prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Något behov av en bestämmelse som ger deltagare möjlighet attsöka godkännande av en sådan överenskommelse synes emellertidknappast föreligga. De möjligheter att fördela vattnet inom samfälligheten som6 kap. 3 § ger torde vara tillräckliga. Detta stadgande torde vara atttillämpa även i det fall att en överenskommelse, som skulle godkännas,träffades. Lagrådet föreslår att andra stycket utgår. Såsom lagrådet anfört under 57 kap. innebärgällande rätt, vad avser förhållandet mellan sökanden fill ett torrläggnings-eller vattenregleringsföretag och övriga deltagare i företaget, att sökandenensam förfogar över det meddelade tillståndet. Om han inte fullföljer företagetinom den fastställda arbetstiden och tillståndet därför förfaller har han iprincip all själv svara för de kostnader som nedlagts. Detta är utgångspunktenför det stadgande - 7 kap. 58 § andra stycket VL (jfr 3 kap. 11 § fjärdestycket VL) - som utgör förebild för den föreslagna 17 §. Reglerna i VL öppnarmöjlighet att påföra även övriga deltagare andel i kostnaderna. Den reglering som VL innehåller kan emellertid inteulan vidare överföras på samfällighetsbildningar enligl del remitteradeförslaget. Vad först gäller markavvatlnings- och regleringsföretag enligt 5respektive 7 kap. har lagrådet vid behandlingen av dessa kapitel skisserat enlösning av frågan om förhållandet mellan sökanden och delägarsamfälligheten sominnebär att tillståndet till företaget blir samfällt för deltagarna.Förfogandel över tillståndet blir med denna lösning en för deltagarna gemensamangelägen-23 1981/82. Prop, 1981/82:130 354 het.Om denna uppläggning följs vid den slutliga utformningen av förslaget Lagrådets bortfallerbehovet av den regel sorn föreslagits i 17 §, såvitt gäller markav- yttrande Beträffande bevattningssamfälligheterna, som saknarmotsvarighet i VL, gör sig speciella synpunkter gällande. I dessa fall avsersamfällighetsbildningen fördelningen av det vatten som varje deltagare får taut enligt meddelade tillstånd saml utförande och drift av gemensamma anläggningar.I och för sig kan en gemensam anläggning utgöras av intagsanordningar i vatten,alltså en vattenanläggning. Deltagarkrelsen i en sådan vattenanläggning äremellertid identisk med kretsen av sökande/tillståndshavare fill anläggningen.På gmnd härav finns inget utrymme för den valmöjlighet som det föreslagnastadgandet innebär, dvs. antingen sökanden ensam eller samtliga deltagare.Paragrafen saknar alltså betydelse för bevattnings-samfälligheternas del. Om paragrafen i enlighet med det anförda utgår urförslaget skall som en följd av härav också punkt 14 i 13 kap. 13 § förstastycket utgå. För undvikande av missförstånd bör framhållas attvad departementschefen under denna paragraf anför om fömtsättningarna för atlett fillstånd skall anses förfallet enligt 2 § tydligen utgår från utredningensförslag. I det remitterade förslaget däremot innebär reglerna om arbetstid ochom underlåtenhet att iaktta dessa regler (13 kap. 47 § andra stycket och 15kap. 2 §) att arbetena i sin helhet - bortsett från eventuellt kvarståendeobetydliga delar - skall vara slutförda inom arbetsfiden. Dessa paragrafer utgår från att delaktigheten isamfälligheter enligt den nya lagen är knuten till fastigheter. Såsom berörts iolika sammanhang i del föregående innebär emellertid det r-emitterade förslagetatt VL:s system att bilda samfälligheter av fast egendom har övergetts och attdelaktigheten i stället skall vara av mer personlig art. I princip tillkommersålunda delakfigheten i markavvattningssamfälligheter ägarna av de fastighetersom har nytta av företaget, i bevattningssamfälligheter ochregleringssamfälligheter för bevattning innehavarna av tillstånd tillvattentäkt för bevattning samt i regleringssamfälligheter för kraftändamålägarna av de strömfall som har nytta av regleringen. I ett sådant system harförevarande paragrafer ingen funkfion att fylla. De bör därför utgå. Vad nu sagts innebär inte att ändringar ifastighetsindelningen saknar betydelse för delaktigheten i samfälligheterenligt den nya lagen. Sådana ändringar kan i vissa fall inverka på bådedeltagarkrelsen och kostnadsfördelningen. I de fall delaktigheten bestäms avnyttan, dvs. värdeförhöjningen för fastigheter, t. ex. vidmarkavvattningsförelag eller regleringsföretag för kraftändamål, kan sålundaändringar i fastighetemas omfattning medföra ökning eller minskning av nyttanoch därigenom påverka kretsen av deltagare och beräkningen av dellagarnasandelar. Om en fastighet, vars Prop, 1981/82:130 355 ägareär ansluten till ett markavvattningsförelag, delas och den anslutne Lagrådets ägaren behåller en delsom inte har någon nytta av företaget och överlåter yttrande andradelar som har sådan nytta, bör resultatet bli atl han utträder ursamfälligheten och förvärvarna inträder som nya delägare. Detta i sin turföranleder en omräkning av andelstalen. En sådan omräkning kan också bh aktuellutan att deltagarkrelsen förändras, t. ex. om en delägares fastighet blirstörre genom sammanläggning, så att dess nytta ökar, eller mindre genom enavstyckning som medför att nyttan minskar utan att det avstyckade området fårnågon nytta av företaget. När det gäller bevattningssamfälligheterna bestämsandelstalen i princip på gmndval av den mängd vatten som varje deltagare hartillstånd alt ta ut vid en vattentäkt. I undantagsfall kan emellertid ocksåandra beräkningsgrunder tillämpas, t. ex. varje deltagares nytta av engemensam anläggning. Denna nytta kan vara beroende av hur stora arealer somskall bevattnas eller beskaffenheten av den bevattnade marken. För sådant fallkan ändring i fastighetsindelningen inverka på kostnadsfördelningen. Om det inträffar ändringar i fastighetsindelningensom enligt de nu anförda exemplen har betydelse för bestämmandet avdeltagarkrelsen eller andelstalen måste detta anses innebära sådana ändradeförhållanden som kan leda till omprövning enligt 15 kap. 15 § andra stycket. Vid betydande ofömtsedda skador får enligt andrastycket i denna paragraf den skadelidande i viss utsträckning begära ändringarav valtenföretaget. När fråga är om skador av vattenanläggningar är detvattenföretag, som resulterat i vattenanläggningen, avslutat och ändringar avvattenföretaget är inte längre möjliga. Däremot kan det vara ändamålsenligtatt ändra vattenanläggningen för att förebygga eller minska framtida skada.Andra stycket bör därför gälla också vattenanläggningar. I motiven till paragrafen uttalas att anspråkenligl första eller andra stycket får framställas såväl av enskildafastighetsägare som av företrädare för allmänna intressen. Paragrafens lydelseanvisar dock knappast möjlighet för andra än enskilda att föra talan. I vartfall när fråga är om ändringar av valtenföretaget eller anläggningen bör detallmänna intresset uttryckligen nämnas. Lagrådet föreslår atl andra styckets lydelse jämkasså att däri utsäges att ändringar av vattenföretaget eller vattenanläggningenfår begäras om fråga är om betydande skador för enskild eller för något allmäntintresse. Vidare bör i klarhetens intresse utsägas att i fråga om allmäntintresse talan förs av kammarkollegiet eller kommunen. Från processuell synpunkt måste anspråk påersättning för ofömtsedd skada till sin allmänna karaktär anses ha meragemensamt med de ersätt- Prop, 1981/82:130 356 ningsfallsom enligt 13 kap. 14 § skall handläggas som stämningsmål än Lagrådets medden samlade skadeuppskattning och skadereglering som sker i sam- yttrande bandmed tillåtlighelsprövningen i ansökningsmål. När i förevarande paragrafhandläggningen av de genom anmälan väckta anspråken skall regleras ligger detdärför enligl lagrådets mening närmare till hands alt anknyta fillstämningsmålens handläggningsordning än till ansökningsmålens och kompletteramed hänvisning till förfarandet i ansökningsmålen i de hänseenden det behövs. Detmå framhållas att reglerna för stämningsmål skall tillämpas endast i fråga omsjälva förfärandet, medan exempelvis frågan om ersättning förrättegångskostnader skall bedömas enligt vad som gäller för ansökningsmål ellerför förrättning. Atl den skadelidande framställtersättningsanspråket vid synes böra komma tilltillständshavarens kännedom genom den för delgivning föreskrivna ordningen. I enlighet med det anförda förordar lagrådetföljande lydelse av förevarande paragraf; "Anmälan som avses i 20 § (17 § om vadlagrådet anfört vid 17-19§§ iakttas) skall vara skriftlig och ges in tillvattendomstolen i tre exemplar. Etl exemplar skall delges tillståndshavaren. Anspråket prövas före eller efter utgången av dentid som gäller för anmälan. Beträffande förfarandet gäller vad som stadgas omstämningsmål. Därjämte tillämpas 13 kap. 45 § och 50 § andra och tredjestyckena." Bestämmelserna i kapidet är utformade medutgångspunkt i atl och intrångsersättningar hänför sig tillfastigheter. När fråga är om tomträtt, som också kan bli föremål för inlöseneller intrång, blir reglerna fillämpliga till följd av den föreskrift i 22 kap.1 § i förslaget, som förklarar att lagens bestämmelser om fasfighet gällerockså inskrivna tomträtter. Emellertid föreslår lagrådet vid 22 kap. 1 § atldenna bestämmelse utgår. Om så sker uppkommer behov av £itt reglera sättet förbetalning av ersättning för inlösen av tomträtt eller för intrång däri i syfteatt säkra deras rätt lill betalning ur ersättningen, som har panträtt itomträtten (jfr 9 kap. 1 § andra stycket samt ll-29§§ VL). Enligt 13 kap. 26 § andra stycket JB är tomträttvid expropriation eller liknande tvångsförvärv likställd med fast egendom.Inlösen enligt vattenlagen torde vara sådant expropriationsliknande förvärv,och del skulle i och för sig inte behövas någon särskild regel för att skyddaden som har pant i tomträtten vid inlösen av denna. När det gällerintrångsersättning saknas däremot en motsvarande regel och panthavaren ställsutan skydd. För att undvika denna effekt bör, om lagrådets förslag vid 22 kap.1 § följs, 16 kap. filiföras en avslutande paragraf av förslagsvis följandelydelse: "Vad som i detta kapitel sägs om fastighet gäller i tillämpligadelar också tomträtt." Prop, 1981/82:130 357 Enligtmotiven till denna paragraf är den avsedd att tillämpas bl. a. då yttrande vattendomstolenmed stöd av 13 kap. 50 § förordnat att ett tillstånd får tas i anspråk utanhinder av att tillståndsdomen inte vunnit laga kraft. Del sistnämnda lagrummetavser inte bara tillstånd lill vattenföretag utan också fillstånd till"annan åtgärd", exempelvis utövande av någon tvångsrätt. Förevarandeparagraf skall uppenbarligen vara tillämplig i alla de fall som omfattas av 13kap. 50 § första stycket. Efter ordet "vattenföretageller annan åtgärd". Lagrådet föreslår vidare att i första stycketuttrycket "vad som tidigare kan ha utgått till denersättningsberättigade" ersätts med "vad som fastställtstidigare" och i andra stycket ordet "utgått" ersätts med"fastställts". I fall då förordnat att beslut omtillkommande ersättning får verkställas utan hinder av att det inte vunnitlaga kraft skall enligt 9 kap. 21 § andra stycket VL betalningen ske inom enmånad från beslutets dag. Någon uttryckhg motsvarighet till denna regel harinte upptagits i det remitterade förslaget men i motiven till förevarandeparagraf uttalas att enmånadsfristen i dessa fall även enligt nya lagen skallräknas för ersättningsbeslutet. Lagtexten ger vid handen attutgångspunkten för fristen är den tidpunkt, då ersättningen bestämdes slutligt,dvs. då det slutliga avgörandet vinner laga kraft. I nu berörda situation är fråga om en justering aven ersättning som tidigare bestämts provisoriskt. När den slutligaskaderegleringen sker synes det vara av helt underordnad betydelse omtillkommande belopp skall erläggas så snart verkställbart avgörande föreliggereller om ett uppskov om en månad skall kunna åtnjutas av denersätlningsskyldige. Lagrådet finner att särskild frist kan undvaras. Hardomstolen förordnat om verkställighet utan hinder av att laga kraft inteinträtt - ett förordnande som f. ö. synes vara påkallat mera sällan i dessa fall torde utan olägenhet betalnings- och anmälningsskyldigheten kunna inträdaomedelbart. I konsekvens med vad lagrådet föreslagit vid 11 §bör i första stycket efter ordet "vattenföretageteller åtgärden". Vid försummelse från den ersättningsskyldiges sidaatt betala ersättningen skall enligt tredje stycket på ansökanav den som är berättigad till ersättningen låta ta ut beloppet, dvs.länsstyrelsen skall söka verkställighet hos kronofogdemyndigheten. Dennaordning skall enligt den föreslagna lydelsen av paragrafen gälla även för defall då ersättningen inte skall nedsättas. medverkan vidverkställigheten är emellertid påkallad endast om betalningen skall ske genomnedsättning hos . Tredje styckets tillämplighet bör begränsastill sådana fall. Eftersom de ersättningar som avses i 11 § första stycketaUtid är fastställda på Prop,1981/82:130 358 sådant sätt att en exekufionstitel föreligger behövs intenågon föreskrift om Lagrådets hur verkställighetenskall ske utan endast en föreskrift som gör länsstyrel- yttrande sen behörig att söka verkställighet i nedsättningsfallen.Denna behörighet följer av föreskriften att skall sökaverkställigheten. Lagrådet förordar att tredje stycket får lydelsen: "Omden ersättningsskyldige försummar atl betala sådan ersättning enligt 11 §första stycket som skall betalas genom nedsättning, skall påbegäran av den som är berättigad till ersättningen eller del därav sökaverkställighet av den dom eller det beslut, varigenom ersättningenbeslämts." skyldighet altunderrätta inskrivningsmyndigheten om fullbordad inlösen torde regleras iverkställighetsföreskrifter. Förevarande paragraf kan förslagsvis lyda:"När inlösen av mark är fullbordad, skall del antecknas ifastighetsboken." Det i paragrafen föreslagna uttlryckel " fråganom ersättning inle har prövats i sak--- " synes någol oklart. åsyftad att domstolen av någon anledning inte har prövatskäligheten av ersättningens belopp. Enligt lagrådets mening bör paragrafenstext inriktas på just detta förhållande, förslagsvis genom att första meningen- med smärre redaktionella jämkningar tillika - får lydelsen; "Om enborgenär som har panträtt i en fasfighet gör förlust på gmnd av att ersättninginte bestämts eller blivit för låg och ersättningens belopp på gmnd av överenskommelsemellan den ersättningsskyldige och sakägaren eller av någon annan anledninginte prövats av domstolen eller förrätlningsmannen, är borgenären berättigadtill ersättning av den ersättningsskyldige mot avskrivning påfordringshandfingen." I paragrafens andra mening föreslåsen regel i syfte att hålla panthavare skadeslösa också när sakägaren kommitöverens med den skadevållande om ersättning i annat än pengar eller om attskadeförebyggande åtgärder skall vidtas. Svårigheter kan visseriigen förutsesnär det gäller alt avgöra om en panthavares förlust kan hänföras fillinnehållet i en överenskommelse med sakägaren om otillräcklig goltgörelse förskada eller intrång. En regel av föreslaget innehåll kan emellertid genom sinblotta existens bidra till atl panthavarnas intressen blir fillbörligt beaktadeockså vid frivillig skadereglering med kompensation på annat sätt än i pengar.Lagrådet finner därför att trots fömtsebara tillämpningssvårigheter en regelmed det föreslagna innehållet har en funktion att fylla. I förtydligande syfteföreslås emellertid att meningen får lydelsen; "Rätt fill ersättningföreligger också för föriust till följd av att överenskommelse träffats omersättning i annat än pengar eller om att skadeförebyggande åtgärder skallutföras." Prop, 1981/82:130 359 I paragrafen meddelas bestämmelser omunderhållsskyldighet i fråga om vattenanläggningar. Enligt huvudregeln i förstastycket svarar ägaren av anläggningen för underhållet. I syfte atl undanröja obilliga verkningar som kanfölja av att en vattenanläggning övergivits, har i tredje stycket upptagits enbestämmelse om att i visst fall annan än ägaren är underhållsskyldig.Bestämmelsen avser det fallel att anläggningen utförts på annans mark ochbygger på förutsättningen, att äganderätten kan komma all övergå från den somutfört anläggningen till markägaren. Såsom departementschefen anför kan så blifallel när 8 kap. 21 § och 14 kap. 13 § JB är att tillämpa i fråga om envattenanläggning; detsamma gäller om tillämpning av 32 § väglagen och 7 kap. 3§ gruvlagen skulle bli aktuell. Beträffande avfattningen av de nu berördabestämmelserna är följande att anföra. Av vad som sägs i första stycket följeratt en rättighetshavare är underhållsskyldig så länge han är ägare. En särskildbestämmelse om rättighetshavarens underhållsskyldighet för att tillgodosesyftet med förslagets tredje stycke behövs endast för det fall attäganderätten övergått till annan än rättighetshavaren. En sådan bestämmelse,som innebär undantag från huvudregeln, torde lämpligen upptas i första stycketsom en andra mening. I bestämmelsen torde inte behöva anges atträttighetshavarens underhållsskyldighet kvarstår till dess skyldigheten förtsöver på någon annan. Den i förslagets Qärde stycke gjorda erinran ombestämmelserna i 14 kap. 2 § och 15 kap. 6 § gäller även rättighetshavare. Lagrådet föreslår att första stycket får följandelydelse: "Den som i vattenförhållandena. Om vattenanläggningen medstöd av en särskild rättighet utförts på annans mark och äganderätten fillanläggningen övergått lill markägaren till följd av att rättigheten upphört,kvarstår dock underhållsskyldigheten för den som var rättighetshavare." Godtages detta förslag, skall tredje stycket i detremitterade förslaget utgå. Med en bestämmelse av detta slag kommerunderhållsskyldigheten att åvila den rättighetshavare som utfört en anläggningpå annans mark till dess underhållningsskyldigheten överflyttats på någonannan, vare sig han alltjämt är ägare eller ej. För tillämpningen avbestämmelsen behöver därför ställning inte tas till frågan, om och närrättighetshavarens äganderätt övergår på markägaren i fall då sådan särskildrätt som tillkommit med stöd av tvångsrättsreglerna i vattenlagen upphört.Departementschefen har för sådant fall i specialmotiveringen till förevarandeparagraf uttalat sig för en analog tillämpning av vad som föreskrivs i andraoch tredje meningarna av 14 kap. 13 § JB. Visst fog talar för att analogivistillämpa regeln att egendom som ej bortförs tillfaller markägaren (jfr även 32§ andra stycket väglagen). Hur långt en analogisk fillämpning kan sträckas äremellertid Prop,1981/82:130 360 osäkert.Enligt lagrådets mening bör övervägas att i vattenlagen upptaga Lagrådets enuttrycklig bestämmelse i detta ämne. En sådan bestämmelse borde inte yttrande begränsastill atl gälla vattenanläggningar utan avse anläggningar överhuvud som utförtsmed stöd av bestämmelserna i förslagets 8 kap. Bestämmelsen skulle innebäraatt, om rätten att la annans mark i anspråk upphört, vad som anbragts på markentillfaller markens ägare om det inte bortförts från upphörandet.Det torde inte vara erfordertigt att föreskriva skyldighet för den som utförtanläggningen att föra bort den. Även utan sådan föreskrift torde han, ienlighet med vad som uttalades av departementschefen vid tillkomsten avd 14kap. 13 § JB, i vissa fall kunna bli skyldig alt utge ersättning för markensåterställande trots att anläggningen tillfaller markägaren. Under kapitehoibriken uttalas i specialmofiveringenatt bestämmelserna i kapitlet skall kunna tillämpas inte bara till skydd förvattentillgång som behövs för hushåll och industrier utan också när fråga är omvatten för bevattning. I förslagen till 1 och 2 §§ talas emellertid endast omvattentillgångar för vattenförsörjning. Vattenförsörjning omfattar - enligtvad som framgår av definitionen av vattentäkt i 1 kap. 4 § 3. När i 1 och 2 §§ endast talas om vattentillgångar förvattenförsörjning lämnas följakdigen vattentillgångar för bevattning utanförskyddet, vilket enligl vad sagts inte är avsett. Detta kan avhjälpas genomatl ordet "vattenförsörjning" i 1 § första stycket och 2 § förstastycket ersätts med ordet "vattentäkt". I motiven fill 1 § uttalas att paragrafensaktsamhetsregel inte är avsedd alt omfatta verksamhet som utövas "påallemansrättslig gmnd". Härtill må anmärkas atl del knappast kan vararelevant från skyddssynpunkt på vilken rättslig gmnd en verksamhet utövas.Avsikten är tydligtvis att sådan verksamhet som bmkar eller kan utövas påannans mark med stöd av allemansrätten inte skall bli inskränkt genom denallmänna aktsamhetsregeln. I paragrafens första stycke bör i enlighet med vadlagrådet anfört vid 1 § ordet "vattenförsörjning" utbytas mot"vattentäkt". Den i andra stycket upptagna bestämmelsen angåendeskyltar och stängsel torde avse att ge uttryck åt att kanföreskriva dels att skyll eller stängsel skall sättas upp dels att annans markfår tas i anspråk härför. Bestämmelsen bör utformas så att innebörden kommerfill klarare uttryck. Därvid är ej nödvändigt att ange att föreskriften behövsför att tillgodose syftet med vattenskyddsområdet; all åtgärden skall varapåkallad med hänsyn härtill torde vara klart ulan uttryckligt stadgande. Prop, 1981/82:130 361 Itredje stycket upptas en regel som begränsar möjligheter Lagrådets Regeln, som har samband med vad som stadgas yttrande omrätten till ersättning i 7 §, innebär att inte självmant utanendast efter begäran får meddela föreskrifter som medför att pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras. Den ordning som föreslås synes kunna ledatill svårigheter i tillämpningen. Svårigheter kan vållas bl. a. vid bedömningenav om föreskrifter meddelats på någons, och i så fall vems begäran. Lagrådetvill ifrågasätta om syftet atl begränsa ersättningsskyldigheten för statenmotiverar det relativt komplicerade syslem som förslaget innefattar. Genomföres förslaget torde den inskränkningen avlänsstyrelsens befogenhet som upptas i tredje stycket inte kunna avseföreskrifter som skulle falla inom ramen för den allmänna aktsamhetsregeln i 1§. Om - vilket det remitterade förslaget utgår från, se 7 § första stycketandra meningen -aktsamhetsregeln skulle medge alt föreskrift någon gångmeddelas som medför avsevärt försvårande av pågående markanvändning, tordelänsstyrelsen kunna meddela föreskriften utan att begäran därom framställs.Särskilt stadgande härom torde inte vara erforderligt. I förslaget anges ej på vems begäran föreskrifterenligt tredje stycket skall meddelas. Enligt lagrådets mening bör lämpligenutsägas att ansökan göres av kommun eller den i vars intressevattenskyddsområdet fastställs. Statlig myndighet som har att tillvarataga eltallmänt intresse för vattenförsörjning omfattas av en sådan föreskrift. I tredje stycket bör vidare, för attöverensstämmelse skall uppnås med ersättningsbestämmelserna i 7 §, anges attinle heller föreskrift som medför att annans mark tas i anspråk får meddelasannat än efter ansökan. Lagrådet föreslår med hänsyn till vad nu anförtsatt andra och tredje styckena i paragrafen får följande lydelse: "Länsstyrelsenskall--- tillgodose syftet med området. behövs,får föreskriva att skyltar eller stängsel skall sättas upp ochatt annans mark får tas i anspråk härför. Föreskrifter som medför att pågående markanvändningavsevärt försvåras eller att annans mark tas i anspråk får endast meddelas påansökan av kommun eller den i vars intresse vattenskyddsområdetfastställs." Av beslut bör framgå på vems ansökanutfärdats sådana föreskrifter som kan medföra rätt till ersättning. Andra stycket skall enligt motiveringen tillparagrafen omfatta också sådana beslut som en myndighet meddelar medstöd av en föreskrift som fastställt för ett skyddsområde.Typfallet är att föreskriver att uppläggandet av vissa angivnaämnen inom skyddsområdet inte får ske förrän hälsovårdsnämnden gett fillståndhärtill (se prop 1964:42 s. 60 f). Den föreslagna lagtexten ger inte täckningför vad Prop, 1981/82:130 362 somsägs i motiveringen. Ett tillägg bör därför göras så att det klart framgår Lagrådets att stadgandet avserockså beslut som nämnts. En redaktionell jämk- yttrande ningbör vidare göras i första stycket. Paragrafen föreslås få följande lydelse;