prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — Från kommunernas sida har dockframhållits att samarbetssamtal i de former som utredningen har föreslagit kanbli kostnadskrävande och kan framtvinga särskilda utbildningsinsatser för denpersonal som skall syssla med uppgiften. Även andra remissinstanser haruttryckt farhågor för all del kan bli svårt att få lag i kompetenta personer,om del blir en obligatorisk skyldighet för kommunerna alt erbjudasamarbetssamtal. Bedrivs arbetet felaktigt eller med samtalsledare som inte ärvuxna sin uppgift, riskerar man enligt dessa remissinstanser att dennasärskilda stöd- eller hjälpinsats gör mer skada än nytta och förvärrari stället för alt lösa upp föräldrarnas konflikt. De flesta remissinstanserna delar utredningens uppfattningalt samarbetssamtal bör erbjudas endast föräldrar som är villiga alt delta iverksamheten. Ett fåtal remissinstanser anser dock att del bör vara en skyldighetför föräldrarna att medverka vid samarbetssamtal. Somtidigare framhållits har barn i allmänhet behov av nära och goda relationertill båda föräldrarna även om dessa har flyttal isär. Det är därför viktigt allföräldrar som överväger att separera går igenom vilka förutsättningar somfinns för all tillgodose detta behov hos barnen och i vilka former det bör skesamt hur de även på annat sätt skall kunna lindra de negativa följderna förbarnen av deras separation. Det ligger vidare i sakens natur att det är bästför barnen om föräldrarna i samförstånd löser de motsättningar som kan finnasnär det gäller vårdnad och umgänge, så att inle dessa frågor blir föremål fören utdragen och upprivande process. Socialnämndernasbefattning med vårdnads- och umgängesfrågor en sådan samförståndslösning torde också i allmänhet varastörst, om föräldrarna bearbetar sina konflikter redan innan de vänder sig tilldomstol. De samarbetssamtal som bedrivs försöksvis inom vissakommuner är enligt min mening ett betydelsefullt medel för alt i ett så tidigtskede som möjligt lösa de konflikter som kan finnas mellan föräldrarna vid enseparation. Som har nämnts är erfarenheterna av denna verksamhet ocksåpositiva. Utredningens förslag om all alla kommuner av detta skälbör åläggas en skyldighet att börja en verksamhet med samarbetssamtal innebären statlig styrning av kommunernas resursanvändning. Som har framhållits iregeringens reviderade budgetförslag i kompletleringsproposilionen 1980/81:150bör emellertid sådana styrningar begränsas. I stället bör kommunerna få ökadfrihet att disponera sina resurser på ett effektivt sätt (prop. 1980/81:150bil. 2 s. 20). Att ålägga kommunerna en skyldighet alt erbjuda samarbetssamtalskulle innebära ett avsteg från de principer som har angetts i dennaproposition. Kommunerna bör därför själva avgöra i vilken takt samarbetssamtalskall införas. Delta har också den fördelen att denna slöd- och hjälpverksamhetfortlöpande kan vidgas allt efter som tillgången på utbildad personal ochhandledare ökar. Ett annat skäl mot att nu reglera samarbetssamtalennärmare är att huvudmannaskapet för och samordningen av de uppgifter somfullgörs inom familjerådgivningen och den psykiska barn- och ungdomsvården f.n. ses över. Inom båda dessa verksamheter fullgörs uppgifter som till sinkaraktär ligger mycket nära . Kommunerna bör alltså inte åläggas en laglig skyldighetatt erbjuda föräldrar samarbetssamtal. torde del emellertid bli mindrekostsamt för kommunerna att lägga ned resurser på att genom samarbetssamtallösa konflikter mellan föräldrarna redan innan ett akut krisläge har uppkommitän att behöva göra tidsödande och för både familjen och vederbörandesocialljänstemän påfrestande vårdnadsulredningar sedan familjen väl harsplittrats. Sådana samtal kan också minska behovet av de särskilda insatser iövrigt som måsle göras inom för att hjälpaföräldrar och barn som har fått sociala problem till följd av en upplösning avfamiljen. Värdet av samarbetssamtal och andra former avkonfliklbearbetning kan, som förut nämnts, antas vara störst om föräldrarnaanvänder sig av denna hjälp redan innan de vänder sig till domstol. En erinranom del slöd och den hjälp som socialnämnderna kan ge föräldrar och barn ivårdnads- och umgängeskonflikter och om den hjälp som genom nämndernasförmedhng kan erhållas från andra hjälporgan bör tas in i . I defall samarbetssamtal eller annan konfliklbearbetning har inletts genom socialnämndenseller annat organs försorg under en rättegång bör rimlig tid ges för altslutföra ansträngningarna all nå en samförståndslösning. Domstolen bör därför,om någon av föräldrarna begär det och det kan antas vara till nytta all Socialnämndernasbefattning med vårdnads- och umgängesfrågor samtalenfortsätter, kunna förklara målet vilande. En bestämmelse med detta innehåll börockså föras in i . Samarbetssamtalenkan utformas efler flera olika modeller. Enligt min mening torde det varalämpligt att i stort sett följa den modell som utredningen har förordat i sittbetänkande. Det innebär bl. a. alt samarbetssamtal bör erbjudas endastföräldrar som båda är villiga att delta i denna verksamhet. Vidare bör barnetsroll i samarbetssamtalen uppmärksammas. Som utredningen har sagt är det rimligtatt i första hand se samarbetssamtalen som ett instrument för föräldrarna attgemensamt och i samråd själva besluta om vårdnad och umgänge med barnet. Delbehov som barnet kan ha av att tala med någon utomstående om sin situation böri första hand tillgodoses på annat sätt än genom samarbetssamtal, t. ex. genomanlitande av barnpsykologisk expertis. Det är emellertid också givet att barnetsjälvt måste komma med i samtalen om hur vårdnaden om och umgänget med barnetskall anordnas . Del bör vara samtalsledarens uppgift att bevaka attbarnet får vara med och påverka sin situation, i den mån barnet har nåtttillräcklig ålder och mognad för att delta i beslutet. Som utredningen haruttalat bör samtalsledaren träffa barnet både enskilt och i sällskap medföräldrarna och diskutera den rådande situationen (se betänkandet s. 103). Jag vill iövrigt påpeka att kan utarbeta de allmänna råd omsamarbetssamtal m. m. som behövs. En viktigförutsättning för all samarbetssamtal skall kunna genomföras på ettändamålsenligt sätt är att föräldrarna vet att de kan anförtro sig ålsamtalsledaren utan risk för att de uppgifter som de lämnar förs vidare ocheventuellt används emot dem exempelvis vid senare avgöranden om vårdnaden ellerumgänget. Utredningen har framhållit all de uppgifter som kommer fram vidsamarbetssamtal bör ha samma sekretesskydd som uppgifter som har lämnats inomkommunal familjerådgivning. Denna uppfattning har praktiskt tagel genomgåendegodtagits under remissbehandlingen. 4 § andra stycket sekretesslagen (1980:100) gäller ett särskilt starktsekretesskydd för uppgifter som har lämnats i förtroende vid familjerådgivningeller som har inhämtats i samband med sådan rådgivning. som bedrivs i sådana mera organiserade former som det nu är fråga om fåruppgifter som kommer fram i samband med dessa samtal anses åtnjuta detsekretesskydd som gäller enhgt den nämnda bestämmelsen. Någon särskildbestämmelse om sekretess för dessa uppgifter behövs därför inte. Alt familjerådgivare och deras biträden i regel inte fårhöras som vittnen om vad de har erfarit i samband med rådgivningen följer av 36kap. 5 § andra stycket . Utredningenhar pekat på att det kan finnas ekonomiska svårigheter för föräldrarna attträffas för de regelbundna samarbetssamtal som krävs. 4 1981/82. Socialnämndernasbefattning med vårdnads- och umgängesfrågor Prop,1981/82:168 Särskiltgäller delta om föräldrarna är bosatta i olika kommuner långt från varandra.Huruvida ekonomiskt stöd bör ges från samhällets sida för att underlättasamarbetssamtal eller hknande verksamhet när föräldrarna lever isär är en frågasom faller inom ramen för del uppdrag som Ugger på ensamförälderkommiltén (S1977:16). Jag finner därför inte anledning alt la upp frågan till närmarebehandling i detta sammanhang. Socialnämndernasbefattning med vårdnads- och umgängesfrågor 2.7.4 Vårdnadsutredningar m. m. Utredningsmetoder I tvister vid domstol som rör vårdnaden om eller umgängemed barn begär domstolen vanligtvis att socialnämnden skall yttra sig i målet.Enligt 50 § socialtjänstlagen skall nämnden då ulan dröjsmål inleda enutredning om vårdnaden eller umgänget. En sådan utredning kan också bli aktuellom socialnämnden överväger att själv föra frågan till domstol. Några närmareföreskrifter finns inte om hur utredningsarbetet skall bedrivas. Av de allmännaprinciper som gäller för all offentlig förvaltning följer dock att arbetet skaUbedrivas skyndsamt och på ell sådant sätt att den enskilde inle onödigtvistUlfogas obehag (jfr prop 1979/80:1 s. 401). Vidare gäller enligt 54 §socialtjänstlagen alt parterna har rätt till insyn i ärendet och rätt alt intebara skriftligen utan också muntligen meddela sig till nämnden innan denbeslutar sitt yttrande till domstolen. Utredningar i tvister om vårdnad eller umgänge utförs iallmänhet av en tjänsteman vid socialnämnden som samtalar med föräldrarna,vanligtvis var och en för sig, om hur de ser på tvisten och framliden. Mångagånger träffar utredaren också barnet. Utredaren brukar vidare ta kontakt medpersoner som föräldrarna har hänvisat till. Sedan utredaren har sammanställtvad som har kommit fram under utredningen, inklusive de uppgifter som finns ioUka myndighetsregister, avges ett förslag till hur tvisten mellan föräldrarnaenligt utredarens mening bör lösas. Föräldrarna skall ta del av utredningeninnan den överlämnas tUl socialnämnden, som sänder över utredningen tilldomstolen tillsammans med ett eget yttrande. De utredningsmetoder som har brukat användas harunder senare år utsatts för kritik i ohka avseenden. Beträffande det närmareinnehållet i kritiken kan hänvisas tiU utredningens belänkande (s. 93-94) ochsocialstyrelsens skrift "Mamma, pappa eller båda? Kritiken mot de nuvarande utredningsmetoderna har letttill att många kommuner har sökt finna nya metoder. Utredningen om barnens rätthar tagit del av de erfarenheter som vunnits ute i landet och med utgångspunkti dessa redogjort för några omständigheter som enligt utredningen bör präglasocialnämndernas arbete. Denna redogörelse mynnar ut i följande rekommendationer(se närmare betänkandet s. 101-102): Föräldrarna bör kontaktas snarastmöjligt. Stora krav bör ställas påutredarens kompetens och kunskap i fråga om såväl vuxna som barn och relationermellan människor. Om möjligt bör mer än en personarbeta med utredningen. Föräldrarna bör om möjligt deltagemensamt i samtalen med utredaren och söka förmås att tillsammans hjälpa tillatt lösa tvisten. Utredaren bör la kontakt med barnetoch själv eller genom någon annan lämplig person söka utröna barnels egeninställning. Utredaren bör sträva efter alt imöjligaste mån begränsa utredningen. Restriktivitet bör gälla när det är frågaom att la in referenser. Utredningsarbetet bör bedrivasskyndsamt. Utredningen har inte lagt fram något förslag till enrätislig reglering av hur socialnämnderna bör bedriva sina utredningar itvister om vårdnad eller umgänge. Utredningensolika synpunkter har överlag kommenterats positivt under remissbehandlingen.Också jag anser att de bildar en god utgångspunkt för hur nämnderna bör bedrivasitt utredningsarbete. Lika litet som utredningen anser jag det nödvändigt altta in särskilda bestämmelser om detta i lagen (jfr prop. 1979/80:1 s. Detankommer på att meddela de allmänna råd som kan behövas. Enligtvad jag har inhämtat avser styrelsen, som redan har redovisat olikautredningsmetodiker (se "Mamma, pappa eller båda? "), att återkommamed rekommendationer om utredningsarbetet och närliggande frågor. Jag villemellertid erinra om vad jag i del föregående har sagt om värdet av attföräldrarna i samförstånd söker komma överens i vårdnads- och umgängesfrågoroch att de redan innan de vänder sig till domstol anlitar de olikarådgivningsorgan som kan hjälpa dem i deras konflikt. Också när föräldrarnaredan har inlett en rättegång i en vårdnads- eller umgängeslvist böransträngningar göras att söka fä föräldrarna att nå en samförståndslösning. Omdomstolen har begärt yttrande från socialnämnden och en vårdnadsutredning harinletts, bör utredaren därför vara särskilt uppmärksam på om det finnsförutsättningar för föräldrarna att fillsammans komma fram till en lösning avtvisten. Om så är fallet bör föräldrarna hänvisas till alt försöka lösa sinkonflikt genom samarbetssamtal eller hknande. Sådana samtal bör således intekomma i fråga inom ramen för en vårdnadsutredning. Detta innebär attutredningen kan behöva ligga nere under den lid samarbetssamtalen pågår. Somjag har sagt i det föregående avsnittet kan domstolen i detta fall förklaramålet vilande i avvaktan på att samarbetssamtalen slutförs. Socialnämndernasbefattning med vårdnads- och umgängesfrågor Yttranden i mål om vårdnad eller umgänge Socialnämndernas kompelens att avgöra ärenden framgår iförsta hand av socialtjänstlagen. Enligt 38 § i den lagen, jämfört med 3 kap. 12 § kommunallagen (1977:179), kan en socialnämndsbeslutanderätt i olika frågor delegeras till en särskild avdelning, beståendeav ledamöter eller suppleanter i nämnden, eller till enskilda ledamöter,suppleanter eller tjänstemän hos kommunen eller landstingskommunen. Undanlaggäller dock i fråga om framställningar eller yttranden till fullmäktige, liksomyttranden med anledning av överklaganden av nämndens beslut. Beträffande denverkliga beslutanderätten, dvs. rätlen att fatta beslut som får överklagassjälvständigt, krävs vidare att kommunfullmäktige har medgett att nämndensbeslutanderätt delegeras (se vidare KU 1976/77:25 s. 77). När ensocialnämnd skall avge ell yttrande till domstol i ett mål om vårdnad ellerumgänge las ärendet normalt upp vid ett sammanträde med hela nämnden. Föresammanträdet skall parterna ha fått la del av handlingarna i ärendet (54 §socialtjänstiagen). Parterna har också rätt att delta i mötet antingen medeller ulan ombud (55 § socialtjänstlagen). Som underlag för nämndens beslut omyttrande finns den utredning som har gjorts och utredarens förslag tillyttrande samt del material i övrigt som kommer fram vid sammanträdet. Utredningen om barnens rätt har ifrågasatt om det ärlämpligt att ärenden om yttrande till domstol beslutas av socialnämnden i desshelhet. Som skäl mot denna ordning anför utredningen att den prövning som skeri hela nämnden innan målet avgörs av domstolen kan förstärka konflikten mellanföräldrarna och också förlänga den tid under vilken föräldrar och barn får levai ovisshet om framtiden. Utredningen anser därför all den rätt som kommunernahar att delegera beslutanderätten i fråga om yttranden i mål om vårdnad ellerumgänge bör få ökad användning. Enligt utredningen bör delegation i första handkomma i fråga till en liten grupp av förtroendevalda eller tjänstemän. Så gott som samtliga remissinstanser som har yttrat sig idenna del har ställt sig avvisande till att delegation skulle kunna ske till entjänsteman eller en grupp av tjänstemän. Enligt remissinstanserna bör uppgiftenatt yttra sig i mål om vårdnad eller umgänge vara anförtrodd deförtroendevalda. När förslaget till kommunallag föreladesriksdagen redovisade föredragande statsrådet bl. a. följande principellasynpunkter på delega-tionsinstilutels användning (se prop. 1975/76:187 s. 260): När det gäller alt bedöma i vilken utsträckning nämndernasbeslutanderätt bör få delegeras får man göra en avvägning mellandemokratiaspekter och kravet på effektivitet i förvaltningen. Detta innebär bl.a. att de förtroendevalda bör kunna följa den fortlöpande verksamheten även omman inte fattar beslut i varje enskilt ärende. Delegation i mindre viktigaärenden kan ge de förtroendevalda möjlighet att ägna mer tid åt planering,riktlinjer och andra principella frågor. Delegation bör förekomma främst irutinärenden t. ex. ärenden där det är fråga om en direkt tillämpning avriktlinjer som nämnden fastställt. Några närmare anvisningar för tillämpningenav delega-tionsinstitulet bör inte ges i lag. Socialnämndernasbefattning med vårdnads- och umgängesfrågor Utredningenhar ifrågasatt om det är förenligt med dessa uttalanden att en socialnämnddelegerar uppgiften att-avge yttranden i mål om vårdnad eller umgänge. Del ärgivelvis en fråga som i första hand kommunerna själva har att ta ställningtill. Enligt min mening torde det dock inte möta några hinder mot en sådandelegation, bl. a. med hänsyn till att ett sådant yttrande - även om det kan fåstor betydelse - inle innebär något avgörande i själva saken. Jag kanockså se vissa fördelar i att ansvaret för yttranden i mål om vårdnad ellerumgänge anförtros åt en grupp förtroendevalda. Däremot bör delegation till engrupp tjänstemän eller en enskild tjänsteman hos nämnden komma i fråga endast iundantagsfall. Det händer inte så sällan att en förälder under envårdnadsutredning e. d. ifrågasätter utredarens objektivitet eller kunnighet.Med den stora betydelse som utredningen vanligtvis har som underlag fördomstolens prövning är del givelvis angeläget alt de anmärkningar somföräldrarna kan rikta mot utredningen diskuteras och prövas av nämndledamötereller suppleanter innan utredningen lämnas över till domstolen. Sammanfattningsvisanser jag att det finns skäl som talar för alt socialnämnderna i störreutsträckning än f. n. delegerar uppgiften att avge yttranden till domstolarna imål om vårdnad eller umgänge. Liksom bör det emellertid, som jagtidigare har sagt, ankomma på kommunerna att själva bestämma hurdelegationsreglerna i kommunallagen skall tillämpas. 2.8 Underlaget för domstolarnas avgöranden i mål om vårdnad eller umgänge 2.8.1 Hörande av socialnämnden inför det slutliga avgörandet F. n. finns del inte någon uttrycklig föreskrift om altdomstolarna skall inhämta yttrande från socialnämnden innan mål om vårdnadeller umgänge avgörs. 1 praktiken torde domstolarna så gott som undantagslösthöra socialnämnden, om föräldrarna inle är ense i vårdnadsfrågan. I de fall dåföräldrarna är överens, är praxis i domstolarna mer varierande. Många domstolargodtar i dessa fall utan vidare föräldrarnas överenskommelse. Andra domstolarföljer emellertid en rekommendation av justitieombudsmannen, som går ut på attsocialnämnden skall beredas tillfälle att inom viss ange om nämndenvill yttra sig i målet (JO 1962 s. 28; jfr JO 1981/82 s. 38 ff.). Utredningen föreslår att domstolarnas nuvarande praxis ide tvistiga fallen lagfästs och att socialnämnden alltså då alltid skall höras.Beträffande de fall då föräldrarna är överens är det enligt utredningen intetillfredsställande att domstolarna så ofta godtar deras överenskommelse utanalt någon utredning har gjorts om huruvida denna lösning är förenlig medbarnets bästa. Utredningen föreslår därför alt domstolarna skall beredasocialnämnden tillfälle att yttra sig även när föräldrarna är överens om vem aVdem som skall ha vårdnaden om barnet eller hur umgänget skall anordnas. Ettalternativ som har diskuterats inom utredningen är att socialnämnden också idessa fall skall göra en vårdnadsutredning. Utredningensförslag om att socialnämnden alltid bör höras i frågor om vårdnad eller umgängenär föräldrarna är oense har i allmänhet tillstyrkts under remissbehandlingen.De flesta remissinstanserna har också instämt i utredningens uppfattning attsocialnämnden skall beredas tillfälle att yttra sig i dessa frågor även närföräldrarna är överens. Några remissinstanser är dock tveksamma till detta ochifrågasätter om vinsterna med en sådan ordning är tillräckligt stora för attden skall genomföras i ett resursknappl läge. Praktiskt taget allaremissinstanser anser att det i varje fall inte är realistiskt att tänka sig attsocialnämnden skulle göra en fullständig utredning i samtliga fall, alltså ävendå föräldrarna är överens. För egen del vill jag erinra om alt socialnämnden så gott som undantagslöst torde höras i mål där föräldrarna är oense om hurvårdnaden eller umgänget skaU anordnas. Jag delar utredningens uppfattning altdel genom en uttrycklig lagbestämmelse bör slås fast att domstolen i sådana målhar en i princip ovillkorlig skyldighet att höra socialnämnden. Även i sådana fall där föräldrarna är ense bör domstolen,som har angetts i ett tidigare avsnitt, besluta efter vad som är förenligt medbarnels bästa. Prövningen kommer i dessa fall i första hand all ske på grundvalav vad som framgår av handhngarna i målet. Enligt min mening skulle det föraför långt om domstolen i alla dessa situationer skulle behöva anmodasocialnämnden att yttra sig. Däremot kan det även i dessa fall vara lämpligtatt handlingarna i målet sänds över tiU kontroll av att inteuppenbart olämpliga lösningar kommer till stånd eller att domstolen i varjefall telefonledes tar kontakt med få detta bekräftat. inte har några uppgifter om familjen och överenskommelsen förefallergodtagbar även från barnets synpunkt, saknar nämnden anledning att gå djuparein på saken och kan då helt underlåta all höra av sig till domstolen. Jag förordar därför att domstolen, i fall då socialnämndeninte finnes böra höras i målet, skall bereda nämnden tillfälle att yttra sig ifråga om vårdnaden eller umgänget. 2.8.2 Hörande av socialnämnden inför interimistiskaavgöranden Ett interimistiskt beslut av domstol om vårdnad ellerumgänge meddelas oftast i anslutning till den muntliga förberedelsen i målet.Beslutet grundas då vanligen på parternas egna uppgifter vid förhandlingen. Som nämnts i avsnitt 2.4.5 anser utredningen alt deinterimistiska besluten ofta bygger på ett alltför magert underlag. Utredningenföreslår därför att domstolarna skall ges möjlighet att skyndsamt inhämtaupplysningar från socialnämnden innan ell sådant beslut meddelas.Utredningen har även diskuterat möjligheten att tillåta att muntlig bevisningtas upp vid förberedelsen men har avvisat denna tanke av flera skäl. Deremissinstanser som har yttrat sig i denna del har så gott som genomgåendeställt sig positiva till förslaget att domstolen inför det interimistiskabeslutet skall kunna inhämta yttrande från socialnämnden. Flera socialnämnderframhåller dock att den tid inom vilket yttrandet skall avges inte får varaalltför knappt tilltaget. Från något håll pekas också på risken för attsocialnämndens förhandsbesked försvårar samarbetssamtal som kan ha inletts.Sveriges advokatsamfund anser alt man i stället för en snabbutredning bordetillåta en ordentlig utredning genom sakkunniga och vittnen innan detinterimistiska beslutet fattas. Genom ettinterimistiskt beslut om vårdnaden avgörs hos vem av föräldrarna barnet skallbo under den ibland ganska långa tid som hinner förflyta innan frågan slutligtavgörs av domstolen. Erfarenhetsmässigt överensstämmer det interimistiskabeslutet oftast med det slutliga avgörandet. Detta förhållande skulle i ochför sig kunna bero på att domstolen redan från början kan bilda sig en säkeruppfattning om hur tvisten slutligt bör lösas. Del är dock även naturligt attdet interimistiska beslutet i sig har en viss styrande inverkan på den slutligautgången, vilket hänger samman med synsättet alt barn inte i onödan bör flyttasfrån sin invanda miljö. Det är därför önskvärt alt domstolens bedömning grundas påett så fylligt underlag som möjligt. måste man emellertid se till atttyngdpunkten beträffande utredningen inte förskjuts till målets förberedelse.Sålunda bör det inte komma i fråga att med avsteg från allmännarättegångsregler tillåta bevisupptagning i form av vittnesförhör och liknandeunder förberedelsen. Utredningens förslag om alt domstolen på detta stadium istället skall kunna inhämta ett snabbyttrande från socialnämnden är en annansak. Mot en sådan ordning skulle däremot kunna anföras att den medför en visstidsutdräkt innan det interimistiska beslutet kan meddelas. Någon störrefördröjning skulle del emellertid knappast behöva bli fråga om, i allmänhetinle mer än . Jag delar utredningens uppfattning alt ensådan fördröjning i de allra flesta fall inte kan ha någon avgörande betydelse.Domstolen bör därför ha möjlighet att inhämta yttrande från socialnämnden innandet interimistiska beslutet fallas.