prop · G503220 · 1981-12-31 00:00:00 — Därigenom förlängs exploateringstidernaoch efterbehandlingen skjuts fram i tiden. Dels finns risker för att felfyndigheter las i anspråk. Vid den täktprövning som görs finns detsåledes enligt kommittén oftast inte möjlighet atl göra en mera samladbedömning som skulle garantera alt tillstånd lämnas till de takter som frånnalurvårdssynpunkl medför de minsta olägenheterna. För att få till stånd en täktprövning som äreffektiv från hushållnings-och naturvårdssynpunkt är det sålunda enligt kommitténav stor betydelse 1981/82:220 13 attlänsstyrelsen får tillgång till ell beslutsunderlag som gör del möjligt attbedöma den enskilda takten i ett regionalt perspektiv. Kommittén föreslårdärför ett program för genomförande av regionala inventeringar av främstlandbaserade täktförekomster av berg, sten, grus och sand. Inventeringarnaföreslås inte omfatta industrimineraler, torv eller ler- och matjords-takter. Iinventeringarna bör ingå uppgifter från ett helt län om bl. a.täktrillgångarnas storlek och läge, den aktuella förbrukningen och bedömningarav förbmkningen i framriden. Inventeringarna bör också redovisa debevarandeanspråk som ställs från naturvårds-, kulturminnes- och vattenförsörjningssynpunkt.Vidare bör inventeringarna omfatta uppgifter om i vad mån kommunernas planerpåverkar möjligheterna att bedriva täktverksamhet. Inventeringsprogrammet bör enligt kommittén utmynnai någon form av regional hushållningsplanering med riktlinjer för hur deinventerade resurserna skall användas. Hur denna hushållningsplanering närmareskall utformas bör avgöras när resultatet av inventeringarna föreligger. Förslaget om regionala inventeringar tillstyrkseller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Jagdelar naturvårdskommitténs uppfattning att en god hushållning medtäkllillgångarna fömtsätter att täktprövning sker med utgångspunkti ett regionalt perspektiv. För atl åstadkomma delta fordras alt länsstyrelseni ett läktärende har god kännedom inte bara om de förhållanden som anknytertill den med ansökan avsedda takten utan även om täktsituationen inom övrigadelar av regionen. Som kommittén redovisat finns det emellertid f. n. oflaslora brister i beslutsunderlag vilket innebär svårigheter attgöra den allsidiga prövning som enligt min uppfattning är nödvändig. I likhetmed kommittén anser jag därför att beslutsunderlag i täktärendenbör förbättras. Detta bör ske bl. a. genom regionala inventeringar varvid ävenförutsättningar för en regional hushållningsplanering tillskapas. Ettförbättrat beslutsunderlag gagnar inte bara naturvårdens intressen ulan klargöräven på ett tidigt stadium för läktexploatören var han kan påräkna alt fåbedriva läkt. torde täktföretagens kostnader för undersökning av nyatäktom-råden minska. Jag tillstyrker därför kommitténs förslag atl ett programför regionala inventeringar genomförs. Delta innebär sålunda atl inventeringarnai första hand bör inriktas på alt kartlägga tillgångarna på naturgrus på detsätt kommittén föreslagit, inbegripet möjligheterna att ersätta naturgm-set medbl. a. bergkrossmaterial. Ett väsentligt led i inventeringsarbetel är också attkartlägga de bevarandeintressen och andra väsentliga motstående intressen somfinns för att skall få en uppfattning om hur stor del av deinventerade tillgångarna som kan länkas bli tillgängliga för exploatering. Kommittén föreslår vidare att det centrala ansvaretför att inventeringsprogrammet genomförs läggs på , medanlänsstyrelserna 1981/82:220 14 börsvara för det faktiska genomförandet av verksamheten. Det geovetenskapligainventeringsarbetet bör dock utföras av geologisk expertis. Enligt kommitténsmening bör inventeringarna genomföras etappvis enligt en tidsplan som börprövas av i samband med att medelsbehovel för första verksamhetsåretprövas. I en första etapp föreslås alt inventeringarna inriktas på områden därde största konflikterna mellan bevarandeintressen och exploateringsinlressetkan antas föreligga. Under fömtsättning att inventeringarna genomförs under enperiod av och med de utgångspunkter i övrigt som kommittén angivit för dennaverksamhet, beräknas de årliga kostnaderna för inventeringarna till 4-5 milj.kr. Kommittén föreslår alt medel för inventeringarnas genomförande årligenanvisas efter förslag i budgetpropositionen. Som jag tidigare anfört är syftet med inventeringenatt i första hand skapa ett ur naturvårdssynpunkt bättre beslutsunderlag ifrågor som rör täktexploatering. Jag delar därför nalurvärdskommilténsuppfaUning att det centrala ansvaret för inventeringarna bör ligga hosnaturvårdsverket. Flera skäl talar även för kommitténs förslag atl läggaansvaret för inventeringarnas faktiska genomförande på länsstyrelsen.Länsstyrelsen är den myndighet som bäst kan överblicka invenleringsbehovet inomlänet och som har kompetens att sammanväga och utvärdera inventeringsmaterialet.Med hänsyn härtill bör del regionala genomförandel av inventeringarna ankommapå . Jag vill här framhålla att det är angelägel att länsstyrelsenhärvid samarbetar med och andra myndigheter som kanunderlätta inventeringsarbetet. Några remissinstanser framhåller att Sverigesgeologiska undersökning (SGU) bör ha huvudansvaret för kartläggningen avnaturresursen som sådan med hänsyn till bl. a den geologiska kompetens somverket besitter. I linje med vad dessa remissinstanser och med vad kommitténuttalat vill jag betona alt den geologiska sakkunskap som finns hos SGUsjälvfallet bör tillvaratas i största möjliga utsträckning såväl vidplaneringen som vid genomförandet av inventeringsprogrammet. Det är även väsentligtatt täktinventeringarna så långt som möjligt samordnas med SGU:s pågåendegrundvatteninventering och den karteringsverksamhet i övrigt som SGU bedriver.Jag anser därför att SGU i första hand bör anlitas för det geologiskainventeringsarbetel. I likhet med kommittén anser jag det angeläget attinventeringarna genomförs sä snabbt som möjligt. Beslut om atl påbörjainventeringsprogrammet bör därför fattas . Jag är också ense medkommittén att medel för inventeringarna bör anvisas över statsbudgeten. Jaganser dock att inventeringsarbetet tills vidare bör kunna begränsas iförhållande till kommitténs förslag. Inventeringsprogrammet bör således underen första inventeringsperiod omfattande ca fem är kunna koncentreras tillbefolkningstäta områden där behovet av täktmassor är stort och till områdendär betydande naturvårdsintressen finns. Det får ankomma på naturvårdsver- 1981/82:220 15 ketatl med denna utgångspunkt i anslutning lill verkels årliga anslagsframställningarlämna närmare förslag i fråga om inriktningen och omfattningen avinventeringsarbetet under följande budgetår. Det är därvid nödvändigt atl ennoggrann prioritering sker av inventeringsbehoven för olika områden.Naturvårdsverket bör vid utarbetandet av sina förslag samråda med bl. a.länsstyrelsen och SGU. Mot bakgrund av naturvårdsverkels förslag får sedannärmare ställning till inventeringsprogrammet las i samband med den årligabudgetprövningen med början för /84. Jag vill dock redan nuframhålla atl jag bedömer en ram av 15 milj. kr. såsom tillräcklig för denförsta invenleringsperioden. Det bör ankomma på atl planeraoch prioritera verksamheten så att den kan ulföras inom den angivnaresursramen. För tiden efter denna första inventeringsperiod får ställning tastill omfattningen av verksamheten med ledning av de erfarenheter som dåframkommit. Jag vill framhålla att i den mån länsstyrelserna önskar påbörjainventeringar redan under / 83 får detta ske inom ramen förredan tilldelade resurser. I anslutning till förslaget lillinventeringsprogram föreslår kommittén vissa ändringar i naturvårdslagen avinnebörd atl den som inom ramen för inventeringsprogrammet utför fältarbetenfår befogenhet att beträda annans mark och atl där göra erforderligaundersökningar. Vidare föreslås att markägaren får rätt till ersättning för denskada och del intrång som orsakas genom inventeringsarbetel. Jag delar naturvårdskommilténs uppfattning atl densom utför inventeringar av naturresurser på regeringens eller en myndighetsuppdrag bör ha rätt att få tillträde till marken i fråga. Likaså bör markägarenfå ersättning för skada eller intrång som orsakas honom på grund av dessainventeringar. Bestämmelser härom bör föras in i naturvårdslagen. Kommittén föreslår också att samhällets kostnaderför de regionala inventeringarna bör täckas genom alt en särskild s. k.täktavgifl tas ut av den som innehar täktlillståndet. Avgiften är avsedd attäven täcka statens kostnader för den statliga tillsynen över täktverksamheten. Jag delar kommitténs uppfattning i denna fråga.Naturvårdsverket bedriver f.n. på regeringens uppdrag ett utredningsarbete omprövnings- och tillsynsavgifter på miljöskyddsområdet. Verket väntas senare iår lägga fram förslag om sådana avgifter. Den föreslagna läktavgiften har närasamband med de nu berörda avgifterna varför frågan om hur denna avgift börutformas lämpligen bör övervägas av i anslutning till verketspågående utredningsarbete. Jag avser alt senare föreslå regeringen att genaturvårdsverket i uppdrag att utreda frågan om täktavgifl och redovisamöjligheterna att anpassa en sådan avgift till ett syslem med prövnings- ochtillsynsavgifter. 1981/82:220 16 Eftersom det kommer att dröja innan detföreslagna programmet för regionala inventeringar har genomförts är del enligtkommittén angeläget atl redan nu vidta åtgärder så att större hänsyn kan tastill principen om resurshushållning. Ett bättre underlag för ställningstagandeni tillståndsfrågor kan enligt kommittén åstadkommas genom att sökandena itäktärenden lägger fram den utredning som behövs för att skallkunna beakta hushållningsaspekler. F. n. gäller alt en ansökan om tillstånd till läktskall alltefter omständigheterna i det enskilda fallet vara åtföljd av kartaeller skiss och den ytterligare utredning som behövs för att länsstyrelsenskall kunna bedöma taktens inverkan på naturmiljön. kan vidareförelägga den som söker täkttillstånd att framlägga täktplan av erforderligomfattning. Om ett sådant föreläggande inte ållyds kan avvisaansökningen. Täklplanen skall innehålla uppgifter om bl. a. täktområdetsutbredning i terrängen, brytningstiden, brytningsdjupet, brytningsriktningen,insynsskyddet och hur efterbehandlingsarbetena skall utföras. I de falldetaljerad täktplan krävs lämnas i ansökningshandlingarna i allmänhet även enredovisning av täktmalerialets beskaffenhet. kan vidare krävaatl täklplanen skall omfatta hela fyndigheten även om en del av fyndigheten ärbelägen på en annan fastighet än den ansökan avser. Närmare anvisningar om vaden täklansökan bör innehålla lämnas i publikationer Täkl -Allmänna råd (SNV RR 1979:4) och Rekommendationer för handläggning av ärendenrörande torvtäkl saml läkt av matjord och liknande jordarter (SNV PM 1979). Nalurvårdskommitlén föreslår all fårrätt att förelägga sökanden i ett läktärende att dessutom lägga fram denutredning som behövs för atl belysa behovet av den täkl som ansökan avser. Omett föreläggande om behovsutredning inte efterföljs, bör läklansökningen kunnaavvisas. En bestämmelse som ger denna befogenhet bör enligtkommittén tas in i naturvårdslagen. Det är enligt kommittén inte meningen alt en sådanbehovsutredning skall krävas i vaije läktärende. Föreläggande skall baratillgripas när en sådan utredning bedöms kunna tillföra ett läktärendeuppgifter av väsentlig betydelse för prövningen. Enligt kommittén tordebehovsutredning i praktiken bli aktuell så gott som enbart i de fall när entäklansökan avser ett område beträffande vilket är osäker omtyngden i exploateringsinlresset. Vad sålunda med stöd av denföreslagna bestämmelsen bör kunna begära av sökanden är att denne skall visaatt del föreligger ett akut behov av material som finns i den aktuellafyndigheten. Enligt kommittén bör del ankomma på alt närmare angei vilket avseende kompletterande utredning behövs. Avsikten är inte attsökanden skall kunna åläggas all inkomma med översiktliga utredningar omförsörjningen med t.ex. gms inom en hel region. Att göra så omfat- 1981/82:220 17 tändeutredningar är enligt kommittén en samhällsuppgift som bör fullgöras inomramen för det föreslagna inventeringsprogrammet. De flesta remissinstanserna ställer sig bakomkommitténs förslag om rätt att i täktärenden avkräva sökanden utredning ombehovet av takten eller lämnar förslaget ulan erinran. Några remissinstanserbefarar att förslaget kan leda till att antalet takter minskar vilket i sin lurkan leda ull en begränsning av konkurrensen mellan ohka takter. ifrågasätter det lämpliga i atl låta göra enbehovsprövning i det fall utvinningen skall prövas även enligt lagen (1974:890)om vissa mineralfyndigheter. Liknande synpunkter framförs av mineralpolitiskautredningen som anser att möjligheten att kräva behovsutredning skall begränsastill täkl av sand och gms. Enligt mineralpolitiska utredningen är kunskapen omtillgångarna på de kvalificerade industrimineralerna alltför begränsad för attdet skall vara möjligt att diskutera alternativa lokaliseringar. Somjag har framhållit i avsnitt 2.1.2 ärdet angelägel atl beslutsunderlag i ärenden om tillstånd tillläkt blir bättre och mera fullständigt. Den föreslagna behovsulredningen kandärvid bli av väsentlig betydelse för möjligheterna alt göra de samladebedömningar som enligt vad jag har anfört krävs i läklärendena. Möjligheterna atl kräva en behovsutredning börutnyttjas i sådana fall då utredningen kan förväntas tillföra ärendet uppgifterav väsentlig betydelse för prövningen. I praktiken bör en sådan utredningaktualiseras främst i de fall då är osäker om tyngden iexploateringsintresset. En sådan situarion kan tänkas föreligga när en ansökanom en ny läkt avser en gmsås inom ett område där öppnade takter redan finns.Länsstyrelsen kan i en sådan situation ha berättigade skäl all ifrågasättabehovet av att där öppna ytterligare en läkt. Detsamma kan gälla i sädana falldär täkttillstånd har lämnats som täcker del beräknade behovet inom en regionför lång lid framåt men där brytningen ännu inte har påbörjats. För att inte onödigtvis belasta täktsökanden måstelänsstyrelsen i sitt föreläggande noggrant ange i vilka avseenden ansökningenskall kompletteras. Som kommittén anför får ett föreläggande omfatta endastsådana uppgifter som det är rimligt atl avkräva en enskild sökande. Det kanavse uppgifter som bl. a. belyser konsekvenserna från kostnads- och transportsynpunktav olika alternariv till den sökta takten. Omfattningen avupp-giflsskyldighelen påverkas bl. a. av taktens storlek och taktens känslighetfrån naturvårdssynpunkt. En läktexploatör som bedriver täktverksamhet på olikaplatser bör kunna avkrävas uppgifter om behovet av alt öppna en ny täkl istället för att hämta täktmaterialel från de redan öppnade takterna.Omfattningen av behovsutredningen bör sålunda bestämmas bl. a. med hänsyn tillde möjligheter som exploatören har att få fram ifrågavarande uppgifter. En bestämmelse, som ger denföreslagna befogenheten, 2 1981/82. 1981/82:220 18 in i naturvårdslagen i anslutning till bestämmelserna om tillstånds-tvångför läkt. Jag kan inte dela vissa remissinstansersuppfattning att den som bedriver täkl av främst vissa s. k. kvalificeradeindustrimineral inte skall omfattas av skyldigheten att lägga frambehovsutredning. Även för deri prövning som skall ske från naturvårdssynpunkt avsådana takter behövs ett bättre beslutsunderlag. Som jag sagt måstelänsstyrelsen dock ta hänsyn ull de fömtsättningar som finns i det särkildafallet att få fram utredning öm behovet och sökanden får inte åläggas enorimlig utredningsbörda. Självfallet måste även ta hänsyn lillden utredning som sökanden lagt fram för prövningen av takten enligt lagen omvissa mineralfyndigheter. För information vill jag i dettasammanhang nämna all jag har för avsikt atl senare föreslå regeringen alt somutredningen förordar samordna den prövning som sker enligt vallenlagen i syfteatt skydda gmnd-vattnet med prövningen av läklansökningen enligtnaturvårdslagen. Förslaget innebär att i ett ärende om tillståndtill läkt som prövas enligt både vattenlagen och naturvårdslagen, i principskall uppskjuta prövningen av läklansökningen till dess frågan om skyddet förgrundvattnet har avgjorts. skall dock ha möjlighet atl om detfinns skäl för det göra avsteg från denna prövningsordning. 2,1.4Uppgiftsskyldighet för tåktföretag Den som driver rörelse är enligt kungörelsen(1966:37) om statistiska uppgifter från rörelseidkare och ägare tillflerfamiljshus skyldig att på anmodan av lämnauppgifter för statistiska ändamål om produktionen av varor och om andraförhållanden som har anknytning lill rörelsen. I fråga om täktverksamhet harf. n. endast den som bedriver bergläkt ålagts en sådan uppgiftsskyldighet.Närmare kännedom om den årliga produktionens storlek och sammansättning av gmsoch sand saknas således f.n. Denna bristande kännedom om grus- ochsandproduktionen medför enligt kommittén ölägenheter i skilda avseenden. Denfrån naturvårdssynpunkt mest påtagliga nackdelen är de begränsade möjlighetersom har att bedöma det aktuella behovet av att ta en vissfyndighet i anspråk för täkl. För en bättre planering av täktverksamheten krävskännedom om hur mycket som finns kvar atl bryta i redan lovgivna takter.Länsstyrelsen behöver således av planeringsskäl fortlöpande ha tillgång tilluppgifter om produktionen. Med hänsyn till bl. a. nu anförda omständigheterföreslår kommittén att innehavare av täkttillstånd skall kunna åläggasskyldighet atl lämna uppgifter om produktionen i sådana takter av berg,sten, grus, sand och morän till vilka tillstånd meddelats enligtnaturvårdslagen eller vattenlagen. Samma uppgtftsskyldighet föreslås även ifråga om produktionen av 1981/82:220 19 krossmaterialför den som driver en stenkrossanläggning vilken inte har anlagts i anslutningtill bergläkt. Kommittén anser att täkl av lera, torv och matjord f.n. intebehöver omfattas av uppgiftsskyldigheten, främst med hänsyn till att sådanatakter här en förhållandevis ringa omfattning. Uppgifterna bör lämnas tilllänsstyrelsen, eftersom de är avsedda atl ingå i del underlag länsstyrelsenbehöver för prövningen av läktfrågor. Dessutom är det som förregister över gällande täkttillstånd. Gällande lagbestämmelser om skyldighet förrörelseidkare alt lämna uppgifter i olika avseenden kan enligt kommitténknappast tillämpas för alt inhämta uppgifter som underlag för planering avnaturvården inom ett län. Kommittén föreslår därför att bestämmelser om denförordade uppgiftsskyldigheten las in i en särskild lag. Lagen bör utformassom ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att meddela föreskrifter om den ifrågavarande uppgiftsskyldighelen.Bemyndigandet bör enligt kommittén vara så vidsträckt atl uppgiftsskyldighetensenare vid behov kan vidgas att omfatta även takter av t. ex. lera och torv. Flertalet av remissinstanserna ställer sig positivatill kommitténs förslag om uppgiftsskyldighel. a. iNorrbottens län anser att skyldigheten bör gälla alla täktmaterial som omfattasav tillståndsskyldigheten enligt naturvårdslagen. Mineralpolitiska utredningenmenar å andra sidan att läkt av kvalificerade industrimineral inte bör omfattasav uppgiftsskyldighelen. I föregående avsnitt (2.1.2) har jag i anslutningtill frågan om täktinventeringarna framhållit alt beslutsunderlaget itäktärenden bör förbättras. För att åstadkomma en bättre planering avtäktverksamheten och en god hushållning med olika slags täktmaterial behövs detsom nalurvårdskommitlén anför - fömtom de uppgifter som kommer fram vidtäktinventeringarna löpande uppgifter om produktionen och om hur storakvantiteter som finns kvar att bryta i lovgivna takter. Jag biträder såledeskommitténs förslag att regeringen bör bemyndigas att meddela föreskrifter omskyldighet för den som driver täktverksamhet eller stenkrossrörelse att lämnade uppgifter om verksamheten som behövs som underlag för planering avnaturvården. Regeringen bör kunna överlåta ål någon myndighet att meddelasådana föreskrifter. Bestämmelsen bör tas in i naturvårdslagen. Jag avser atl föreslå regeringen atl som kommitténförordat med stöd av detta bemyndigande meddela föreskrifter omuppgiftsskyldighel för den rörelseidkare som bedriver täkl av berg, sten, grus,sand och morän eller som driver en stenkrossrörelse som inte ligger ianslutning lill en bergläkt. Med hänsyn till att torvtäkternas omfattningväntas öka bör uppgiftsskyldighelen enligt min mening avse även sådana takter.Uppgifterna bör bl. a. avse mängden och kvaliteten av de material somproduceras. Små takter bör undantas från uppgiftsskyldigheten. Täkl av s. k.kvalificerade industrimineral bör omfattas av uppgiftsskyldigheten i den månsådana 1981/82:220 20 mineralingår i takter för vilka tillstånd erfordras enligt naturvårdslagen. Framtidenfår utvisa om det finns behov från naturvårdssynpunkt att utvidgauppgiftsskyldigheten lill att avse även täkl av lera eller jord som f. n.bedrivs i förhållandevis begränsad omfattning. 2.1.5Tillsynen över takter m.m. I naturvårdslagen förekommer inte uttryckettillsyn. Tillämpningen av ett flertal bestämmelser i lagen förutsätter dock alttillsyn över lagens efterlevnad utövas av främst men även avvissa kommunala myndigheter. Som exempel kan nämnas 39 § enligt vilkenlänsstyrelsen vid vite får förelägga den som brutit mot vissa föreskrifter altvidta rättelse saml 24 § enligt vilken hälsovårdsnämnden får ge föreläggande omrättelse vid nedskräpning. I lagen finns dock ingen föreskrift som innebär atlkommunen är skyldig att delta i tillsynen över täktverksamheten inom kommunen. anför att tillsynen överpågående täktverksamhet är eftersatt på många håll. Detta medför riskerför alt olägenheter från naturvårds- och andra allmänna synpunkter uppstårgenom överträdelser av föreskrifter som gäller för verksamheten och genom attingripanden för att åstadkomma rättelse inte sker tillräckligt effektivt näröverträdelser har skett. beror de nuvarande bristerna itillsynen främsi på alt de nuvarande bestämmelserna inte uttryckligen läggernågot ansvar för riilsynen på kommunerna. Därigenom har länsstyrelserna kommitalt få en alltför stor tillsynsuppgift i förhållande till de resurser som harkunnat avsättas för uppgiften. För att täkltillsynen skall bli bättre måstekommunerna ta ett större ansvar för tillsynen. Kommittén föreslår mot dennabakgmnd att naturvårdslagen kompletteras med bestämmelser som gör kommunenstillsynsansvar för takterna obligatoriskt. Enligt kommitténs mening bör kommunenstillsynsansvar i första hand inriktas på besiktning av pågående takter.Prövningen av huruvida efierbe-handlingsarbeten i ett täktområde kan godkännaskräver däremot särskild kompetens som kommunen i allmänhet inte har tillgånglill. Denna prövning bör därför göras av . Eftersom förhållandenaväxlar från kommun till kommun anser kommittén att och kommunenbör ha möjlighet att i det enskilda fallet finna den lämpligaste formen för detsamarbete som lillsynsuppgiften kräver. Någon i författning reglerad uppdelningav tillsynsansvaret mellan kommunen och föreslås därför inte. Länsstyrelsenföreslås dock alltid bära det övergripande ansvaret för att täkltillsynenfungerar. Kommittén anser att med kommunernas ökadetillsynsansvar bör följa atl den kommunala nämnd som ges ansvaret för tillsynenfår samma befogenheter som alt med stöd av 39 § förelägga den sombedriver olaga läkt eller som åsidosätter gällande villkor att vidta rättelse. Förslagetatt ålägga kommunen ell ökat tillsynsansvar tillstyrks eller 1981/82:220 21 lämnasutan erinran av de flesta remissinstanserna. En del instanser har dock kritiskasynpunkter på förslaget. anser att starka skäl talar för atthela tillsynsansvaret överförs rill kommunerna. Vidare pekar fleralänsstyrelser på de praktiska och formella komplikationer som det innebär attha två myndigheter med samma befogenheter. Jag delar kommitténs uppfattning att det ärangeläget att försöka avhjälpa de brister i tillsynen av takter som finns,särskilt vad gäller den löpande tillsynen.