naturvårdslagen börockså las med i bilden. I rättssäkerhetens intresse och även med hänsyn till debeslutande myndigheterna bör valmöjligheterna när det gäller adressat förrättelseföreläggande i vart fall så långt möjligt inskränkas och preciseras. Lagrådetvill för sin del också hänvisa lill möjligheten att, för fall när den sombegått en överträdelse inte är lagligen befogad alt vidta rätlelseålgärder,föreskriva en skyldighet för ägare eller motsvarande all tåla att denförsumlige utför åtgärderna. Första stycket första meningen i 39 § bör alltsåenligt lagrådets uppfattning tills vidare få stå sakligt oförändrad i detavseende som här behandlats. I språkligt hänseende vill lagrådet anmärka atlden ändring som föreslås i remissen kan ge anledning till missförstånd.Bestämmelsen lar sikte på överträdelser av såväl vissa materiella regler ilagen som föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Utformningen enligtförslägel kan leda tanken lill alt endast det senare slaget av överträdelseravses (jfr uttryckssättet i exempelvis 37 § första stycket 1 och 6). Lagrådetföreslår med anledning av det anförda att meningen får föl- Prop.1981/82:220 135 jandelydelse: "Har någon överträtt bestämmelse eller föreskrift som avses i 37§ första stycket I, 2, 4, 6 eller 8 får förelägga honom attåstadkomma rättelse." Vad härefter angår bestämmelsen i 39 § förstastycket andra meningen har departementschefen i motiveringen lill 18 b§ iförslaget framhållit, alt om med stöd av den paragrafen överiåuttillsynsansvaret på kommun, detta bör leda fill alt befogenhetupphör i samma mån som kommunen tilläggs kompelens. Bestämmelsen i 39§ förstastycket andra meningen bör omformuleras så att den ger uttryck för den avdepartementschefen sålunda åsyftade ordningen. Lagrådet föreslår, attbestämmelsen får följande lydelse: "Är fråga om överträdelse av föreskrift,över vars efterlevnad nämnd med stöd av överlåtelse enligt 18 b §utövar tillsyn, dllkommer det i stället nämnden att meddela sådantföreläggande." Godtages detta förslag bör en följdändring göras i 39 §första stycket Qärde meningen förslagsvis på så sätt, all texten efter ordet"naturvärdsfrågor" får följande lydelse: "eller, i fall därkommunal nämnd har att meddela föreläggande, av den nämnden." Om lagrådets förslag i frågan om adressat förrättelseföreläggande följs, torde i 39 a§ orden "någon i egenskap av"böra utgå i första och andra styckena. I första stycket bör därvid orden"meddelats någon i egenskap av ägare till viss fastighet" ersättas avorden "i fråga om viss fastighet meddelats ägaren". Beträffande 39 a § andra stycket vill lagrådetvidare anmärka, att det föreslagna uttrycket "skall också tillämpas"måste ersättas av orden "äger motsvarande tillämpning" eller"tillämpas på motsvarande sätt" för att bestämmelsen skall få avseddinnebörd. Lagrådet föreslår i avsnittet angående 24 a § bl.a. att villhägn inte får ulan tillstånd finnas uppsatt på område därallmänheten får färdas fritt. Beaktas vad lagrådet föreslagit där blir, om inteannat stadgas i övergångsreglerna, bestämmelserna i 24 a§ om lillståndstvångsamt, på grund av hänvisningar, även reglerna i 37 § första stycket om ansvaroch i 39 § första stycket om föreläggande tillämpliga på befintliga vilthägnsom uppförts före lagförslagets ikraftträdande. Eftersom lagförslaget enligtvad som framgår av remissprolokollet är avsett alt äga tillämpning endast pånya hägn, bör - under fömtsättning atl lagrådets förslag genomförs - tillövergångsbestämmelserna fogas en regel av förslagsvis följande lydelse: "I fråga om vilthägn, som uppförts före lagensikraftträdande, gäller äldre bestämmelser." Om den i remissen föreslagna ändringen avbestämmelsen i 39 § första stycket första meningen skulle genomföras nu trotsvad lagrådet i del föregående anfört, erfordras enligt lagrådets mening ettövergångsstadgande av innebörd alt bestämmelsen i sin nya lydelse inte skalltillämpas, när däri avsedd överträdelse ägt mm före ikraftträdandet. 1981/82:220 136 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, Åsling, Söder, , , , , ,, Elmstedl, Tilländer, Ahriand, Propositionom ändring i naturvårdslagen (1964:822) Föredragandenanmäler lagrådels yttrande' över förslag till lag om ändring i naturvårdslagen(1964:822). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför Vad lagrådet har anfört till förtydligande avmotivuttalandena lill denna bestämmelse kan jag instämma i. Enligt min mening råder det ingen tvekan om atllänsstyrelserna har sådana befogenheter i fråga om täktverksamhet som de kanöverlåta lill kommunala organ. Med hänsyn lill syftet med de föreslagnabestämmelserna om tillståndstvång för vilthägn synes det enligt lagrådetriktigare alt kräva tillstånd för att få ha ett vilthägn uppsatt i stället föralt somjag har föreslagit få uppföra det. Enligt min mening är det naluriigareatl använda det senare uttryckssättet. Ett tillstånd att få uppföra ettvilthägn innefattar självfallet också rätt alt fä ha del uppsatt när det väl äruppfört. Om tillståndet återkallas är innehavaren skyldig att ta bort hägnet.Jag kan därför inte biträda lagrådets förslag. Jag kan inte heller ansluta mig till lagrådetsförslag att i lagtexten skall anges att tillstånd får lämnas endast om det äruppenbart atl vilthägnet inte 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . 1981/82:220 137 inverkarmenligt på friluftslivet eller naturmiljön. Som jag har uttalat iremissprotokollet bör lillståndsgivningen visserligen vara restriktiv menlagrådets förslag innebär enligt min mening att nämnda intressen ges en störretyngd i förhållande till andra intressen än som har varit åsyftat. Enligt minmening bör det överlämnas ål tillståndsmyndigheterna att med ledning avmotivuttalandena och förhållandena i det enskilda fallet göra denintresseavvägning som krävs. Jag biträder lagrådels förslag alt ett tillståndäven skall kunna återkallas, om det inte längre finns behov av vilthägnel. Paragrafens första stycke punkten 4 bör förtydligasså att det klart framgår atl även villkor som berör efterbehandlingsålgärderomfattas av bestämmelsen. Som en konsekvens av vad jag har förordat i fråga omavfattningen av första stycket av 24 a § bör uttrycket "uppförvilthägn" behållas i punkten 8. För att tydligt klargöra atl det ärmöjligt att beivra även brott mot sådana med elt tillstånd förenade villkor somhar föreskrivits med stöd av 24 a § tredje stycket bör dock punkten ändrasredaktionellt. 39, 39 a och 39 b §§ Syftet med den föreslagna ändringen av 39 § harnärmast varit atl, i linje med vad som gäller enligt LPI, ett föreläggande omrättelse skall kunna riktas inte bara mot gärningsmannen utan också mot enägare av viss fastighet, byggnad eller anordning även om föreläggandet avserförsummelse av en tidigare ägare eller av någon annan. Lagrådet förordar på angivna skäl atl bestämmelseni fråga får stå sakligt oförändrad i avvaktan på en närmare utredning ochanalys av de olika situationer som berörs. I rättssäkerhetens intresse och ävenmed hänsyn till de beslutande myndigheterna bör enligt lagrådetvalmöjligheterna när del gäller adressat för rätlelseföreläggande i vart fallså långt möjligt inskränkas och preciseras. Lagrådet anför i del sammanhanget all, när det ivissa författningar såsom i 9 § lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmarkanges att ett föreläggande får riktas mot "innehavaren" varmed avsesägare eller brukare, eller när det som i 24 § skogsvårdslagen (1979:429) iregler om rättelseförfarande inte anges någon adressat, synes del varaunderförstått atl den beslutande myndigheten har att i varje enskilt fall utseden som är skyldig till den överträdelse det är fråga om. Lagrådets uttalandekan uppfattas så all de angivna författningarna anförs som exempel pä enreglering som begränsar möjligheterna att rikta ett föreläggande mot den somvid lidpunkten för ingripandet är ägare eller brukare av en fastighet. Enligtmin mening är emellertid någon annan tillämpning inte avsedd än att ettföreläggande skall kunna riktas mot en ny ägare av jordbruksmarken 1981/82:220 138 ellerskogsmarken även om det är en tidigare ägare som har misskött marken i fråga. För egen del anser jag i likhet mednalurvårdskommitlén atl det från naturvårdssynpunkt är mycketotillfredsställande atl ett föreläggande om rättelse inte skall kunna riktasmot annan än den som har utfört den lagstridiga handlingen. Det förekommer intesällan atl exempelvis byggnader uppförs utan tillstånd enligt naturvårdslageninom strandskyddsområden och att fastigheten eller byggnaden därefteröverlåts. Det är då inte möjligt att förelägga den nye ägaren att vidtarättelse. Jag vidhåller därför att bestämmelsen bör ändras så alt möjligheternaatl ingripa med rättelseföreläggande vidgas. Med beaktande av de synpunkter lagrådet harframfört föreslår jag emellertid att bestämmelsen inskränks och preciseras. Ilagtexten bör således uttryckligen anges att ett sådant rätlelseföreläggandeskall kunna riktas endast mot en ägare till en' viss faslighet eller en vissbyggnad, anordning eller anläggning på annans mark. Vidare bör krävas attöverträdelsen har begåtts av en tidigare ägare till egendomen och avser justegendomen i fråga. En ny ägare skall således inte kunna åläggas atl rätta tillvad allmänheten eller andra än tidigare ägare till egendomen har gjort sigskyldiga lill.