prop · G50310 · 1981-12-31 00:00:00 — Innan jag redovisar minaställningstaganden till kommitténs förslag vill jag uppehålla mig något vidinnehållet i prop. 1980/81:178. I denna läggs fram förslag om enhetligare ochenklare regler för beräkning av arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Deföreslagna ändringarna, som inle har kunnat beaktas av kommittén, innebär ikorthet följande. Denuvarande basbelopps- och maximeringsavdragen slopas vid beräkningen avATP-avgiften. I likhet med vad som f. n. gäller för övrigasocialförsäkringsavgifter skall ATP-avgiften i fortsättningen beräknas på helalönesumman resp. hela nettoinkomsten efter schablonavdrag i rörelse ellerjordbruk. Procentsatsen för avgiftsuttaget sätts ned med hänsyn härtill. Engemensam övre åldersgräns för uttag av arbetsgivaravgifter och egenavgifterinförs. Avgifter skall eriäggas längst t.o.m. det år dä arbetstagaren resp.egenföretagaren uppnår . Möjlighelenför egenföretagare atl begära undantagande från ATP avskaffas. De personer somär födda eller tidigare och som har etl gällande undantagande frän ATPskall dock ocksä i forlsätlningen ha möjlighet att slå utanför försäkringen omde sä önskar. De materiellabestämmelserna för beräkning av arbetsgivaravgifter och egenavgifter förssamman i en gemensam lag, benämnd lag om socialavgifter. De nya reglerna avsesträda i krafl , Föregen del vill jag först erinra om att man när schablonavdragsregeln infördesvar medveten om att den - beroende till viss del pä utformningen av systemetför fastställande av egenavgifter - kunde ge upphov till Prop,1981/82:10 51 ex. när egenavgiflernas storlek ändrades lill följd av höjning ellernedsättning av taxeringen. Med hänvisning till alt pensionskommittén hade iuppdrag atl föreslå mer enhetliga regler på delta område skulle det enligtföredragande departementschefen komma atl finnas anledning att pä nytt ta uppfrågan hur avdragsrätlen för egenavgifter skall konstrueras när kommittén hadeslutfört sitt arbete. Vidremissbehandlingen av kulturskattekommilléns förslag har det visat sig alttillämpningen av schablonavdragsregeln leder lill siörre svårigheter än vad manvid lagstiftningens införande lorde ha haft anledning att befara. Svårigheternahänger bl.a. samman med att schablonavdraget, som skall medges ex officio,måsle räknas om då nettointäkten i förvärvskällan ändras. En sådan ändring kanföranleda fel i avstämningen året därefter, om den skaitskyldige dä vilketofta sker utgår från det yrkade schablonavdraget i stället för del medgivna.Felet i avstämningen skall rättas av taxeringsnämnden. Rättelsen föranledervidare atl årets schablonavdrag måste räknas om. Detta kan i sin tur leda tillfel i avstämningen även nästkommande år osv. Närtaxeringen ändras i högre instans och egenavgifierna till följd därav debiterasom, framställs elt omräkningsbesked som tillställs den skaitskyldige ochtaxeringsnämnden. Frågan om omräkningsbeskedet skall föranleda avstämning ideklarationen är då beroende av hur schablonavdraget har behandlats vidomprövningen av taxeringen. Detta innebär att laxerings-nämnden regelmässigtmåste rekvirera gamla deklarationer för alt kunna genomföra en korrekttaxering. Detillämpningssvårigheter som schablonavdraget medför kan enligl min mening inteaccepteras. Problemen kan knappast lösas inom ramen för del nuvarandeavdragssystemel. Man bör därtör söka en annan konstruktion för den skaitemässigabehandlingen av egenavgifierna. Iprincip bör avdragsrätlen för egenavgifter utformas så att den skattskyldigeinte drabbas av avgifl-pä-avgiftseffekt eller eftersläpningseffekt. Endast omdet föreligger särskilda skäl bör avsteg göras från denna princip. Jag villvidare framhålla atl del är av stor vikt att den skattemässiga behandlingen avegenavgifter blir enkel alt tillämpa och kontrollera. Sistnämnda krav uppfyllsenligt min mening bäst om man knyter an till de regler som i övrigt gäller vidinkomsttaxeringen. I fråga om inkomst av jordbruksfastighet eller rörelsegäller enligl 41 § KL att inkomsten skall beräknas enligt bokföringsmässigagrunder i den mån dessa grunder inte står i strid med särskilda i KL givnabestämmelser. Även inkomst av annan fastighet får i vissa fall beräknas enligtbokföringsmässiga grunder. Detta innebär atl hänsyn skall tas inte bara tillinkomster och utgifter i verksamheten ulan även till lager, fordringar ochskulder vid beskattningsårets ingång resp. utgång. Hänvisningen tillbokföringsmässiga grunder medför vidare atl den skattemässigainkomstberäkningen skall ske pä grundval av de redovisningsregler som finns ibokföringslagen (1976: 125) och annan 1981/82:10 52 civilrättsliglagstiftning saml i jordbruksbokföringslagen (1979:141). En grundläggande regeli denna lagstiftning är att bokföringsskyldigheten skall fullgöras på sätt somöverensstämmer med god redovisningssed. Inkomstanses vid redovisning enligt bokföringsmässiga grunder ha åtnjutits under detår dä den enligl god redovisningssed bör uppföras som inkomstpost iräkenskaperna, även om inkomsten inle uppburits i kontanter eller på annatsätt kommit rörelseidkaren till hända. Vad som gäller i fråga om inkomstpostertillämpas ocksä i fråga om utgiftsposter. Detta innebär bl.a. att enkreditförsäljning skall redovisas faslän likviden inte influtit kontant och atlen utgift skall bokföras i och med dess uppkomst och inle försl då betalningerläggs. Som nämnts gällerföreskriften om inkomstberäkning enligl bokföringsmässiga grunder endast underförutsättning alt dessa grunder inte står i strid med särskilda bestämmelser iKL. Enligt anvisningarna till 41 § KL skall sålunda justering av det bokfördaresultatet ske om resultatet har påverkats av atl intäkter, som inte skallbeskattas, upptagits som intäkt, eller av att en intäkt, som skall medräknas,har uteslutits. Det bokförda resultatet skall vidare justeras om utgifter, sominte är avdragsgilla, belastat resultat. Vidinkomsttaxeringen beräknas avdrag för arbetsgivaravgifter för anslälldpersonal pä grundval av den skattskyldiges bokföring. I denna noteras underräkenskapsåret erlagda arbetsgivaravgifter. Inför bokslutet bör de under åreterlagda preliminära avgifterna stämmas av mot de beräknade slutliga avgifterna.Visar beräkningen atl de preliminära avgifterna avviker frän de slutliga börden skaitskyldige - för att uppfylla kravet på god redovisningssed - tillförabokföringen den fordrings- eller skuldpost som behövs för att bestämma de intäkteroch kostnader som rätteligen hör till räkenskapsåret. Ifråga om egenföretagare som har inkomst av jordbruksfastighet eller rörelsegrundas avdrag för egenavgifter f. n. inte pä bokföringen. Avdraget beräknas istället schablonmässigt till viss andel av den avgifispliktiga inkomsten. Enligl min meningtillgodoses önskemålet om enkelhet i lillämpningen och kontrollen bäst omavdrag för egenavgifter, i likhet med vad som gäller för arbetsgivaravgifter,sker på grundval av den skatlskyldiges bokföring. Kravel på altbokföringsskyldigheten skall fullgöras på sätt som överensslämmer med godredovisningssed innebär att den skattskyldige inför bokslutet bör göra enberäkning av de på beskattningsåret belöpande egenavgifierna och i bokslutetsätta av etl belopp för atl täcka avgifterna. Det avsatta beloppet återförstill beskattning nästföljande beskattningsår och avräknas då mot de slutligtbestämda avgifterna. Med den angivna metodenkan avgift-på-avgiftseffekten och eftersläpningseffekten elimineras. Enförutsättning för att metoden skall få avsedd effeki är dock all storleken avde egenavgifter som belöper på elt vissl Prop,1981/82:10 53 beskattningsår kan beräknas när den skaitskyldige avlämnarsin självdeklaration. Eftersom avgifterna fastställs slutligt först sedantaxeringen är avslulad måste den skattskyldige på förhand uppskatta avgifternasstorlek. En sådan uppskattning är relativt svår alt göra med de nuvarandeavgiftsreglerna. Beräkningen underlättas dock väsentligt med de i prop. 1980/81: 178 föreslagna nya reglerna för beräkning av egenavgifter. Jag kommer idella lagstiftningsärende all föreslå regler som ytterligare underiällar dennaberäkning. Därtill kommer atl det inte kan krävas alt beräkningen görs exakt.Del måste nämligen beaktas att avsatt belopp skall tas upp som intäkt nästabeskattningsår. En avsättning som över- eller understiger de slutligaavgifterna medför således inte någon definitiv skattevinsl eller skatteförluslutan endast all avdraget lill viss del blir felaktigt fördelat mellan tväbeskattningsår. Att avsättningen bygger på en uppskattning utgör därför intenågol hinder mot att medge avdrag för avsatt belopp. Mot den nu angivna bakgrunden förordar jag all systemetmed schablonavdrag slopas och ersätts med en rätt till avdrag för belopp somavsätts för atl täcka de på beskattningsåret belöpande egenavgifierna. Avdragetåterförs till beskattning är 2. Vid taxeringen för år 2 får den skattskyldigeavdrag för dels de faktiskt påförda egenavgifierna, dels den avsättning somavser beräknade avgifter . Den nubeskrivna metoden är av olika skäl inte lämplig i fråga om konlantbeskatladeinkomstslag. Den bör därför begränsas lill inkomsl av jordbruksfastighet ochrörelse. Beiräffande lagreglernas närmare ulformning fär jag hänvisa tillspecialmotiveringen. Som har nämnts kan skyldighel alt betalaegenavgifter i vissa fall uppkomma också på grund av inkomst av tjänst, annanfastighet, kapital och tillfällig förvärvsverksamhet. F. n. medges avdrag försädana avgifter som allmänl avdrag vid taxeringen för det beskattningsår dåavgifterna debiterats som slutlig skatt. Delta medför dels att egenavgifiernakommer atl beräknas på ett frän materiell synpunkt för stort underlag, dels attavdragsrätlen för avgifterna förskjuts etl är. I princip är detta naturligtvisotillfredsställande. Det bör dock betonas att egenavgifter påförs på grund avinkomst av annan fastighet, kapital och tillfällig förvärvsverksamhet endast irena undanlagsfall. Därtill kommer att debiteringen begränsas till vissaegenavgifter. I fråga om nämnda inkomstslag bör därför den nuvarandeavdragsregeln av praktiska skäl gälla också i fortsättningen. Egenavgifter som påförs på grund av inkomst av tjänstutgör, som bl. a. kullurskattekommittén framhållit, ett särskilt problem. I detföljande behandlar jag först denna fråga. Därefter lar jag upp frågan omkvittning mellan olika inkomstslag vid beräkning av pensionsgrundande inkomst. Prop,1981/82:10 54 2.2 Egenavgifter på grund av inkomst av tjänst Enligt 31 § KL hänförs till tjänst dels allmän ellerenskild tjänst eller stadigvarande uppdrag och varje annan fast ellertillfällig arbetsanställning, dels tillfälligt bedriven vetenskaplig, litterär,konstnärligeller därmed jämförlig verksamhel, tillfälligl uppdrag, såsomuppdrag atl förrätta bouppteckning, arvskifte, auktion, besiktning, värdering,skogsräkning saml annan därmed jämföriig inkomstbringande verksamhet avtillfällig nalur. Till tjänst hänförs således främst inkomst av anslällning,även om denna är av tillfällig nalur. Stadigvarande och tillfälliga uppdragräknas också till tjänst. Slutligen räknas som tjänst tillfälligt bedrivenvelenskaplig, litterär, konstnärlig eller därmed jämförlig verksamhet. Bedrivsverksamheten däremot yrkesmässigt hänförs den enligt 27 § KL till rörelse. Vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomsl avses enligt3 kap. 2 § AFL med inkomst av anställning den inkomsl i pengar eller naturaförmåneri form av kost, bostad eller bil, som en försäkrad kan anlas för år räknatkomma alt lills vidare åtnjuta av eget arbele säsom arbetstagare i allmän ellerenskild tjänst. Vid beräkning av pensionsgrundande inkomst avses enligt 11 kap.2 § AFL med inkomst av anställning den lön i pengar eller nyssnämnda naturaförmånersom en försäkrad åtnjutit såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst.Till sådan inkomst hänförs dock inte från en och samme arbetsgivare åtnjutenlön som inle uppgått till . Hänförs lönen på grund avbeloppsgränsen inle till inkomst av anställning kan den dock blipensionsgrundande som inkomst av annat förvärvsarbete enligt 11 kap. 3 § förstaslycket c) AFL. Den som har inkomst av anslällning skall i regel inlebetala socialavgifter pä grund av inkomsten. Avgifterna betalas i slället avarbetsgivaren i form av arbetsgivaravgifter, dock endast om ersättningen förarbetslagaren under årel har uppgått till minsl . Den som har inkomst avannat förvärvsarbete är skyldig atl betala egenavgifter. För den som har utförtarbete för annans räkning utan att vara anställd i dennes Ijänsl, etl s. k.uppdragsförhällande, gäller dock en säi-skild regel. Vid uppdragsförhällan-denskall nämligen uppdragsgivaren betala arbetsgivaravgifter för den ersättningsom har utgått lill uppdragstagaren utom i de fall då ersättning för år räknatunderstiger . eller då ersättningen ulgör intäkt av jordbruksfastigheteller rörelse. Även i sistnämnda fall kan dock parterna genom alt träffa ell s.k. likslällighelsavlal flytta över avgiftsskyldigheten frånuppdragstagaren/egenförelagaren till uppdragsgivaren. Vid en jämförelse mellan det skatterätlsliga begreppetinkomst av tjänst och de fall då arbetsgivaren eller uppdragsgivaren skallbelala arbetsgivaravgifter, dvs. då inkomsten hänförs lill inkomsl avanslällning, framgår att den som taxeras för inkomst av tjänst i regel inlebetalar egenavgifter för sådan inkomst. I vissa fall betraktas dock inkomst avtjänst som inkomst av annat förvärvsarbete enligl AFL, vilket medför skyldighetför den Prop,1981/82:10 55 försäkradeatt erlägga egenavgifter. För det första innefattar det skatterätlsligabegreppel inkomsl av tjänst inte bara inkomst av anslällning eller uppdrag. Sominkomst av tjänst anses nämligen också inkomst av tillfälligl bedriven vetenskaplig,litterär, konslnäriig eller därmed jämförlig verksamhet. Sådan verksamhet kani socialförsäkringshänseende vara alt hänföra lill annal förvärvsarbete(rörelse). Avgiftsskyldighet kan vidare föreligga för en uppdragstagare, sominte är rörelseidkare (jordbrukare), om han under etl och uppbär fleramindre arvoden frän olika uppdragsgivare. Understiger arvodel frän varjeuppdragsgivare . men uppgår arvodena sammanlagt lill . skallnämligen uppdragstagaren och inte uppdragsgivaren - svara försocialavgifterna. Skyldighel att erlägga egenavgifter till ATP,folkpensioneringen och del-pensionsförsäkringen uppkommer ocksä för enarbetstagare i den mån han erhåller ersättning understigande 500 kr.från olika arbetsgivare men sammanlagt uppgående lill eller överstigande dettabelopp. Vad försl angår tillfälligvetenskaplig, litterär, konslnäriig eller därmed jämförlig verksamhel kan dennavara av olika karaktär. Den kan vara atl hänföra till etl uppdragsförhällande.Som exempel kan nämnas alt en författare fär ett uppdrag av ett förlag alt förförlagels räkning skriva en artikel eller en bok. Verksamheten slår dä eltanställningsförhållande nära och likställs med inkomst av anställning, dockendasi om arvodel uppgår till . Om ersättningen betalasut i form av royalty synes försäkringsdomstolarna generellt ha behandlat densom inkomst av annal förvärvsarbete (rörelse). Föreligger inle ettuppdragsförhållande och har ersättningen betalats ut pä annat sätt än somroyalty lorde det däremot vara ytterst ovisst om den grundar rätt tillsjukpenning eller ATP. Enliglmin mening är det inle lillfredsslällande om formen för utbetalningen av enersättning avgör hur den behandlas i socialförsäkringshänseende. Del avgörandebör i stället vara verksamhetens karaklär. Grundas verksamhelen på ett uppdrag,börden således, liksom f. n.,jämställas med anställning. Föreligger inte eltuppdragsförhållande är del normalt myckel osäkert om arbetet kommer att leda tillnågon inkomst. Detta utgör i sig ett argument för att ersättningen inle skallgrunda rätt till sjukpenning eller ATP. Därtill kommer alt inkomstensbehandling i socialförsäkringshänseende - med hänsyn till förmånstaket - oftaär av liten eller ingen betydelse för den försäkrade. Slarka prakliska skältalar också för atl ersättningar av detta slag lyfts ut ursocialförsäkringssystemet. Mot denna bakgrund förordar jag att ersättning förtillfälligt bedriven verksamhel, som inte grundas på etl anställnings- elleruppdragsförhällande, inle skall anses som inkomsl av annat förvärvsarbete.Ersättningen blir därigenom inle förmänsgrundande. Detta medför i sin tur attegenavgifter inte skall belalas på grund av sådan inkomst. Avdet anförda följer att - i de fall då anställnings- eller uppdragsförhällandeinte föreligger - verksamhetens natur kommer atl avgöra hur in- 1981/82:10 56 komslenskall behandlas i socialförsäkringshänseend;. Anses verksamheten vara avtillfällig natur, dvs. skatterättsligt som inkomst av tjänst, kommer den inteatt beaktas vid fastställande av sociala förmåner eller egenavgifter. Bedrivsverksamhelen yrkesmässigt, dvs. skatterättsligt som inkomsl av rörelse, bör denförsäkrade tillgodoräknas förmåner och påföras avgifter. Vid bedömning av vadsom skall räknas som inkomst av rörelse i socialförsäkringshänseende är detskatterättsliga rörelsebegreppet vägledande (jfr prop. 1959: 100 s. 90). 1 27 §KL anges genom en uppräkning exempel pä verksamheter som är hänförliga tillrörelse. Bl.a. hänförs lill rörelse yrkesmässigl bedriven vetenskaplig,litterär, konstnärlig eller därmed jämförlig verksamhel, såvida verksamheteninle utövats på grund av tjänst. Som rörelse anses även annan yrkesmässiglbedriven verksamhet, såvida inte intäkten är att hänföra lill intäkt avfaslighet eller tjänst. I 28 § KL anges exempel päintäkter som är hänförliga till rörelse. a. skall royally och periodisktutgående avgift för utnyttjande av patent, mönster eller dylikt anses somintäkt av rörelse, såvida inte royaltyn eller avgiften är av beskaffenhel atlböra hänföras till intäkt av fastighet. Att försäkringsdomslolarna oberoende avom en verksamhet bedrivs yrkesmässigt eller inte synes hänföra royally tillinkomst av rörelse lorde ha sin grund i sistnämnda beslämmelse (jfr prop.1928:213 s. 262). Del kan i och för sig ifrågasättas om lagstiftaren med orden"eller dylikt" avsell alt innefatta t. ex. förfatlarrätt. Enligt minmening är del inte rimligt all hänföra royally till rörelse även i de fall dådel grundläggande villkoret för rörelse, nämligen att verksamheten äryrkesmässigt bedriven, inle är uppfylll. Del kan i detta sammanhang nämnas attregeringsrätten i en dom (RÅ 1977 ref 27) bedömt inkomst av tillfälligtförfattarskap, vilken utgått i form av royalty, som inkomst av tjänst medhänvisning till att den skattskyldige under beskattningsåret inte drivityrkesmässig litterär verksamhet. Enliglmin mening bör 28 § KL förtydligas så att det klart framgår att enroyaltyersätining kan behandlas som inkomst av tjänst. Härigenom minskarrisken för atl skaltedomstolarna och försäkringsdomstolarna kommer till olikaresultat vid bedömningen av om en inkomst skall hänföras lill rörelse ellertjänst. Problemet med skiljaktiga bedömningar torde dock till viss del kvarståså länge som skattefrågan och avgiftsfrågan handläggs av skildadomstolsorganisationer. I detta sammanhang bör emellertid nämnas alt enkommitté har tillsatts för att se över försäkringsdomstolarnas verksamhet m.m. Enligt direktiven (Dir 1980:57) skall kommittén bl. a. undersökamöjligheterna att genomföra en överflyttning av besvärsprövningen iavgiftsärenden till besvärsorganisationen på skatteområdet. Jagövergår nu till frågan om avgiftsskyldighet och förmåner för småin-komster. Sompåpekats i det föregående kan den som inle är jordbrukare eller rörelseidkarepåföras egenavgifter. om han uppbär arvoden som vart och ellunderstiger . men sammanlagt uppgår till minst detta belopp. I siltremissyttrande över pensionskommitténs tidigare Prop.1981/82:10 57 nämndaförslag framhåller att denna debitering medföradministrativa kostnader som inle lorde stå i proportion lill de avgifter somflyter in. Verket föreslår därtör att egenavgifter inle las ut på småin-komslerav ifrågavarande slag. Ilikhet med anserjag att administrativa skäl talar för attegenavgifter inte las ut pä småinkomsterna. Elt slopande avav-giflsskyldigheten för dessa inkomsler aktualiserar dock frågan om en inskränkningkan göras i möjligheten alt förvärva förmåner. I princip bör nämligenavgiftsreglerna vara avstämda mol förmånssidan så att en rätt lill förmånerinle kan förvärvas på inkomstbelopp som varil frilagna från avgift. I annatfall öppnas en möjlighel till missbruk av systemet och snedvridning avkonkuriensförhällanden. Detfinns inga statistiska uppgifter som visar i vilken omfattning inkomsler av nudiskuterat slag ger sociala förmåner. Allt talar emellertid för atl sådanainkomster har endast en synneriigen marginell betydelse för de försäkrade. Enförsäkrad som uppburit ett stort antal arvoden av nu aktuellt slag och somsaknar fast anslällning e.d. torde nämligen i regel anses bedriva rörelse. Medhänsyn till detta och till de stora administrativa vinster som slår att vinnaföreslår jag alt dessa småinkomster lyfts ut ur försäkringssystemet. Mittförslag innebär närmare bestämt dels alt inkomsterna inte kommer alt beaktasvid beräkningen av den försäkrades sjukpenning- och pensionsgrundande inkomsl,dels att avgifter inte skall erläggas för inkomsterna. Enfråga som har tagits upp av pensionskommittén och som även har behandlals avriksdagen är beslämmelserna om kvittning mellan olika inkomstslag vid beräkningav pensionsgrundande inkomst. Enligl11 kap. 4 § AFL skall en försäkrads taxering lill slallig inkomstskatt läggastill grund för beräkning av inkomsl av anställning och inkomst av annatförvärvsarbete. Taxeringen utgör underlag även för beräkning av egenavgift tillATP. Närmare bestämmelser om beräkning av inkomsl av anställning och inkomst avannat förvärvsarbete ges i lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundandeinkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. I 4 S denna lagföreskrivs all vid beräkning av inkomst av annal förvärvsarbete skall fråninkomsl av rörelse dras underskott i annan rörelse. Underskott ijordbruksfastighet skall kvittas mot överskott i annan jordbruksfastighet sombrukats av den försäkrade. Däremot får underskott av jordbruk inle kvittas motöverskott i rörelse eller tvärtom. nämnda bestämmelser gäller ocksä vidberäkning av andra egenavgifter än den till ATP. Iförarbelena lill regeln all kvittning inle får ske mellan inkomslslagen rörelseoch jordbruksfastighet framhölls att kvitiningsförbudel var en na- Prop, 1981/82:10 58 turligföljd av föreskrifterna i 6 § lagen (1959: 291) om försäkring för allmäntilläggspension (numera 11 kap. 3 § AFL). I denna paragraf föreskrevs nämligenatt en förutsättning för att inkomsl av visst inkomstslag - fråga kunde vara ominkomsl av rörelse, inkomsl av jordbruksfastighet och viss inkomst av arbeteför annans räkning - skulle grunda rätt till pension var att inkomsten översteg500 kr. 1959:175 s. 121, 134-135). (SOU 1977:46 s. 325-326) äger den motivering för den ifrågavarande regeln somlämnades vid dess införande alltjämt giltighet. Kommittén framhåller också altregeln bestämmer i första hand inte avgiftsskyldighelen utan rätten tillförmåner från ATP. Den medger således alt pensionspoäng kan tillgodoräknas enförsäkrad som deklarerar överskott av l.ex. rörelse men som harbrukat en jordbruksfastighet vilken uppvisar underskott. I sådana fall skulleden försäkrades skydd från ATP reduceras eller helt försvinna om del föreskrevsalt kvittning skall äga rum mellan olika inkomstslag. Kommittén var därförinle beredd att medverka till regler som urholkade del försäkringsskydd sommedges enligt nuvarande beslämmelser. Ianslulning till bl.a, yrkandet i motionen 1979/80:836 om möjlighel lillkvittning av överskott i jordbruk mol underskott i rörelse och tvärtom vidberäkning av egenavgifter hänvisade socialförsäkringsulskottet (SfU 1979/80:16) till de olika förslag som var föremål för beredning inomregeringskansliet. Utskottet ansåg därför att det inte dä fanns skäl förriksdagen att göra några särskilda uttalanden med anledning av föreliggandemotioner.