prop · G50377 · 1981-12-31 00:00:00 — Den ena är att kyrkolagsområdet verkligen förändras genom reformen.Förbundet framhåller att någon egentlig fördelning av den framtida normgivningsmakteninte torde vara avsedd och kyrkomötets kompetens inte i egentlig mening avseett självbestämmande i paritet med lagstiftning. Enligt förbundetkrävs det därför, när fördelningen mellan statens och kyrkans bestämmanderätt görs,att konstitutionellt bindande regler slår fast att kyrkolagsområdet därmed harförändrats och att inte utan vidare kan i lag besluta om det som haröverlämnats till kyrkomötet. Den andra förutsättningen är att fördelningenmellan statlig och kyrklig beslutanderätt sker med utgångspunkt från deintressen som hävdas och den praxis som föreligger. Förbundet framhålleratt den ärendekatalog som kommittén har presenterat är av grundläggandebetydelse för hela reformen. Förbundet accepterar fördelningen med vissaundantag och anför: Religionsfrihetslagens bestämmelser om medlemskap isvenska kyrkan (6-11 §§) är av kyrkolags karaktär. Självklart kan dessainte undantas från normgivningsmakt. Med hänsyn till reglernas storabetydelse för kyrkans organisation och - inte minst - religiösa egenart bordeemellertid både en särskild konstitutionell dignitet och ett fortsatt kyrkligtinflytande vara förenat med dem. Ombestämmelserna om prästmöte överförs till området för kyrkanssjälvbestämmanderätt, vilket förbundsstyrelsen bejakar, bör en ny regel omutseende av prästerlig ledamot i domkapitel införas i lagen om domkapitel. Enligtförbundsstyrelsens mening bör det komma i fråga att överföra såvälbestämmelserna om behörighet till inträde i prästämbetet som reglerna omförfarandet vid tillsättande av prästerliga tjänster till kyrkans egen beslutanderätt.Beträffande de senare reglerna anser förbundsstyrelsen att förutsättningarfinns för att genom avtal åvägabringa likartadeanställningsförhållanden för praktiskt taget samtliga kyrkans ca 25 000anställda. Någon särskild reglering genom statliga förordningar skulle därefterinte vara erforderlig. Beträffandekyrkomusikerförordningen har förbundsstyrelsen redan nu i framställning tillregeringen begärt en översyn, syftande till förordningens avskaffande. Förbundsstyrelsendelar uppfattningen att det statliga intresset beträffande de frågor sorn f. n.regleras i kyrkliga förvaltningslagen och lagen om 1981/82:77 90 kyrkliga kostnader är sådant att den fortsatta normgivningenmåste ligga på . Förbundsstyrelsen anser emellertid också att vissaförändringar, syftande til! a. ökat kyrkligt inflytande, är önskvärtbeträffande båda dessa lagar. Sliflsrådel i Slockholm ansluter sig i stort till denföreslagna fördelningen av uppgifter mellan staten och kyrkan. Stiftsrådetanser emellertid att det i det fortsatta arbetet bör övervägas om inte ytterligarelagstiftning bör kunna ersättas av avtal eller regleras genom kyrkans egen normgivning.Stiftsrådet menar att kyrkan själv bör kunna anta bestämmelser om prästval ochkyrkomusiker. 3.2.3 Instanser som är negativa liU förslaget Flertalet av de instanser som har yttrat sig i frågan omfördelningen mellan statens och kyrkans normgivning är kritiska mot förslaget.Kritiska yttranden kommer sålunda från , juridiska fakultetsnämndenvid i , teologiska fakultetsnämnden vid iLund, domkapitlen i . ochLuleå, stiftsnämnderna i . , och ,för evangelisation och församlingsarbete. Styrelsenför i utlandet. , sliflsråden i , och ,kristna ungdomsråd samt . hovrän konstaterar att kommittén föreslår att dethittillsvarande området för kyrklig lagstiftning delas upp i ett område därbeslutanderätten läggs hos ensam och ett annat där kyrkomötet ensamtbeslutar. Eftersom lagstiftningsområdet är omfattande och komplicerat medför ensådan uppdelning, hur den än görs, att gränsdragningsproblem uppstår. De frågorsom kommittén vill hänföra till kyrkomötets beslutanderätt är väl enligthovrätten i allmänhet sådana där staten vanligtvis inte har några intressen attbevaka. Men även frågor som till synes framstår som rent kyrkliga kan beröraprincipiella problem som jämställdhet, föreningsrätt och vissa rättvisefrågor.Hovrätten framhåller att senare års erfarenheter visar att man inte kanutesluta att opinionen inom kyrkan även i sådana spörsmål kan gå andra vägar änden opinion i landet som företräds av . Så länge kyrkan har kvarkaraktären av statskyrka, torde det därför enligt hovrätten finnas ringautrymme för en kyrkans egen författningsmyndighet utövad av kyrkomötet. Om detanses att kyrkomötet skall ges egen författningsmyndighet är det under allaomständigheter nödvändigt att området för denna befogenhet bestäms med störreprecision än som skett i 5 S i förslaget till lag om , anser hovrätten.Juridiska fakullelsnämnden vid universileiet i avstyrker förslaget.Nämnden framhåller bl. a. att det rned utgångspunkt från det förhållandet attsvenska kyrkan f. n. har status av 1981/82:77 91 statskyrka knappast förefaller görligt och i varje fallmindre fruktbart att söka företa avvägningen mellan förmenta statliga ochkyrkliga intressen vid fördelningen av normgivningen. Enligt nämnden uppstårbetydande och svårbemästrade grånsdragningsproblem. Vidare låter sig dylikaoperationer enligt nämnden näppeligen genomföras utan ett direkt elleråtminstone indirekt hänsynstagande till den principfråga som enligt direktiveni sammanhanget inte får tangeras. vid universileieti kritiserar förslaget och anser att den ökade självbestämmanderätt somenligt förslaget skulle tillförsäkras kyrkan blir illusorisk. 1 fråga om detkompetensområde som kommittén vill tillägga staten kan det enligt nämndenfinnas statliga intressen, men det är lika uppenbart att de direkt ellerindirekt djupt ingriper i kyrkans centrala verksamhet. Som exempel angernämnden den statliga lagstiftningen om medlemskap i kyrkan, vilken förutsättsvara bestämmande för de villkor kyrkan kan väntas ange för delaktighet ikyrkans sakrament. Vidare pekar nämnden på att kvalifikationsbestämmelserna förutnämning till prästerlig tjänst är en fråga som direkt berör de grundläggandefunktionerna inom kyrkan. En genomgång av kyrkomötets tilltänkta befogenhetervisar enligt nämnden att det nästan uteslutande rör sig om sådana frågor därregering och riksdag redan enligt nuvarande praxis endast expedierar de beslutsom kyrkomötet har kommit fram till. i framhåller att de ärenden somenligt förslaget skall föras över till kyrkomötets självständigabestämmanderätt i allt väsentligt gäller frågor beträffande vilka kyrkan redannu i praktiken har ett bestämmande inflytande. Även om gränsen mellanstatsmakternas och kyrkomötets kompetens skulle kunna dras på ett något annatsätt än kommittén har gjort, förefaller det ändå enligt oundvikligtatt vitala områden av kyrkans inre angelägenheter läggs under statlig beslutanderätt.Domkapitlet anser att det befästande och den utbyggnad av statskyrkosystemetsom detta innebär inte låter sig förenas med de intentioner som har kommit tilluttryck i direktiven. Domkapidei i Vä.xjö anser att förslagen tillärendefördelning kännetecknas av vaghet och osäkerhet. Som förslaget nu ser utinnebär det enligt att kyrkan får vad den redan har, medan statensbefogenheter ökar väsentligt. anför att det är helt klart, attstaten måste ha ett inflytande när det gäller frågor med ekonomiska konsekvenser(lönefrågor, regleringsfrågor m. fl.). Enligt är det emellertidlika självklart, att det finns frågor av detta slag där kyrkan måste få kommatill tals och även få sina synpunkter beaktade. framhåller att deti den föreslagna lagen om föreskrivs, att skallupprätthålla "en på demokratisk grund uppbyggd riksomfattandeverksamhet" samt att alla skall beredas "möjlighet att delta ikyrkans gudstjänster och religiösa verksamheter i övrigt". anföratt rikstäckande verksamhet kräver bestämda ekonomiska förutsättningar. När detgäller att ange graden och gränserna för densamma, måste kyrkan enligtdomkapitlet få komma till tals 1981/82:77 92 och även få sina synpunkter beaktade. I annat fall blirdet enligt meningslöst att tala om en samverkan mellan stat ochkyrka. I sammanhanget bör också beaktas och utredas domkapitlens ochstiftsnämndernas ställning som lokala statliga myndigheter i relation tillkyrkans föreslagna centrala organ, anser . En begränsning avresurser kan exempelvis hindra kyrkligt initierad verksamhet. Ett annat områdedär kommittén enligt mening har föreslagit en orimligärendefördelning, gäller medlemskapet i kyrkan. kan inte accepterakommitténs förslag att ensam skall besluta om ändring, tillägg ellerupphävande av medlemskapsreglerna. framhåller attkyrkotillhörigheten inte kan betraktas som en medborgerlig rättighet, utankyrkan måste själv ha möjlighet att framföra sin syn. Hela denna fråga måsteenligt bli föremål för förnyade överväganden. Domkapidei i Lundframhåller att en reform av sä genomgripande slag som kommittén föreslår måstebygga på ett ömsesidigt förtroende. Enligt uppfattning är det förkyrkan helt oacceptabelt att det statliga intresset så får överhanden somförslaget innebär. Det vägledande vid gränsdragningen får alltså inte vara omfrågan traditionellt har reglerats genom kyrkolag eller om staten har intresseav frågan. Gränsdragningen måste enligt , med beaktande att kyrkanär ett trossamfund, ske så att frågor där kyrkan har det största intressetöverlåts ät kyrkomötets självbestämmande medan frågor där statens intresseöverväger lämnas till regeringen. Enligt uppfattning är reglernaom medlemskap i kyrkan av sä grundläggande karaktär för kyrkan att kyrkansintresse måste få ta överhanden. Möjligen kan religionsfrihetslagen innehållaen mycket allmänt hållen regel om medlemskap i . Också reglernaom behörighet till prästämbetet sarnt prästvalslagen och lagen om biskopsvalbör kunna överlämnas till kyrkomötets självbestämmande, de senare dock underförutsättning att det åt kyrkan även överlämnas rätten att utnämna tillprästerlig tjänst. Också i övrigt bör tillämpningsfrågor som f. n. regleras iförordningar utfärdade av regeringen kunna överlämnas till kyrkanssjälvbestämmande. i anser att utredningen föreslår enklart markerad förändring av relationen stat-kyrka. Den ömsesidighet somtidigare har gällt i lagstiftningen ersätts enligt av ett förmyndarsystem.Riksdagen utövar bestämmanderätten i så viktiga frågor som religionsfrihetslagen,gränserna för kyrkomötets kompetens, grunderna för den kyrkliga organisationen,församlingsstyrelselagen etc. samt i övrigt då en konflikt föreligger mellan statligoch kvrklig uppfirttning. anser t. ex. att religionsfrihetslagentill betydande del rör vid frågor som direkt har med kyrkans lära att göra, bl.a. därför att den reglerar villkoren för medlemskap i kyrkan. ställersig helt avvisande till förslaget som enligt dess mening föregriper stat-kyrka-fraganslösning. i konstaterar att staten enligt kommittéförslagetskall bestämma så snart det föreligger en konflikt mellan statlig och kyrkliguppfattning om regleringens sakliga 1981/82:77 93 kan inte tillstyrka att dennatankegång upphöjs till ledande princip för normgivningens fördelning. Enligtdomkapitlet bör arbetet i stället inriktas på praktiska lösningar med bredförankring. anser att varje trossamfund måste få bestämma vilka somfår tillhöra samfundet men framhåller att det synes ofrånkomligt attriksdagen fastställer vissa ramar för medlemskapet. Enligt bör dennärmare kompetensfördelningen bli föremål för ytterligare överväganden. När detgäller kyrkans organisation på stiftsplanet anser att kyrkan intehelt kan avhända sig medbestämmanderätten beträffande domkapitlen. Ettminimikrav är att kyrkomötet får tillfälle att yttra sig över frågor om desskompetens. Enligt bör vidare förutsättningarna för prästvigningligga under kyrkomötets kompetensområde och behörighetsvillkoren förprästerliga tjänster i största möjliga utsträckning få bestämmas av kyrkomötet.Domkapitlet i , som har avgivit ett yttrande gemensamt med sliftsnämndeni , menar att man med skäl kan ifrågasätta om inte en ändradfördelning mellan statens och kyrkans normgivning bör anstå till dess man tarprincipiell ställning i frågan om relationerna mellan staten och kyrkan. Domkapitletkonstaterar att kyrkan genom kyrkomötet har deltagit i flertaletbeslut, medan det nu föreslås att kyrkomötet får besluta inom ett mycketbegränsat område och att beslutar i de stora och avgörande frågorna.Detta måste enligt från kyrkans sida betecknas som heltoacceptabelt. i , som avstyrker förslaget, förklarar att omförslaget ändå genomförs kan inte biträda förslaget om attbestämmelser om medlemskap i skall avgöras utan medverkan av ettför kyrkan representativt organ. När det gäller kyrkans tjänster och debestämmelser som avses reglera dessa, förefaller det som om frågorrörande behörighet för inträde i prästämbetet, bestämmelser för prästexamen ochprästvalslagen samtliga är av sådant internt kyrkligt intresse, att de helt ochhållet bör handhas inom ramen för kyrkomöte och kyrklig centralstyrelse. i konstaterar att den av kommitténföreslagna ändrade kompetensfördelningen mellan staten och kyrkan innebär att normgivningenbeträffande den kyrkliga egendomen i fortsättningen enbart kommer att åvilariksdagen. Enligt nämnden är egendomsförvaltningen emellertid en fortsattangelägen fråga även för kyrkan. Nämnden framhåller att om man i görligaste månvill bibehålla den rådande balansen mellan parterna är det av vikt att statens normgivningbegränsas till att avse grundläggande bestämmelser som reglerar främstprinciperna för förmögenhetsförvaltningen och de ekonomiska mellanhavandenamellan staten och kyrkan, medan de kyrkliga organen på tillämpningsområdet gesväsentligt ökade befogenheter till självständigt och effektivt agerande inomramen för de givna allmänna riktlinjerna. i anser attförvaltningen av den kyrkliga jorden vid en kompetensuppdelning i stället 1981/82:77 94 bör tillkomma kyrkomötet. I varje fall bör. enligtnämnden, kyrkomötet i någon form ge sitt bifall till varje av riksdagenföreslagen ändring av reglerna för förvaltning av den kyrkliga jorden. Sliftsnämndeni anser att ärendefördelningen måste genomarbetas mera.Enligt'stiftsnämnden bör därvid beaktas att kyrkan är ett trossamfund.Stiftsnämnden framhåller att staten i lag har förklarat vara etttrossamfund med det mått av respekt och självständighet från statens sida somdetta innebär. är det enligt stiftsnämnden viktigt att beaktademokratin i kyrkan. Alla som har rösträtt har rätt till inflytande ochdelaktighet i beslut. Av betydelse för justering av ärendefördelningen börenligt stiftsnämnden vidare en förändring av kyrkolagsområdet bli. Stiftsnärnndenanger som ett konkret exempel på vad som behöver ändras i ärendefördelningenreglerna om kyrkotillhörighet. Enligt stiftsnämnden kan reglerna intebestämmas utan ett fortsatt kyrkligt inflytande, med hänsyn till den betydelsesom reglerna kan få för kyrkans organisation och egenart. Stiftsnämndenframhåller vidare att den lagstiftning som reglerar den kyrkliga jorden berörför kyrkan vitala ekonomiska intressen, varför kyrkan måste garanterasinflytande på denna lagstiftning. Stiftsnärnnden anser att frågan omförvaltningen och handhavandet av den fasta kyrkliga egendomen bör utredas ihela sin vidd. För att detta skall kunna ske utan att det slutligaställningstagandet föregrips, bör enligt stiftsnämnden nuvarande ordning ochreglering bestå fram till dess. Enligt stiftsnämnden kan en möjlig lösning varaatt det i lag endast meddelas vissa grundläggande bestämmelser, medan detöverlämnas åt kyrkomötet att besluta om sådana tillämpningsfrägor, som f. n.finns i förordningen om förvaltning av kyrklig jord. Ocksä i övrigt bör enligtstiftsnämnden tillämpningsfrågor, som f. n. regleras i förordningar utfärdadeav regeringen, kunna överlämnas till kyrkans självbestämmande. iGöteborg anför att lydelsen av 5 § förslaget till lag om underinga omständigheter bör ges sådant innehåll att en inskränkning därigenom görsav kyrkomötets beslutanderätt beträffande den kyrkliga jorden och dess handhavande. för evangelisation ochförsamlingsarbete säger sig inte kunna godta den princip utredningen har angettnär det gäller att dra upp gränserna mellan kyrklig och statligbestämmanderätt. Enligt centralrådet måste gränserna för kyrkanssjälvbestämmanderätt dras utifrån sakliga och noggranna överväganden om deenskilda frågornas natur och hemortsrätt och kan inte i första hand görasberoende av att kyrkans ställningstagande sammanfaller med statens. Underandra förutsättningar blir enligt centralrådet allt tal orn någon kyrkanssjälvbestämmanderätt helt illusoriskt. säger sig inte kunna finnaatt den i utredningen angivna principen på något sätt medverkar till attupprätthälla den nuvarande balansen mellan kyrkan och staten, även om kommitténförsäkrar att kyrkan inte behöver vara förhindrad att få sina synpunkterbeaktade vid en sådan frågas prövning. 1981/82:77 95 har utformat sitt förslag så att staten förbehåller sigrätten att besluta i praktiskt taget varje grundläggande fråga, ytterst ävensådan som gäller kyrkans bekännelse. Diakoninärnnden konstaterar vidare attkyrkomötet anförtros frågor om ändringar, tillägg eller tolkningar avbekännelsen utan att kunna utfärda lagligt bindande bestämmelser omdessa ting. Enligt diakoninämnden måste det betraktas som en avgörandeförsämring i rättsläge om kyrkomötets nuvarande medverkan ikyrkolagsfrågor upphör. Om förslaget genomförs krävs att frågan om behörighetskravtill prästämbetet hänförs till området för kyrkans självbestämmande. Biskopsmötetär kritiskt mot förslaget och anser att det medför en relationsändring motstörre statligt beroende. Enligt Biskopsmötet kan man genomgående säga att denföreslagna ärendefördelningen mellan riksdag och kyrkomöte tillgodoser framförallt statens intressen. Biskopsmötet framhåller vidare att kyrkotillhörighetenoch de bestämmelser som reglerar denna utgör en viktig grundval för denkyrkliga demokratin. Om grundvalen ändras, ändras därmed förutsättningarna förden kyrkliga demokratin. Det är enligt Biskopsmötet inte rimligt att detta börbestämmas av . Biskopsmötet uttalar att det även torde strida motsvenska kyrkans religionsfrihet som trossamfund, om dessmedlemskapsbestämmelser fastställdes enbart av en riksdag, där ett avsevärtantal ledamöter inte tillhör . Biskopsmötet förklarar sig därförinte kunna biträda förslaget om att föra bestämmelserna om medlemskapet tillriksdagens normgivningsområde. Kyrkotillhörighetsfrågan i dess helhet börenligt Biskopsmötet bli föremål för bedömning av kommande kyrkomöten. Liknandesynpunkter förs fram även av i . kyrkansungdom anser att de åtgärder som utredningen föreslår i syfte att behållabalansen mellan statlig och kyrklig bestämmanderätt - för att i enlighet meddirektiven inte föregripa de principiella ställningstagandena istat-kyrka-frågan - inte svarar mot detta syfte. Förbundet hänvisar till denenligt förbundets mening oklara kompetensfördelning mellan riksdag ochkyrkomöte som kommer till uttryck i 5 § den föreslagna lagen om framhåller att som övertar bestämmanderättenbeträffande flera för kyrkan angelägna frågor, fastställs ingen motsvarandeexklusiv bestämmanderätt för kyrkomötet. Den nämnda paragrafen garanterarenligt förbundet staten bestämmanderätt i alla frågor där en konflikt mellanstatlig och kyrklig uppfattning kan föreligga. Stiftsrådeti säger sig inte kunna finna annat än att för kyrkan synnerligenväsentliga områden genom förslaget skulle ligga utanför kyrkanssjälvbestämmanderätt eller möjligheter till påverkan. Bestämmelser angåendemedlemskap i kyrkan och frågan om dopets ställning skulle bl. a. ligga utanförkyrkans bestämmandeområde. Utanför detta område skulle även ligga frågor omkompetens för innehav av kyrkliga ämbeten m. m. En konsekvens av förslaget ärenligt stiftsrådet att delar av kyrkans läromyndighet skulle överföras tillstatliga organ, vilket inte kan vara acceptabelt för 1981/82:77 96 framhåller att i tillskapandet avlagbestämmelser för kyrkans vidkommande utan tvekan ingår även en tolkning avkyrkans lära, vilket det inte är rimligt att frånhända kyrkan. iVäxjö konstaterar alt kommittén i fråga om ärendefördelningen inte har lyckatsleva upp till sina egna uttalade intentioner. Som förslaget nu ser ut innebärdet enligt stiftsrådet att kyrkans inflytande blir knappt status quo, medanstatens befogenheter utökas väsentligt. menar vidare att kommitténhar föreslagit en helt orimlig ärendefördelning vad gäller medlemskapet ikyrkan. Enligt stiftsrådet bör den föreslagna ärendefördelningen mellan riksdagoch kyrkomöte ordentligt ses över och hänsyn därvid tas till svenska kyrkanskaraktär av trossamfund. i konstaterar att kyrkanssjälvbestämmanderätt enligt förslaget blir mycket inskränkt, medan däremotriksdagens bestämmanderätt skulle komma att omfatta större delen av de frågor somär viktiga och avgörande för kyrkan. säger sig inte kunna biträdaförslaget. anser att kommitténs förslag böravvisas. Detta framgår enligt förbundet bl. a. vid en närmare genomgång avnågra områden som faller inom den nuvarande kyrkolagstiftningen, men somkommittén för över till beslutande eller uttrycker sig oklart om.Förbundet framhåller att det i tillskapandet av bestämmelser för kyrkan äveningår tolkning och tillämpning av kyrkans lära och tro, vilket det inte ärrimligt att frånta kyrkan. Som exempel på områden som inte kan undandraskyrkomötets bestämmanderätt nämner förbundet reglerna om medlemskap i kyrkan,bestämmelser om präst- och biskopsämbete liksom tillsättning av prästerligatjänster, regler om ändamål, användning och förvaltning av kyrkornasinventarier och kyrkans egendom. Några få remissinstanser tar särskilt upp frågan omförslaget att överföra normgivningsmakt till kyrkomötet gär att förena med regeringsformensbestämmelser. Regeringsrätten framhåller att det vill synas som om koinmitténsätter likhetstecken mellan "kyrkans självbestämmanderätt" och"kyrkomötets självständiga bestämmanderätt", å ena. samt kyrkans "normgivningsmakt"å andra sidan. En sådan sammanblandning av skilda begrepp gör det enligtregeringsrätten svårt att förstå innebörden av kommitténs förslag. Regeringsrättenframhåller att rned normgivning avses eljest regelmässigt endast Stiftande avsådana lagar och andra föreskrifter som åsyftas i regeringsformen, särskilt idess 8 kapitel. Att utfärda normer av denna beskaffenhet kan enligtregeringsrätten inte falla inom området för det självbestämmande som tillkommerett enskilt trossamfund. En förutsättning för att kyrkan ges normgivningsmaktär att kyrkan blir ett offentligrättsligt samfund. Regeringsrätten konstateraratt kommittén vidare synes mena att det skulle ankomma på kyrkan att självmeddela tillämpningsföreskrifter till lagen om . Hur detta är grundlagsenligtmöjligt är enligt regeringsrätten oklart. Är kyrkan en privaträttsligsammanslutning (enskilt trossamfund), kan den i samma utsträcknins som andrasådana sammanslutningar 1981/82:77 97 själv bestämma rörande sina angelägenheter. Däremot gårdet enligt regeringsrätten inte att på kyrkan som enskilt rättssubjektöverflytta den kompetens att utfärda föreskrifter om verkställighet av lag, somenligt 8 kap. 13 § regeringsformen tillkommer regeringen. Härför fordras en grundlagsändring,framhåller regeringsrätten. 7/C framhåller att en normgivningsmakt för kyrkan mästeha grundlagsstöd. Den kan inte tas upp i vanlig lag annat än om medsin exklusiva rätt att stifta lag ges rätt i grundlag att delegera normgivningskompetensen.Detta förfarande innebär emellertid enligt JK att man i princip läggerlagstiftningsmakten i hand också när det gäller all kyrkliglagstiftning och att den kyrkliga kompetensen blir beroende av gottfinnande.Kyrkan får enligt JK i sådant fall en underordnad ställning i förhållande tillstaten. JK framhåller vidare att nya regler om fördelningen av normgivningsmaktenäven torde kräva övergångsbestämmelser i fråga om gällande kyrkolagar. Dessahar stiftats gemensamt av regering och riksdag med kyrkomötets samtycke.