prop · G50340 · 1981-12-31 00:00:00 — Av utredningen framgår att branschen uppfattar denföreslagna aviseringsregeln som i praktiken likställd med en regel om allmäntförbud mot hemförsäljning samt att erfarenheterna av dansk rätt på området gervisst stöd åt en sådan uppfattning. Regeln skulle således komma i strid med degrundläggande principerna om etableringsfrihet, konkurrensfrihet ochneutralitet från samhällets sida till olika distributionsformer som ansettsgälla i svensk rätt. Mot denna bakgrund bör regeln införas endast om starkaskäl av t. ex. konsumentpolitisk art talar för den. Med hänsyn till denförstärkning av konsumentskyddet som genomförts under den senaste tioårsperiodensamt till vad kommittén nu i övrigt föreslår framstår enligt tingsrättensmening inte de skäl kommittén anfört som så tungt vägande att regeln börinföras. Denna bedömning stärks av att kommittén inte påvisat att det nuvaranderättsläget 1981/82:40 93 lett till mer omfattande missbruk eller missförhållanden.Till detta kommer Bdaga 3 att rättsläget såvitt avser dentryckfrihetsrättsliga aspekten av en aviseringsregel inte framstår helt klar. Tingsrätten avstyrker med hänvisning till dessa synpunkterden föreslagna aviseringsregeln. Enligt 302 § lagen (1948:433) om försäkringsrörelseåligger det styrelsen och verkställande direktören i ett försäkringsbolag attövervaka att anskaffning av ansökningar om försäkring hos bolaget sker på sättsom överensstämmer med god försäkringssed. Regeringen har givits befogenhet attutfärda närmare administrativa bestämmelser om anskaffningsverksamheten. Någrasådana bestämmelser har regeringen emellertid inte funnit det erforderligt attutfärda. Anskaffning av försäkringar har i stället överlåtits åtbranschens egen reglering. Bestämmelserna, som utfärdats i anslutning tillnämnda lagrum, återfinns i "Överenskommelse rörandeanskaffningsverksamheten inom direkt liv- samt sjuk- och olycksfallsförsäkringävensom annan direkt försäkring" och "Överenskommelse den 1 januari1966 rörande anskaffningsverksamheten inom direkt sjö- ochtransportförsäkring", båda med senare ändringar och tillägg. Dessafrivilliga anskaffningsöverenskommelser (AÖ), till vilka samtliga berördaförsäkringsbolag av betydelse i landet anslufit sig, innehåller bl. a.bestämmelser om behörighet för ombud, om utbildning av ombud, om registreringav ombud, om ombuds uppträdande m. m. Frågor rörande AÖ handhas, beroende påbeskaffenhet, av en skiljenämnd eller en förvaltningsnämnd. Enligt uppgift pågår inom branschen enomfattande översyn av AÖ. Enligt försäkringsinspektionens mening är densjälvreglering som gäller på anskaffningsområdet för försäkring såsomalternativ fill en mera formalise-rad ordning i stort sett tillfredsställande.Ordningen torde inte utesluta ingripande från inspektionens sida för denhändelse detta skulle bedömas såsom erforderligt. Några generellt olämpliga ackvisitionsmetodereller missförhållanden i övrigt har emellertid ej observerats av inspektionenoch klagomål fill inspektionen från konsumenter rörande denna verksamhet ärsällsynta. Vissa påpekanden under hand till förvaltningsnämnden har förekommit.Vid omarbetning och ändringar i AÖ har inspektionen regelmässigt avgivityttrande till regeringen med förslag om att de fortsättningsvis accepterassåsom alternativ till administrativa bestämmelser i ämnet. Egna initiativ fråninspektionens sida har jämväl förekommit. Till skillnad mot den nu gällande hemförsäljningslagenavses bestämmelserna i förslaget till ny lag, såvitt avser avisering införhembesök och näringsidkares ansvar när han anlitar ombud, bli fillämpliga ävenpå försäkringsområdet. Kommitténs förslag som innebär att ävenförsäkringsförsäljning skall omfattas av aviseringsregeln synes snarareframsprunget ur strävanden att undvika undantag från aviseringskravet än övervägandenrörande behovet av en sådan regel just på försäkringsområdet. Mångaförsäkringsbolag använder sig i regel redan nu av någon form av avisering förehembesök. Inspektionen finner för sin del inte anledning ifrågasättabehovet eller lämpligheten i sig av en obligatorisk aviseringsregel att gällavid hemförsälj- 1981/82:40 94 ning av försäkring. För inspektionen framstår det dock sommera ändamåls- Bilaga 3 enligt att regler om avisering tas fram inom ramen förgällande AÖ, varvid möjlighet kan ges att vid den närmare utformningen anpassaregeln fill försäkringsomirådet. En viss flexibilitet i förhållande tillkommitténs förslag kan synas motiverad med hänsyn till de speciellaförhållandena på försäkringsomirådet. Sanimanfattningsvis anser försäkringsinspektionen attlagförslagets huvudtankar rörande avisering och ombuds behörighet lämpligen börrealiseras inom ramen för en omarbetning av AÖ med de modifikationer, som kanbetingas av försäkringsavtalets egenart. För denna bedömning talar även att försäkringsverksamhetskommittén(FVK) enligt sina direktiv (1978:105, sid. 8-9) skall "utvärderaförsäkringsbolagens nuvarande anskaffningsverksamhet och hur AÖ har verkat iolika avseenden". Kollegiet är tveksamt till om behov av aviseringspliktverkligen föreligger. I vart fall har inte - enligt kollegiets mening -kommittén på ett övertygande sätt visat att konsumentintresset kräver en sådrastisk åtgärd som aviseringsplikt. Om en konsument skulle övertalas till ettköp han egentligen inte önskar ingå har han - såvitt kollegiet kan bedöma -ett långtgående skydd bl. a. genom rätten till s. k. ångervecka.Detta skydd kompletteras dessutom enligt förslaget. Att härutöver konstrueraytterligare skydd synes ej behövligt. Mot förslaget om aviseringsplikt kan också anföras att dettorde komma att medföra betydande merarbete för säljarna och därmed också enavsevärd kostnadsökning för hemförsäljningsformen. Detta torde i sin tur ledatill att denna försäljningsform i vissa fall måste avvecklas, vilket medförstora omställningsproblem för hemförsäljningsbranschen. Ett sådant resultatförefaller helt orimligt med hänsyn till den - i förhållande till nuläget-begränsade utvidgning av konsumentskyddet som förslaget om aviseringspliktändå synes innebära. Mot bakgrund av vad som ovan anförts avstyrker kollegietsålunda förslaget om aviseringsplikt.Om förslaget om aviseringsplikt likvälgenomföres krävs enligt kollegiets mening en lång övergångstid så att berördaföretag och deras anställda får tillfälle till anpassning i syfte att begränsade menliga verkningarna. Resultatet av den föreslagna aviseringsregleringen blirgivetvis att den form för hemförsäljning som är den gängse, dvs. attförsäljare i bostadsområden går från dörr till dörr och söker avyttra sinaartiklar, i huvudsak bringas att upphöra. Regleringen får således fill följd engenomgripande omgestaltning av en mycket gammal och fortfarande relativtbetydelsefull form för framför allt varudistribution. Marknadsdomstolensutgångspunkt vid bedömningen av regleringen i denna del är att det bör kunnapåvisas påtagliga missförhållanden eller allvarliga olägenheter av en inte heltobetydlig omfattning hos en försäljningsform för att en så ingripandereformering skall anses vara berättigad. De undersökningar beträffandehemförsäljning vilka utredningen presenterar ger knappast stöd för att det 1981/82:40 95 finns ett vida spritt missbruk av hemförsäljningsformen;den gällande Bilaga 3 hemförsäljningslagen tycks f. ö. ha inneburit klaraförbättringar härvidlag för konsumentkollektivet. Undersökningsmaterialet i sigsynes således svårligen kunna motivera den radikala omvandling avhemförsäljningen som lagförslaget innebär. Bakgrunden till kommittéförslagetförefaller i själva verket vara uppfattningen att en viss grupp av konsumenteruppvisar ett särdeles svagt köpmotstånd vid säljbesök och att dennakonsumentgrupp därtill har svårt att göra sin rätt gällande också i efterhandgenom att t. ex. utnyttja befogenheten att frånträda ingånget avtal.Marknadsdomstolen vill inte avvisa tanken att hemförsäljning i vissa fall kanleda till oöverlagda köp som av olika skäl inte heller bringas att återgå;säkerligen finns grupper av svaga konsumenter som lättare än andra låter sigövertalas till beställningar och som också har bristfälliga förutsättningar attefter köpslut frånträda förhastade avtal. Tveksamhet kan emellertid råda om hurstora dessa svaga konsumentgrupper verkligen är och - framför allt - i vad månden föreslagna aviseringsregeln faktiskt ger dessa utsatta konsumentgrupper ettverkligt skydd. Aviseringsskyldigheten skulle säkerligen ge till resultat attden traditionella hemförsäljningsformen i stor utsträckning kom att ersättasmed telefonförsäljning i - vid behov - kombination med efterföljande säljbesök.Den ifrågavarande konsumenttypen, som ju bl. a. präglas av en viss oförmåga attkategoriskt avvisa säljerbjudanden och som är lättpåverkbar, skulle nog oftaockså ha svårigheter att värja sig mot säljbearbetning per telefon, vilketalltså skulle kunna få till följd att köpavtal i större utsträckning än nu ärfallet kom att ingås utan att det köpta ens kunde beses före avtalsslutet. fall skulle konsumenter, sådana de nu aktuella, ha svårt att avslå ocksåett förslag om säljbesök, vid vilket säkerligen ett mycket starkt köptryckskulle uppkomma; "konsumenten har ju själv föranlett säljaren att göra sigbesvär med ett personligt besök". Den genomgripande omgestaltning av denegentliga hemförsäljningen som lagförslaget skulle åvägabringa synes såledesdomstolen närmast leda fill en i sig knappast generellt önskvärd övergång frånbesöksförsäljning till telefonförsäljning.Och den beskrivna omläggningen avförsäljningsformen torde inte föra till bättre integritetsskydd och störrehemfrid för konsumenterna. Telefonsamtal kan vara väl så störande ochpåträngande som en påringning vid dörren. Domstolen finner därför lagförslagetom obligatorisk avisering och inhämtande av samtycke före säljbesök mindreändamålsenligt och är inte beredd att tillstyrka en lagstiftning med föreslagenutformning. De särskilt svaga konsumentgruppernas speciella problem, som f. ö.ingalunda är till finnandes endast i hemförsäljningssammanhang utan också kanmenas vara för handen vid ordinär butiksförsäljning, postorderförsäljning,försäljning medelst kontokredit m. m., får söka lösas med hjälp av bl. a.generellt verkande medel av informativ art såsom konsumentupplysning ochkonsumentvägledning. Här möter nog en social problematik som för sin lösningsannolikt kräver en rad olika, generellt verkande åtgärder av socialt-ekonomisktslag. Till betänksamhet visavi hithörandereglering bidrar det förhållandet att förslaget i fråga kan få menliga verkningarför konkurrensen inom näringslivet, något som ju ytterst drabbar konsumenterna.Även om - såsom ovan framhållits - effekten av ett aviseringstvång troligen istor utsträckning skulle bli inskränkt till en omläggning frånbesöksförsäljning till telefonförsäljning, kan inte uteslutas att i vissa falloch för vissa varuslag ingen naturlig försäljningskanal skulle stå öppen omhemförsäljningen i dess traditionella form förbjöds. 1981/82:40 96 finns i många branscher en synnerligen stark ägarkoncentration.Detta Bilaga 3 innebär att mindre, nyetablerade fabrikanter och importörer kanha svårigheter att distribuera sina produkter genom den dominerande distributionsformen,vilket alltså - vid avsaknad av realistiska alternativ - kan på längre siktleda till stelhet och hämmad utveckling på marknaden. Ur konkurrenssynvinkel ärmångfald med avseende på bl. a. distributionsformer ett ideal och ter sigsärskilt angelägen i en situafion som präglas av den fortlöpandeföretagskoncentrationen. Det skulle därför vara principiellt olyckligt om en f.n. tillgänglig distributionsform skulle genom lagstiftning uteslutas. Särskiltbetänkligt skulle det vara att effekten drabbade en försäljningsteknik -hemförsäljningen - som i sin enklaste form ställer ringa krav päkapitalinsatser. Också ur nu anlagd synvinkel talar således starka skäl mot denföreslagna aviseringsregleringen. Såsom framigått av den lämnade redovisningen avmarknadsdomstolens syn på kommitténs förslag i aktuell del finner sig domstoleninte kunna tillstyrka införande av aviseringstvång med åtföljande krav påinhämtande av samtycke till säljbesök. Kommittéledamoten har i enreservation till förslaget förordat en modifierad lösning som innebär attkonsumenterna genom avisering alltid skall beredas tillfälle att före säljbesökmeddela att de avböjer besök. Ett sådant meddelande från konsument till säljareskulle således utgöra hinder för besök i säljsyfte. Även om ' varianthar sina förtjänster - konsumenten kan i princip förbereda sig på besöket ochfår möjlighet att avstyra det om så önskas - torde konstruktionen knappasterbjuda någon praktisk lösning för den konsumentkategori om vars skyddande iförsta hand är fråga. Ett aviseringstvång av det angivna slaget skullesäkerligen främst fullgöras genom utskickande av massmeddelanden. Konsumenternaskulle således behöva vara på sin vakt beträffande innehållet i allehandamassförsändelser, något som med dagens postreklamvolym alls inte skulle vara enlätt uppgift. Härtill kommer att det skulle krävas ett inte ringa mått avaktivitet från konsumentens sida i syfte att undgå besök; konsumenten skulle pånågot sätt behöva ge till känna för försäljaren att besök inte önskas. Enreglering med dessa konsekvenser torde utgöra ett föga verkningsfullt skydd förden allmänt resurssvaga konsumentkategori som har särskilda svårigheter attfreda sig mot effektiv säljargumentation. Ett aviseringstvång av detmodifierade slaget synes således komma att innebära en viss belastning påhemförsäljningsföretagen med åtföljande kostnadsökningar utan att någon häremotsvarande förefaller kunna uppnås för de konsumentgrupper som genomregleringen avses skola beredas ett skydd. Enligt marknadsdomstolensuppfattning är inte aviseringsreglering i någon form ett effektivt medel attlösa de speciellt utsatta konsumentgruppernas särskilda problem. I stället börlösningen sökas i åtgärder av sådant slag som ovan angetts. 3.7 (): Den i betänkandet föreslagna aviseringsregeln skulle avallt att döma medföra att hemförsäljningen i praktiken skulle upphöra. a.visar erfarenheterna från , som infört en liknande regel, att hemförsäljningendär praktiskt taget upphört. Förslaget skulle därför vara likställt med ettförbud. Mot bakgrund av vad ovan anförts rimmar en så drastisk åtgärd enligt NO:smening inte med de erfarenheter om missförhållanden på 1981/82:40 97 området som kommittén själv redovisat. Förslaget avstyrksdärför av Bilaga 3 NO. Ledamoten har i sin reservation (s. 196-197)föreslagit en aviseringsregel av mindre långtgående art. Avisering per telefoneller ' skriftligen skulle ske, varvid konsument skulle ha möjlighet att avböjaett påtänkt besök. menar att en aviseringsregel av denna art har denfördelen att besök kan undvikas hos konsumenter som är särskilt obenägna attköpa. Ett aviseringskrav medför enligt givetvis ökade kostnader. Hankonstaterar att kommittén tyvärr inte genomfört närmare kostnadsstudier, varesig av det förslag till aviseringsregel som förs fram i betänkandet eller avden modell som föreslagit. Han tillägger: "Det ter sig docksannolikt att kostnaderna för tillämpningen av en aviseringsregel av det slagjag har förordat bör kunna hållas relativt låga genom tillämpning av fastarutiner." ' förslag förutsätter dock att kostnadsstudier görs ochatt dessa studier visar att den av honom föreslagna ordningen låter siggenomföras till rimliga kostnader. NO är för sin del tveksam till om inte även den av Bernitzföreslagna modifierade aviseringsregeln skulle medföra sådana höga kostnaderoch andra konsekvenser att också den skulle verka mer eller mindre prohibitivt.De synpunkter som ledamoten framfört (s. 206-207) om de praktiskasvårigheterna att pä ett ekonomiskt rimligt sätt tillämpa aviseringsregelnförefaller realistiska och torde i allt väsentligt vara giltiga även på det av Bernitzframlagda förslaget. Härtill kommer - vilket inte berörts av - attbevisning om att avisering skett enligt hans förslag skulle bli praktiskt tagetomöjligt. NO kan därför inte heller tillstyrka ' förslag om avisering. Ångerrätten synes, särskilt om kommitténs förslag tillutvidgning genomförs, utgöra en stark garanti mot oöverlagda köp. Isammanhanget bör även nämnas konsumenternas rättigheter att få en skyltrespekterad, som avvisar eventuella hemförsäljare. 3.8 Statens pris- och kartellnämnd (SPK): Kommittén föreslår i sitt betänkande bl. a. att en aviseringspliktinförs för hemförsäljning och att konsumentens samtycke måste inhämtas innan säljbesökfår ske. Nämnden vill understryka vikten av att, om en dylik åtgärd övervägs,eventuella konsekvenser i form av omsättningsminskning och nedläggning avbakomliggande produktion med därpå följande minskad exportförsäljning ochsysselsättning noga beaktas. Om en aviseringsplikt enligt utredningens förslagskulle införas är det väsentligt att detta inte görs alltför snabbt utan att entillräckligt lång övergångsperiod ges så att berörda företag får rimlig tidtill sitt förfogande för att vidtaga lämpliga åtgärder i syfte att hindra deeventuella negativa effekter för företagen som kan uppstå. 3.9 /KO: anser det vara rimligt att konsumenten vidhemförsäljning försätts i en situation som liknar den vid butiksförsäljningför att möjliggöra ett rationellt och övertänkt köp. För att åstadkomma etteffektivt 7 1981/82. 1981/82:40 98 konsumentskydd är det därför nödvändigt att införa reglersom förbereder Bilaga 3 konsumenten på säljbesöket. För att en aviseringsregelskall bedömas få avsedd effekt är det enligt verkets mening nödvändigt attkomplettera den med krav på samtycke från konsumenten. En aviseringsregel somendast skulle innebära att konsumenten har möjlighet att aktivt avböja ett säljbesökkan knappa:;t förväntas nämnvärt stärka exempelvis svaga konsumentersställning. Det finns skäl att tro att samma svaghet som vidlåder ångerrättenäven finns inbyggd i ett sådant system. En sådan regel skulle endast skapaproblem för handeln utan att skyddet för konsumenterna förbättrades i någonhögre grad. tillstyrker således utredningens förslagom att en aviseringsplikt bör införas och att konsumentens samtycke måsteinhämtas innan säljbesök får ske. Med hänsyn till att näringsidkarna har bevisbördan för attavisering med samtycke skett saknas anledning att inte godta att avisering ävenkan ske per telefon. delar således utredningens uppfattning idenna del. Utredningen har även diskuterat frågan om en aviseringsregelkan utformas sorn en generalklausul. I likhet med utredningen finner konsumentverketatt det finns starka skäl som talar mot en sådan lösning. Betydande problemföreligger i att informera om nuvarande regelsystem för hemförsäljning. Detfinns anledning tro att problemen vad gäller informationen avsevårt skulle ökavid användandet av en generalklausul. skulle vara underkastadesärskilda regler som andra företag inte skulle behöva följa. Inte minstkonsumenterna skulle få svårigheter att behärska ett sådant system. Enligt vår uppfattning har hemförsäljningskommittén intekunnat visa att det föreligger ett behov av en lagstiftning som genom ettlångtgående krav på avisering gör att en bedriven legitimförsäljningsform inte längre skulle kunna bedrivas. Vi hänvisar därvid till ochinstämmer i den reservation som avgivits av ledamoten . Vad kommitténi övrigt föreslagit ger ett förstärkt konsumentskydd som är fullt tillräckligt.Härtill kommer att genom marknadsrättsliga regler kanytterligare förstärka konsumentskyddet. Jag anser att aviseringsplikten kan ersättas med enlagbestämmelse som förbjuder näringsidkare som systematiskt åsidosätter hemförsäljningslagenatt i fortsättningen bedriva hemförsäljning. Undertecknad fillstyrker förslag om atten aviseringsplikt vid hemförsäljning bör införas. Jag kan dock ej biträda denlagtekniska lösning av aviseringsregeln som föreslagits. Jag förordar den linjesom framförs i betänkandet av ledamoten : att aviseringsregeln bordeutformas som en generalklausul. Med hänsyn till det salubjudnas art och pris 1981/82:40 99 bör förhandlingar om riktlinjer för hemförsäljning avvissa varor och tjänster Bilaga 3 kunna föras. 3.10 (): En viktig förändring i förhållande till den nu gällande hemförsäljningslagenutgör förslaget i 3 § om skyldighet att avisera och inhämta samtycke till säljbesöksom skall företas i konsumentens bostad. Till skillnad från vad som gäller vidångerrättens utövande och skyldigheten att överlämna ängerblankett begränsas"produktområdet" för aviseringsplikten inte till lös egendom ochvissa tjänster utan omfattar också varje annan nyttighet. Ett avgörande motivför kommittén att föreslå ett vidgat produktområde vid avisering har varit detförhållandet att vissa produkter inte omfattas av någon ångerrätt (s. 95).Enligt nämndens uppfattning måste emellertid de skäl som talar för en aviseringspliktvara i huvudsak desamma som motiverar rätten att ångra ett ingånget köp,nämligen att komma till rätta med överrumplingsmomentet eller andra olägenhetersom de aktuella säljmetoderna kan innebära. Nämnden kan därför inte finna attdet från principiell utgångspunkt finns anledning att göra någon skillnadmellan "produktområdena" för aviseringsplikten och ångerrätten. Utanatt närmare ta ställning till frågan hur produktområdena bör bestämmas villnämnden ifrågasätta om behov föreligger att i något av dessa innefattanyttigheter som enligt kommittén (s. 95) normalt ej marknadsförs genomhemförsäljning. När det gäller frågan om avisering av hembesök harkommittén dock inte varit enig. Två av kommitténs fem ledamöter förordar den aviseringsregelsom kommittén föreslår. Tre av ledamöterna reserverar sig från olikautgångspunkter mot förslaget. Alla företag som arbetar med hemförsäljning ochsom yttrat sig hävdar att denna aviseringsregel är liktydig med förbud. Effekterna av och kostnaderna för huvudförslagets aviseringsregeloch effekterna från sysselsättningssynpunkt är heller inte tillfredsställandeutredda. Detta beror bland annat på bristande offentlig statistik påomfattningen av hemförsäljning. Det finns enligt mening skäl som talar förinförandet av en skriftlig aviseringsplikt. Frågan om aviseringsregelns närmareutforming borde dock kunna lösas efter förhandlingar mellan representanter förde säljande företagen och /KO. Om aviseringsregeln arbetas frampå detta sätt är också sannolikheten större för att regeln i praktikentillämpas av näringsidkarna. 1. socialförvaltningen: anser att den av kommittén föreslagna aviseringsskyldighetenär ett steg i rätt riktning för att skydda den enskilde konsumenten.Konsumenten kan på detta sätt själv avgöra om hon vill konfrontera sig med enförsäljare. Ännu mera effektivt konsumentskydd skulle uppnås om aviseringsskyl- 1981/82:40 100 digheten enbart begränsades till skriftlig avisering.Nackdelen med telefon- Bilaga 3 avisering är att många människor har svårt attsäga nej och värja sig mot en driven försäljare. Att avslå en försäljaresförslag att komma hem till konsumenten och visa varor kan av många människorupplevas som besvärande då telefonsamtalet upplevs som en personlig kontakt medförsäljaren. Vid skriftlig avisering behövs ingen muntlig kontakt.Konsumenten får här anses ha lättare att tacka nej till säljarens begäran omett hembesök. Det psykologiska underläge som dagens konsumenter befinner sig itorde på detta sätt till stor del ha eliminerats. 2. föredragande borgarrådet: Förslaget om aviseringsskyldighet måste betraktas som enklar förbättring för konsumenterna. Erfarenheter av nuvarandetelefonförsäljning visar att många konsumenter har svårt att hävda sinaintressen gentemot försäljare. Avisering bör ske skriftligt, vilket gerkonsumenterna möjlighet att utan personlig påverkan från en försäljare avgöraom de vill ta emot säljbesök. 3. avvikande mening av tre borgarråd: Den sammanlagda effekten av de i utredningen föreslagnautvidgningarna av konsumentskyddet beträffande hemförsäljning kan antas blibetydande. Det är värdefullt att man på detta sätt på basis av erfarenheterfrån tidigare lagstiftning successivt förstärker konsumenternas ställning.