prop · G5038 · 1981-12-31 00:00:00 — Prop.1981/82:8 130 4.3 Lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd Enligl lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd utgårersättning av staten för personskada som drabbar bl. a. den som är inlagen förvård i allmän eller statsunderstödd enskild ,i arbetsanstaU eller i ungdomsvårdsskola (1 §). I förarbetena lill lagen (prop. 1976/77:64, SfU 21, rskr201) uttalades bl. a. alt enhetliga regler så långt som möjligl bör gälla föralla som på grund av tjänsteplikt eller dom eller beslut under en viss lid stårtill en myndighets förfogande eller befinner sig i förvar hos en myndighet.Föredragande departementschefen ansåg alt det var rimligt att staten under dentid som någon är berövad friheten eller tvångsvis är underkastad vård inomkriminalvården e. d. lar på sig ansvaret för den omhändertagnes eller intagnesskydd vid personskador (s. 107-112). Mot bakgrund av de redovisade motiven vid lagenstillkomst bör del förhållandet att huvudmannaskapet för de aktuellavårdinstitutionerna går över från staten till kommunalahuvudmän (prop. 1979/80:172, SoU 44, rskr 385) inte medföra någon ändring istatens ersättningsansvar enligt lagen. Den som vårdas med stöd av den nu föreslagna LVM får ivissa fall hindras att lämna vårdinstitutionen och kan under hela vårdtidenunderkastas vissa begränsningar av rörelsefriheten. Lagen om statligt personskadeskyddbör därför i fortsättningen gälla den som har beretts vård med stöd av LVM. 1 lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård avunga (LVU) finns beslämmelser om vård utan samtycke av unga . Dessaunga kommer i vissa fall att kunna tas in i institutioner motsvarande denuvarande ungdomsvårdsskolorna. 1 lagen föreskrivs (12 §) alt beslämmelser ombegränsning i rörelsefriheten och andra liknande åtgärder gäller när den ungevistas i ett hem för vilkel regeringen har föreskrivit alt bestämmelserna fårtillämpas. Lagen om statligt personskadeskydd bör gälla för de iniagna viddessa hem. Lagen (1964:450) om åtgärder vid samhällsfarlig asocialitetupphävs (SFS 1981:30). Därmed försvinner också arbetsanstalterna.De bör därför naturiigen utgå även ur lagen om statligt personskadeskydd. De nu redovisade övervägandena medför förslag till ändringi 1 S första slycket 3 lagen om statligt personskadeskydd. 1 1 § första stycket1 bör göras en formell ändring som föranleds av atlkrigssjukvårdslagen (1953:688) fr. o. m. har ersatts med nylagstiftning. I 5 § andra stycket lagen om statligt personskadeskyddsägs atl person-skadeskyddet gäller endast efterdel vård ulom anslall eller vård ulom skola har börjat för dem som anges i 1 §första stycket 3, dvs. a. intagna i kriminalvårdsanstalt, vårdanstalt föralkoholmissbrukare, ungdomsvårdsskola eller i arbelsanstalt. Bestämmelsen i 5 slyckel lagen om statligt personskadeskydd motiverades vid tillkoms- Prop.1981/82:8 131 len med att vårdtiden utom anstalt i vissa fall kunde blimycket lång, t. ex. vid försökspermission inom nykterhetsvården och vid värdutom skolan för dem som var inskrivna i ungdomsvårdsskola. Även om anslallsintagnai princip ansågs böra ha ett personskadeskydd även vid vård utom anstalt- någotsom följer av beslämmelsen om skyddstiden i 4 S lagen - ansågs det samlidigl rimliglatl begränsa skyddstiden i dessa myckel långvariga fall. Någon motsvarighet lill de myckel långaförsökspermissionerna inom nykterhetsvården eller lill barnavårdslagens"vård ulom skola" kommer i fortsättningen inte atl finnas i sambandmed institutionsvård enligl LVM och LVU. Vård enligt LVM förutsätts visserligenkunna ges - förutom i själva vårdinstitutionen - i elt familjehem eller i detegna hemmet. Den maximala vårdtiden enligt lagen är dock . Sedanpåföljden ungdomsfängelse avskaffades och påföljdeninternering upphört finns "vård utom anslall" inleheller kvar inom kriminalvården. Som nämndes försvinner också reglerna om arbetsanstallerden . Med hänsyn lill vad jag nu har redogjort för finns det inlelängre behov av undantagsregeln i 5 § andra stycket. 4.4 Sodaltjänstlagen (1980:620) 147 och 48 §§ socialtjänsflagen finns bestämmelser sominnebär alt vissa av socialnämndens uppgifter inte får delegeras till särskildavdelning, ledamot, suppleant eller tjänsteman. I 49 § socialtjänstlagen erinras om att bestämmelser om rällatl i vissa fall falla beslut i socialnämndens ställe (s. k. ordförandebeslul)finns i bl. a. LVU. 1 47 §första stycket anges de åtgärder enligt LVU som inte får delegeras. Hit höransökan om vård (2 § LVU) och beslut om att begära polishjälp för att genomföraen läkarundersökning (17 S tredje stycket LVU). I lagrådsremissen avseende LVManförde jag, bl, a. i specialmotiveringen till 5 § lagförslaget, att befogenhetenatrtesluta att göra ansökan samt att begära polishandräckning för att genomföraen läkarundersökning mot den enskildes vilja enligt LVM inte bör få delegeras.Jag föreslår nu att regeln tas in som ett tillägg i första stycket av 47 §socialtjänstlagen. I 10 Stredje slycket LVM har öppnats möjlighel för ordföranden eller annan ledamot avnämnden att göra ansökan om vård i de fall där missbrukaren är omedelbartomhändertagen och hela nämndens beslut inte kan avvaktas. I 25 § andra stycket LVMges möjlighet för nämndens ordförande all göra framställning ompolishandräckning för läkarundersökning. Dessa beslut fattas i nämndens slälle.För fullsländighetens skull bör därför 49 § socialtjänstlagen kompletteras meden hänvisning till LVM. 1981/82:8 132 Sekretesslagen(1980:100) gäller i princip inte den som är anställd hos etl privaträttssubjekt. Lagen gäller således inte för personal vid de enskilda och vissaav de erkända vårdanstalterna för alkoholmissbrukare och inte heller vid de privatdrivnabehandlingshemmen för narkotikamissbrukare. Vid liUkomsten av sekretesslagenanfördes atl behovet av tystnadsplikt för andra än anställda i det allmännasverksamhet fick tillgodoses genom lagstiftning vid sidan av sekretesslageneller i rent civilrättslig ordning, eventuellt genom avtal om lystnadspUkt (prop.1979/80:2 del Ä s. 126-128). Inomsocialtjänsten kommer det att finnas enskilda hem för vård eller boende (69 §)som ett viktigt komplement till de offentliga institutionsresurserna. Deförutsätts t. ex. ingå i de kommunala huvudmännens institutionsplanering (SoU1979/80:44 s. 83). Mitt förslag till ny lag om vård av missbrukare utgår ocksåifrån alt den som vårdas med stöd av LVM kan tillåtas att tillbringa vårdtidenpå en privat vårdinstitution, om den kan erbjuda den bäsla vården. Mot dennabakgrund och med hänsyn till det starka skydd som uppgifter inom socialtjänstenom enskilds personliga förhållanden givits i sekretesslagen bör tystnadspliktgälla även för de anställda vid de enskilda institutionerna, I 69 §socialtjänstlagen har tillagts en bestämmelse härom. En motsvarande regel omtystnadsplikt för personalen finns f. ö. i 20 § stadgan (1970:88) omenskilda vårdhem Ipunkten 5 av övergångsbestämmelserna till socialtjänstlagen finns en hänvisningtill vissa övergångsbestämmelser till LVU, som erinrar om att en del beslutenligt barnavårdslagen kan bestå efter den nya lagensikraftträdande. Här har gjorts ett mindre tillägg som hänvisar till motsvarandeövergångsbestämmelser till LVM, dvs, punkterna 3 och 4 i dessa. 4.5Lagen (1944:133) om Kastrering Kastreringfår enligt lagens huvudregel (4 § första slycket) företas endast medsocialstyrelsens tillstånd. Om den som åtgärden skulle avse har fyllt ochvissa andra förutsättningar som anges i lagens 4 § är uppfyllda behövs dockinte något sådant tillstånd. För den som är intagen i kriminalvårdsanstalt,häkte eller med stöd av lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatriskvård i vissa fall är intagen på sjukhus gäller dock alltid huvudregeln atttillstånd av krävs. Vid tillkomsten av bestämmelsen hänvisadestill den ställning som de intagna vid sådana anstalter befinner sig i. Motsvaranderegel om tillstånd från gäller f. n. även de Prop.1981/82:8 133 intagna i bl. a. de allmänna vårdanstalterna föralkoholmissbrukare (beslämmelsen ändrad genom lagen 1981:32). Enligt LVMkommer vårdtagare som vistas i de institutioner som anges i lagen att kunnaunderkastas begränsningar av rörelsefriheten motsvarande dem som finns påde allmänna vårdanstalterna. I 4 § lagen om kastrering har därför angetts attsocialstyrelsens tillstånd till ingrepp enligt lagen krävs för vårdtagare påsådana hem. 4.6 Lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister Genom lagen (1981:33) om ändring i lagen (1963:197) omallmänt kriminalregister, som byggde på förslag i prop. 1979/80:1 omsocialtjänsten, ändrades 2 § lagen som följd av atl påföljden överlämnande tillvård enligt nykterhetsvårdslagen (31 kap. 2 § ) skulle upphävas.Enligt ett nu framlagt förslag (avsnitt 2.10.2 i lagrådsremissen) införs 31kap. 2§ på nytt, nu med det innehållet att allmän domstol skallges möjlighet att överlämna den som har begått en brottslig gärning till vård enliglLVM. Delta föranleder ett tillägg i 2 § första slycket andra punkten lagen omallmänt kriminalregister. Tillägget har givits en utformning motsvarande densom gällde anteckning om överlämnande till vård enligt nykterhetsvårdslagen.Samtidigt har övergångsbestämmelserna till lagen 1981:33 kompletterats. 4.7 Delgivningslagen (1970:428) Enligt 24 § delgivningslagen kan stämningsmannaddgivningmed den som är intagen i kriminalvårdsanslali, häkte, allmän vårdanstalt föralkoholmissbrukare, ungdomsvårdsskola eller rättspsykiatrisk klinik ske genomtjänsteman vid anstalten. Skälet till det är att antalet ddgivningar vidsådana anstalter kan antas vara tämligen belydande. Inomsocialtjänsten kommer det att finnas hem som i allt väsentUgt motsvarar denuvarande ungdomsvårdsskolorna (12 § LVU). Det har därför ansetts lämpligt attäven i fortsättningen stämningsmannaddgivning kan göras av tjänstemän vid sådanahem. LVMinnehåller liksom nykterhetsvårdslagen bestämmelser om institutionsvård förvuxna missbrukare. Institutionerna skiljer sig visserligen från de allmännavårdanstalterna för alkoholmissbrukare bland annat genom att vistelsenregelmässigt avses bli kortvarig. Det kan dock förutses att behovet av ddgivningarunder kan bli ganska stort. Så skall ju t. ex. frågor som har medvården alt göra kunna prövas av länsrätten med möjlighet till överklagande.Tjänstemän vid sådana hem bör därför även i fortsättningen ha stämningsmannabehörighet. 1981/82:8 134 4.8 Lagen (1973:189) med särskilda hyresbestämmelser förvissa orter Enligt lagen med särskilda hyresbestämmelser för vissaorter, "brislortla-gen", krävs tillstånd av hyraut en bostadslägenhet för väsentligt annal ändamål, t. ex. som kontor, butikeller lager. I 3 § andra stycket anges som undantag från denna huvudregel attlägenheter får las i anspråk för ulbyggnad av barnomsorgen enligl lagen (1976:381)om barnomsorg utan atl tillstånd behöver inhämtas från hyresnämnden Lagen om barnomsorg upphör att gälla dåsocialtjänstlagen (1980:620) träder i kraft. Barnomsorgslagens centrala beslämmelserom förskole- och fritidshemsverksamhel har i stället inarbetats i socialtjänstlagen(13-18 §§). Detta föranleder en följdändring i bristortlagen. 4.9 Datalagen (1973:289) Tillstånd att inrätta och föra register som innehålleruppgifter om atl någon misslänks eller har dömts för brolt eller har varitföremål för vissa tvångsingripanden får enligt 4 § dalalagen lämnas lill andraän vissa angivna myndigheter bara om synnerliga skäl föreligger. Detta börgälla även för uppgifter om åtgärder enligl LVM, vilkel föranleder ett tilläggi 4 S dalalagen. 4.10 Kreditupplysningslagen (1973:1173) 1 6 S andra slycket kreditupplysningslagen anges vilkauppgifter som inte får förekomma inom kreditupplysningsverksamheten utantillstånd av datainspektionen. I samband med riksdagsbehandlingen avpropositionen 1980/81:10 om ändring i krediiupplysningslagen har riksdagenbeslutat en ändring i 6 § andra stycket som innebär att bestämmelsen till vissdel har anpassats till den nya socialtjänstlagstiftningen (NU 1980/81:30, rskr429, SFS 1981:737). Genom den ändring som föreslås fullföljs dennaanpassning. 4.11 Brottsskaddagen (1978:413) Brottsskadelagen innehåller beslämmelser om ersättning avstatsmedel för bl. a. sakskador som har orsakats genom brott av rymlingar frånvissa anstalter. Ersättning utgår för egendomsskador på grund av brott som harbegåtts bl. a. av personer som är iniagna i allmän inskrivna vid eller intagna i ungdomsvårdsskola. 1 fråga ompersoner på ungdomsvårdsskolor gäller bestämmelserna också dem som har tagilsin för frivillig vård enligl den försöksverksamhet som pågår vid vissa skolor.Statens ansvar för skador som vållas av eleverna gäller inom anstalten samtunder rymning, permission och vård utom skola. Ansvaret upphör först då elevenskrivs ul från skolan. Prop.1981/82:8 135 När det gäller alkoholmissbrukare omfatlar beslämmelsernabåde den som har tagits in tvångsvis och den som har gått in frivilligt iallmän vårdanstalt med stöd av 58 § NvL och förbundit sig all stanna påanstalten en viss minsta tid. Ersättning kan utgå för skador som har uppkommitunder vården i anstalt, under s. k. tillfällig permission saml underförsökspermission när den intagne bor i inackorderingshem eller åtnjuterfamiljevård. Skador somhar vållats av någon som har rymt från landstingskommuneller primärkommun är huvudman - t. ex. inrättning för psykiatrisk vård, vårdav psykiskl utvecklingsstörda, barn- och ungdomsvård Och nykterhetsvård -ersätts inte av statsmedel. Ett undantag är de erkända anstalterna föralkoholmissbrukare vilka kan ha en huvudman. De flesta kommunerna hartecknat en särskild försäkring som ger ersättning i övriga fall oberoende avhuruvida fel eller försummelse kan konstateras hos vårdpersonalen. Frågan omrätlen till ersättning för skador som vållas inom den kommunala vårdsektornbehandlades av . uttalade atl del varotillfredsställande att skyddet för de skadelidande var sämre inom denkommunala vårdsektorn än vid motsvarande statliga vårdinrättningar. Riksdagenansåg emellertid alt man borde hålla fast vid principen att ersättningsfråganskulle lösas genom ett frivilligt försäkringsskydd som bekostades av dekommunala huvudmännen själva. ville därför inte ta initiativ tilllagstiftningsåtgärder som syftade till att låta det Slalligaersättningssystemet omfatta vårdverksamhet som bedrevs av landstingskommuneller kommun (LU 1975:16 s. 46 f, rskr 133). Ipropositionen med förslag till brottsskaddag (prop. 1977/78:126) fannföredragande departementschefen inte anledning att inta en annan ståndpunkt änriksdagen hade gjort . Del var inte påkallal att staten tog på .sig ettvidsträckt ansvar för egendomsskador som har vållats av intagna vid anstaltereller vårdinrättningar för vilka landstingskommun eller primärkommun ärhuvudman eller genom lag ålade huvudmännen ett sådant ansvar. Det kunde dock,menade departementschefen, finnas anledning att återkomma till frågan, omhuvudmannaskapet för ungdomsvårdsskolorna och de statliga vårdanstalterna föralkoholmissbrukare fördes över från staten tilllandstingskommunerna eller primärkommunerna i anslulning lill den nyasociallagstiftning som hade föreslagils av socialutredningen. godtogdepartementschefens ställningstagande (rskr 1977/78:280). De institutioner som del här är fråga om övergår frånstatligt huvudmannaskap till landstingskommunalt eller kommunall den 1 januari1983 (prop. 1979/80:172, SoU 44, rskr 385). Del är alltså nödvändigt att nu taställning till om staten skall ge ersättning för sakskada vid rymning m. m,även sedan institutionerna har förts över till elt kommunalt huvudmannaskap. När anslagel lill rymlingsskador infördes åberopades som skälför att ge statlig ersättning i första hand hänsynen till de kringboende. Prop.1981/82:8 136 annars lätt komma att inta en negativ hållning tillanstalten och dem som vårdades där. Samma skäl anfördes i förarbetena till brottsskadelagen.Jag anser att det vore olämpligt om socialtjänstreformen fick till resultat attmöjligheterna att få ersättning för rymlingsskador blev mindre. Delta skullekunna föra med sig negativa reaktioner mot vårdformerna från allmänhetens sida.Det är därför viktigt att ersättning även i fortsättningen kan ges efter istort sett samma regler som . Statlig ersättning bör sålunda i fortsättningen utgå förskada när brotlel har begåtts av någon som är intagen vid ett sådant hem försärskild tillsyn beträffande vilket regeringen med stöd av 12 § LVU harföreskrivit alt vissa begränsningar av rörelsefriheten får tillämpas, dvs.närmast motsvarigheten till ungdomsvårdsskolorna. Ersättning bör också kunnautgå för skador som uppkommer då den unge tillfälligtvis vistas uianför hemmetutan att ha skrivits ut slutligt. Ersättningen bör liksom utgå såvälom den unge vårdas vid hemmet efter beslut enligt LVU som om han får vårdenfrivilligt. Däremot bör ersättning inle ulgå om den unge vårdas i andra hem förvård eller boende än dem som anges i 12 § LVU eller i någon annan vårdform, t.ex. i familjehem. Någon motsvarighet till barnavårdslagens regler om vård utomskola finns inte i LVU, Inte heller bör ersättning utgå för skada som haruppkommit under tid då den unge vistas i hemmet på grund av beslut omomedelbart omhänderlagande enligt LVU och något slutgiltigt beslut om vårdalltså ännu inte har fattats. Även detta motsvarar vad som gäller f.n. Rymlingsskadororsakade av iniagna på de nuvarande vårdanstalterna för alkoholmissbrukare ärsällsynta. Enligt den nu föreslagna lagstiftningen (LVM) kan emellertid ifortsättningen vård utan samtycke ges även åt missbrukare av narkotika.Erfarenheten har visat att man i gruppen narkotikamissbrukare finner enjämförelsevis hög broltsfrekvens, främst i fråga om förmögenhetsbrott. För attinte onödigtvis försvåra etableringen av den nya vårdformen genom negativareaktioner från dem som bor i närheten av ett blivande vårdhem bör brottsskadelageni fortsättningen omfatta också dem som är intagna för vård enligl LVM.Ersättning bör utgå för skador som har uppkommit under dentid skadevållaren är intagen i en sådan institution som enligt 11 § LVM skallsvara för vård enligl lagen. Skadeskyddet skall alltså omfatta högst fyramånader. Liksom f. n. bör skyddet avse även den tid då den intagne vistasutanför institutionen, t. ex. i ett familjehem, men är formelltintagen i den ansvariga institutionen (15 § LVM). Även här bör skyddet omfattaalla dem som är iniagna i de aktuella institutionerna, vare sig de vårdas medstöd av LVM eller har gått in frivilligt. Någonanledning för staten att ersätta brottsskador förorsakade av brottslingar somvårdas på andra landstingskommunala eller kommunala vårdinrättningar har inte anseltsföreligga. Här bör det liksom få ankomma på huvudmännen att avgörabehovet av ett eventuellt försäkringsskydd för skador åsamkade av dem somvårdas vid dessa institutioner. Prop.1981/82:8 137 4.12 Sekretesslagen (1980:100) 17 kap. 4 § sekretesslagen anges vad som förstås medsocialtjänst. Hit räknas främst verksamhet enligt socialtjänstlagen. Vidare gesen beskrivning av vad som i övrigt avses med socialtjänst. Hit hör densärskilda lagstiftningen om vård av unga utan samtycke. Den stränga sekretess som gäller inom börgälla också utredningar m. m. i ärenden enligt LVM. Sekretessen bör omfattaäven handlingarna hos länsrätten utom såvitt gäller själva beslutet om omhändertagandeeller vård utan samtycke. 7 kap. 4 § har därför kompletterats så att detframgår att även verksamhel enligl lagstiftningen om vård av missbrukare utansamtycke räknas till . En motsvarande ändring föreslås i 7 kap. 19 § sekretesslagensom avser sekretess hos polismyndigheten för uppgifter om enskildas personligaförhållanden i vissa särskilt uppräknade ärendelyper. Jag har i lagrådsremissen uttalat all man enligl mittbedömande knappasl behöver befara någon dramatisk förändring av antaletansökningar enligt den nya lagen LVM jämfört med förhållandena enligt nykterhetsvårdslagen. fattades knappt 1 000 resolutioner enligt 18§ NvL av länsrätterna i landei. Därutöver behandlade domstolarna mål om återintagning(55 § NvL) samt överklagade beslut om t. ex. övervakning. De senare ärendenafår ingen motsvarighet i LVM. Jag bedömer mot denna bakgrund atl mål och ärenden enligl LVMbör kunna av inom ramen för de resurser som länsrätterna redan förfogaröver. Samma resonemang gäller även för socialnämndernas ansvarsområde. I frågaom resurskraven på vårdsidan hänvisar jag till vad jag har anfört i olikasammanhang i lagrådsremissen. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen föreslår atl anlaga förslagen lill 1. lag om vård avmissbrukare i vissa fall, 2. lag om ändringi lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 3. lag om ändringi , 4. lag om ändringi lagen (1981:29) om ändring i , 5. lag om ändringi lagen (1981:231) om ändring i lagen (1981:23) om ändring i rällshjälpslagen(1972:429), 1981/82:8 138 6. lag om ändringi lagen (1981:23) om ändring i rättshjälpslagen (1972:429), 7. lag om ändringi lagen (1962:381) om allmän försäkring, 8. lag om ändring i lagen (1980:623)om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, 9. lag om ändringi lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, 10. lag om ändring i lagen (1981:368)om ändring i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd, 11. lag om ändringi lagen (1977:265) om slalUgl personskadeskydd, 12. lag om ändringi socialtjänstlagen (1980:620), 13. lag om ändringi lagen (1981:32) om ändring i lagen (1944:133) om kastrering, 14. lag om ändringi lagen (1981:229) om ändring i lagen (1981:33) om ändring i lagen (1963:197)om allmänl kriminairegister, 15. lag om ändringi delgivningslagen (1970:428), 16. lag om ändringi lagen (1973:189) med särskilda hyresbestämmelser för vissa orter, 17. lag om ändring i lagen (1981:36) omändring i dalalagen (1973:289), 18. lagom ändring ilagen (1981:737) om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173), 19. lag om ändringi brottsskadelagen (1978:413), 20. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100). De under 1-8 angivna förslagen har granskats av lagrådet.De under 3-6 samt 13-20 angivna förslagen har upprättats i samråd med chefenför . Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå alt anlaga de förslag somföredraganden har lagt fram. Prop.1981/82:8 139 Gällande bestämmelser och beslutade lagändringar 1 Lagen (1954:579) omnykterhetsvård - NvL Nykterhetsnämndens åtgärder Om någon missbrukar alkoholhaltiga drycker, så skall denkommunala nykterhetsnämnden vidta åtgärder för atl återföra honom till ettnyktert liv (1 S). Alkoholmissbruk föreligger enligl NvL när någon, ej blott tillfälligl,använder alkoholhaltiga drycker till uppenbar skada för sig eller annan. Reglerna iNvL avser alltså endast alkoholmissbrukare. På grund av alt biandmissbrukförekommer har dock i praktiken också etl inte obetydligt antal missbrukare avnarkotiska preparat kommit att bli föremål för åtgärder enligl NvL, nämligennär de är hemfallna ål alkoholmissbruk. Nykterhetsnämndenskall vidta hjälpålgärder om del vid undersökning visar sig att någonmissbrukar alkoholhaltiga drycker. Nämnden kan t. ex. försöka förmå honom attunder , högsl ell år, fortlöpande upprätlhålla förbindelse med nämndeneller av nämnden utsedd person, hjälpa honom till lämplig anställning ellerbereda honom ombyte av verksamhet eller vistelseort (14 §). Den som ärhemfallen åt alkoholmissbruk får av nyklerhelsnämnden ställas underövervakning, om han till följd av missbruket a) är farlig för annans personligasäkerhet eller kroppsliga eller själsliga hälsa eller för eget liv, eller b)utsätter någon som han är skyldig att försörja för nöd eller uppenbar vanvårdeller annars grovt brister i sina plikter mot sådan person eller c) ligger detallmänna, sin familj eller annan till last, eller d) är ur stånd att ta vård omsig själv, eller e) för ett för närboende eller andra grovt störandelevnadssätt. Detsamma gäller när någon som är hemfallen ålalkoholmissbruk för ett kringflackande liv utan all försöka ärligen försörjasig.