prop · G503142 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag delar denuppfattning som har kommit till uttryck i promemorian och vill särskiltframhålla att den föreslagna bestämmelsen endast avses ha del speciella syftetatl till samhället dra in de företagsekonomiska vinster som har uppkommit tillföljd av sådana regelöverträdelser som har samband med näringsverksamhet. En vinstelimineringav detta slag får inte i sig någon inverkan på tillämpningen av de nuvarande specialstraffrättsligaförverkandereglerna och kan därför införas oberoende av de varierande syftensom kan ha motiverat dessa. Detta gäller i synnerhet om man i enlighet medpromemorieförslaget gör den nya bestämmelsen subsidiär i förhällande till sådanamera specialinrik-tade förverkanderegler som finns på andra håll ilagstiftningen, en fråga till vilken jag återkommer. Jagkan heller inte hålla med de remissinstanser som anser att bestämmelsensgenerella karaktär utgör ett hot mot dess effektivitet. Däri ligger som jag serdet snarare en styrka. Vetskapen om att vinstförverkande alltid kan komma attaktualiseras inom näringsverksamheten när en regelöverträdelse är ägnad attmedföra ekonomiska fördelar torde verka allmänt avhållande i fråga omuppsåtliga brott och ge anledning till ökad försiktighet när det gäller sådanaförseelser där straffbarhet inträder redan vid oaktsamhet. Den allmänprevenlivaeffekten förstärks genom att den som är personligt ansvarig för brottetdessutom kan drabbas av det straffrättsliga ansvaret. En annan sak är att desvårigheter, som stundom kan föreligga när det gäller att fastställa storlekenav den förelagsekonomiska vinsten, kan komma att medföra att förverkandetalaninte väcks i mera bagatellartade fall. Jag ser för min del inte delta som någolavgörande hot mot bestämmelsens effektivitet. Redanav det tidigare anförda torde ha framgått att jag till skillnad från någonremissinstans inte är beredd att föreslå att en sanktion av det här slagetskall kunna tillämpas även vid sådana typer av regelöverträdelser som inte ärbelagda med straff. Enligt min mening är det av såväl sakliga som praktiskaskäl befogat att behålla den anknytning till en brottslig handling som följerav alt förverkande är en särskild rättsverkan av brott. I samband medtillkomsten av de specialförfattningar som på olika sätt har betydelse förnäringsverksamheten har ju regelmässigt gjorts en bedömning av straffvärdethos de regelöverträdelser som kan komma i fråga, och det kan fömtsättas attnormalt endast mera bagatellartade förseelser har lämnats utanför detstraffbara området. Det kan knappast finnas något Prop.1981/82:142 12 allmänt behov av att skapa en möjlighet att dra in även sådana.eventuellavinster som uppkommer lill följd av överträdelser av det slaget. 1 del fallåter då allvarligare regelöverträdelser har lämnats straffrättsligl osanktioneradeanvisar lagen som regel niigon annan påföljd, exempelvis avgifter eller skadestånd,som i praktiken fyller samma funktion som förverkande. Det kunde naturligtvis övervägas att ge regleringen deninnebörden att förverkande skulle vara möjligt så snart en straffsanktioneradregel objektivt sett har överträtts, dvs. utan krav på att även de subjektivaförutsättningarna för straffbarhet föreligget. Som jag ser det skulle en sådanlösning dock inte vara tillrådlig när fråga iir om en allmänt hållen regel med etlså vidsträckt tillämpningsområde som den nu diskuterade. Jag vill också hänvisatill vad som har uttalats i promemorian (avsnitt 3.3.2) om risken för att meden sådan lösning del personliga ansvaret skulle kunna tappas bort i polis- ochåklagarmyndigheternas praktiska hantering, en synpunkt som jag finner beaktansvärdi sammanhanget. När det gäller den samlade effekten av de föreslagnaåtgärderna bör ytterligare framhållas att promemorieförslaget bygger på tanken atlden generella förverkandebestämmelsen i vissa fall och på särskilda områdenskall kunna kompletteras genom sanktionsavgifter. Jag skall återkomma lilldessa avgifter längre fram (se avsnitt 2.4). Här vill jag bara peka på attavgifter av det här slaget i fortsättningen liksom vid behov kanknytas till vissa beslämmelser på elt sådant sätt att en överträdelse medför eni det närmaste strikt skyldighet att utge ett på visst sätt bestämt belopp filldet allmänna och detta oavsett om överträdelsen i det konkreta fallet medförtnågon vinst eller ej. Sådana avgifter bör, som närmare har utvecklats i promemorian,kunna vara ett verkningsfullt m.edel atl använda vid punklinsatser motsärskilda typer av regelöverlrädelser, där den generella förverkanderegeln avolika skäl framstår som mindre ändamålsenlig. Jag ser del i själva verket somen mycket betydelsefull del av promemorieförslaget att man här har fått ensamlad belysning av de principiella och praktiska aspekter som kan anläggas påavgiftssystem inom speciallagstiftningen. Enligt min mening bör den modell som sålunda föreslås - engenerell förverkanderegel som i särskilda fall kan kompletteras genom avgiftssystem- vara väl ägnad att tillgodose behovet av ekonomiska sanktioner motnäringsidkare vid regelöverlrädelser i deras verksamhet. Den låter sigsamtidigt utan tvivel bättre förenas med gällande rättsordning än den tidigarediskuterade företagsbotsmodellen. 2.3.1 Tillämpningsområdet i stort Departementsförslaget innebär att den nyaförverkanderegeln skall ta sikte enbart på sådana brott som är begångna iutövningen av näringsverksamhet. Det är värdet av de förelagsekonomiskavinster som uppkommer 1981/82:142 13 hosen näringsidkare i anledning av ett sådant brott som enligt förslaget skallkunna förklaras förverkat. Promemorieförslagetöverensstämmer med departementsförslaget. Remissinstansernaställer sig, med några få undantag, positiva till den i promemorieförslagetangivna gränsdragningen för bestämmelsens tillämpningsområde (se bilaga 2avsnitt 2.2.1). Skälför departementsförslaget: Huvudsyftet med promemorieförslaget är att göra detmöjligt att till samhället dra in de företagsekonomiska vinster som kanuppkomma hos företag och företagare till följd av att brott har begåtts i derasverksamhel. I promemorian har därför föreslagits alt bestämmelsen utformas på etlsådant sätt att den för sin fillämpning förutsätter att brottet har begåtts iutövningen av näringsverksamhet. Med näringsverksamhet bör på samma sätt som iandra sammanhang förstås yrkesmässigt bedriven verksamhet av ekonomisk art. Vidremissbehandlingen har röster höjts både för en utvidgning och för enbegränsning av den nya regleringen i förhållande till promemorieförslaget.Enligt min mening är dock den i promemorian föreslagna avgränsningen av densärskilda förverkandemöjligheten i princip följdriktig. Den innebär också attbestämmelsen på ett rättvist sätt blir tillämplig på alla näringsidkare,oavsett om de är juridiska personer eller enskilda företagare. Som närmareframgår av promemorian erbjöd det svårigheter att tillgodose detta anspråk pålikhet inför lagen inom ramen för det tidigare diskuterade systemet medförelagsböter, något som också utgjorde en av huvudpunkterna i kritiken motdetta system. Jag vill emellerlid inte utesluta att man mot bakgrund averfarenheterna från den praktiska tillämpningen kan få anledning alt diskuteraden aktuella avgränsningsfrågan på nytt. Ipromemorian behandlas i etl särskill avsnitt (3.3.4) frågan när ett brott skallanses vara begånget i utövningen av näringsverksamhet. För att ha dennakaraktär skall brottet, enligt vad som där anförs, ingå som ett led i ennäringsidkares verksamhel; det skall typiskt sett ha en klar anknytning fillden verksamhel som bedrivs av gärningsmannen antingen i hans egenskap avnäringsidkare eller företrädare för eller anställd hos den som bedriver näring. Jagkan för egen del ansluta mig till dessa uttalanden i promemorian och har svårtatt se att regleringen i denna del skall behöva ge upphov till tolkningssvårigheter,som man befarat från något håll. Jag vill särskilt påpeka atl del även är av belydelsei sammanhanget vem som är gärningsman, i den mån detta kan utrönas. Brott iutövningen av näringsverksam-hel kan ju inte begås av andra än näringsidkare,eller ställföreträdare, anställda eller uppdragstagare hos näringsidkare. Närbrottet har begåtts av exempelvis en anställd i ett företag och gärningen haren klar anknytning lill den näringsverksamhet som det är fråga om i detsärskilda fallel, bör regeln i princip vara tillämplig även om arbetsgivarenskulle ha saknat kännedom om brottet. 1981/82:142 14 skallkunna ske bör det räcka med att ett brott som har begåtts i utövningen avnäringsverksamhet har medfört ekonomiska fördelar för näringsidkaren. Denomständigheten att brottet har ägt rum utan arbetsgivarens vetskap eller t. o.m. i strid mot dennes uttryckliga order kan givelvis vara skäl atl jämka eller t.o.m.efterge betalningsskyldigheten för det förverkade beloppet. Jag skall återkommatill den frågan i specialmotiveringen. 2.J.2Vilka slags vinster skall kunna förklaras förverkade? Departementsförslaget:Förverkande skall kunna ske av värdet av de ekonomiska fördelar som haruppkommit hos näringsidkaren i anledning av det begångna brottet. Promemorieförslagetöverensstämmer i sak med departemenlsförslaget. Remissinstanserna:Flertalet av dem tillstyrker promemorieförslaget eller lämnar det ulanerinran. I några fall hävdas alt promemorian är oklar i fråga om den närmarebestämningen av de ekonomiska fördelar som avses. En del särskildaställningstaganden i bl. a. laglekniska frågor och tillämpningsspörsmål harockså föranlett kritik från vissa håll (se bilaga 2 avsnill 2.2.2). Skälför departementsförslaget: Brott i näringsverksamhet kan naturligtvis i vissafall ge upphov till direkta brottsförljänster av sådanl slag som avses meduttrycket ulbyle av brott. I andra fall kan det som förut har nämnts vara frågaom förtjänster som på ell mera indirekt sätt kan häriedas till den brottsligagärningen. Hit kan räknas exempelvis besparingar i form av uteblivna kostnaderav olika slag samt i vissa fall ökade vinster som har uppkommit i anledning avatt gällande bestämmelser har blivit åsidosatta. Detgrundläggande syftet med en ny bestämmelse bör vara att öppna en möjlighet att tillsamhället dra in det samlade värdet av de ekonomiska fördelar som har uppkommithos en näringsidkare som en följd av ett begånget brott. När det gäller att isjälva lagtexten beskriva vad som i enlighet härmed bör kunna förklarasförverkat synes det med hänsyn till de varierande situationer som kan uppkommai praktiken knappast möjligt att - som från etl par håll antytts vidremissbehandlingen - bygga på företagsekonomisk terminlogi. Lämpligen bör iden nya bestämmelsen vad som skall kunna omfattas av en förverkandeförklaringanges som värdet av "de ekonomiska fördelarna" i anledning avbrottet. Därmed når man överensstämmelse med den terminologi som kom tillanvändning i samband med att man införde en miljöskyddsavgift somsanktion vid vissa överträdelser av miljöskyddslagen (1969:387). Denna avgift,som i grunden har samma syfte som den nu diskuterade regeln, skall bestämmas tillell belopp som svarar mot de ekonomiska fördelarna av en inträffad överträdelse(se 54 § miljöskyddslagen i dess lydelse enligt SFS 1981:420). Ipromemorieförslaget har uttryckligen angetts att förverkande skall kunna kommai fråga endast om de ekonomiska fördelarna framstår som otillbörliga. Dennareservation har utsatts för kritik under remissbehand- Prop.1981/82:142 15 lingen.Därvid har man främst pekat pä att alla ekonomiska fördelar som uppkommer fillföljd av brottslig verksamhet måste anses otillbörliga och alt det aktuella rekvisitetdärför är ägnat att göra bestämmelsen svårtolkad. Ipromemorian har det särskilda otillbörligheisrekvisitetel motiverats bl. a. medatt det kan vara nödvändigt att göra en avvägning mellan å ena sidan brottetsart och svårhetsgrad och, å den andra, de fördelar som i anledning därav haruppstått för företaget. En sådan avvägning är även enligt min uppfattningnödvändig. Med hänsyn till de svårigheter som otvivelaktigt föreligger att idetta sammanhang tillämpa etl särskilt otillbör-lighetsrekvisit, bör emellertidavvägningen hellre ske inom ramen för bestämmelser som gör det möjligt attförordna om jämkning eller eftergift. Jag återkommer till detta längre fram (seavsnitt 2.3.4). Ipromemorian förordas alt förverkande i de fall som här är aktuella under vissaspeciella förhållanden bör kunna ske även när den uppkomna vinsten motsvaras avskada för enskild. Självfallet bör detta dock inle kunna ske i den månskadeståndsskyldighet för näringsidkaren kan antas komma atl realiseras. Jaghänvisar i den delen lill de närmare överväganden som har redovisats ipromemorian (avsnitt 3.3.7). Ställningstagandeti promemorian på denna punkt har allmänt godtagits vid remissbehandlingen menkan kanske ändå vara ägnat att föranleda någon tvekan. a. gäller ju attdomstolens beslut inte kommer att kunna omprövas på ordinär väg i det måhändateoretiska fallet att skadeståndsskyldighet, mot vad domstolen har antagit,skulle realiseras i efterhand sedan beslutet vunnit laga kraft. Med denrestriktiva tillämpning som förutsätts i promemorian synes förslaget dock intekunna inge några betänkligheter frän rättssäkerhetssynpunkt, och dettillgodoser otvivelaktigt ett praktiskt och kriminalpolitiskt behov. Med hänsynhärtill och lill remissutfallet anser jag mig inte ha anledning att frångåförslaget. Även i övriga delaransluter jag mig till vad som i promemorian anförs beträffande föremålet förförverkande. Som där närmare utvecklas är alltså meningen att värdet av desamlade ekonomiska fördelar som har uppkommit till följd av ett brott inäringsverksamhet skall kunna förverkas vare sig fråga är om förtjänster ellerbesparingar och även om den ekonomiska vinsten endast på ett medelbart sättkan härledas lill det begångna brottet. I sak motsvarar detta vad som gäller ifråga om den nyssnämnda miljöskyddsavgiften (prop. 1980/81:92 s. 55f.,83ff. ochlagrådels ytlrande s. 452 ff.). Jag ålerkommer till frågan i specialmoliveringen. Redanhär bör emellertid understrykas att den omständigheten atl förverkande skallkunna ske även av sådana ekonomiska fördelar som indirekt har uppkommit ianledning av brottet givetvis inte får leda till att man gör avkall på kravetatt det skall föreligga etl klart orsakssamband mellan brottet och denekonomiska fördel som skall förverkas. Här som i andra sammanhang bör fordrasatt det föreligger vad man brukar kalla etl ade- Prop.1981/82:142 16 kval orsakssamband och att alltså den ekonomiska fördelenhar ett sådant samband med brottet att den generellt sett kan sägas ha legat"i farans riktning". Brottet måste framstå som den dominerande orsakentill förtjänsten och sambandet måsle vara så starkt all förljänslen skulle hauteblivit, om brottet inte hade kommit till stånd. Ett av de exempel som i anslutning till den här berördaproblematiken anförs i promemorian har föranlett särskild diskussion. Ipromemorian skisseras den situationen att brottet består i en underlåtenhet attfullgöra vissa åligganden och all denna underlåtenhet inedför attinvesteringskostnader, som annars skulle ha uppkommit, inbesparas. Delta kan -sägs det i promemorian - i sin lur göra det möjligt för företaget all hållalägre priser på sina produkter än konkurrenterna, varigenom företagel på derasbekostnad kan tänkas öka sin försäljning och utvidga sin marknadsandel. Ipromemorian framhålls att sambandet mellan en ökad försäljningsvinsl av det härslaget och brottet (den underlåtna investeringen) normalt sett torde blialltför uttunnat för att elt häremot svarande belopp skall kunna förverkas.Som stöd för denna ståndpunkt åberopas att en sådan ökad försäljningsvinslberor på en mängd andra faktorer än de uteblivna kostnaderna (distributions-och marknadsföringsmetoder, kvalitet etc). Detta ställningstagande har väckt viss kritik underremissbehandlingen. Sålunda gör bl.a. NO gällande alt utsikten till förelagekonomiskavinster av det slag som angetts troligen i många fall är den dominerandeanledningen lill brott pä det här området och atl det därför skulle varaotillfredsställande om dessa vinster inte skulle kunna förverkas. Själv står jag i princip på promemorians ståndpunkt. Jagvill dock inte utesluta att det kan förekomma situationer då vinster av nuavsett slag är så klart hänförliga till ett brott att de bör kunna inbegripas iförverkandeförklaringen. Som lagrådet beträffande en motsvarande situation harframhållit i sitt ytlrande över förslagel till miljöskyddsavgift säger det sigemellertid självt atl man här i regel torde stöta på oöverkomliga utred-ningssvårigheler(prop. 1980/81:92 s. 454). Något avkall på kravei på ell klart orsakssambandmellan brottet och den vinst som skall förklaras förverkad bör enligt minmening inte göras med sikte på de fall som har diskuterats . Vid remissbehandlingen har berört fråganom den nya regelns tillämplighet vid skallebrottslighet. Verket har ifrågasattom förverkande av belopp som skulle ha betalats i skatt kan ske efter det altsjälva skaltefordringen är preskriberad. I sådana fall kan dock enligt minuppfattning den nya regeln inte bli tillämplig. 2.3.3 Beräkningen av det belopp som skall förklarasförverkat Departementsförslaget: När bevisning om värdet av deekonomiska fördelar som har uppkommit i anledning av brottet inle alls eller endaslmed svårighet kan föras, får - enligt en särskild bestämmelse - värdet uppskattaslill elt med hänsyn till omständigheterna skäligt belopp. Prop.1981/82:142 17 Promemorieförslaget överensstämmer i sak meddepartementsförslaget, dock att möjligheten till skälighetsuppskattning där inlehar föreslagits bli reglerad genom en uttrycklig bestämmelse. Remissinstanserna: Det stora flertalet tillstyrker eller lärnnarpromemorieförslaget utan erinran. Några instanser befarar att de svårighetersom kommer atl föreligga, när det gäller atl bestämma det förverkade beloppet,är ägnade att göra regeln mindre effektiv. Flera instanser anser all en regelsom ger möjlighet till skälighetsuppskattning bör tas in i lagtexten. Skäl för departementsförslaget: När det gäller metoden attfastställa det förverkade beloppet kan jag i allt väsentligt ansluta mig tillvad som anförs i promemorian. Förverkandebeslutel skall som förut har sagtsomfatta värdet av de ekonomiska fördelar som har uppkommit hos näringsidkaren ianledning av brottet. Delta värde erhålls i princip genom en jämförelse mellandel ekonomiska utfallet efter det brottsliga förfarandet och den situation somskulle ha förelegat, om någol brott inte hade kommit till stånd. Som har framhållits i promemorian, lär det emellertidmånga gånger komma att förhålla sig så att det står klart att ell företag harhaft ekonomisk fördel av etl brott, som del är mycket svårt alt ivart fall utan en mycket omfattande utredning beräkna beloppet mera exakt. Isådana situationer bör det räcka, om värdet uppskattas till elt med hänsyn tillomständigheterna skäligt belopp. I promemorian diskuteras möjligheten attefter mönster av 35 kap. 5 § RB i lagtexten ta in en särskild regel om att detförverkade beloppet i sådana fall skall få uppskattas till ett skäligt belopp.Tanken på en sådan hjälpregel avvisas dock, eftersom detta är något somgenerellt anses gälla i fråga om alla slag av förverkande (jfr prop. Införandet av en sådan regel i det här sammanhanget skulle då enligtpromemorian kunna leda till missförstånd på andra områden. Under remissbehandlingen har emellertid från flera hållframhållits att det på just det här speciella området kommer att finnas ettstort behov av en uttrycklig hjälpregel av angivet slag. Man har därvidsärskilt pekat på att skälighetsuppskattningar i de här aktuella fallen i rätt slorutsträckning blir nödvändiga i praktiken för att den nya förverkanderegelnskall ges avsedd effekt. Själv vill jag framhålla att del givelvis måsle vara en sirävanatt, där det låter sig göra utan alltför stora svårigheter, grunda yrkanden ochavgöranden i förverkandefrågor av här diskuterat slag på sådana omständighetersom låter sig beläggas med säkerhet. Uppenbart är emellertid att detta blirmöjligt fullt ut bara i de allra enklaste och mest renodlade fallen och att manalltså i betydande utsträckning blir hänvisad lill skälighetsuppskattningar, någolsom är naturligt eftersom det ofta blir fråga om att till en del bedöma enhypotetisk situation. Det är emellertid viktigl atl framhålla alt deberäkningar som det här blir fråga om måsle göras med försiktighet och 2 1981/82. 1981/82:142 18 medbeaktande av rättssäkerhetens krav. De måste bygga på en realistisk bedömningav värdet av de ekonomiska fördelar som kan ha uppkommit lill följd av brottet.Vid tveksamhet måste beloppet fastställas med viss säkerhetsmarginal. Medden tillämpning som jag sålunda förutsätter ser jag inga nackdelar frånrättssäkerhetssynpunkt i de svårigheter som naluriigtvis inte så sällan kommeralt föreligga att mera exakt beräkna de ekonomiska fördelar som härrör från ettbrott av aktuellt slag. Jag vill betona atl det givetvis alltid måste krävasfull bevisning om att ekonomiska fördelar har uppkommit, innan prövningen avbeloppet över huvud taget blir aktuell. Närdet gäller sistnämnda prövning blir emellertid behovet av att kunna tillgripaskälighetsuppskattningar så uttalat alt jag har stor förståelse för vad som haranförts från remissinstansernas sida om behovet av atl lagtexten kompletterasmed en regel om att det förverkade värdet får uppskattas till ett med hänsyn tillomständigheterna skäligt belopp för fall då bevisning om den exakta summan inlealls eller endasl med svårighet kan föras. Åklagare och domstolar får på såsätt uttryckligt stöd för att avstå från alt göra alltför omfattandeutredningar om förtjänstens storiek. Minaöverväganden har därför lett mig till slutsatsen att man bör införa en särskildhjälpregel som ger elt direkl slöd för atl skälighetsuppskattningar skallkunna göras. Självfallet får denna inte läsas motsättningsvis när det gällertillämpningen av förverkanderegler på andra håll i lagstiftningen. Här börsamma praxis som tidigare tillämpas i aktuellt hänseende. Ifråga om de problem som knyter sig lill skälighetsuppskattningarna ansluter jagmig i övrigl lill vad som har anförts i promemorian (avsnitt 3.3.5 och 3.3.6).Jag vill också hänvisa lill de uttalanden som gjorts beträffande motsvarandebestämmelse i miljöskyddslagen i fråga om miljöskyddsavgiftens storiek (se prop.1980/81:92 s. 56, 83 f., 86 f. och särskill lagrådets yttrande s. 452 ff). Påen speciell punkt, som har berörts i promemorian och som också har aktualiseratsunder remissbehandlingen, är emellertid elt förtydligande på sin plats. Jagtänker här på det ur praktisk synpunkl inte oviktiga fallel alt brottet beslåri en underiåtenhel alt vidta vissa i lag föreskrivna åtgärder som, om de hadekommit till utförande, skulle ha föranlett särskilda investeringskostnader,vilka bokföringsmässigt genom avskrivning skulle ha fördelats . Isådana fall bör man normalt kunna utgå från den totala kostnad sominvesteringen skulle ha medfört och med beaktande av den avskrivningsplan somskulle ha gällt för den aktuella investeringen fastställa det förverkadebeloppet till en summa som motsvarar vad som skulle ha avskrivits under denperiod som är aktuell. Det förverkade beloppet kommer då atl motsvara denfaktiska besparingen i anledning av den uteblivna eller försenadeinvesteringen. Endasl i undantagsfall synes man ha anledning att beakta sådanainvändningar som går ut på att investeringen, om Prop.1981/82:142 19 den hade genomförts, även skulle ha medförtrationaliseringsvinster för företaget i vissa hänseenden. I anledning av ett påpekande under remissbehandlingen villjag framhålla atl det torde ligga i sakens natur att den kostnad som uppkommerför en näringsidkare till följd av ett förverkandebeslut av det här slagetmåste beaktas vid inkomsttaxeringen. Någon särskild bestämmelse om detta tordeinte behövas (jfr prop. 1980/81:92 s. 59). 2.3.4 Förhållandet till andra förverkandebestämmelser,jämkning och eftergift m.m.