prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — FoR anser detta bryta mot ett imperativ i dessakrissammanhang nämligen alt hela handläggningen måste gå så snabbt som möjligt.I de vanligtvis låsta positioner, som parterna redovisat i steg 2 (omförlikning ej sketl) tror vi inte att "särskild medling" kommer attge del resultat insalta resurser motiverar, snarare synes den endast medföratidsutdräkt. FoR anser att det gagnar saken bäst om beslutsproceduren förkortastill 2 steg: a) möjlighet lillmedling / förberedelse FoR anser vidare att en tidsgräns bör sättas för steg a)och att medlare inte skall förordnas om rätten finner det troligt att medlingkommer alt misslyckas. Tvångsmedel - varning/vite/hämtning. Enligt utredningensförslag får rätten vid förordnande om överlämnande förelägga vite. Prop.1981/82:168 294 1977, som utredningen tagit fram, framgår att i 68 fall av164 förelades vite. Bilaga 3 På grund av den bristfälliga statistiken vetman tyvärr inte i vilken mån vitesföreläggandena ledde till verkställighet. Beträffande vite konstaterar att i de fall denvägrande parten har dålig ekonomi kan vitet inle indrivas och får således ingeneffekt - snarare sporrar del till upprepning. I motsatta fallet måste vitet blimycket högt för att få effekt och den höjden når inle vitet förrän efterflerfaldigl upprepad vägran. har barnet säkerligen tagitvaraktig skada. FoR finner det dock närmast absurt att en tredskandeförälder med hjälp av pengar skall kunna köpa sig fri från ett av barnsgrundläggande behov -umgänget med den andre föräldern. Vilesfördäggandet bördärför enligt FoR bestämda uppfattning kompletteras - ibland också ersättas -av ett syslem med varningar. Detta system skulle gå ut på att i samband medbeslut om verkställighet av umgängesrätt skulle rätten också kunna meddela envarning om att rätlen på eget inifiativ kan ta upp frågan om överfiyttning avvårdnaden antingen till den andre föräldern eller annan lämplig person. Jämföräven bilagan till inledningsavsnitlel (= fotnot 1 till avsnitt 1.46). En praktisk fråga i sammanhanget är hur en tingsrätt, somhandlägger ett mål enligt ovan skall kunna få reda på om en tredskande föräldertidigare fått varningar. Här kan man länka sig alt kopia av dokumentet medvarningen sändes till och arkiveras hos tingsrätten i den tredskande föräldernsfödelsekommun eller till central domstolsmyndighel.Del skall således inte varamöjligt att "flytta sig ifrån" varningar. Hämtning menar skall kvarstå som tvångsmedel enligtkommentar ovan. Familjemål rubriceras tvistemål.Tvisterna försiggår ofta mellan personer i starkt känsloengagemang. För attlösa sådana tvister måste domstolarna ta hjälp från utomstående psykiatrisk ochannan expertis, från representanter för etc. Detta gör dessa målunika och domstolarna bör obönhörligt inrymma experter med sådant kunnande somkrävs för dessa måls handläggning. FoR vill i detta sammanhang hänvisa till bilaga A,avsnittet Specialdomstol för familjemål där vi diskuterat denna fråga. FoR:suppfattning är således att familjemålen skall handläggas i speciellafamiljedomstolar i vilka kunnande och erfarenhet skall ingå en annan symbios äni den nuvarande domslolsor-ganisalionen. Intressant är att konstalera vad idetta sammanhang föregångslandet kunnat åstadkomma. För alt få grepp om familjemålensomfattning i svensk rättsskipning har vi införskaffat viss statistik härom frånDomstolsverket avseende förhåUandena . Kammarrätterna: var totala antalet inkomna mål1645 st, varav ett obekant antal avsåg mål enligt FB, BL och lagen om utlämningtill de nordiska länderna för verkställighet av beslut om vård ellerbehandling. Länsrätterna: inkom 965 mål angående BLoch 245 angående FB 21. Målen FB 21 uppskattas till cirka 450 på årsbasis.Tingsrätterna: Totala antalet inkomna mål och ärenden var 162281. Häravutgjorde tvistemålen 62851. Dessa senare grupperade sig enligt följande: Gemens, ansökan om äkl.- 18 776 GB 11 kap 1 §, 3§ Talan om åkt.-skillnad efter 5 533 GB 2 kap 2§, 3 § Ansökan om boskillnad 837 GB 9 kap 1 §, 2 § Prop.1981/82:168 295 Faderskapsmål 860 FB 3 kap 1 §, 2 §, 5 §, Bilaga 3 6§ Omyndighetsmål 632 FB 10 kap 10 § 1, 2 st Vårdnad om barn 3 684 FB 6 kap 7, 8, 9, 10 a, Övriga tvistemål 32 429 Slutsals: TUl tingsrätterna inkomna familjemål utgjordeunder av alla tvistemål. Ett försök till summering av samtliga lill tingsrätter ochlänsrätter inkomna mål och ärenden visar följande: Tvistemål enl. ovanst. nad, umgänge och adoption varav c:a 800 enl. BvL 25, 29 §§ Länsrätterna, mål FB 21 c: a 35 050 Slutsats: inkom till domstolarna cirka 35 000familjemål resp. ärenden. För beräkning av den arbetsbelastning (exempelvis iarbetstimmar), som dessa mål och ärenden förorsakat i tingsrätter ochlänsrätter, saknas tyvärr statistiskt underlag av tillfredsställande kvalitet.FoR anser dock all man bör kunna uppskatta ianspråktagna resurser lill ung. av de totala. Beträffande domstolsorganisationen föreslår FoRtillskapande av specialdomstolar för familjemål och i avvaktan på dettatillstyrkes den av utredningen föreslagna överföringen av länsrätternashandläggning av mål enligt FB 21 till tingsrätterna - något som FoR föreslogredan i remissvaret . FoR ser överföringen som ett steg på väg motspecialdomstolar. Remissvar motion 1977178:1478 av och om verkställigheten av beslut i vårdnadsärenden. Redan vid en uppvaktning avfamiljelagssakkunniga framförde FoR vissa kritiska synpunkter på 21 kapföräldrabalken som sådan och länsrätternas handläggning av ärenden enligt F 21.Vi ansåg all lagstiftningens syfte, dvs. att på ett enklare och snabbare sättkomma till rätta med bl. a. umgängesvägran, inte gett avsedd verkan. Vi hadeockså vissa förslag till ändringar/kompletteringar. Exakt uppvaktades statsrådet det väntade betänkandet varvid samma synpunkter och förslag framlades. Prop,1981/82:168 296 Både familjelagssakkunniga och föredragande statsrådetansåg dock - i Bilaga 3 betänkandet SOU 1972:41 resp. propositionen 1973:32- att man inle borde vidtaga några ändringar betr. F 21 eftersom lagen varit ikraft . I samband med riksdagsbehandlingen av propositionenframfördes i motionen 1973:1798 ett av FoR:s ovan nämnda förslag till ändring.Lagutskottet avstyrkte motionen - LU 1973:20 s. 113. Eftersom del verkade svårt alt få ändring av vare sigsjälva F 21 eller länsrätternas tillämpning av F 21 i umgängesstärkande syfteoch det dessutom måsle anses ulomordenlligl väsentiigt all stridande föräldrarpå ett tidigt stadium fick en "neutral" instans att vända sig tillföreslog FoR i remissvaret angående departementspromemorian "Faderskap ochvårdnad" alt även en umgängesberältigad förälder skulle kunna få"slöd och hjälp" enligt barnavårdslagen. FoR log också upp frågan i "motionstipspakelel"liU alla riksdagsledamöter under rubriken ,vilket resulterade i de båda motionerna 1975/76:1122 och 1975/ 76:1126. 1 vårskrivelse till samtliga riksdagsledamöter om anslutningsmotionertill propositionen 1975/76:170 "Faderskap och vårdnad" framhöll vi,alt vårt påpekande i remissvaret refererats utförligt i propositionen, s. 118,men inte gett något resultat i form av förslag från regeringen. Frågan logs dåupp även i anslutningsmotionen /76:2417. penetrerade motionerna om ändring av BvL § 3aingående vid hearings. tUlstyrkte därefter all ävenumgängesberättigade skulle få "slöd och hjälp" av de barnavårdandemyndigheterna. En enhällig riksdag - ett av de få besluten somskedde utan votering - beslöt också att hos regeringen begära förslag tilländring av BvL § 3a enligt motionernas innebörd. efter nära har det inle kommit någotförslag från regeringen trots att ändringen kan ske genom att de tre orden"och umgängesberältigad förälder" inskjules i befintlig text. Riksdagsledamöterna har isin mofion berört ett av delproblemen/en av de delfrågorna i det storakomplexet att få umgänges- och vårdnadsbeslut all fungera i praktiken, men dehar reducerat frågeställningen lill att i praktiken endast gälla ompolismyndigheten även i fortsättningen skall ha chefsansvarel då verkställighetav umgänges- och vårdnadsbeslut måste ske genom hämtning. FoR har ansett det vara av stor vikt att i remissvaretkunna redovisa synpunkter från föräldrar och andra som har personlig erfarenhetav polishämtning. Av detta skäl sände vi ut ett frågeformulär - bilaga 1' -till samtUga medlemmar. Härigenom fick vi också svar från medlemmar ulan egenerfarenhet. Dessutom har vi kontaktat några advokater som varit ombud i mål omhämtning hksom polisbefäl, som varU chef vid dyhk. För alt få ett något större material än de ca. 6 medlemmarvi bedömde kunde ha personhg erfarenhet av "poUshämtning" vände vioss också lill samtliga länsrätter med en begäran om namnuppgift på parter imål som resulterat i beslut om polishämlning. Redan efter några länsrältssvarbekräftades förmodan att beslut om polishämtning är sällsynt. ' Bilagan har här uteslutils. Prop.1981/82:168 297 visade det sig att det var betydligt färre beslut än t. o.m. vad vi inom FoR Bilaga 3 vänlat oss. För all kunna redovisa något så närsäkra siffror tillskrev vi på nytt länsrätterna, bilaga 2', med begäran omuppgifter om dels antalet ärenden enligt F 21 och dels antalet beslut ompolishämlning. FoR fick svar från 12 länsrätter om antalet F 21-ärendenoch från 17 länsrätter om antalet beslut om hämtningar, se bilaga 3. 'Svarsfrekvensen har varit så god och väl fördelad mellan stora och små län, allvi ansett oss kunna göra en uppräkning och approximering gällande hela riket. Man finner all sedan F 21 trädde i kraft för drygt 10 årsedan är antalet ärenden enligt F 21 i hela riket ca. Av dessaär del mindre än tre (3) procent som resulterar i beslut om polishämtning.Medeltalet beslut härom rör sig kring 9 st. Det bör dock noteras attbeslut om polishämlning tycks har varit något vanligare efterF 21 :s tillkomst än senare år, vilket reducerar den aktuella årssiffran tillkanske 7-8. Beslut om polishämlning innebär vidare i n t e att polishämlningverkställts. Några länsrätter har också redovisat verkställighetsgraden, meneftersom redan antalet beslut rör sig om myckel små tal bör man vara försiktigvid försök till statistik. Men uppenbart rör sig antalet verkställdapolishämtningar i storleksordningen 3-5 . Vad händer i av ärendena? Uppenbart är att av ärendena leder lillatt hämtning måste verkställas. Dessa mål är i allmänhet"dubbelförda" i länsrätterna, dvs. samma ärende finns tidigare ocksåredovisat såsom vitesföreläggande och ev. vitesuldömande. Även om alla beslutom polishämlning på delta sätt är redovisade under "antal F21-ärenden " så kvarstår dock att i n g e n vet , vad som händeri 90 ~ av ärendena. FoR har som berörts inledningsvis ända haftdubier om att F 21 inte fått eller ens i framliden får det syfte somlagstiftaren avsåg. Vi har också haft och har fortfarande en rad hypoteser omvad som sker i dessa90-95 % av ärendena. Men eftersom vi inte har ekonomiskaresurser-hela verksamheten bygger på de ca. vi får in - kan vi varken bekräfta eller vederlägga våra hypoteser. Det är av utomordentlig vikt alt man åtminstone grovtförsöker kartlägga vad som sker i dessa av ärendena. FoR hemställerdärför att lagutskottet beslutar föreslå att i skrivelse till regeringen begära all utredningen ombarnens rätt får direktiv om att dels kartiägga vad som blir beslutat ilänsrätlsärenden enligt F 21 dels kartlägga de fortsalla verkningarna av beslutenligt F 21. Några av FoR:s hypoteser skall här kortfattat redovisas. Överflyttningav barn på grund av vårdnadsbeslul i allmän domstol beslutas snabbi och ofta avlänsrätt saml verkslälles i hög grad. Efter attdylikt beslut verkställts - oavsett vites- eller hämtningsvägen - ' Bilagorna har här uteslutits. Prop.1981/82:168 298 uppkommer umgängessvårigheter, ofta en totalumgängesvägran från Bilaga 3 vårdnadshavarens sida. Överflyttningav barn på grund av umgängesbeslul i allmän domstol beslutas sällan och i vartfall inte förrän efter en långvarig (oftast) skriftlig handläggning ilänsrätten samt verkslälles i låg grad. Ärenden omumgänge avskrives ofta på grund av att den umgängesberättigade "gerupp". Han/hon orkar helt enkelt inte med länsrätternas i vissa falllängdragna sätt att handlägga ärendena. Vårdnadshavarenskaffar sig parisintyg från allmänläkare eller ibland barnpsykolog (i Stockholmfinns en omdebatterad barnpsykolog som skriver dylika på löpande band åt advokatfirma och t. o. m. åt sina närmast underlydande) eller undanlagsvisbarnpsykiater (åtminstone en BUP-klinik i riket är känd för delta) vari hävdasatt umgänge skulle vara skadligt för barnet utan att "experten" ensvarit i kontakt med den umgängesberättigade. Med hänvisning till partsinlygetavslår så länsrätten den umgängesberälligades begäran. Även om denumgängesberälligades ansökan bifalles av länsrätten blir det ofta endast en"pappersseger". Vid vitesföreläggande betalar vårdnadshavaren vitet om deldöms ut och hindrar sedan åter umgänge med hjälp av partsinlyg eller liknande.Vitesföreläggande resulterar sällan i vitesuldömande. Genom partsinlyg ellerintyg från social myndighet visar vårdnadshavaren att den gjort"rätt" genom att trots länsrältsbeslutet inte lämna barnet förumgänge. Vid beslut om hämtning "skärras" barnet medvetet upp i sådangrad att närvarande läkare anser alt ett verkställande skulle kunna innebäraskada för barnet. Än en gång bör påpekas att ovanstående 6 punkter e n d a st är hypoteser. FoR skulle med glädje se alt de vid en undersökning blevstatistiskt vederlagda. Hypoteserna grundar sig på ett medlemsmaterial som visuccessivt tagit del av (ibland arkiverat) , men samtidigtär FoR medveten om alt organisationen k a n s k e i stor utsträckning kommer ikontakt med extremfall. Även om länsrätterna har ca. 330 ärenden avseendeF 21, så är detta dessvärre endast en mycket liten del av alla umgängestvister.Endast i ett fåtal av tvisterna vänder sig nämligen den umgängesberättigadelill länsrätten. Huvudparten av advokaterna avråder från framställning tilllänsrätten. FoR fann vid en genomgång av diariel hos länsrätten i attdär fanns ett fåtal advokalnamn som ombud, men att dessa i stället återkomganska ofta. FoR avråder också umgängesberättigade från att vända sigtill länsrätten. Eller snarare påpekar vi med skärpa: "Du skall inte vändaDig till länsrätten om Du inte orkar med a) all det inteblir något umgänge under liden länsrätten har ärendet, b) all del tarminst men sannolikt två-tre gånger innan Du får ettbeslut, c) alt chansentill ett beslut i Din favör är minimal. Prop.1981/82:168 299 d) att även om Du vinner så är risken stor för en"pappersseger". e) alt även om Du vinner och får träffa barnet vid ettumgängeslillfälle så är risken stor att del blir besvärligheter vid nästa, f) attoavsett seger eller förlust betala dryga rättegångskostnader." Del sista argumentet kan vi erfarenhetsmässigt stryka. Idessa desperata situationer fäster inle den umgängesberättigade avseende vidkostnaderna. Men de andra fem får majoriteten att avstå från att vända sig lilllänsrätt. Denna känsla av att del antingen är meningslöst att vändasig till länsrätten eller alt en hänvändelse lill länsrätten enbart ökarumgängessvårighelerna känner f. ö. de fiesla umgängesberälfigade rentintuitivt. Detta framgår bl. a. av bifogade brev, bilaga 4, som FoR fick ianslutning till medlemsenkäten. FoR uppfattar inte brevet på något sätt sompatetiskt och beklagar djupt (för läsarens egen del) om någon skulle göradetta. Del är - enligt FoR:s meningen realistisk bedömning av barnels och denumgängesberälligades situation vid umgängeslvister, som del framkommit i någotlusental brev och samtal . Tragiskt är däremot att trotsriksdagsbeslut (se tidigare om ändring av BvL § 3a) brevskrivarens sista meningännu gäller. till personer med personlig erfarenhet hargett svar från fäder och mödrar som varit "sökanden" vid ett drygtlO-tal hämtningar verkställda genom polishandräckning saml ett par svar frånpersoner som har egen erfarenhet utan alt ha varit "part i målet".Materialet kan i förstone betraktas som magert. Men vid en analys visar detsig, all det faktiskt rör sig om personliga erfarenheter från - statistisktsett - samtliga verkställda hämtningar . Materialet är därmedsnarast fylligt trots det ringa antalet. Enkäten visar alt vid hämtningarna har i medeltal 4-5personer varit närvarande i den lägenhet där hämtningen skett. Av dessa harpoliserna utgjort 2-3 st. De polismän som befunnit sig inomhus har till 100 %varit civilklädda och kommit i civila bilar. I något enstaka fall tycksuniformerad polis i polisbil funnits i beredskap i närheten av kvarteret. Isamtliga fall har socialtjänsteman och/eller läkare varit närvarande - i deflesta fall båda kategorierna. I flertalet fall har även den person som barnetskulle hämtas till varit närvarande. Därutöver tycks ha förekommit advokat,släkting, god vän eller granne. Polismännens uppträdande har nästan genomgående bedömtssom "vänligt och bestämt". Endast i ett fall har det ansetts attnågon - dock inte alla -polisman uppträtt bryskt i slutskedet. Läkarnas agerande faller över hela skalan och inte mer än50 % bedöms ha uppträtt "vänligt och bestämt". När det gäller socialtjänslemannen är bedömningarnaentydigt starkt förskjutna ål vänster i formuläret, dvs. "partiskt","mycket bryskt" eller i bästa (?) fall "bryskt". av fallen görs gällande att barnet blivitskrämt i samband med hämtningen. I hälften av dessa påstås att det är dennärvarande modern -hämtningarna har skett från fadern - som genom sitt agerandevarit orsaken. Närvarande socialljänstemän beskylls också i flera fall för attha skärrat barnet. Endast i ett fall påslås att läkare och polis skrämt barnet.I just detta fall utgör skildringen av polismännens och läkarens uppträdande enmycket Prop.1981/82:168 300 Kanske kan det olämpliga agerandet haberott på alt Bilaga 3 hämtningen leddes av en ung, oerfaren,semeslervikarierande polismästare saml alt läkaren gång på gång förklarade atthon inle hade tid att stanna eftersom patienter väntade. De som har personlig erfarenhet av polishämtning har lillca. angett all de anser att även i fortsättningen skall polismyndighetenha del direkta chefsskapel vid och ansvaret för en"hämtningsoperation". I flertalet fall har de lämnat utförligamotiveringar för sina uppfattningar. Oerfarna föreslår "det sociala" FoR har vidare fått ett drygt 30-tal svar från personerutan egen anknytning till eller erfarenhet av polishämlning. Hälften av dessa anser att ansvaret för den svårahämtningsuppgiflen skall läggas pä sociala myndigheter/befattningshavare, mendock endast under vissa förutsättningar såsom - "särskiltpsykologiskt skolade" - "endastmogna människor" - "barnavårdsman"alt "barnombudsman" - "socialchefmed kunnande och makt". av gruppen utan personlig erfarenhet harlikafullt förordat polismyndigheten såsom chef - oftast med angivande av en radskäl som - "ejpartisk" - "inletidigare inblandad i ärendet" - "bästautbildning för ovanliga situationer" - "blandmånga befattningshavare är det lättare att finna den mest lämpade". För FoR-styrelsen var det oväntat men glädjande att så mångasom av den här gruppen ansåg polismyndigheten som mest lämpad för chefsansvaret.Vid våra förberedande diskussioner trodde vi att på sin höjd av"tyckarna" - dvs. personer utan egen erfarenhet - skulle förordapolisen. Det uttalade förtroendet för polisen - trots alla stort uppslagnaartiklar i pressen om tvångshämlningar - alt kunna bemästra svåra och ovanligasituationer uppfattar vi som mycket tillfredsställande. Det är ofrånkomligt alt varje hämtning är upprivande ochstarkt konfiiklfylld för berörda parter. FoR anser därför att verkställandet/genomförandet av denna kräver - en ansvarigchef med psykologiskt kunnande och maktbefogenheter, men som inle tidigarevarit involverad i ärendet, - enbarnpsykologiskt myckel kunnig person (läkare, psykolog eller kurator med långPBU-erfarenhet) som har förmåga alt etablera kontakt med barnet även underogynnsamma förhållanden och som helst inte tidigare varit engagerad i ärendet, - en polisman(ev. fler polismän utanför i beredskap) som kan skydda inblandade parter ochtjänstemän mot våldshandlingar men också hjälpa till med att bära barnet om såbehövs, - att släktingar,goda vänner etc. om möjligt hålls från platsen för hämtningen. Prop.1981/82:168 301 - att den sombarnet skall hämtas till absolut inle tillåts närvara vid själva Bilaga 3hämtningen utan avvaktar utgången på neutral plats, - att denansvarige chefen i god lid före om möjligt tar personlig kontakt -räcker ej medtelefonsamtal - med den som hämtningen skall äga rum från saml med denne diskuterarhur hämtningen är tänkt tillgå och om möjligt också träffar barnet. (1 ett avenkätsvaren och i en redogörelse från en länsrätt beskrivs dettatillvägagångssätt. 1 båda fallen avlöpte hämtningarna helt friktionsfritt.) För hämtningen måste enligt FoR:s bedömning även ifortsättningen vara en erfaren polisman. Barnexperten ovan skall vara rådgivaremen med veto-rätt. FoR anser det däremot helt omöjligt att den sistnämndeskulle vara ansvarig chef och därmed ha befälsrält över närvarande polismän. Avsamma skäl samt omständigheten att de sociala myndigheterna praktiskt tagetalltid varit involverade i ärendet tidigare anser FoR det också omöjligtöverlämna chefsskapel till social befattningshavare. Alt chefsfunktionenanförtros kronofogdemyndigheten måsle FoR också definitivt avstyrka. Vi trorinte alt kronofogdemyndigheten har lika stor erfarenhet av ovanliga situationersom polismyndigheten och vidare alt det - på grund av ett mindre antal tjänster-skulle vara betydligt svårare alt inom ett kronofogdedistrikt än i ettpolisdistrikt finna en för uppdraget lämplig chef. Vidare brukar kronofogdemyndighetenvid förrättningar som bedöms som svåra begära polismedverkan, vilket skulleinnebära att ytterligare en myndighet blev inkopplad. Med hänvisning till ovanstående vill FoR föreslåLagutskottet att med betoning av vikten av en allmän översyn av F 21 delsavstyrka motionen i den del som handlar om översyn i avsikt minska polisens befattning, dels hemställa att begäratt regeringen i tilläggsdirektiv till utredningen om barnens rätt ger denna i uppdrag attundersöka och kartlägga vad som händer med ärenden enligt F 21 ilänsrätterna och hur umgänget fungerar efter hänvändelse till länsrätten, delshemställa alt beslutar överlämna de inkomna remissvaren till utredningen om barnens rätt för beaktande vid utredningensarbete kring frågorna om överflyttning av barn, dels hemställaatt hos regeringen begär alt snarast- dvs. att avvakta eventuella förslag från utredningen - iföreskrifterna om tillämpningen av F 21 eller i annan anvisning införsföreskrifter om de åtgärder som FoR anfört i delta remissvar i avsikt fåhämtningar att ske I samband med de statistiska uppgifterna har i några fallrepresentanter för länsrätter samtalsvis framfört vissa problem, som FoRuppfattat så väsentliga alt det finns anledning ta upp dem - särskilt som ingenlänsrätt varit remissinstans. Ett par länsrätter har påpekat att de allmänna domstolarnasbeslut om umgänge ofta är myckel "oklara", dvs. Prop.1981/82:168 302 om t. ex. plats och/eller klockslag för överlämnande avbarnet, vilket läll Bilaga 3 leder till tvister. Länsrätterna tvingas då all "tolka" någontingsom inte är direkt angivet i beslutet/domen eller alt följa en"praxis", som är myckel obestämd. Det händer också - förhoppningsvis dock endast iundantagsfall - att det är totalt o m ö j I i g t att tolka ett umgängesbeslul.FoR kan ge exempel på ell dylikt, mycket färskt beslut från enlandsortstingsrätt, som även fastställts av en d:o hovrätt. Landsortslagmannenhar interimistiskt - och för övrigt utan något som helst underlag för sittbeslut - på ett drastiskt vis skurit ner den av ett årtidigare beslutade umgängesrätten med ca. Han har dock i"beslutsskälen" skrivit: "skäl alt avkorta tiden försommarumgängel föreligger ej". hade bestämt dettalill "fyra sammanhängande veckor". Landsorlsdomaren skriver sedan i beslutet: "dels fyrasammanhängande veckor lill kl. 20.00fjärde söndagen".