prop · G503113 · 1981-12-31 00:00:00 — Omdet av någon speciell anledning visar sig önskvärt att fördela bidraget pånågot annat sätt bör möjlighet finnas att i undantagsfall medge en annorlundatidsmässig nedsättning av bidraget. Upphävandetav skyldigheten att skriva av tiUgångaraa i samma takt som bidraget intäktsförsmedför att det bokförda värdet av dessa tillgångar kan bli högre än mednuvarande regler. För värderingen av anläggningstillgångar gällerbestämmelserna i 15 § bokföringslagen (1976:125). Skaltemässigt gäller f.n.att avskrivningslån som utgår i form av ränte- och amorteringsfritl lån iskattehänseende jämställs med statsbidrag. Det innebär afi beloppet ärskattepliktigt i den mån medlen används för att bestrida kostnader som äromedelbart avdragsgUla. Ett statsbidrag som används för att anskaffa byggnader,maskiner eller inventarier är däremot skattefritt. Å andra sidan minskasunderiagel för de årliga avskrivningarna med bidragsbeloppet. Bidraget blirdärigenom i praktiken beskattat i takt med avskrivningarna. Motsvarandetillämpning torde t. v. gäUa även för det av mig föreslagnalokaliseringsbidraget. Jag vill emellertid erinra om attbidrags-skattekommittén avlämnat delbetänkandet (Ds B 1981:17) Beskattningav statsbidrag och andra slöd fiU företag, m.m. Belänkandet remissbehandlas fn. Chefen för budgetdepartementet avser enligt vad jag har inhämtat senare i årlägga fram förslag om en aUmän översyn av beskattningen av stöd till företag.Det kan i det sammanhanget finnas anledning alt återkomma till denskatterättsliga behandlingen av lokaliseringsbidraget. Nuvaranderegler för beräkning av högsta möjliga lokaliseringsbidrag bör behållas.Föratom av investeringarnas storlek bestäms ju stödets storlek avexempelvis stödområde, sysselsättningseffekt och behovet av subvention för allprojektet skall genomföras. Huvudregeln vid bedömning av hur stort bidrag somskall lämnas bör därför liksom hUlills vara att stödet inom ramen för de reglersom gäller för resp. stödområde inte skall vara störte än vad som behövs föratt projektet skall komma till stånd, dvs. en totalkalkyl över investeringarna,inkörningskostnader, sys- 1981/82:113 103 m. skall ligga till grand för stödets storlek. Jag återkommer tUl frågan omlokaliseringsbidragels storlek. Förslaget att myndighetenpå eget initiafiv skall kunna vägranedsättning av återkrävbart belopp om förelaget inte uppfyllt de åtaganden detgjort i samband med att stödet beviljades bör i realiteten ge myndigheten enstarkare kontrollposilion än f n. Som underlag för uppföljningen av stödetskall bl.a. tjäna den granskningsrapport som stödmottagaren förbinder sig attlåta sina revisorer lämna till myndigheten. Denna revisorsrapport är sånyligen introducerad att prakfiska erfarenheter saknas. En löpande uppföljningav denna typ bör dock bli effekfivare än den nuvarande tre- och sjuårskontroUen. Vidbeslut om hur stort lokaUseringsstöd som skall lämnas är huvudregeln somjagtidigare nämnt alt det sammanlagda stödet inte får vara större än vad sombehövs för att en investering skall komma tiU stånd. Hänsyn tas vidare tiUinvesteringarnas storlek och inriktning, subvention per nytt arbetstillfällesamt hur angeläget del är från samhällssynpunkl att de genomförs. Häratöverbegränsas lokaliseringsbidraget av ett högsta möjliga stöd i varje stödområdesom anges i procent av godkänt slödunderlag för byggnads- resp.maskininvesteringar. gällande procentandelar framgår av bilaga 4. Den beskrivna ordningenbör enligt min mening tiUämpas även i fortsättningen. Eftersom jag tidigareföreslagit en ändrad indelning av landet i stödområden bör dock de maximalaprocentandelaraa ändras. 1 detta sammanhang föreslår jag också attprocentandelarna sätts lika stora för byggnads- och maskininvesteringar i resp.stödområde. Härigenom uppnås enligt min mening två fördelar. Dels innebär deten administrativ förenkling, dels betyder det en utökad möjlighet att ge stödi samband med investeringar i maskiner och inventarier. Sistnämnda faktornåterspeglar enligl min mening den allt viktigare roll investeringar i maskineroch inventarier kommit att spela jämfört med investeringar ibyggnader. Jagförordar följande övre gränser för lokaUseringsbidrag i de olika stödområdena.Stödområde A högst av godkänt stödunderlag, stödområde B högst avgodkänt stödunderlag och stödområde C högst av godkänt stödunderlag. Liksomf n. bör finnas möjlighet för regeringen att i undantagsfaU besluta om högrestöd, dock ej högre än vad jag angivit som övre gräns i stödområde A. I defall lokaliseringsbidrag lämnas utanför stödområdet genom beslut av dencentrala myndigheten bör övre gränsen vara högst av godkänt slödunderlagvilket motsvarar den övre gränsen för investeringsbidraget. Föratt avskrivningslån skall lämnas i samband med maskininvesleringar erfordras f.n. somjag tidigare nämnt bl. a. att maskininvesteringarna ulgör 1981/82:113 104 enbetydande del äv de totala investeringarna. Jag har tidigare betonat attbedömningen av storleken på elt lokaUseringsbidrag bör grandas på entotalkalkyl över investerings- och inkörningskostnader etc. Jag har även nysspekat på att investeringar i maskiner kommit att få en relafivt sett störtebetydelse för industrin än byggnadsinvesteringar . Del är därförenligt min mening inte lämpligt att bibehålla regeln att maskininvesteringarnaskaU utgöra en betydande del av de totala investeringarna. Däremot bör somhittills för alt lokaliseringsbidrag skall lämnas i samband medmaskininvesleringar investeringen leda lUl en påtagligt ökad sysselsättning iverksamheten samt vid bedömning av lokaliseringsbidragets storlek hänsyn tastill eventuella statliga stöd som lämnats fill uppförande av lokalerna. JagvUl i detta sammanhang också något beröra frågan om lokaliseringsstöd tUlinvesteringar som inte leder lill ökad sysselsättning. F. n. gäller att stödkan lämnas lill sådana investeringar endasi i undantagsfall. Bara ominvesteringen innebär en väsentlig omläggning av verksamheten och aUer-nativetär nedläggning helt eller delvis av den tidigare verksamheten, kan stöd lämnassom om det gäller en utbyggnadsinvestering. Arbetsgrappen har föreslagit någotvidgade möjligheter att stödja denna typ av investeringar. Remissopinionen ärsplittrad i frågan. Denuvarande reglerna att stöd lill denna typ av investeringar lämnas endast iundantagsfall bör behållas. För egen del anser jag att del grandläggandekravet på lönsamhet för all slöd skall lämnas innebär att företagen normaltskall kunna genomföra ersällningsinvesleringar ulan statligt stöd. 1 likhet medarbetsgruppen anser jag dock att det finns anledning att överväga alt någotmildra kriterierna för när lokaUseringsstöd lill ersättnings- ochralionaliseringsinvesteringar skall kunna lämnas så att den ökadeangelägenheten att bevara arbetstillfällen avspeglas i dessa. Det finns dockstarka mofiv att framförallt stödja sysselsältningskapande investeringar. Delbör ankomma på regeringen att närmare utforma bestämmelserna härom. 1övrigi bör för lokaliseringsbidragel gälla samma grander som för del nuvarandeavskrivningslånet. Jagförordar att utanför stödområdet elt investeringsbidrag på högst avgodkänt stödunderlag skaU kunna lämnas för att täcka kostnader i samband medinvesteringsprojekt som kan medverka tUl alt lösa inomregionala obalansproblemoch strakturproblem. Förslagetgrandas på följande överväganden. Underandra har den svenska industrin genomgått en starkstrukturförändring. Denna har varU koncentrerad till vissa branscher såsomvarvs-, stål-, textil-, konfektions- och skogsindustrin men 1981/82:113 105 ävenvissa delar av verkstadsindustrin har berörts. I vissa faU har produktionsstrukturensförändring inneburit att stora sysselsättningsproblem uppkommU lokall. DettaförhåUande har bl.a. aktualiserat frågan om användningen av regionalpolitisktstöd i sådana situationer. har del varit möjligt att lämna slödäven utanför stödområdet bl. a. då avsevärda sysselsältningssvårigheler finnseller föratses till följd av induslrinedläggning i samband med omfattandebranschralionalisering eller av liknande orsak. F. n. gäller också allriksdagen beslutat om ett tidsbegränsat stöd lill och orter iBergslagen som drabbats särskilt hårt av strakturomvandlingen i stålindustrinoch gravnäringen. Deregionalpolitiska stödmedlen är uppbyggda främst för att medverka fill attskapa ökad sysselsättning i de regioner som har långsiktiga arbetsmarknadsproblemoch en låg industrialiseringsgrad. Begränsade resurser och hänsyn liU debestående allvarUga problemen inom stödområdena föratsätter en noggrannprövning av när det kan vara motiverat att använda regionalpolifiskt stödutanför dessa områden. Sysselsättningsproblem fill följd av strakturomvandUngeninom industrin utanför stödområdet bör, om de är av mindre omfattning, kunnalösas av berörda samhällsorgan på regional nivå främst länsstyrelse ochregional utvecklingsfond i samverkan med näringslivet. Härvid finns bl.a.utvecklingsfondens kreditgivning och företagsservice alt tillgå. I regeringensproposition (prop. 1981/ 82:118) om åtgärder för de små och medelstoraföretagen samt om innova-tionspoUtikens inriktning har jag föreslagitförbättringar av utvecklingsfondernas möjligheter att stödjaföretagsutveckling. torde det dock föreligga behov av att förstärkadessa regionala resurser med ytterligare medel. Länsstyrelserna bör därför gesmöjlighet att medverka till alt lösa inomregionala obalansproblem ochstrakturproblem genom att lämna stöd i form av investeringsbidrag. Sådantbidrag bör kunna lämnas fill industriell och induslriliknande verksamhet, tillindustriserviceverksamhet, partihandel och uppdragsverksamhet. Investeringsbidragetbör kunna lämnas i samband med investeringar i byggnader, maskiner och inventarierpå sammanlagt högst 7 milj. kr. och som leder lill ökad sysselsättning. Förinvesteringsbidraget bör i övrigt gälla samma bestämmelser som förlokaUseringsbidrag. Det innebär bl. a. alt verksamheten skall bedömas fåfillfredsställande lönsamhet och ge varaktig sysselsättning för de anställda.Vidare skall stödets storlek bestämmas med utgångspunkt från en totalkalkylöver investerings- och inkörningskostnader etc, men får inte lämnas med högrebelopp än vad som erfordras för att investeringen skaU komma tiU stånd.Investeringsbidragets storlek bör vidare bestämmas med hänsyn tillsubventionen per nytt arbetstillfälle, investeringens storlek och inriktningsaml angelägenheten från samhällssynpunkt att den genomförs. Beslutom investeringsbidrag bör fattas av och medel härför belasta detsamlade anslag som i varje län bör disponera för regionalutveckling i enlighet med de förslag jag tidigare redovisat. 1981/82:113 106 Ränte-och amorteringsanstånd på lokaliseringslån m. m. Samtligalokaliseringslån löper med samma ränta. Enligl nu gällande regler fastställerregeringen räntesatsen. Jag avser all föreslå regeringen alt för nyalokaliseringslån skall fortsättningsvis samma räntesals tillämpas som för lånsom lämnas enligl förordningen (1978:507) om industrigarantilån. Detta innebärmed nuvarande räntesatser en höjning av räntan på lokaliseringslån med 0,. Möjlighetfinns att bevilja amorteringsanstånd under högst . Före den 1 juli 1979fanns möjlighet att medge räntebefrielse . 1 samband med attdenna avskaffades infördes i stället en möjlighet att bevilja ränteanstånd ihögst . Det innebär enligl nuvarande regler att räntan vid anståndstidensslut läggs till lånebeloppet och sedan amorteras i takt med detta. Ränteanslåndinnebär endast en likviditetsmässig förbättring för företagen eftersom denupplupna räntan måste bokföras som en kostnad. De nämndafemårsfristerna kan efter beslut av regeringen förlängas om synnerliga skäl föreUgger. Detär ingen tvekan om all instrumentet ränteanslånd har bidragit tUl att göra detregionalpoUliska slödystemet komplicerat. Missförstånd tycks ofta uppstå hosförelagen om hur ränteanslånd skall bokföras. Jag förordar därför attmöjligheten att bevilja ränteanstånd i fortsättningen begränsas fillundantagsfaU. Amorteringsanstånd bör dock liksom f. n. kunna beviljas om detbedöms nödvändigt att förbättra företagens likviditet i inledningsskedet av enverksamhet. Enligtgällande bestämmelser skall säkerhet ställas för avskrivnings- ochlokaliseringslån. Enligt praxis krävs också säkerheter för anslåndsränla somläggs tiU kapitalskulden på lokaliseringslån. När säkerhet fastställs skallhänsyn tas liU låntagarens ekonomiska stäUning och behov av rimlig ekonomiskrörelsefrihet. Eftersom avskrivnings- och lokaliseringslånen är utprägladeriskkrediter godtas i regel säkerheter med sämre rätt än hypo-teksinstitul ochbanker. Detankommer på regeringen att närmare utforma bestämmelserna om säkerheter förlokaliseringsstöd. För informafion vUl jag dock här något redogöraför min syn på vissa förslag från arbetsgruppen som rör frågan om säkerheter. Enligtäldre praxis har för lokaliseringsstöd om möjligt krävts tredubbel säkerhet,dvs. dels pantbrev på fulla lånebeloppen i eventuell industrifastighet, delsföretagsinteckningar på samma belopp, dels borgen, också till fullalånebeloppen. En av anledningarna till detta är att förfarandet inte krävtnågon värdering av säkerheterna, vilket underlättat myndigheternas arbete. Uttagandetav realsäkerheter är en markering av lokaliseringsstödels affårsmässigagrandval. De investeringar som kommer till stånd genom 1981/82:113 107 stödetger staten reell säkerhet för de utlånade pengarna om den verksamhetsom fått stöd visar förväntad lönsamhet. Inflafionen verkar också i sammariktning, säkerheterna ökar i värde. Del faktum att staten har realsäkerheterför de utlånade pengarna ger också ökat inflytande och insyn i företagensutveckling och underlättar därigenom uppföljningen av stöd. Om elt stödföretagkommer på obestånd, skyddar säkerheterna ofta statens fordran, men kanskeviktigare ändå, säkrar inflytandet över hur företagets situation löses. Enannan form av säkerhet som regelmässigt krävs är borgen. Borgen av exempelvisett moderbolag för ell dotterbolags förbindelser är elt naturligt inslag iaffärsverksamheten. Det avspeglar ju endasi den organisatoriska form undervilken verksamheten bedrivs. Ennågot annorlunda form av borgen är den som krävs av de privatpersoner som slårbakom verksamheten. Detta personliga borgensåtagande kan inte betraktas som ensäkerhet på samma sätt som pantbrev och företagsinteckningar. Det måste istället ses dels som en markering av att den person som är viktigast för ettprojekts framgång, förelagsledaren, är övertygad om att satsningen kommer alllyckas, dels som ett incitament för samme person att i lid vidta nödvändigaåtgärder för företagets bestånd. Beträffandedet personliga borgensåtagandet anfördes proposition omregionalpolitiken att systemet med begränsat borgensansvar borde kunna kommatill ökad användning. hade inga erinringar häremot. Övergångenår 1979 från den dåvarande formen av lokaliseringsbidrag till avskrivningslånsamt införande av ränteanslånd, har gjort att det belopp för vilket säkerhetkrävs i normalfallet har blivit betydligt högre. Dessutom har på senare årkostnaden för uttagandet av pantbrev och företagsinteckningar ökat betydligt. Pågrund av bl. a. dessa två förhållanden har arbetsgrappen föreslagit att praxisför uttagandet av realsäkerheter bör ändras så alt pantbrev ochförelagsinleckningar tillsammans i normalfallet las ul endast på de sammanlagdabeloppet av avskrivnings- och lokaliseringslån samt eventuellt ränteanslånd.Fördelningen mellan pantbrev och förelagsinleckningar bör avgöras från fallfill fall efter en värdering av säkerheterna. Arbelsgmppenhar vidare föreslagit klarare regler för hur storleken av det begränsadeborgensansvaret bör bestämmas. Som riktlinjer bör därvid gälla att kravet påpersonlig borgen för lokaliseringsstöd bör ställas på lägst av desammanlagda beloppen av avskrivnings- och lokaliseringslån samt eventuelltränteanstånd. Borgensåtagandet bör dock gäUa lägst . (om lånesummoraainte är lägre). För stödbelopp överstigande 10 milj. kr. bör en lägreprocentsats kunna fillämpas. Om anlalel förelagsägare/ledare är fler än en börborgensbeloppet kunna anpassas härefter, dock bör endast i undantagsfall borgenunder . 1981/82:113 108 tas.Ett exempel på situafioner när lägre borgensbelopp bör kunna godtas är s. k.lönlagarägda förelag. Arbetsgrappenhar också tagit upp säkerhetsfrågor i samband med verksamheter som drivs avstatliga bolag, kommuner eller kommunala bolag. Enligt arbetsgrappens meningbör huvudprincipen därvid vara att sådan verksamhet inte skall favoriserasframför andra. Vad som sagts om att säkerheter ger inflytande m. m. påverksamheterna gäller också fill viss del verksamheter drivna av dessahuvudmän. Så långt som möjligt bör alltså samma krav stäUas på säkerheter förkredUer till dessa. Ett speciellt problem som arbetsgruppen uppmärksammat idetla sammanhang är del förhållandet att ett anlal kommuner på senare lidibland stött enskilda företag genom att lämna exempelvis borgen förlån som företaget upptagit i bank. Kommunala engagemang för enskilda förelaggör att företagel kan spela ut kommunerna mol varandra och på så sätl tvingasig ull fördelar av skUda slag. Härvid är det dessutom oftast de mindre ochsvagare kommunerna som förlorar. Kommunernas engagemang kommer dessutom ofta ikonflikt med reglerna om den kommunala kompetensen. Dekrav på lönsamhet m.m. som ställs på en verksamhet som får regionalpolitisktstöd gör att bankerna, som normall får bättre säkerheter än staten för eltinvesteringsprojekt, måste kunna acceptera dessa risker. I annat faU bör enligtarbetsgrappen projektet troligen inte genomföras. Remissinstansernaär i allmänhet posUiva lill arbetsgruppens förslag. Eftersom uttagandel avsäkerheter till stor del är en fråga för den lånebevil-jande myndighetentillämpas redan nu riktlinjer av det slag arbetsgruppen lägger fram.Beträffande frågan om borgen i samband med lokaliseringsstöd ärsamtliga instanser som yttrat sig, bl. a. alla kommuner, eniga om all sådaninle bör få förekomma om kommunen inle är låntagare. Föregen del godtar jag de generella riktlinjer arbetsgrappen föreslår. Dessa överensstämmeri alll väsentligt med den praxis som tUlämpas f n. För lokaUseringsbidrag ochlokaliseringslån bör alltså även fortsättningsvis ställas säkerhet. Vidare börliksom f. n., som en kompletterande säkerhet i allmänhet ställas personligborgen av de av bolagels ägare som har elt väsentligt inflytande öververksamheten. Behovel av sådan borgen bör dock bedömas med hänsyn tillstorleken av ägarnas kapitalinsats, andra säkerheter och övriga omständigheter. Riksdagenhar i olika sammanhang i fråga om kommunernas roll inom regionalpolitikenuttalat att det är statens uppgift att pä olika säll främja en lokaliseringlill de områden där behoven är störst. Kommunernas möjligheter att bedrivaverksamhet i egen regi begränsas också av all verksamheten måste inrymmas inomden kommunala kompetensen. En kommun, ett kommunalägt bolag etc. kan enligtnuvarande bestämmelser få lokaliseringsstöd endasi för turistverksamhet elleruppförande av industrilokaler. Jag kommer senare i min framställning altföreslå all kommun etc. i vissa fall skall kunna få stöd även förfaslbränsleframställning. 1981/82:113 109 naturligaskäl bör borgen i samband med lokaUseringsstöd förekomma endasi omverksamheten är kompetensenlig och stödberälligad. Sådan borgen bör således iregel inle förekomma om annan än kommun eller kommunalt organ är låntagare. Ulbildningsslödkan lämnas för all inom ell förelag utbilda personal i samband med utökningeller omstrakturering av verksamheten. Det krävs all verksamheten bedömsmedföra varaktig sysselsällning för de anställda och få fillfredsställandelönsamhet och vidare alt det föreligger behov av särskiU kvalificeradutbildning. Utbildningsslödels storlek bestäms som ett belopp per elev ocharbetstimme och fastställs från fall lill fall med hänsyn till bl. a.utbildningskostnaderna och det regionalpolitiska intresset av att utbildningengenomförs. Beslutom ulbildningsslöd meddelas av () eller, om stödetsstorlek överstiger för varje person och utbildnings-timme, av regeringen.Vid bedömning av utbildningsbehovet samarbetar AMS f n. med de centralayrkesnämnderna inom olika branscher. Efterfråganpå utbUdningsstöd har minskat . Delvis är detla ennaturlig följd av att sysselsältningsslödet ökats, offertstödet införts och allkravet på särskiU kvalificerad utbildning skärpts. Det har emeUertid ocksåvisat sig att långa handläggningstider minskal stödets effektivitet. Delvissammanhängande med det sistnämnda är att de administrativa kostnaderna förstödet bUvU relativt sett höga. AMS har mol denna bakgrand i 1981 årsanslagsframställning föreslagit att utbildnings-stödet i dess nuvarande formomprövas och all i stäUet speciella utbildningskostnader får täckas medoffertslöd. Arbetsgrappen har studerat frägan och skisserat ett sätt att lösaproblemen genom vissa administrafiva förenklingar. Föregen del viU jag anföra följande. Behovel av ett stöd med utbild-ningsstödelsinriktning har inte ifrågasatts i något sammanhang. Det är viktigt att höja dentekniska nivån på industrin inom stödområdena. Genommitt förslag om ändrad slödområdesindelning bortfaller en slor del avolägenheterna med att låta utbildningskostnaderna täckas inom offertslödelsram. Jag föreslår därför all utbildningsstöd avskaffas som särskild stödformoch ersätts av offerlslöd i de fall behov av särskUd kvalificerad utbildningföreUgger. Sysselsällningsslödetär avsett att läcka allmänna inkörningskoslnader i nystartad eller utvidgadverksamhet. Slödel lämnas i form av dels för-slaårsslöd, dels fortsall slödunder upp lUl . Del omfattar enbart ökningar av personalen och grundarsig på den genomsnitfiiga sysselsättningen under elt år uttryckt iårsarbetskrafter. 1981/82:113 110 avrandaslill närmast lägre hela tal vid beräkning av slödels storlek. Stödet utgår inuvarande stödområdena 4-6 och är differentierat efter stödområde. Sysselsältningsslödetär mer generellt utformat än övriga regionalpolitiska stödformer. I principföreligger en rätt lill sådant slöd om verksamheten är stödberälligad enligtförordningen om regionalpolitiskt stöd samt uppfyller vissa allmänna vUlkorför slöd och kravet på sysselsättningsökning. Endast vid ansökan omförstaårsstöd för mer än tio årsarbetskrafter görs en särskild prövning av delenskilda projektets föratsättningar och stödets samhällsekonomiska effekter. Stödets storlek under olika år i de olika stödområdenaframgår av tabell i bilaga 4 (avsnitt 1.2.1.5). På grund av den svagainduslrikonjunkluren har efterfrågan på sysselsätlningsslöd inlevarit så stor som då förutsågs. Pågrundval av förslag från arbetsgrappen föreslår jag vissa marginella ändringari fråga om sysselsättningsstödet: antalet årsarbetskrafter avrandas, i likhet med vadsom gällde före , till tiondels årsarbetskraft vid beräkning avstödets storlek klarare riktlinjer ges för stödföratsältningarna dåen verksamhet övertas och i anslutning därtUl ges möjlighet tUlförhandsprövning i dessa fall i övertagandefallen räknas sysselsättningsökningenfrån kalenderåret närmast före övertagandet i stället för från årsgenomsnittetunder de tre närmast föregående åren. Jagvill beträffande förslagen anföra följande. År1979 gjordes den förändringen att antalet årsarbetskrafter avmndas lUl närmastlägre hela anlal vid beräkning av stödet storlek. utgick stöd ävenlill tiondelar av en årsarbetskraft. Eftersom förändringen i första handdrabbar små företag ansluter jag mig till arbetsgrappens förslag all antaletårsarbetskrafter i fortsättningen skaU avrundas nedåt lill tiondelsårsarbetskrafter vid beräkning av slödels storlek. Sysselsätlningsslödlämnas som jag tidigare nämnt i samband med nystartad eller utvidgadverksamhet. En besvärlig fråga har under slödels hela tillvaro varit hur manskall behandla de fall där utökningen av antalet sysselsatta sker genom helteUer delvis övertagande av annan verksamhet.