prop · G503103 · 1981-12-31 00:00:00 — Deinternationella undersökningarna visar klart att stora mängder luftföroreningartransporteras med luftströmmar över . För del beräknas mer änhälften av de försurande ämnen som faller ner över landet komma frånutsläppskällor i andra europeiska länder. För att minska skadorna avförsurningen erfordras sålunda en minskning av utsläppen såväl i som iandra delar av . Förhandlingarom en sådan minskning av utsläppen har pågått inom ramen för FN;sekonomiska kommission för (ECE). Vid ett miljöministermöte inom ECE inovember 1979 undertecknades en alleuropeisk konvention om långvägagränsöverskridande luftföroreningar. Medhänsyn lill försurningsfrågornas internationella karaktär och till deras storabetydelse både för vårt land och för många andra länder bör just dessa frågoiägnas särskild uppmärksamhet i ett svenskt initiativ med anledning av alt tioår förflutit sedan . Arbetetmed att klarlägga försurningens orsaker och effekter som har pågått ien rad organisationer och myndigheter under , bör nu sammanfattas ochpresenteras på ett överskådligt sätt. En studie över försurningens omfattningoch utveckling bör därför genomföras. Det är vidare angeläget att en fortsattdebatt om problemen kommer till stånd. En internationell konferens omförsurningsproblemen skulle enligl min mening kunna vara ett viktigt inslag idenna fortsatta debatt. bör därför inbjuda till en sådan konferens attäga rum . Till konferensen bör inbjudas såväl vetenskaplig expertissom representanter på hög pohlisk nivå från de länder som undertecknat dentidigare nämnda konventionen samt representanter från de internationella organsom deltar i arbetet med att minska luft föroreningsproblemen. En sådankonferens bör enligl min mening kunna bidra till en fortsatt konstruktiv debattom försurningen och olika åtgärder för att lösa problemen. Konferensen kan därmedbl. a. utgöra ett viktigt led i den uppföljning som måste ske av arbetet inomramen för konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar. Föratt samordna de olika aktiviteter som kan bli aktuella i samband med att tio årförflutit sedan om den mänskliga miljön bör ensärskild kommitté tillkallas. En av kommitténs huvuduppgifter bör vara attplanera och genomföra den studie och den konferens om försurningsproblemen somjag här förordat. Jagerinrar om regeringens allmänna tilläggsdirektiv till kommittéer (Dir 1980:20). Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för atttillkalla en kommitté med högst fem ledamöter med uppgift att ta initiativ tilloch samordna svenska aktiviteter i samband med 10-årsjubileet av FN-konferensenom den mänskliga miljön i , attutse en av ledamöterna att vara ordförande. attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde ål Skr.1981/82:103 kommittén. Vidare hemsläller jag alt regeringen föreskriver all kostnaderna skall belasta tionde huvudtitelnskommilléanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Tilläggsdirektiv till sjölagsutredningen (Ju 1977:16) Departementschefen, statsrådet , anför. Vid regeringssammanträdet bemyndigadeschefen för att tillkalla en kommitté med högst sexledamöter för att se över sjölagen (1891:35 s. 1). Enligl de då utfärdadedirektiven skulle översynen omfatta reglerna i 6 kap. om befordran avpassagerare och resgods samt i 10 kap. om begränsning av redares ansvarighet.Kommittén antog namnet sjölagsutredningen. Arbetet skulle bedrivas i samverkanmed motsvarande kommittéer i , och . Enligt vad jag har inhämtat kommer sjölagsutredningen ilikhet med sjölagskommitiéerna i de övriga nordiska länderna attöverlämna ett belänkande beträffande ändringar i 6 och 10 kap. sjölagen. I direktiven uttalades att ytterligare frågor om översynav sjölagen kunde komma att aktualiseras . Som exempelnämndes det då pågående arbetet på en internationell konvention om sjötransportav gods samt planerna på nya internationella regler om tillämplig lag i tvistermed anledning av sammanstötning mellan fartyg. 1 den mån resultatet av pågåendeinternationellt samarbete föranledde det, borde frågan om att med svensk rättinförliva nya internationella regler på ifrågavarande områden överlämnas tillkommittén genom tilläggsdirektiv. Enligt min mening är det nu en lämplig lidpunkt att ta uppfrågan om det fortsatta reformarbetet på sjölagens område. Arbetet på en internationell konvention om tillämplig lagvid tvister i anledning av kollision mellan fartyg väntas inte leda till någotresultat . Sjölagens bestämmelser om registrering avskepp och om inskrivning av rättigheter i skepp samt om parirederi var föremålför en omfattande reform . De nya reglerna trädde i kraft den 1 januari1976. Bestämmelserna i sjölagen om instiftande av panträtt ses f. n. över avpantbrevsutredningen (Ju 1979:02). Dessutom pågår inom justitiedepartementeten översyn av sjölagens regler om inskrivning och panträtt i vissa andraavseenden. Dessa ämnen är alltså inte aktuella för utredning inom Skr.1981/82:103 sjölagsulredningen. Med hänsyn härtill anser jag del naturligtall övervä- Del II gandena beträffande utredningensfortsatta arbete i första hand inriktas på att undersöka behovet av att reformera reglerna i 5 kap.sjölagen om befordran av gods. Också ett annat skäl talar för detta. Arbetet päen internationell konvention om sjötransport av gods avslutades nämligen i mars1978 vid en konferens i , som hade sammankallats av Förenta Nationerna.Konventionen har undertecknats av 27 stater, däribland de nordiska länderna,, och . Bestämmelserna i 5 kap. sjölagen är uppdelade på femhuvudavdelningar. Den första avdelningen (71-75 §§) är av inledande natur ochinnehåller bestämmelser som är gemensamma för alla typer av avtal om befordranav gods med fartyg. Därefter följer tre avsnitt som behandlar i tur och ordningresebefraklning (76-136 §§), tidsbefraktning (137-150 §§) och konossement(151-167 §§). Kapitlet avslutas med tre paragrafer (168-170 §§) som reglerarfrågan i vilken utsträckning vissa av kapitlets bestämmelser är tvingande ochfrågan om tillämplig lag. Huvuddelen av bestämmelserna i 5 kap. fick sin nuvarandelydelse i samband med en omfattande reformav befraktningskapillen i de nordiska ländernas sjölagar. Genom denna reformfick de nordiska ländernas bestämmelser på detta område i alll väsentligt sammalydelse. Ändringarna genomfördes för svensk del genom lagen (1936:276) omändring i vissa delar av sjölagen. Motsvarande lagändringar genomfördes åren1937-39 i de övriga nordiska länderna. Delar av befraktningskapitlet har därefter fått ny lydelsegenom lagen (1973:1202) om ändring i sjölagen. Dessa ändringar föranleddes avatt tillträdde 1968 avslutat ändringsprotokoll till 1924 årsinternationella konvention rörande faslställande av vissa gemensammabestämmelser i fråga om konossement. Lagändringarna berörde främst reglerna omresebefraklning och konossement. De innebar att tilläggsprotokolletsbestämmelser om befordran pä grundval av konossement togs in i sjölagen.Dessutom moderniserades vissa andra bestämmelser om godsbefordran. Reglerna ombefordran av passagerare och resgods bröts ut till ett särskiltkapitel, 6 kap. Även denna lagstiftning tillkom i nordiskt samarbete. De ändringar som genomfördes var emellertid inte resultatetav någon fullständig översyn av reglerna om befordran av gods. Ändringarnainskränktes i huvudsak till vad som föranleddes av tilläggsprotokollet. Mångabestämmelser i 5 kap. har fortfarande samma lydelse som de fick genom 1936 årsreform. En tidigare kommitté, sjölagskommitlén, lade i betänkandet (SOU1972:51) Sjölagens befraktningskapilel fram förslag till vissa ändringar i dedelar av 5 kap. som inte berördes av reform. Några motsvarandebetänkanden lades inte fram i de övriga nordiska länderna. Förslaget, som ihuvudsak innebar en språklig bearbetning av de ifrågavarande bestämmelserna,ledde emellertid inte till någon lagstiftning. 1 stället beslöt man att låtafrågan vila i väntan på att en mera omfattande översyn kunde genomföras inordiskt samarbete. Dentekniska och ekonomiska utvecklingen sedan mitten av 1930-talel har medförtstora och genomgripande förändringar också på sjötransporternas Övergången till större och snabbare fartyg och den ökade världshandelnmed bearbetade industrivaror har medfört att slyckegods- 6 transporterna har fått störrebetydelse . nikensutveckling har verkat i samma riktning. Övergången till container- Skr.1981/82:103 transporter och "roll on/roll off'-teknik har lett till att enny typ av stora och Dir. 1980:81 högeffektiva linjefartyg har vuxit fram.Samtidigt har transporttiderna kraftigt minskat. De minskade transporttidernahar i förening med omvälvningarna på kommunikationsteknikens område lett tillkrav på nya rutiner när det gäller transportdokumenten. Konossementetsbetydelse som bärare av rätten till godset har minskat, och behovet avnegotiabla dokument kan väntas minska ytterligare . Slutligen harframväxten av förändrade kommersiella sjöfartsmönster lett till att nyakontraktstyper har utvecklats. Som exempel kan nämnas avtal om flera resor irad (konsekutiva resor), avtal som avser transport av viss mängd gods under enbestämd tidsperiod (kvantumkontrakt) eller hyra av fartyg ulan besättning(bare-boat charter). Inom färjetrafik och annan linjetrafik med "rollon/roll off'-fartyg förekommer det också avtal som går ut på att visst utrymmepå ett däck reserveras för en kund vid bestämda avgångar . Motbakgrund av den nu beskrivna utvecklingen är det föga överraskande att reglernai 5 kap. sjölagen i många avseenden ter sig föråldrade och i behov av enöversyn. Jag förordar att sjölagsutredningen får i uppdrag att göra en sådanöversyn. Denna bör ske i samråd med motsvarande kommittéer i de övriga nordiskaländerna. Engrundläggande uppgift för utredningen blir att kartlägga de nya avtalstyper.som har kommit lill användning vid sjötransporter.Utredningen bör också studera de standardkontrakt som används vid ingående avsjötransportavtal av olika slag. Slutligen bör utredningen försöka skaffa sigen uppfattning om vilka krav som den framtida utvecklingen på området kanväntas ställa på lagstiftningen. Medutgångspunkt i denna kartläggning bör utredningen bedöma om det behövs endetaljerad lagreglering. Bestäfnmelserna i 5 kap. är i stor utsträckningdispositiva. Särskill när det gäller de traditionella avtalsformerna finns olika former av standardkontrakt som har fått vidsträckt internationellanvändning. Dessa avtal är ofta mycket utförliga och tar regelmässigt över dedispositiva bestämmelserna i sjölagen. Behovet av regler måste bedömas medhänsyn härtill. En viktig faktor är om trots det sagda vissa förekommande avtalär ofullständiga och bör utfyllas med dispositiva lagbestämmelser för att manskall undvika tvister mellan partema. Av stor betydelse är om nuvarandekontraktspraxis ger vid handen att det behövs tvingande regler för att skyddaden svagare parten i avtalet eller eljest för att hindra missbruk avavtalsfriheten. Förhållandena i samband med slyckegodstrafik kräver härvidsärskild uppmärksamhet. Certepartier, dvs. avtal mellan redare och befraktaresom går ut på att redaren ställer sitt fartyg eller visst utrymme i fartygettill förfogande för transport av gods, ingås vanligen med hjälp av mäklare ochmellan förhållandevis jämstarka parter. Detta gäller inte i samma utsträckningi fråga om styckegodstransport. Allmänt kan därför sägas att behovet avlagreglering får antas vara störst i styckegodsfart. Utredningen bör ocksåuppmärksamma i vad mån de nya avtalstyper som har nämnts påkallarreglering. Utredningenbör vidare ta upp vissa frågor som rör systematiken och terminologin i sjölagens befraktningskapilel. Sjölagen skiljer som har nämnts f. n. mellan två huvudgrupper av transportavtal, resebefraklning och tidsbefraktning. Resebefraklning föreligger om frakten beräknas för 7 Skr.1981/82:103 resa och tidsbefraktning om den beräknas för tid. Det sätt påvilket frakten De! II beräknas är med andra ord avgörande förgränsdragningen. fraktningräknas systematiskt som en form av resebefraklning, ochresebe-fraktningsreglerna är i huvudsak tillämpliga också påstyckegodstransporter. Bara i ett mindre antal fall finns särskilda regler förstyckegodsbefraktning. Särskilt om utredningen skulle finna attstyckegodstransporterna i ökad utsträckning bör göras till föremål försärreglering, kan det finnas anledning att överväga att skilja ut styckegodsreglernatill ett särskill avsnitt. En annan möjlighet är att dela upp reglerna på sammasätt som t. ex. i den franska lagstiftningen. Denna skiljer mellan avtal omsjötransport av gods ("transport ") och avtal som går ut påatt ställa fartyg till förfogande för transport av gods ("contratd'affrétement"). En sådan uppdelning skulle dessutom stämma bättre överensmed vad som tillämpas på andra områden av transporträtten. Iutredningens uppdrag bör också ingå att överväga om skall tillträda dentidigare omnämnda av om sjötransport av gods.Fördelarna med denna konvention är omstridda. Vissa bedömare har hävdat attkonventionens ansvarssystem skulle leda till ökade kostnader för sjötransportav gods, medan andra hävdat att kostnadseffekterna blir försumbara. Det harockså framhållits att konventionen, om den träder i kraft, kommer att öka densplittring av den internationeUa regleringen på området som redanikraftträdandet av ändringsprotokoll till konvention omkonossement har medfört. Det kan emellertid knappast förnekas attFN-konventionen i flera avseenden innebär avsevärda lagtekniska framsteg iförhållande till konvention och ändringsprotokollet, vilkasregelsystem är tämligen komplicerat. Enviktig uppgift för utredningen blir därför att värdera vilka verkningar som etttillträde till konventionen skulle få för svensk sjöfartsnäring och svensktnäringsliv i övrigt. Om utredningen finner att i och för sig börtillträda konventionen, blir nästa fråga om man för svensk del bör avvakta medett tillträde lill dess konventionen har fått viss anslutning från andraländer. Om utredningen finner att bör tillträda konventionen, bör denockså lägga fram förslag till de lagändringar som föranleds av ett tillträde. Jaganser det vara av stor vikt att den nordiska rättslikheten kan bevaras på dettaområde. Inte heller i de övriga nordiska länderna har man tagit slutligställning i frågan om tillträde till 1978 års , men del föreliggernordisk enighet om att det under alla omständigheter finns behov av att se översjölagarnas bestämmelser om befordran av gods. Även de danska, norska ochfinländska kommittéerna kommer därför enligt vad jag har erfarit att få iuppdrag alt göra en sådan översyn. Uppdragen till de danska och norskakommittéerna kommer dessutom att omfatta frågan om tillträde till 1978 årskonvention. 1 bereds denna fråga av sjöfartsdelegationens arbetsgruppför juridiska frågor. Utredningen bör verka för att det om möjligt uppnåsenighet om i huvudsak likalydande lagtexter i de nordiska länderna. Jagförutsätter att utredningen kommer att utarbeta förslag till lagändring ar och bereda frågan om tillträde till 1978 års konvention i nära samverkan med berörda organ i de andra nordiska länderna. För att säkerställa ett effektivt nordiskt samarbete bör utredningen undersöka möjligheterna att 8 göra upp en för samtliga utredningar gemensamarbetsplan. Jaghemställer all regeringen beslutar alt ge utredningen tilläggsdirektiv i Skr. 1981/82:103 enlighet med vad jag i det föregående har anfört om det fortsatta Dir. 1980:82-utredningsarbetet. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Tilläggsdirektiv till datalagstiftningskommittén (Ju1976.05) Medstöd av regeringens bemyndigande tillkallade dåvarande chefenför , statsrådet , en kommitté med uppdrag att seöver lagstiftningen om personorienterad ADB-information m. m. (ang. direktiven,se kommittéberättelsen 1977, del II, s. 12 ff). Kommittén, som har antagitnamnet datalagsliflningskommiltén (DALK), har avlämnat delbetänkandet (SOU1978:54) Personregister -Datorer - Integritet, promemorian (Ds Ju 1979:19)Författningsreglering av SPAR m. m. samt delbetänkandet (SOU 1980:31)Offentlighetsprincipen och ADB. FörDALK återstår nu två huvuduppgifter. Den ena är att lägga fram förslag tilllagbestämmelser som föranleds av internationella överenskommelser eller somannars påkallas av hänsyn till den internationella datatrafiken. Den andrahuvuduppgiften har getts åt kommittén genom tilläggsdirektiv som på min föredragninghar beslutats av regeringen (Dir 1980:14). Enligttilläggsdirektiven skall kommittén utreda frågan om en generellpersonregisterlagstiftning, dvs. en ny lag som inte som datalagen (1973:289,omtryckt 1979:334) i första hand är inriktad på registreringstekniken. Datainspektionenhar i sin anslagsframställning för /82 tagit upp frågan om enrationalisering av den tillståndsprövning som inspektionen f. n. gör enligtdatalagen. Ett projekt för att ytterligare standardisera självaansökningsförfarandet pågår inom inspektionen. Inspektionen anser emellertidatt delar av tillståndsprövningen bör ersättas med ett anmälningsförfarande, såatt arbetet kan koncentreras på ärenden där integritetsfrågorna är särskiltangelägna. Enligt inspektionens mening bör särskilda resurser ställas tillförfogande för en utredning av ett sådant förfarande. Inspektionen understrykeratt utredningen brådskar och att det inte är möjligt att avvakta resultatet avDALK:s pågående arbete. Inspektionen har därefter i skrivelse till regeringenden anmält de behov av ändringar i datalagen som lill följd avden senaste tekniska utvecklingen bedöms som mest angelägna. 1981/82:103 Defrågor som dalainspektionen tar upp ligger enligt min mening redan Del II inom ramen för det uppdrag som DALK har fått genom tilläggsdirektiven. DALK:suppdrag är emellertid omfattande och syftar till alt undersöka om datalagen påsikt kan ersättas med en generell personregisterlagstiftning. Med hänsyn tillvad datainspektionen har anfört anser jag alt det är viktigt att så snabbt sommöjligt undersöka vilka åtgärder som kan vidtas för att också på kort siktrationalisera verksamheten hos inspektionen. I likhet med inspektionen tror jaginte att det är möjligt all åstadkomma några mera påtagligarationaliseringseffekter utan att ändra regelsystemet. Det innebär all defrågor som skall undersökas av DALK och de som kommer att omfattas av denutredning som datainspektionen har begärt är så nära förbundna med varandra attäven den sistnämnda utredningen bör bedrivas inom DALK. Arbetet bör givetvisske i nära samråd med datainspektionen. Inget hindrar att i annanordning ansträngningar görs att rationalisera verksamheten vid datainspektionenlill den del datalagen inte berörs. Jaganser alltså att DALK bör ges i uppgift att med förtur göra den utredning somdatainspektionen har hemställt om. Kommittén bör lägga fram de reformförslagsom utredningen kan ge anledning till i en särskild promemoria. Enbegränsning av tillslåndskravel skulle leda till kostnadsbesparingar inte barai datainspektionens egen verksamhet utan också för dem - myndigheter ochenskilda - som vill inrätta ADB-register. Det kan finnas anledning att i dettasammanhang uppmärksamma också andra frågor om datalagens ekonomiskakonsekvenser. Fråganom konsekvenserna för registeranvändarna av en generell personregisterlagsliftninghar berörts i tilläggsdirektiven till DALK. I dessa anges att en allmänutgångspunkt för utredningsarbetet självfallet måste vara att lagstiftningeninte får medföra större ingrepp i offentlig eller enskild verksamhet än som ärklart motiverat med hänsyn till integritetsintresset. DALK bör enligttilläggsdirektiven noga bedöma de administrativa konsekvenser för myndigheter,företag och andra som kan bli följden av en ny reglering. I tilläggsdirektivenbehandlas däremot inte frågan om vilka ekonomiska och administrativakonsekvenser som följer av bestämmelserna i datalagen, kreditupplysningslagen(1973:1173) och inkassolagen (1974:182). Med hänsyn till de ansträngningar somf. n. görs för att begränsa samhällets kostnader på olika områden är detemellertid enligt min mening angelägel att dessa konsekvenser undersöks meragenerellt. Innanjag går närmare in på denna fråga vill jag understryka vikten av ett fullgottintegritetsskydd i samband med ADB. Jag vill också peka på all man i fleraländer har följt vårt exempel och antagit lagar som vilar på samma grundsatsersom datalagen. På del internationella planet strävar man efter att åstadkommagemensamma normer för integritetsskyddel. Det råder alltså en allmän enighet omalt intresset att skydda den personliga integriteten väger tungt. Självfalletmåste man acceptera att integritetsskyddel medför kostnader och andra konsekvenser.Delta hindrar emellertid inte att man undersöker vilka dessa är och, utan attförsämra integritetsskyddet, genom olika åtgärder försöker hålla dem tillbaka. Enligt min mening torde enundersökning av datalagens ekonomiska och administrativa konsekvenservara en nödvändig förutsättning för att DALK 10 skall kunna överväga om datalagen kan ersättas med engenerell personregisteriagstiftning.Med hänsyn till rådande förhållanden anser jag Skr. 1981/82:103 emellertid attdet är angeläget att även pröva om några åtgärder kan Dir. 1980:83 genomföraspå kort sikt. För att man skall få fram ett underlag för en sådan bedömning börDALK med förtur kartlägga och analysera datalagens ekonomiska ochadministrativa konsekvenser. Resultatet av undersökningen bör redovisas tillregeringen tillsammans med de förslag som undersökningsresultatet kan geanledning till. Vidundersökningen bör DALK givetvis beakta att rutiner som ökar kostnaderna förregisteranvändarna, t. ex. för kontroller och rättelser, kan vägas upp avbesparingar för dem som är föremål för registreringen eller annars berörda avden. Det bör också observeras att åtgärder som en myndighet eller ett företagvidtar för att tillgodose integritetsskyddet också kan medföra administrativa fördelarför den registeransvarige själv. Sådana fördelar kan bestå i bättredokumentation, bättre kontroll av hur datasystemet används, effektivarekontroll över de ekonomiska transaktionerna, bättre skydd mot databrott, ökademöjligheter att rekonstruera ett förstört register osv. Kartläggningenbör i första hand avse datalagens konsekvenser. Om utredningsarbetet ger vidhanden att också kreditupplysningslagens och inkassolagens ekonomiska ochadministrativa konsekvenser behöver undersökas, bör kartläggningen omfattaäven dessa. Jaghemsläller att regeringen utvidgar DALK:s uppdrag i enlighet med vad jag nu haranfört. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Uppföljning av reform av domstolsadministrationen Departementschefen,statsrådet , anför. Verket är central förvaltningsmyndighet för de allmänna domstolarna, de allmänna förvalt ningsdomstolarna, bostadsdomstolen, arrendenämnderna, hyresnämnder na, rättshjälpsnämndema och de allmänna advokatbyråerna (prop. 4, JuU 1972:8, rskr 1972:159; JuU 1973:24, rskr 1973:221; prop. 4, JuU 1974:6, rskr 1974:128; prop. 1974:149, JuU 1975:1, rskr 1975:1). Tillkomsten av innebar att domstolsväsendet anpassades till den organisationsstruktur som är kännetecknande för svensk statsförvaltning i övrigt. Verket övertog en rad av de adminstrativa uppgifter som tidigare hade ankommit på , domstolarna och domstolsväsen dets organisationsnämnd (). hade - i awaklan på statsmakternas ställningstagande till frågan om en central 11 1981/82:103 förvaltningsmyndighet för domstolsväsendet - i vissa hänseenden fungerat Del II som central förvaltningsmyndighet för bl. a. deallmänna domstolarna och förvaltningsdomstolarnamen upphörde i och med tillkomst. Enligtförordningen (1975:506) med instruktion för skall verket iadministrativt hänseende inom sitt verksamhetsområde bl. a. leda och samordnaverksamheten, meddela föreskrifter, råd och anvisningar samt se till attverksamheten bedrivs på ett effektivt sätt. Verket svarar för organisatoriskafrågor samt för personal- och ekonomiadministrationen.