prop · G50372 · 1981-12-31 00:00:00 — Det kan givetvis i sällsynta fall även inträffa atten åklagare överklagar domen trots att han av hänsyn till den dömdes akutavårdbehov samtyckt till sjukhusintagning. Fram till dess domen vinner lagakraft är emellertid den dömde - även om han vistas på sjukhus - att betraktasom häktad. Om den nya påföljden blir fängelse kommer därför reglerna i 33 kap.5 8 BrB om avräkning av häktningstid att gälla. Både lagen (1976:371) ombehandlingen av häktade och anhållna m.fl. och LSPV kommer i här avsedda fallatt bli tillämpliga på behandlingen på samma sätt som när en häktad tas in påsjukhus för sluten psykiatrisk vård på grund av akut vårdbehov. Det föreslagna tillägget har tagits in i ett nytt andrastycke. Denna paragraf innehåller bestämmelser om rätt att granskahandlingar som ankommer till en patient eller som en patient önskar avsändasamt om kvarhållande av sådana handlingar. Enligt nuvarande bestämmelser beslutar överläkaren om att kvarhållaen handling. Beslutar överiäkaren att kvarhålla en handling som är ställd myndighet skall dock beslutet underställas utskrivningsnämndens prövning.Vidare finns l?estämmelser om att handlingar till vissa adressater, bl.a, JO,alltid skall vidarebefordras utan granskning. I vissa fall får handlingengranskas men inte kvarhällas. Första stycket ändras så att överläkaren får en entydigmöjlighet att bemyndiga annan att verkställa den granskning som beslutats avöverläka- Prop.1981/82:72 37 Skälet är att överläkaren av rent praktiska skäl kanvara förhindrad att själv ombesörja dessa åtgärder. I andra stycket, som delvis är nytt, föreslås att beslutom kvarhållande av handling skall fattas av nämnden och inte av överläkaren medhänsyn till att denna fråga rymmer olika rättssäkerhelsaspekter. I brådskandefall skall dock överläkaren kunna ta handlingen om hand i avvaktan på nämndensbeslut. 1 tredje stycket föreslås att kretsen av myndigheter tillvilka handlingar skall vidarebefordras utan granskning utökas med hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd och förtroendenämnder, dvs. de nämnder som reglerasgenom lagen (1980:12) om förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården. Ävenhandling ställd till offentlig försvarare för patienten har medtagits i dettasammanhang. Förslagen överensstämmer i huvudsak medsocialtjänstpropositionen. Övriga ändringar är enbart av redaktionellt slag. Enligt LSPVär det i allmänhet överläkaren som beslutar om utskrivning (s.k. P-fall).Utskrivningsnämnden beslutar emellertid enligt 17 8 andra stycket omutskrivning av dels patienter som tagits in på grund av domstols förordnande (s.k.N-fall), dels patienter som under inflytande av psykisk sjukdom har begåttbrott mot annans personliga säkerhet för vilket åtal inte väckts (s.k. O-fall)och dels patienter som överflyttats från kriminalvårdsanstalt (s.k. PN-fall). Enligt socialtjänstpropositionen skulle nämndensbefogenheter att besluta om utskrivning utökas med en allmän rätt att skriva utpatienter även i andra fall än de nämnda. Socialberedningen inhämtade att dettasnarast var en kodifiering av en redan inledd praxis hos nämnderna. Detföreslagna tillägget får anses ägnat att leda till en mera allsidig och kritiskgranskning av förutsättningarna för vård enligt LSPV. En motsvarande regel tasnu upp i ett nytt fjärde stycke. Denna paragraf innehåller bestämmelser om vem som ärbehörig att ansöka om utskrivning av patienten och om det närmare förfarandetvid en sådan ansökan. Behöriga att ansöka om utskrivning är förutom patienten bl.a.olika anhöriga fill denne. Vidare gäller att om en patient bara kan utskrivasav nämnden (se ovan under 17 8) skall överläkaren i förekommande fallunderrätta honom om hans möjlighet att begära utskrivning och bereda honomtillfälle att upprätta erforderliga handlingar. Av 18 8 tredje stycket följer vidare attutskrivningsnämnden f.n. inte är skyldig att pröva en ansökan om utskrivningoftare än . Enligt socialtjänstpropositionen skulle denna tidkortas ned till en månad. 4 1981/82. 1981/82:72 38 Förslaget återkommer här. Även om det i något fallskulle innebära att det inte blir möjligt för den psykiatriska nämnden attpröva eventuella besvär innan frågan om utskrivning på nytt kommer upp iutskrivningsnämnden, bör detta inte hindra möjligheten till ny prövning iförsta instans. Utfallet av den ändrade regleringen bör dock följas med vissuppmärksamhet av socialberedningen i dess fortsatta arbete. I sammanhanget erinras om att med utskrivning avses ävenutskrivning på försök (19 8 tredje stycket). Nämnden bör inte vara skyldig attpröva framställningar om utskrivning från en patient oftare än en gång imånaden, även om begäran ena gången avser slutlig utskrivning och andra gångenendast utskrivning på försök. Denna paragraf är ny. I socialtjänstpropositionen föreslogs en ny 20 a 8 avinnebörd dels att om en patient vårdats enligt LSPV av tre månaderoch fortfarande ansågs behöva sådan vård överläkaren skulle anmäla detta tillutskrivningsnämnden, dels att sådan anmälan i fortsättningen skulle ske vartredje månad så länge patienten vårdades på sjukhuset. Bakgrunden tillförslaget var önskemål om att stärka patienternas rättssäkerhet genom attnämnden efter det att patienten tagits in för värd skulle prövabehovet av fortsatt vård enligt LSPV. Den återkommande anmälningsskyldighetenskulle vidare ge nämnden insyn i den fortsatta vården av patienten. Socialberedningen delade uppfattningen att det frånrättssäkerhetssynpunkt innebär fördelar att nämnden övervägerförutsättningarna för att bereda någon vård enligt lagen. bördet, menade beredningen, vara möjligt att göra en säkrare bedömning avpatientens sjukdom. Beredningen föreslog därför i enlighet medsocialtjänstpropositionen att överläkaren skall anmäla de fall till nämndendär vården bedöms behöva fortsätta utöver av . Nämnden kanhärefter i förekommande fall ta upp frågan om utskrivning eller utskrivning påförsök. Däremot ville beredningen inte föreslå enåterkommande anmälningsskyldighet . Enligtberedningens uppfattning måste man i många fall ifrågasätta värdet av en sådanåterkommande nämndprövning. Bl.a. kunde erinras om det stora antalet äldrepatienter med en kronisk sjukdomsbild som knappast undergår några störreförändringar. En sådan regelbunden prövning i nämnd skulle också innebära enavsevärt ökad arbetsbörda för nämnderna, i varje fall om prövningen skulle bliav annat än rent formell natur. Andra former av återkommande kontroll kaneventuellt vara bättre ägnade att tillgodose behovet av insyn i den fortsattavården. Frågan borde därför övervägas närmare vid den kommande översynen av LSPV,menade beredningen. Bestämmelsen har utformats enligt socialberedningensförslag, dvs. Prop.1981/82:72 39 som en föreskrift om en obligatorisk nämndprövning efterde på sjukhus. Det finns anledning att räkna med attberedningen i sitt fortsatta översynsarbete presenterar ett faktamaterialangående vårdtider m.m. som gör det möjligt att realistiskt bedöma vilkaresursbehov en regelbundet återkommande nämndprövning skulle medföra. 1 sammanhangeterinras också om 16 8 andra stycket, som ålägger överläkaren att pröva frågan omutskrivning fortlöpande. Beträffande innebörden av att nämnden inte tar upp fråganom utskrivning enligt andra stycket kan hänvisas till prop. 1979/80:1.del A s.624, där bl. a. följande sägs: 1 paragrafens andra stycke föreskrivs att nämnden, om den efteröverläkarens anmälan finner anledning att sätta i fråga dennes bedömning av detfortsatta vårdbehovet, skall ta upp fråga om utskrivning enligt 16 8 eller omutskrivning på försök. Resulterar nämndens prövning i att utskrivning inteskall ske, får beslutet överklagas av patienten enligt ett föreslaget tilläggtill 22 8. inte skäl att ta upp ett ärende till särskildbehandling enligt andra stycket, får nämnden lägga överläkarens anmälan tillhandlingarna. Varken ett sådant beslut eller ett beslut att ta upp ett ärendeom utskrivning eller försöksutskrivning kan - som lagrådet har påpekat -ansesinnefatta myndighetsutövning och är inte heller överklagbart. 1 22 8 LSPV finns uttömmande uppräknat vilka beslut avutskrivningsnämnd som kan överklagas till psykiatriska nämnden. De beslut somavses vara överklagbara skall således tas med i uppräkningen. I enlighet med de principer som gäller för besvärsrättenligt LSPV bör självfallet utskrivningsnämndens beslut enligt 10 8 i förslagetkunna överklagas. Ett häremot svarande tillägg har gjorts 'i första stycketandra punkten. Talan mot överläkarens interimistiska beslut enligt 10 8 andrastycket kan dock av naturliga skäl ej föras. Enligt 17 8 tredje stycket LSPV skall överläkaren, näranledning föreligger att skriva ut en patient som enligt 17 8 andra stycketbara kan skrivas ut av nämnd, ofördröjligen anmäla detta till nämnden. Nämndenhar därefter att pröva frågan om utskrivning. Enligt nuvarande regler kan ettbeslut om att utskrivning i sådant fall inte skall ske ej överklagas.Socialtjänstpropositionen innebar ingen ändring på denna punkt. Beslut attvägra utskrivning efter anmälan enligt 17 8 tredje stycket LSPV bör dock kunnaöverklagas, i likhet med vad som föreslås gälla beträffande nämndens beslut attinte skriva ut en patient slutligt eller på försök enligt 20 a 8 andra stycket.Dessa ändringar har på förslag av socialberedningen tillagts i förstastycket femte punkten. Enligt denna paragraf gäller bl.a. att besvär enligt 21eller 22 8 - dvs. i frågor rörande intagning, utskrivning, vissafrihetsinskränkningar m.m. - får Prop.1981/82:72 40 föras utan begränsning till . Denna bestämmelsehar vållat tolkningsproblem vad gäller besvärstidens längd. Ordalydelsen handen att en patient också flera är efter utskrivning kan föra talan mot t.ex.ett beslut om intagning. Enligt vad beredningen inhämtade har psykiatriskanämnden därför valt den för patienten förmånligaste tolkningen och prövarsålunda besvär över beslut om t.ex. intagning även efter det att definitivutskrivning skett. 1 allmänhet har talan väckts innan patienten ulskrivits meni undantagsfall förekommer även att besvär anförs först efter utskrivningen. Frågan om att pröva besvär sedan utskrivning skettdiskuterades i sinnessjuklagstiftningskommitténs betänkande (SOU 1964:40),vilket ligger till grund för LSPV. Däri anfördes bl.a. följande (s. 336). "Har beslut om utskrivning meddelats, innansjukhusnämnd tagit ställning till klagomål i frågor rörande intagning ellerprövning av vårdbehovet, detta kan t.ex. ha skett på läkarens föranstaltandeeller efter framställning därom av den intagne eller annan, som är därtillbehörig, bör, i överensstämmelse med allmänna förvaltningsrättsliga principer,nämnden vara oförhindrad att anse klagomålen förfallna. I det föregående harvisserligen som motivering till att införa bestämmelser om klagorätt i nuavsedda hänseenden framhållits bl.a., att avsaknaden av möjlighet att hos högreinstans få ett beslut om intagning eller ett konstaterande av vårdbehovundanröjt för den intagne i vissa fall kan framstå som en brist ilagstiftningen. Emellertid torde, då utskrivning redan kommit till stånd,angelägenheten av att kunna framtvinga en prövning i högre instans avifrågavarande avgöranden icke vara av sådan betydelse, att särskild hänsyn börtagas därtill. Föreligger däremot till samtidig prövning klagomål, som anförtsi något av berörda hänseenden, ävensom särskild framställning om utskrivning,bör emellertid sjukhusnämnden, om den finner sistnämnda framställning börabifallas, icke kunna undandraga sig att jämväl pröva de frågor, som i övrigtföreligger till bedömande. Ett annat ställningstagande skulle otvivelakfigt hatill följd, att värdet av rätten att klaga över beslut om intagning och densärskilda vårdbehovsprövningen avsevärt förringades." Enligt socialtjänstpropositionen borde besvärsrätten sådanden är utformad begränsas. Det föreslogs att patienten skullefå föra talan mot beslut, dels , varvid inga begränsningar itiden gällde, dels efter definitiv utskrivning. Socialberedningen framhöll för sin del att en besvärsrättallmänt sett syftar till att det överklagade beslutet skall kunna ändras, dvs.när det gäller en eventuellt felaktig intagning enligt LSPV att utskrivningskall ske. Mot denna bakgrund fanns det, menade beredningen, knappast någotpraktiskt behov av besvärsrätt efter det att vården upphört. I den månfelaktiga beslut förekommit har de i vart fall inte längre någon rättsverkan.De bör därför närmast beivras inom ramen för den tillsyn som utövas genom bl.a.socialstyrelsen och JO. Detta kan i förekommande fall leda till ansvar för vederbörandeläkare. Enligt beredningens uppfattning saknades således skäl att utsträckabesvärstiden utöver den tid patienten vårdas enligt lagen. Prop.1981/82:72 41 Starka skäl talar för beredningens slutsats. Samtidigtmåste emellertid konstateras att en besvärsrätt även efter utskrivningenföreligger enligt nuvarande praxis. Det har också gjorts gällande att detfaktum att ett intagningsbeslut har fattats kan ha rättslig betydelse i någothänseende även efter utskrivningen. Förslaget att helt skära av den enligtpraxis föreliggande besvärsrätten för den som blivit utskriven bör därför inteslutgiltigt prövas i samband med förevarande begränsade lagändringar. Det bör istället slutligt bedömas i samband med kommande prövning av intagnings- ochutskrivningsförfarandet i sin helhet, dvs. när beredningen slutfört sinprincipiella översyn av LSPV. Däremot kan det under inga förhållanden ansesbefogat att besvärsrätten efter utskrivningen skulle fortleva längre än den tidsom regelmässigt gäller för överklagande av myndighetsbeslut, nämligen treveckor. Den tidsbegränsningen - som lagrådet tidigare godtagit - har därför nuinförts i paragrafen. I nuvarande LSPV ställs beträffande de i nämndernaingående läkarna det kompetenskravet att de skall vara särskilt kunniga ipsykiatri. Detta innebär att kompetenskravet är lägre än för överläkare, somhar att fatta de flesta beslut enligt LSPV. 1 förslag till LPV uttalades att läkarenhelst bör vara specialistkompetent i allmän psykiatri. Någon lagändring pådenna punkt föreslogs dock ej. I remissyttrande över förslaget anförde idenna del att det vore önskvärt att läkarledamoten i nämnderna hadespecialistkompetens inom området psykiatri. Socialtjänstpropositionen upptog ej nägot förslag tilländring i förevarande hänseende. Enligt socialberedningen utgör redan vid nuvarandeförhållanden differensen i kraven på kompetens mellan överläkaren och läkareni nämnden anledning att skärpa kompetenskravet för nämndläkaren. Det nuframlagda förslaget kommer att ställa ökade krav på nämnderna. Bl.a. medförförslaget att det i vissa fall ankommer på nämnden att göra den prövning ombehovet av vård som annars åvilar överläkaren. Skillnaden i kraven på kompetensfår därvid ökad betydelse. Beredningen föreslog därför att det kravet ställs pånämndläkaren att han har specialistkompetens inom gruppen psykiska sjukdomar. (Beträffande detta uttryck, se motiveringen till 6 8). Första och andra styckena har utformats i enlighet medberedningens förslag. Lagtextens utformning innebär emellertid inte någotabsolut hinder mot att i utskrivningsnämnd anlita läkare som saknar formellspecialistkompetens. 1981/82:72 42 Sedan LSPV trädde i kraft har reglerna i rättegångsbalkenom domared ändrats. kunde eden i vissa fall ersättas av försäkran.Andra slyckel har anpassats till ändringen i . Denna paragraf innehåller bestämmelser om rätt för läkareatt påkalla polishandräckning dels i samband med undersökning för vårdintyg,dels för att hämta någon som skall tas in på sjukhuset. När det gäller undersökning för vårdintyg kan f.n. varjeläkare som är behörig att utfärda vårdintyg - således även enskilt verksammaläkare -påkalla polishandräckning om den som skall undersökas inte ställer sigtill förfogande för undersökningen eller om läkaren behöver skydd för sinpersonliga säkerhet. Enligt socialtjänstproposifionen skulle denna rätt attbegära handräckning begränsas till att enbart avse läkare i allmän tjänst. Omläkaren behövde skydd för sin personliga säkerhet skulle dock även enskiltverksamma läkare kunna påkalla polishandräckning. En begränsning i rätten attpåkalla polishandräckning är motiverad inte minst med hänsyn till att kravet påansökan tagits bort. Förslaget föranleder ändring av första stycket förstapunkten. F.n. gäller vidare att endast överläkaren kan påkallapolishandräckning i det fallet att någon som skall tas in på sjukhus med stödav LSPV inte inställer sig på sjukhuset (första stycket andra punkten i dennuvarande lydelsen). Enligt socialtjänstpropositionen skulle denna rätt attpåkalla handräckning utvidgas till att även avse läkare i allmän tjänst somutfärdat vårdintyg. Bakgrunden var att det ansågs att det var den undersökandeläkaren som hade de bästa förutsättningarna att bedöma behovet av att anlitapolisen. Det ansågs inte rimligt att en läkare som inte själv undersöktpatienten skulle avgöra den frågan. Förslaget är utformat i enlighet medsocialtjänstpropositionen och föranleder ändring i första stycket andrapunkten. Nuvarande 36 8 LSPV upphör med utgången av (se JuU1980/81:38, rskr 379). I beredningens förslag har därför nuvarande 36 a 8 LSPVändrats till 36 8. I socialtjänstpropositionens förslag ingick också vissaändringar i 36 a 8, som förordats av lagrådets ledamöter. Ändringarna hade tillsyfte att i vissa hänseenden klargöra innebörden av bestämmelserna omförstörande av omhändertagna berusningsmedel m.m. Det nu framlagda förslaget överensstämmer medsocialtjänstpropositionens. Prop.1981/82:72 43 3.2 Lagen om behandlingen av häktade och anhåUna m.fl. Den justering som föresläs utgör en följdändring till detföreslagna nya andra stycket i 12 8 LSPV. Någon motsvarande justering i denbestämmelse i - 24 kap. 22 8 - som behandlar frågan omhäktades förvaring har inte ansetts erforderlig med hänsyn till innehållet iden paragrafens tredje stycke. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen föreslår att anta inom upprättadeförslag fill 1. lag om ändring i lagen (1966:293)om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall. 2. lag om ändring i lagen (1976:371)om behandlingen av häktade och anhållna m.fl., 3. lag om ändring i lagen (1980:623)om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. Förslaget under 2. har upprättats i samråd med chefen förjustitiedepartementet. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag somföredraganden har lagt fram. Prop.1981/82:72 44 Socialberedningens betänkande Ds S 1981:7 Ändringar ilagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) Lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård ivissa fall (LSPV) trädde i kraft . upphävdes densedan 1929 gällande sinnessjuklagen. Sjukvårdslagen reglerar såvälden somatiska som den psykiatriska sjukvården. Sjukvårdslagen innehålleremellertid inga tvångsmöjligheter. De särskilda tvångsbestämmelser, som behövsför den psykiatriska vården, har tagits in i LSPV, som alltså är ett komplementtill sjukvårdslagen. Flera förslag till ändringar i LSPV har lagts fram efterutredningsarbete utan att ännu ha blivit föremål för ställningstagande avstatsmakterna. Lagen berördes sålunda av arbetet inom 1971 års utredning ombehandling av psykiskt avvikande (den s.k. ). Denna lade frambetänkandet (SOU 1977:23) Psykiskt störda lagöverträdare. Det innehöll förslagtill, förutom ändringar i samt en lag om rättspsykiatriskundersökning i brottmål, även bl.a. åtskilliga ändringar i LSPV. Belänkandethar ännu inte lagts till grund för någon proposition. Inom inleddes en översyn av LSPVgenom en särskild arbetsgrupp. Den lade fram förslaget (Socialstyrelsenredovisar 1977:14) LPV, Lag om viss psykiatrisk vård. LSPV föreslogs bli ersattmed en ny lag med samma inriktning, sålunda vård oberoende av eget samtycke.Övervägandena rörde i stor utsträckning möjligheterna att bereda ökadrättssäkerhet för patienterna inom den psykiatriska sjukvården. Förslageninnebär bl.a. ändringar i intagningssystemet genom att vissa funktioner ladespå psykiatriska nämnder, motsvarande de utskrivningsnämnder som finns i dag.Nämnderna skulle också ta befattning med, förutom givetvis utskrivningar, vissafrågor om patienternas vård och behandling samt utöva viss tillsyn. Arbetsgruppens förslag remissbehandlades. Det blev därvidi huvudsak positivt mottaget. LSPV aktualiserades även i socialutredningens arbeterörande vården av missbrukare. Utredningen lade fram slutbetänkandet (SOU 1977:40)Socialtjänst och socialförsäkringstillägg. I det föreslogs bl.a. att den vård,som i vissa fall måste ges missbrukare oberoende av eget samtycke, skulleberedas inom ramen för LSPV. Sedan denna fråga hade ytterligare beretts av enarbetsgrupp inom (Ds S 1978:8), lade regeringen ipropositionen (1979/80:1) om fram bl.a. ett förslag till lag omändring i LSPV. Detla byggde i stor utsträckning på det förslag som hadeutarbetats av arbetsgruppen inom och innehöll därutöver 1981/82:72 45 vissa särskilda bestämmelser om vård av missbrukare. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen omsocialtjänsten beslöts att frågan om vård oberoende av samtycke skulle bliföremål för ytterligare utredning. Beslutet innebar att , på förslagav socialutskottet (SoU 1979/80:44 s. 62), inte tog ställning till det sakligainnehållet i propositionens förslag till lag om ändring i LSPV utan i ställetavslog detta i sin helhet. Med anledning av beslut tillkalladessocialberedningen . I direktiven (Dir 1980:45) uttalas att det ärangeläget att LSPV ses över i sin helhet och inte bara med avseende påmissbruksvården. Socialberedningen har lagt fram betänkandet (SOU1981:7) LVM, Lag om vård av missbrukare i vissa fall. Det bör i detta sammanhang också nämnas attsocialstyrelsen har genomfört ett omfattande utredningsarbete beträffande hälso-och sjukvårdens framtida inriktning. Styrelsen redovisade ett principprogramför vårdstrukturen i skriften (anser 1976:1) Hälso- ochsjukvård inför 80-talet, vanligen kallad HS 80. Beträffande psykiatrinutvecklades emellertid endast vissa grunddrag. Styrelsen avsåg att senareredovisa sin uppfattning om psykiatrins innehåll oeh avgränsning samt om vissaorganisatoriska frågor och samordningsproblem. Den arbetsgrupp hos som behandlade LSPVsamordnade i väsentliga delar sitt arbete med övervägandena om den psykiatriskahälso-och sjukvården, som alltså gjordes parallellt inom socialstyrelsen.Samordningen kom till uttryck särskilt genom vissa förslag som arbetsgruppenförde fram i LPV för att underlätta organisatoriska förändringar av den psykiatriskavården. Avsikten var från början att lägga fram arbetsgruppens förslagsamtidigt med resultatet av det större utredningsarbetet. Denna tanke övergavsmed hänsyn till den aktualitet som LSPV fick 1977 till föQd av betänkandet ompsykiskt störda lagöverträdare och socialutredningens slutbetänkande. Inom togs därefter fram ett förslag tillprincipprogram för psykiatrisk hälso- och sjukvård (redovisar1978:5), avsett som en komplettering till HS 80. Vid remissbehandlingenuttrycktes tveksamhet, bl.a. med hänsyn till resursläget hos kommunerna ochlandstingskommunerna samt till det aktuella lagstiftningsarbetet beträffandesocialtjänsten och vårdområdet. fann denna tvekan berättigad.Ett grundläggande långsiktigt principprogram för den psykiatriska hälso- ochsjukvården borde inte utarbetas . ansåg detemellertid angeläget att det reformarbete rörande vården av psykiskt sjuka sompågår på många håll inte stannar av. Den huvudsakliga inriktningen avplaneringen på området, som enligt mening bör gälla på längresikt, redovisades därför i skriften (anser 1980:2) Riktlinjerför 80-talets psykiatriska vård. Där anges också mera konkreta riktlinjer inför1980-talet. Innehållet i sistnämnda skrift kan ikorthet sammanfattas 1981/82:72 46