prop · G503219 · 1981-12-31 00:00:00 — Detla resulterade i ny ellerförändrad lagstiftning och andra samhälleliga åtgärder. De förändringar av samhället somhar ägt rum har på olika sätt påverkat vår miljöoch våra levnadsförhållanden. Förändringarna har bl.a. inneburit atthälsovårdsnämndernas verksamhet har ökat i betydelse. Nämndernas arbetsbördahar ökat och verksamheten har i stor utsträckning fått en ny inriktning.Uppgifter som var vanliga, såsom ingripanden mot sanitärt undermåligabostäder, har minskat i betydelse, medan ingripanden mot t.ex. buller ochluftföroreningar har ökat i betydelse. har dock debostadshygieniska frågorna fått förnyad aktualitet som en följd av bl.a. radon-och mögelproblem. Den snabba industriella utbyggnadenhar medfört ökat välstånd för befolkningen men också på sina håll en starktförsämrad miljö genom bl.a. utsläpp av olika slags föroreningar. Under senareår har man dock i betydande utsträckning kunnat minska föroreningarnasomfattning. Industrierna ger upphov till storamängder avfall. Merparten av avfallet tas om hand för återanvändning ellerdeponering, men en stor del måste omhändertas på annat sätt. Ett svårt problemutgör det miljöfarliga avfallet, som i stor utsträckning måste tas om hand isärskilda behandlingsanläggningar. En fortsatt men måttlig ökning avavfallsmängden förväntas . Mängden hushållsavfall har ungefärfördubblats . Avfallets sammansättning har ändrats.Bl.a. har andelen papper minskat, medan andelen glas och plast har ökat. Det ärtroligt att ökningen fortgår men att ökningslakten blirlägre. Utbyggnaden av de kommunala avloppsreningsverken harinneburit en Prop.1981/82:219 13 kraftig minskning av föroreningarna i våra sjöar ochvattendrag. saknade av landets tätorter avloppsreningsverkoch hade enbart slamavskiljande avloppsreningsverk. Endast 2 - 3 %av tätorterna hade biologisk rening. har av tätorternabiologisk rening av avloppsvattnet och har dessutom en kompletterandekemisk rening. Den förbättrade reningen av det kommunala avloppsvattnet haremellertid inneburit en kraftig ökning av mängden slam frånavloppsreningsverken. Slammet innehåller nedbrytbara organiska ämnen,växtnäringsämnen och metallsalter. Hanteringen av slammet ger ofta upphov rillbesvärande lukt och kan vara förenad med smittorisker. Bland metallsalternafinns de s.k. lungmetallsalterna. Dessa kommer huvudsakligen frånindustriernas avloppsvatten. Förekomsten av tungmetaller försvårar enrationell användning av slammet som t.ex. gödningsmedel i jordbruket.Slammängden har ökat i rask takt och ökningenberäknas fortsätta. De förbättringar som har uppnåtts vad gäller industriernasoch de kommunala anläggningarnas föroreningar av luft och vatten har inte någonmotsvarighet när det gäller luftföroreningar från motorfordon. Begränsningenav blyhallen i bensin har dock lett till att det totala utsläppet av bly istort sett har kunnat hållas oförändrat trots att bensinkonsumlionen har ökatfram till . Övriga föroreningar från bilavgaserna har dockrilltagit i takt med att antalet bilar ökat. Bestämmelserna om avgasrening m.m.har emellertid inneburit en viss förbättring. Den totala mängdenluftföroreningar från motorfordon är i vårt land större än den samlademängden luftföroreningar från övriga föroreningskällor. Bilavgaserna innehållerfrämst koloxid, kolväten, kväveoxider, blyföroreningar och sot. De mestuppenbara miljöeffekterna är lukten och nedsmutsningen. Avgaserna innehålleremellertid även ämnen som på lång sikt kan ge upphov lill cancer. Antalet bilar ökade i vårt land från 430 1953 till2 900 1980. Denna utveckling har fört med sig, förutom ökandeluftföroreningar, tilltagande bullerstörningar. Trafikbullerutredningenframhåller i sitt betänkande Trafikbuller (SOU 1974:60) att sådana störningarnumera är betydande på många håll. Utredningen beräknar att var ca 2,5milj. människor i tätorterna utsatta för högre bullernivåer än vad utredningenansåg acceptabelt på sociala och medicinska grunder. Man beräknar att antaletmänniskor som är störda av trafikbuller kommer att fördubblas fram rill år1985, om bullret filials öka i takt med trafiken. Den allmänna materiella standardhöjningen har i vårt landliksom i andra industrialiserade länder fört med sig en ökad förbrukning avråvaror och energi. Denna ökning har varit särskilt markerad de senasteårtiondena. Nya kemiska ämnen har kommit till i en utsträckning som är svår attöverblicka. Vidare har användningen av vissa metaller ökat mycket kraftigt.Denna utveckling har i stor utsträckning påverkat arbets- och naturmiljön, men Prop.1981/82:219 14 också produkthanteringen i hemmen har ändrats. Flertaletav de kända kemiska föreningarna har kommit till under de senaste 15 åren.Många av de nya ämnena saknar motsvarighet i naturen. Detta har lett tillproblem, eftersom naturen i många fall saknar förmåga att bryta ned elleroskadliggöra ämnena inom en rimlig tid. Den ökande användningen av tungmetalleri olika kemiska föreningar har bl.a. fört med sig att vi fått produkter, som iinånga fall haft en mycket skadlig inverkan på miljön. Som exempel på sådanametaller kan nämnas kvicksilver, bly och kadmium. Man har härvid uppmärksammatatt ämnets kemiska form kan vara av stor betydelse för den inverkan det har påmiljön, att vissa mindre farliga ämnen kan omvandlas till farligare ämnen inaturen samt att växter och djur i sina vävnader kan ta upp och i vissa falläven anrika tungmetaller. Bilden av de direkta skadeverkningarna på människanhar vidgats och klarnat. har man också fåttklart för sig att många miljöföroreningar inte stannar vid ländernas gränser.Särskilt bör här nämnas svavelföroreningarna, som framför allt i sydvästraSverige har förorsakat en omfattande försurning av marker och sjöar. Sådanaföroreningar kan ha sin uppkomst ända och en stor del avföroreningarna kommer också från länderna på den europeiska kontinenten. Åandra sidan måste klart framhållas att inget annat enskilt lands utsläpp bidrarmer till försurningen i än våra egna utsläpp. Denna spridning avföroreningarna är kanske den främsta anledningen till att ett internationelltsamarbete numera har kommit igång på miljövårdsområdet. Det bör ocksåframhållas, alt även användningen av kvävegödningsmedel starkt bidrar tillförsurningen. Antalet bostäder har kraftigt ökatunder senare årtionden. har dock en minskning avbostadsbyggandet inträtt. Den allmänna bostadsstandarden har stigit. Bostädernahar också blivit allt större. Förändrade byggtekniker och nya byggnadsmaterialhar lett till att problem uppkommit även beträffandede fysiska förhållandena i bostäderna. Aktuella exempel är radon, formaldehydoch mögel, som kommit att kräva betydande insatser av bl.a. hälsovårdsnämnderna. Den snabba ökningen avbostadsbeståndet med delvis ändrade boendeformer och nya boendemiljöer haremellertid inte skett utan problem. De nya boendemiljöerna har inte sällanförorsakat psykosociala problem och därmed sammanhängande ohälsa. I hemmen hararbetsbesparande och hygienbefrämjande utrustning och teknik i ökandeutsträckning kommit till användning. Människornas sätt att utnyttjafritiden har betydligt förändrats. Möjligheterna att snabbt och enkeltförflytta sig har förbättrats, främst genom privatbilismens utveckling. Antaletfritidshus och fritidsbåtar har stigit i rask takt. Vissa kommuner har fåttökade arbetsuppgifter som en följd av denna tillväxt. Fritidsaktiviteter såsomcamping och boende i husvagn har medfört 1981/82:219 15 skärpta krav på särskilda platser med goda sanitäraanordningar. Också kraven på andra anordningar för fritidsaktiviteter har stigit.Jag vill här särskilt peka på sim- och motionsanläggningar, för vilka särskildahygienkrav måste ställas med hänsyn till riskerna för sanitära olägenheter. Av betydelse förhälsovårdsnämndernas arbetsuppgifter är också den förändring av djurhållningensom har skett. Detta gäller såväl boskapen som sällskapsdjuren. Denyrkesmässiga djurhållningen har koncentrerats lill ett mindre antal, oftastora, brukningsenheter. Detta gäller särskilt svin- och fjäderfähållningen.Sällskapsdjuren torde ha ökat i antal högst betydligt under de senareårtiondena. Nämndernas uppgifter i djurhållningen består i att hindra spridningav smittsamma sjukdomar samt att motverka allergier och andra miljöproblem,såsom dålig lukt och vattenföroreningar. Urin från djurstallar och pressaftfrån siloanläggningar kan nämligen innebära avsevärda vattenvårdspröblem.Härtill kommer nämndernas uppgifter i det direkta djurskyddet. harmiljöfrågorna livligt debatterats i vårt land. Debatten har gällt såvälnaturmiljön och den allmänna miljön i övrigt som arbetsmiljön. Både etableradeorganisationer och nya, större eller mindre, grupper och organisationer tarnumera del i miljöarbetet och debatten på ett sätt som saknar tidigaremotstycke. Detta stora intresse för miljöfrågorna har otvivelaktigt bidragittill tillkomsten av den nya lagstiftning och till den omarbetning av gammallagstiftning som jag nu går över till att översiktligt redogöra för. 2.1.3 Lagstiftningens anpassning till utvecklingen Under de senaste drygt tjugo årenhar avsevärda förändringar skett i såväl lagstiftningen sommyndighetsorganisationen inom hälso- och miljövårdsområdet till följd av denutveckling jag här redogjort för. Nya lagar har kommit till och gamla hararbetats om. Nya myndigheter har inrättats och organisatoriska förändringar harvidtagits. Förändringarna har inte föran-letts enbart av samhällsutvecklingenutan även den ökande medvetenheten om miljöproblemen har starkt bidragithärtill. Hälsovårdsnämnderna har underperioden fått väsentligt ökade uppgifter inom de områden där de tidigareverkat. I viss utsträckning har de också fått uppgifter inom helt nya områden. tillkom en ny naturvårdslag(1964:822) för att förbättra samhällets möjligheter att påverka naturvårdsarbetel.Den 1 juli 1970 trädde lagen (1970:244) om allmänna vatten- ochavloppsanläggningar i kraft. I vattenlagen (1918:523) infördesår 1956bestämmelserom en viss minimistandard för rening av kommunalt avloppsvatten. År1964 skärptes bestämmelserna. Miljöskyddslagen (1969:387) innebar en ersättningoch modernisering av vattenlagens bestämmelser om åtgärder motvattenföroreningar samt i stort sett nya bestämmelser om luftföroreningar och bullerstörningar. Prop.1981/82:219 16 ingripanden mot luftföroreningar var man tidigare hänvisadlill grannelags-rättens oskrivna regler om immissioner, hälsovårdsstadgansbestämmelser om sanitär olägenhet saml lagen (1968i551) om begränsning avsvavelhalten i eldningsolja och kungörelsen (1968:728) om anordning för attbegränsa luftförorening från bilmotorer m.m. Sistnämnda författningar harersatts av lagen (1976:1054) om svavelhaltigt bränsle med tillhörandeförordning och bilavgaskungörelsen (1972i596). gälleren ny renhållningslag (1979:596). I förordningen (1975:346) om miljöfarligtavfall ges bestämmelser om bl.a. vem som får transportera sådant avfall. Lagarsom förbjuder dumpning av avfall i havet och föreskriver åtgärder motvattenförorening från fartyg har också tillkommit. Är 1974 trädde lagen (1973:329) omhälso- och miljöfarliga varor i kraft. Enligt lagen skall alla varor bedömasmed hänsyn till deras risker för människan och miljön. Lagen ger möjlighetertill effektiva ingripanden mot sådana varor. I sista hand kan särskilt farligavaror förbjudas. Tillverkarnas ansvar för sina produkter är stort ochtillsynsmyndigheterna har rätt att kräva den dokumentation om en vara sombehövs för att dels bedöma dess hälso-och miljöfarlighet, dels kontrollera attbestämmelserna följs. På arbetsmiljöns område hararbetarskyddslagen (1949:1) ersatts av arbelsmiljölagen (1977ill60). En ny livsmedelslag (1971i511)gäller . Lagen har lill syfte att bl.a. skyddakonsumenterna mot skadliga eller på annat sätt från hälsosynpunkt otjänligalivsmedel samt att tillse att kraven på konsumentupplysning och redlighet ihandeln tillgodoses genom deklarafion och kontroll av märkning ochproduktinnehåll. Lagen har också inneburit skärpta krav på personalhygien ochhälsokontroll. tillkom smiltskyddslagen(1968:231) i vilken har förts samman bestämmelser som tidigare funnits i olikaförfattningar. Bostadssaneringslagen (1973:531)trädde i kraft . Syftet med lagen är atl komma rill rätta medbrister i bostäderna genom att kräva en viss minimistandard, lägsta godtagbarastandard. Kraven på denna standard är högre än vad som krävs för att undanröjasanitär olägenhet enligt hälsovårdsstadgan. Genom bostadsförvaltningslagen(1977:792) har samhället fått ökade möjligheter att ingripa motfastighetsägare som försummar skötseln av sina fastigheter. I byggnadsstadgan(1959:612) finns byggnads-tekniska bestämmelser som gränsar tillhälsovårdsstadgans bestämmelser om bostad. Bestämmelserna är införda i stadganskapitel 5, där det ges utförliga byggnadstekniska föreskrifter om värme- ochljudisolering, uppvärmning, ventilafion och skydd mot fukt. De offentliga sjukvårdshuvudmännenhar engagerat sig i frågorom miljöns betydelse förbefolkningens hälsoförhållanden. De vidtar numera förebyggande åtgärder itämligen stor omfattning. 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag, m.m.,som har förelagts , åläggs huvudmännen ett utökat ansvar förförebyggande hälso- och sjukvård. Prop.1981/82:219 17 Landstingenförutsätts också etablera en miljömedicinsk expertfunktion som bl.a. skallkunna ge service rill länsstyrelser och hälsovårdsnämnder i omgivningshygieniskafrågor och smittskyddsfrågor, m.m. 2.2Behovet av en översyn av hälsovårdslagstiftningen I direktiven för hälsovårdsstadgeulredningenframhöll dåvarande chefen för i huvudsak följande. En radnya lagar har antagits sedan hälsovårdsstadgan trädde i kraft är 1960. Dessahar lett till att hälsovårdsnämnderna har fått flera nya och ansvarsfullauppgifter på miljövårdsområdet. Nämndernas uppgifter har ökat också inomtraditionella arbetsområden t.ex. i fråga om livsmedelskontrollen till följd avskärpt lagstiftning och i fråga om smittskyddsarbetet på grund av de ökadeutlandsresorna. Genom kommunindelningsreformen har antalet kommuner minskatfrån över 1 000 rill mindre än 300 sedan hälsovårdsstadgans fillkomst.Kommunerna har blivit ekonomiskt och personellt bättre rustade försina uppgifter, även inom den allmänna hälsovården. I viss utsträckning harhälsovårdsstadgan anpassats lill denna utveckling men stadgan är ändå i huvudsakoförändrad sedan sin tillkomst. Han ansåg därför att tiden var mogen för enallmän översyn av hälsovårdsstadgan. Utredningen framhåller atl en allmän tendens ilagstiftningsarbetet är att minska statlig detaljreglering och i stället ökaden kommunala självstyrelsen även inom områden som traditionellt varit föremålför en stark statlig styrning. Med hänsyn härtill har utredningen funnit detangeläget framhålla atl denna tendens - efter avvägning mot andra intressen -måste slå igenom även inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Utredningen erinrar också om att den enligt sinadirekriv även skall överväga den lagtekniska utformningen och denkonstitufionella beskaffenheten av bestämmelserna. När det gäller denna frågahar utredningen diskuterat två olika tillvägagångssätt. Det ena innebär att ien särskild ramlag förs samman dels bestämmelserna om kommunens ansvar förhälsoskyddet och om en specialreglerad , dels degrundläggande materiella bestämmelserna om hälsoskyddet. Lagen kompletterasmed en särskild riilämpningsförordning med mer detaljerade bestämmelser omhälsoskyddet. Det andra alternativet innebär att enbart bestämmelserna omkommunernas ansvar och om en specialreglerad nämnd tas upp i en särskild lag,medan de materiella bestämmelserna förs över rill sådan redan befintliglagstiftning rill vilken de närmast har anknytning, såsom miljöskyddslagstiftningen,byggnadslagsriftningen och djurskyddslagsriftningen. Utredningen har emellerfidfunnit, att en lösning enligt det senare alternativet är svår alt genomföra.Hälsovårdsstadgan innehåller nämligen en hel del bestämmelser om sanitärolägenhet, som inte faller inom tillämpningsområdet för annan lagstiftning.Dessutom skulle en sådan ordning innebära en icke önskad splittring avföreskrifterna. Det för hälsovårdsnämnderna centrala begreppet sanitärolägenhet skulle komma 1981/82:219 18 att återfinnas i en rad olika lagar som hör till olika departementoch som riilämpas av olika myndigheter. Med hänsyn till vad här anförts harutredningen därför funnit lämpligt att föreslå alt den nya lagstiftningen skallbestå av en ramlag, hälsoskyddslagen, och en tillämpningsförordning,hälsoskyddsförordningen. Regeringen skall kunna bemyndiga förvaltningsmyndigheteroch kommuner atl meddela ytterligare föreskrifter. Härigenom anser utredningenatt behovet av en normalhälsovårdsordning och lokala hälsovårdsordningar fallerbort. De centrala tillsynsmyndigheterna förutsätts kompletteraförfattningsbestämmelserna med allmänna råd. Liksom skall enligtutredningen lagens syfte vara att undanröja sanitära olägenheter. Begreppetsanitär olägenhet definieras i lagtexten. Lagen skall gälla lika i hela landet.Enligt utredningen skall det således inte längre finnas särbestämmelser för vadsom nu kallas hälsovårdstälorter eller för försvarsmakten. För egen del vill jag framhålla följande.Hälsovårdsstadgan har haft stor betydelse vid ingripanden mot förhållanden imiljön som menligt inverkar på människornas hälsa. Stadgan har emellertid inteensam räckt till när det har gällt att komma rill rätta med ökningen av och dendelvis nya inriktningen av miljöstörningarna . Nyalagar har måst införas. Främsi tänker jag på miljöskyddslagen som är tillämpligpå störningar som har sin uppkomst i användningen av fast egendom. I de falldenna förutsättning inte föreligger, sker ingripanden ofta med stöd avhälsovårdsstadgan. Också i de fall störningen härrör från fasl egendom skeringripanden inte sällan med stöd av stadgan. Enligt bostadssaneringslagen skallen bostadslägenhet vara försedd med vissa anordningar som garanterar en vissmateriell standard. Ingripanden mot sanitära förhållanden kan dock inte ske medstöd av denna lag. Också i dessa fall sker ingripandena med stöd avhälsovårdsstadgans bestämmelser. Beträffande andra närliggande lagstiftningarär förhållandena ofta likartade. Vidare skulle bl.a.samlingslokaler, hotell, pensionat och liknande inrättningar, badanläggningar,lokaler för hygienisk behandling, avloppsanläggningar samt lokaler fördjurhållning i stort sett vara oreglerade i sanitärt hänseende omhälsovårdsstadgans bestämmelser om hygieniska krav pä sådana byggnader och anläggningarinte funnits. Jag delar utredningens ochremissinstansernas uppfattning att det finns behov av en särskild lag som angerde generella minimikraven på verksamheter m.m. inom hälsoskyddsområdet.Bestämmelserna i gällande hälsovårdsstadga bör emellertid bättre anpassas tilllagstiftningen inom närliggande områden, främst miljöskyddslagen.Bestämmelserna i den nya lagen bör vidare ges en modern form och språkdräkt. Debör liksom syfta till att hindra uppkomsten av och undanröja sanitäraolägenheter. Den nya lagen bör inte innebära någon skärpning av kraven iförhållande rill nu gällande lagstiftning. Om högre krav skall införas för ettsärskilt område bör bestämmelser härom, liksom , meddelas i särskildlagstiftning. 1981/82:219 19 Några ökade kostnader förkommunerna får den nya lagstiftningen inte ge upphov till. De begränsade nyauppgifter som läggs på nämnderna motsvaras av minskade uppgifter inom andraområden. I övrigt får uppgifterna lösas genom omprioriteringar av verksamheten. Utredningens förslag rill en nyhälsoskyddslag kan jag, liksom en bred majoritet av remissinstanserna, i stortansluta mig till. Mitt lagförslag avviker dock i vissa principiella avseendenfrån utredningens. Till detta återkommer jag i det följande, när jag nu övergårlill att närmare kommentera utredningens förslag till ny lagsfiftning. 2.3 Inriktningen av hälsoskyddsarbetet, begrepp m.m. Begreppet allmän hälsovård haranvänts i vårt land under en mycket . Utredningen framhåller attoklarhet inte sällan råder beträffande den närmare innebörden av begreppetallmän hälsovård, ett förhållande som har medfört att uttrycket lidvis måstklargöras. Med hänsyn härtill och till att ordet hälsovård i nämndernas arbetekan förväxlas med den individuellt förebyggande hälsovården föreslårutredningen att begreppet allmän hälsovård ersätts med ett nytt och meraklargörande begrepp. Utredningen har därvid stannat för begreppet hälsoskydd.Någon ändring av den sakliga innebörden av begreppet är inte avsedd medförslaget. Jag delar uppfattningen attbegreppet allmän hälsovård bör ersättas med ett nytt begrepp. Jag finner ilikhet med de flesta remissinstanserna det föreslagna begreppet hälsoskydd lämpligt.Begreppet är kort och beskriver väl den verksamhet som det står för. Någon riskför att det skall förväxlas med något annat begrepp synes inte föreligga. Medhälsoskydd avser jag åtgärder för att hindra uppkomsten av sanitära olägenheteroch för att undanröja sädana olägenheter. Jag vill i detta sammanhang också la upp frågan om hur denförebyggande hälsovården enligt förslaget till hälso- och sjukvårdslagförhåller sig lill hälsoskyddsarbelet i hälsoskyddslagen. I proposirionen1981/82i97 om hälso-och sjukvårdslag, m.m. framhöll jag att landstingskommunensansvar när det gäller miljöinriktade insatser bör innefatta insatser i syfteatt fastlägga hur faktorer i den yttre miljön - och därmed inte bara kemiska,biologiska och fysikaliska utan även sociala och psykologiska - samtlevnadsvanor inverkar på befolkningens hälsotillstånd. Jag framhöll vidare attlandstingskommunerna borde ta rill vara, bearbeta och utnyttja den informarionom riskerna i människornas livsmiljö som observeras i det dagliga hälso- ochsjukvårdsarbetet. Detta innebär att landsringskommunerna kommeratt få kunskaper och erfarenheter som är av utomordentligt stort värde för denlokala hälsoskyddsverksamheten enligt den nu föreslagna hälsoskyddslagen. Detär därför angeläget att en effekriv samverkan och ansvarsfördelning mellan denlokala tillsynsmyndigheten enligt hälsoskyddslagen och landstingskommunenkommer rill stånd. Det bör härvid ankomma på Prop.1981/82:219 20 att hålla tillsynsmyndigheten underrättad om de kunskaperoch erfarenheter av hälsorisker som landsringen får i sin vårdande verksamhet.Den närmare utformningen av samverkan bör ankomma på och den lokalatillsynsmyndigheten enligt hälsoskyddslagen. Utredningen föreslår atthälsovårdsnämnden skall benämnas miljö- och hälsoskyddsnämnd.Utredningen pekar dock på att en dubbelbenämning är otymplig och kan innebärarisk för atl ett led i benämningen faller bort i allmänt tal. Trots dessanackdelar anser utredningen att miljö- och hälsoskyddsnämnd är den mestadekvata benämningen, eftersom den väl beskriver nämndens verksamhetsområde. Utredningens förslag har fått ettblandat mottagande hos remissinstanserna. Många - främst kommunerna -tillstyrker förslaget. Flertalet anser dock att benämningen hälsovårdsnämnd börbibehållas i den nya lagstiftningen. Det framhålls att denna benämning pånämnden är allmänt känd och väl inarbetad. Även andra namnförslag såsomhälsoskyddsnämnd förs fram. För egen del vill jag anföra följande. Nämndensarbetsuppgifter har breddats på ett markant sätt. Nya uppgifterpå miljövårdsområdet har tillkommit, särskilt sedan möjligheten öppnats förnämnden att bli lokal tillsynsmyndighet enligt miljöskyddslagen. I mångakommuner har nämnden tagit på sig ett större ansvar för miljö- ochnaturvårdsfrågorna. Nämnderna deltar aktivt i den fysiska planeringen samtundersöker och inventerar olika miljöproblem. De utarbetar miljövårdsplaner,arbetar med remisser i miljöskyddsärenden, samarbetar med länsstyrelsernasnalurvårdsenheter samt tar ofla på eget initiativ upp olika miljöfrågor. Dennautveckling är positiv och innebär att nämnden därmed kan utgöra en viktig delav samhällets totala miljövårdsarbete. Mot denna bakgrund anser jag detväsenriigt att nämndens vikfiga uppgifter även på miljövårdsområdet kommer tilluttryck i nämndens namn.