prop · G50393 · 1981-12-31 00:00:00 — Enligt utredningen innebär den föreslagna lösningen att de som efterreformens ikraftträdande anställs som präster i skall varaberedda att i alla tjänstefunktioner samarbeta med andra präster i kyrkanoavsett kön. Till förmän för att endast upphäva lag utan attstifta en ny lag har utredningen framhållit att en sådan lösning ger ett klartuttryck för statsmakternas obenägenhet att gripa in i inre liv.Det markerar också kyrkans både integritet och ansvar. Med utredningensståndpunkt skulle statsmakterna endast slå fast att allmänna regler om 1981/82:93 13 jämställdhet skall gälla även inom iframtiden, inte några specialbestämmelser. Enligt vanlig lagstiftningspraxisskulle statsmakterna därutöver enligt vad utredningen har föreslagit göra ettuttalande om hur de från sina synpunkter ser på rättsläget för dem som direktberörs av att den hittillsvarande samvetsklausulen upphävs. Förslaget innebär enligt utredningen att kvinnoprästmoståndarnainte utesluts från möjlighet att genom utövning av prästtjänster i prakfikenbegagna den hemortsrätt som de har i enligt den ställning som1958 års kyrkomöte tog fill frågan om bekännelsen. Utredningen har betonat attäven jämställdhetslagen ger möjlighet att ta hänsyn till olika trosuppfattningar.Sådana praktiska anordningar som är nödvändiga för att främja en fortsattutveckling mot målet, nämligen full gudstjänstgemenskap mellan alla präster,kommer enligt utredningen att vara godtagbara enligt jämställdhetslagen. Vid remissbehandlingen har utredningens förslag attupphäva behörighetslagen fått ett övervägande positivt mottagande. Flertaletinstanser, däribland jämställdhetsombudsmannen, samtliga länsstyrelser som haravgett yttranden, samtliga domkapitel utom i , Biskopsmötetoch , fillstyrker i huvudsakeller lämnar utan erinran förslaget att lag upphävs utan att detstiftas någon ny behörighetslag. En del instanser, som förordar utredningensförslag, framför emellertid viss kritik mot hur övergångsfrågorna föreslås blilösta enligt förslaget. Ett mindre antal instanser redovisar en negativgrundinställning förslaget. Några, däribland i ,diakoninämnd och evangeliska student- ochgymnasiströrelse, avstyrker förslaget och förordar att nuvarande ordningbehålls. En del andra instanser, däribland Arbetsgemenskapen Kyrklig förnyelseoch , ansluter sig till att samvetsklausulen omprövas men anseratt den åskådning som motståndet mot kvinnliga präster bygger på skallaccepteras av statsmakterna genom hemortsrätt och väjningsrätt. För egen del vill jag till en början erinra om att 1809års regeringsform gällde vid tillkomsten av behörighetslag. Enligt enuttrycklig föreskrift i den äldre regeringsformen fick kvinna inte utnämnastill prästerlig tjänst om inte annat hade blivit bestämt i kyrkolags ordning (§28 tredje stycket). För att fillerkänna kvinna behörighet till prästerligatjänster var det således då nödvändigt att stifta en särskild lag i ämnet. Den nya regeringsformen innehåller inte några föreskrifterom behörighet att befordras till statliga tjänster. Inte heller innehåller dennågot om utnämning av kvinnor till prästerliga tjänster. 1 nya regeringsformenslås i stället fast att det allmänna skall tillförsäkra män och kvinnor likarättigheter. Från rättslig synpunkt är det alltså inte nödvändigt att ha ensärskild behörighetslag för prästerliga tjänster. Även utan en sådan lag ärdessa öppna för kvinnor också . Prop.1981/82:93 14 Jag vill också erinra om att stadgandet i vår nuvaranderegeringsform att det allmänna skall tillförsäkra män och kvinnor lika rätfigheterutgör grundvalen för statsmakternas strävanden att åstadkomma jämställdhetmellan män och kvinnor. För att främja utvecklingen mot ökad jämställdhet harstatsmakterna antagit lagen (1979:1118) om jämställdhet mellan kvinnor och mäni arbetslivet (omtryckt 1980:412). Jämställdhetslagen gäller för helaarbetsmarknaden. Den gäller också och år ett starkt stöd för attfull jämställdhet skall råda mellan män och kvinnor som präster i . Jämställdhetslagen är ett uttryck för strävandena att hindra och kommatill rätta med könsdiskriminering. Jag anser därför att det är en självklarutgångspunkt att män och kvinnor som präster i skall ha likamöjligheter och samma ansvar. Utredningen har angett flera skäl för att enbart upphäva1958 års lag utan att stifta en ny behörighetslag. Jag vill ta fasta på någraav dem. Tillförmån för att endast upphäva lag talar att man med denna åtgärd gerett klart uttryck för statsmakternas obenägenhet att göra ingrepp i inre liv. Ett upphävande av behörighetslagen markerar kyrkans bådeintegritet och ansvar. Att ersätta lag med en ny lag kan uppfattas somett intrång i kyrkans egna inre angelägenheter. Genom att endast upphävabehörighetslagen ges förtroendet att med tillämpning av deregler som gäller i samhället i övrigt självmant bringa en lösning till stånd.Svenska kyrkan får alltså ett ansvar för den framtida utvecklingen. Frånkyrkans sida sluter man i stor utsträckning upp bakom utredningens förslag att1958 års lag upphävs utan att ersättas med en ny lag. Jag ser detta som enmycket positiv faktor. En lösning av kvinnoprästfrågan med dess svåraavvägningsproblem förutsätter en god uppslutning. Med hänsyn till det bredastöd som förslaget att enbart upphäva lag har fått anser jag att dennalagtekniska lösning nu bör genomföras. Med denna lösning kan färdriktningenklart anges och målsättningen bäst uppnås, nämligen att alla präster samarbetarockså i gudstjänsten, som är centrum i kyrkans liv. Under remissbehandlingen har det anmärkts att det i vissadelar är oklart vad förslaget innebär. I ett särskilt yttrande av expertenIngegerd i utredningen har också anförts att kommentarerna ianslutning till förslaget att upphäva lag har fått en mindre lyckligutformning. Jag skall i det följande ange min syn på denna fråga. Redan nu villjag emellertid betona att ett särskilt spörsmål utgörs av de övergångsfrågorsom en omprövning av samvetsklausulen aktualiserar. Dessa övergångsfrågoråterkommer jag till (avsnitt 2.1.4). Riksdagensbegäran om en omprövning av samvetsklausulen innefattar vissa riktlinjer ifråga om vad omprövningen skall syfta till i sak. Dessa riktlinjer finnsangivna i betänkande (KU 1977/ 78:48). Jag har tidigareredovisat det väsentliga i dem (avsnitt 2.1.1). Ett av syftena med en omprövning av samvetsklausulen äratt göra klart att Prop.1981/82:93 15 några trakasserier på grund av kön inte får förekomma isvenska kyrkan. Samvetsklausulen skall inte längre kunna få åberopas för etthandlande i tjänsten som strider mot reform. De som efter omprövningenskall prästvigas måste vara medvetna om att prästerlig tjänst i svenska kyrkanstår öppen för både män och kvinnor och att han eller hon i sin tjänsteutövningmåste kunna samarbeta med sina kollegor utan hänsyn fill kön. En nytillträdandebiskop skall inte kunna utnyttja sina befogenheter med avseende på prästvigningpå ett sätt som innebär att en prästkandidat diskrimineras på grund av sittkön. Dessagrundläggande riktlinjer, som har ställt sig bakom, är enligt minmening den självklara grunden för förslagets utformning. Den föreslagnalösningen innebär att allmänna regler om jämställdhet mellan kvinnor och män,närmast i regeringsformen och jämställdhetslagen, skall främja en lika rättmellan könen i fråga om arbete, arbetsvillkor och utvecklingsmöjligheter. Medjämställdhetslagens hjälp finns goda förutsättningar att angripadiskriminerande åtgärder. Lagen ålägger också en arbetsgivare att vidta vissa ilagen närmare angivna aktiva åtgärder för jämställdhet. Det kan ifortsättningen inte få förekomma att en präst vägras att tjänstgöra vidgudstjänster och jämförliga förrättningar därför att prästen är kvinna. Enpräst måste oberoende av kön ha rätt att fullgöra de arbetsuppgifter somankommer på en församlingspräst eller eljest hör fill hans eller hennestjänsteåligganden, t. ex. som stifts- eller kontraktsadjunkt. En kyrkoherdemåste, oavsett sin personliga uppfattning i ämbetsfrågan, se till att enkvinnlig präst i pastoratet inte missgynnas vid fördelningen av de prästerligaarbetsuppgifterna.' Den somväljer att bli präst i måste vara medveten om att prästämbetetstår öppet för både män och kvinnor. 1 detta ligger att den som efter samvetsklausulensslopande söker anställning som präst i måste vara beredd att ialla tjänstefunkUoner samarbeta med andra präster i kyrkan, oavsett kön. Jagvill i sammanhanget särskilt erinra om att Biskopsmötet i sitt remissyttrandehar uttalat att det är nödvändigt att med stor konsekvens hävda att målet äratt alla präster samarbetar med varandra i alla tjänstefunktioner. F. n.finns det kvinnliga präster i samtliga sfift. Antalet kvinnliga präster ökarvarje år. De rent praktiska förhållandena kommer förmodligen attvara sådana att det vid missiveringen av präster inte finns utrymme för att tasamma hänsyn en kvinnoprästmoståndares bibelsyn som . Frågan om full jämställdhet mellan män och kvinnor sompräster i kan i det praktiska livet inte lösas omedelbart.Lösningen ligger i en process . Man får acceptera vissa praktiskaanordningar som kan vara nödvändiga för att främja en fortsatt utveckling motmålet. Utredningen har framhållit att sådana anordningar kommer att varagodtagbara enligt 1981/82:93 16 jämställdhetslagen, som ger utrymme för att man tar hänsyntill olika trosuppfattningar. Mot utredningens uttalanden harjämställdhetsombudsmannen och jämställdhetskommittén anmärkt att det inte harklargjorts vilka praktiska anordningar som avses. Enligt dessa bådaremissinstanser kan jämställdhetslagen inte åberopas till stöd för någon formav särbehandling. Med hänsynhärtill vill jag understryka att en nödvändig förutsättning för alla sådanapraktiska anordningar som det kan bli fråga om är att de är förenliga medjämställdhetslagen. Målet om full jämställdhet mellan män och kvinnor sompräster i ligger fast. Varje form av diskrimineringav kvinnligapräster är självfallet utesluten. Som utredningen har framhållit bör sådanahänsynstaganden till skilda trosuppfattningar som har till syfte att underlättadet praktiska samarbetet inom kyrkan och främja utvecklingen mot det angivnamålet kunna godtas. Det som framför allt har kommit att stå i förgrunden fördiskussionerna är den s. k. väjningsrätt för kvinnoprästmotståndaresom finns i de inomkyrkliga samarbetsreglerna. Därmed avses en rätt för dem somhar en annan uppfattning i ämbetsfrågan än att träda åt sidan ivissa situafioner. 1 denna fråga har utredningen uttalat att statsmakterna börundvika att tala om en "rätt" att handla på visst sätt. Det kanenligt utredningen markera en kategoriklyvning som inte är önskvärd, och detkan ge upphov till både juridiska och teologiska diskussioner. bör statsmakterna endast i samband med att samvetsklausulenundanröjs uttala att vissa praktiska arrangemang inom intekommer att föranleda något ingripande från statens sida. Utredningen har vidareuttalat att man inte kan diskutera mer än möjligheten att träda åt sidan vidgudstjänster och jämförliga förrättningar. Jag delar utredningens syn på dessa frågor. Sålundaställer jag mig avvisande till att införa en princip om väjningsrätt för denenskilde prästen. Vad saken gäller är praktiska anordningar som kan underlättaen positiv utveckling för jämställdhet inom kyrkan. Att i praktiken söka vägarför att undvika konfliktsituationer kan inte anses innebära en diskrimineringav de kvinnliga prästerna. Någon formell rätt att vägra tjänstgöring kan detemellertid inte bli fråga om att införa. Var och en som inträder som präst isvenska kyrkan måste vara beredd att fullgöra alla med prästämbetet förenadeuppgifter och måste göra klart för sig att han förr eller senare kan komma attställas i situationen att få fullgöra även liturgisk tjänst med en kvinnligpräst. Full gudstjänstgemenskap inom måste, som Biskopsmötet haruttalat, vara målet. Till frågan om de präster som har prästvigts medan samvetsklausulenännu gällt återkommer jag i det följande. Den framtida utvecklingen av svenska kyrkansjämställdhetsarbete kommer till stor del att bero på kyrkan själv. Det är minförhoppning att den Prop.1981/82:93 17 nu föreslagna lösningen kommer att leda fill atttillfredsställande resultat skall uppnås. Den av mig förordade lösningen innebär att det ankommer påsvenska kyrkan själv att inom ramen för allmänna regler komma till rätta med desamarbetsproblem som kan uppstå till följd av att det inom finnspräster som har en annan bibelsyn i ämbetsfrågan. Som jag har uttalat förutanser jag att rättsläget efter samvetsklausulens slopande kan beskrivas på detsättet att den som söker anställning som präst i måste varaberedd att fullgöra de arbetsuppgifter som åligger honom eller henne ianställningen, dvs. i alla tjänstefunkfioner samarbeta med andra präster ikyrkan, oavsett kön. I biskopens lämplighetsprövning måste följaktligen ingå enbedömning av om den blivande prästen är beredd till sådan samverkan som jagnyss har talat om. Som jag har berört innehåller samvetsklausulen ensärskild punkt om prästlöftena. Med samvetsklausulens slopande försvinner ocksåpunkten om prästlöftena. Tolkningen av dessa kommer enligt intentionerna bakomförslaget att upphäva lag också i fortsättningen att vara egen angelägenhet. Det blir alltså sak att avgöra, omprästlöftena kan avläggas av den som finner kvinnliga präster vara oförenligamed sin tro och bibelsyn. har enhgt vad som framhållits i fleraremissyttranden bara en tolkning av bekännelsen i ämbetsfrågan. Jag vill erinraom att den som avlägger prästlöftena enhgt gällande lydelse lovar utan reservafionatt "troget efterleva kyrkans lag och ordning". Jag har redovisat vad förslaget innebär för den somsöker anställning som präst i efter behörighetslagensupphävande. Det återstår att ange vad detta förslag innebär för den som utnämnstill biskop. I likhet med och riksdagensuttalanden anser jag att det inte kan komma i fråga att nyfillträdande biskoputnyttjar sina befogenheter med avseende på prästvigning på ett sätt sominnebär att blivande präster diskrimineras på grund av kön. Den som accepteraratt bli biskop måste vara beredd att fullgöra biskopstjänstens alla funktioner,alltså även prästvigning av kvinnliga prästkandidater. En nytillträdande biskopmåste vara villig att vara biskop för både manliga och kvinnliga präster istiftet. Rättsläget för de nuvarande biskoparna återkommer jag till när jag nuövergår till att diskutera övergångsfrågorna. Ett upphävande av behörighetslag och därmed ettslopande av samvetsklausulen förutsätter att ställning också tas till vad sombör gälla övergångsvis. Enligt min mening bör de rättsliga följderna avförslaget inte slå igenom fullt ut för dem som har prästvigts underhittillsvarande rättsläge. 2 1981/82. 1981/82:93 18 förutsatte i samband med sin begäran om enomprövning av samvetsklausulen att ett regeringsförslag utformades på ettsådant sätt att de som har en avvikande mening i ämbetsfrågan kan bevarahemortsrätt i . förutsatte vidare att förslagetsäkerställde att de som efter omprövningen har påbörjat postgymnasiala studiermed särskild inriktning på tjänst inom inte skall kunna åberopa samvetsklausulenför ett handlande i tjänsten som strider mot reform. har konstaterat att det torde liggai sakens natur att de som har prästvigts före förslagets ikraftträdande skallomfattas av en övergångsanordning. Utredningen har avstått från att sätta ut enbestämd tidsgräns för övergångsanordningens giltighet. Utredningen har vidarestannat för att föreslå att en övergångsanordning inte skall omfatta dem somföre förslagets ikraftträdande har påbörjat sina teologiska studier för att blipräst i . Utredningen har också övervägt om man skall stifta ensärskild övergångsbestämmelse till den lag om upphävande av lag somhar förordats eller om man skall nöja sig med ett motivuttalande. Utredningenhar stannat för att föreslå att övergångsfrågorna behandlas i motiven i ställetför att frågorna löses i uttryckliga övergångsbestämmelser. 1 de förut nämnda samarbetsreglerna fastslås principen attkyrkans officiella uppfattning måste vara huvudregel och ha företräde där olikasamvetsbestämda uppfattningar stöter mot varandra, och att den som har annanuppfattning har rätt att träda åt sidan. Utredningen har ansett att dennapraktiska handlingsprincip, den s. k. väjningsrätten, bör kunna godtasövergångsvis och få utnyttjas av de präster som har prästvigts före samvetsklausulensslopande. Den bör emellertid enligt utredningen begränsas till att avse att enkvinnoprästmotståndare inte skall kunna tvingas att fullgöra liturgisk tjänsttillsammans med en kvinnlig präst. Under remissbehandlingen har viss kritik framförts motutredningens förslag till lösning av övergångsfrågorna. Hovrätten över Skåneoch kan inte tillstyrka att övergångsfrågorna får sin lösning genommotivuttalanden. Hovrätten förordar för sin del särskildaövergångsbestämmelser. Inte heller kammarkollegiet kan biträda utredningensförslag att lagstifta endast genom motivuttalanden. Även JO framhåller att detär en diskutabel metod att direkt lagstifta genom motiven. Kammarrätten iSundsvall ansluter sig däremot till uppfattningen att bestämmelser om hurövergången ordnas inte bör ges i lagform. Flera remissinstanser är kritiska mot fortsatt "väjningsrätt"och föreslår att det nya rättsläge som inträder efter behörighetslagensupphävande bör slå igenom fullt ut även för den som har prästvigts underhittillsvarande rättsläge. föreslår att man sätter enbestämd tidsgräns - förslagsvis från senaste allmänna kyrkomöte - eftervilken "väjningsrätten" inte längre får åberopas. Prop.1981/82:93 19 Jag vill för egen del anföra följande. Som jaghar framhållit i det föregående måste vissa praktiska anordningar kunna vidtasinom för att underlätta utvecklingen mot full arbetsgemenskapmellan alla präster. Detta synsätt måste bilda utgångspunkten för endiskussion av de speciella övergångsproblem som anknyter till dem som harprästvigts medan samvetsklausulen ännu gällt. Det är för mig uppenbart att manmåste ta särskild hänsyn till dessa präster. Jag kan emellertid inte medverkatill en lagfäst övergångsanordning som lägger fast en princip om väjningsrättoch preciserar vissa tidsangivelser. Liksom utredningen är jag angelägen om attdessa övergångsfrågor inte dramatiseras och att en skarp kategoriklyvningundviks. Enligt min bedömning skulle den eftersträvade utvecklingen inom kyrkanmotverkas av formella övergångsanordningar. Sådana skulle rentav kunnainnebära ett hinder för en utveckling som annars kunde ha varit möjlig. Jag delar utredningens åsikt att diskussionen måstebegränsas fill att gälla tjänstgöring vid gudstjänster och andra förrättningar.När det gäller t. ex. barn- och ungdomsarbete eller uppgifter av administrativkaraktär, fortbildningskurser, konferenser eller liknande kan en präst inteunder några förhållanden få åberopa trosskäl som stöd för en vägran att utförauppgifter som följer av tjänsten. Med denna begränsning blir de praktiskaproblemen inte betydande eftersom prästen tjänstgör ensam vid de flestagudstjänster och förrättningar. Jag har förut framhållit att det över huvudtaget är naturligt att så långt som möjligt försöka undvika konfliktsituafioneri samband med liturgisk tjänst. Vad frågan gäller i detta sammanhang är om enpräst, som har vigts till prästämbetet före beslutet i detta ärende, skalltvingas att mot sin samvetsbestämda övertygelse fullgöra liturgisk tjänsttillsammans med en kvinnlig präst. Jag kan inte se något skäl för att tvingafram en sådan tjänstgöring eller något behov av att lagstifta i ämnet. Denpositiva utveckling inom kyrkan som eftersträvas skulle inte främjas. Samfidigtvill jag emellerfid också uttala att inte heller de präster som det här gällerbör ställa sig vid sidan av denna utveckling utan se det som angeläget attunderlätta läkningsprocessen inom kyrkan. måste med kraft verkaför att inom en så snar framfid som möjligt nå målet om en fullgudstjänstgemenskap. Detta förutsätter emellertid också en vilja tillsamförstånd och samarbete från alla meningsriktningar. Enytterligare fråga gäller vilka som övergångsvis skall kunna få åberopamöjligheten att träda åt sidan som jag har angett. I likhet medutredningen anser jag att denna möjlighet bör begränsas till att avse dem somhar prästvigts för tjänst i före behörighetslagens upphävande.Jag är inte beredd att sträcka mig längre och beakta även dem som före dennatidpunkt har påbörjat teologiska studier med sikte på tjänst inom . Jag ansluter mig också till utredningens förslag att inte sätta ut enbestämd slutpunkt för övergångsperioden. Jag vill erinra om att den som efter behörighetslagensupphävande 1981/82:93 20 accepteraratt bli biskop måste vara beredd att fullgöra biskopstjänstens alla funktioner,alltså även prästvigning av kvinnor. Som jag har antytt tidigare bör rättslägetför de nuvarande biskoparna beröras i det här sammanhanget. För deras del anserjag att rättsläget inte nu bör ändras. Isamarbetsreglerna anges en ordning enligt vilken prästvigning för tjänstgöringi visst stift kan förrättas av en annan biskop än biskopen i stiftet, om dennaavböjer av trosskäl. Enligt min mening kan den angivna ordningen godtasövergångsvis. Iutredningens direktiv angavs att utredningen skulle överväga "åtgärder somkan stimulera och underlätta rekryteringen av kvinnliga präster, framför allt ide sfift där antalet kvinnliga präster är ringa". I flera stift, t. ex. i ,, och , finns endast ett fåtal kvinnliga präster. Dethar framkommit att prästvigning av kvinnor inte har skett förGöteborgs stift, trots den i samarbetsreglerna anvisade möjligheten. Domkapitleti framhåller i sitt remissyttrande att den provisoriskaprästvigningsordningen enligt samarbetsreglerna skulle kunna genomföras i denmån arbetsförhållandena i missiveringsförsamlingarna blir hanterbara.Jämställdhetsombudsmannen anser att det i lagmotiven bör framhållas att själv anvisar en ordning så att prästvigning av kinnor för Göteborgsstift kan komma till stånd. anser att statsmakternaaktivt bör söka finna vägar för att kvinnor skall kunna vigas till präster förGöteborgs stift. Evangelisktforum framhåller "att kvinnliga prästkandidater kan tillåtasbli föremål för diskriminering såsom hitfills skett". Evangeliskt forumexemplifierar med att redovisa de kvinnliga prästkandidaternas svårigheter attfå venia av biskopen i samt att få föreskriven praktiktjänstgöring.Evangeliskt forum föreslår att det i mofiven till den föreslagna lagändringenklart fastslås att varje biskop har skyldighet att ha positiv kontakt med bådemanliga och kvinnliga studerande, som avser att ansöka om prästvigning förstiftet, att objekfivt pröva deras lämplighet och på lika villkor ge män ochkvinnor venia samt medverka till förordnande som tjänstebiträde och förrättaprästexamen. Vidare föreslås att det skall ankomma på attansvara för att vigning av kvinnlig präst vid behov sker i domkyrka.Det föreslås att uppgiften läggs på ärkebiskopen som får rätt att i sitt ställeutse annan biskop. Jagvill för egen del understryka det angelägna i att skyndsamtåstadkommer en lösning på det problem som föreligger i . Ävendär måste givetvis samma möjligheter till prästvigning av kvinnliga och manligaprästkandidater finnas som i övriga stift. Om inte biskopen själv förrättarsådan vigning, måste ärkebiskopen eller annan biskop inträda i hans ställe fördenna uppgift. Möjlighet måste också föreligga för kvinnor att förordnas sompraktikanter eller tjänstebiträden och i samband därmed erhålla venia. Jaganser mig kunna förutsätta att en 1981/82:93 21 praktisklösning kommer till stånd utan något initiativ från statsmakternas sida. Enligtsedvanerätt beslutar pastor - dvs. församlingens kyrkoherde - om kyrkansanvändning för gudstjänst och därmed jämförlig förrättning inom ramen för denförsamlingsvård som ankommer på prästerna i församlingen. Det anses ocksåtillkomma pastor att besluta om kyrkans användning för andra förrättningar avreligiös karaktär.