prop · G503113 · 1981-12-31 00:00:00 — Ett komplicerat system medsubventioner, som drar stora informationskoslnader i den meningen att detfordras specialkunskaper för att effektivt utnyttja stöden, ersattes med attett pris - lönekostnadsnivån - varieras. Isamband med överväganden om olika medel för att påverka kostnadsnivånregionalt har även behandlats förändringar i den statliga beskattningen. Vadsom i första hand är aktuellt är därvid mervärdeskatten ochnettovinstbeskattningen. Enregional differentiering av mervärdeskatteuttaget kan förmodas ge upphov tillomfördelningar av redovisad produktion utan att någon reell ontflyttning sker.Risken är stor alt skattefördelar tillgodogörs ulan att de eftersträvadeeffekterna avseende den regionala produktionsfördelningen uppnås. Även starktkonkurtenssnedvridande effekter skulle eventueUt kunna uppstå tUl följd av enregional differentiering av mervärdeskatten. I synnerhet gäller delta delar avhandelssektorn. Differentieringav nettovinstbeskattningen vilar på den föralsältningen att en redovisad vinstuppkommer. I många fall när förelag befinner sig i ett expansionsskede kanvinsterna vara mycket begränsade eller negativa. Det fmns även anledning alt pådenna punkt instämma i den bedömning som gjorts av företagsskatteberedningen,nämligen att de stora möjligheter till vinstdispositioner genom nedskrivningar,avsättningar lill investeringsfonder etc. som företagen i har, talarför att en regional dtfferenfie-ring av nettovinstbeskattningen skulle medförabegränsade effekter. Vidare kan en förändring av nämnda slag ge upphov tiU ickeåsyftade resul-tatpåverkade omfördelningar mellan olika arbetsställen ellerföretag inom en koncern. INorge infördes en geografisk differentiering avarbetsgivaravgifterna tUl folketrygden. I folketrygden ingår bl.a. ålderspension,tilläggspension och arbetsskadeersältning. Dessa förmåner är fill hälftenfinansierade genom arbetsgivaravgifter medan ca en tredjedel av intäkternautgörs av individanknutna avgifter och återstoden av anslag i statsbudgeten. Stortingetbeslutade i samband med behandUngen av statsbudgeten för (St. prp. Trygdebudsjettet) om en aktionsplan för . Genom dettabeslut infördes en ny, fjärde avgiflszon för arbetsgivaravgiften tiUfolketrygden. Det innebär att i Finnmarks fylke och de sex nordligastekommunerna i Troms fylke ulgår f. n. arbetsgivaravgift med 8,. I övrigaNordnorge, i norta delen av Nord-Tr0ndelag, i vissa kustkommuner iS0r-Tr0ndelag samt i en kustkommun i M0re och Romsdal fylke uppgår avgiftentill 12,, I södra delarna av varierar avgtften mellan 16,6%och 16,8%.Således är den maximala differentieringen 8,. Prop.1981/82:113 Bilagedel 283 Utredningenhar fått en redovisning av det norska systemet med regional dtfferentiering avarbetsgivaravgiften tiU folketrygden av företrädare för kommunal- ogarbeidsdepartementet. Tyvärr har de norska myndigheterna inte genomfört närmarekartläggningar av systemet. Klart är emellertid att det anses ge väsentligabidrag tiU det regionalpolitiska sysselsättningsmålet och att det råder en storpolitisk enighet om att systemet skall tiUämpas även fortsättningsvis. Detframhölls att för att ett system av denna typ skaU ge effekter måste det delstill sin huvudinriktning vara oförändrat , dels måsteinformationen om systemel vara lätfillgänglig- Differentieringenav arbetsgivaravgtften till folketrygden innebär all av-gtftsuttaget i de tvåzonena med de lägsta avgiftssatserna var 450-550 milj. Nkr lägre än vad detskulle ha varit utan differentiering . Skulle samma avgtft ha gällt iaUa zoner som i den zon som har den högsta avgiftssatsen skulle det totalaavgtftsuttaget uppskattningsvis vara ca en miljard högre . Basenför differentieringen av arbetsgivaravgtfleraa till folketrygden ärarbetstagaraas mantalsskrivningskommun. Differentieringen gäUer oavsett inomvilken näringsgren arbetskraften är sysselsatt. Äveni finns ett system med regional differentiering avarbetsgi-varavgtfter. Föratt kompensera det inkomstbortfaU för staten som övergången från altmänvaraskatl till mervärdeskatt medförde vid årskiftel /69, infördes den s.k. allmänna arbetsgivaravgiften. Avgtften höjdes successivt och uppgick fillhögst . Denallmänna arbetsgivaravgiften var regionalt dtfferentierad med en lägreuttagsprocent i det dåvarande inre stödområdet under åren 1976 och 1977.Upprinnelsen till differentieringen av avgiften var ett beslut av (Mot 1975:2151, FiU 1975:25, rskr. 1975:236) om att hos regeringen begära atttUl /76 framlägges förslag om att sänka avgiflsprocenten för denaUmänna arbetsgivaravgiften inom del inre stödområdet från tiU fr. o. m.den 1 januari 1976. 1 finansutskottets belänkande framhöUs alt den relativaarbetslösheten inom skogslänen var väsentligt högre än övriga delar av landet.Det är därför angeläget att pröva olika former för stimulans avsysselsättningen, särskill under den kommande vintera, framhöU utskottet. Regeringen framlade underhösten 1975 (prop. 1975/76:16) förslag i enlighet med tidigarebeslut. I propostionen förordas alt nedsättningen av den allmännaarbetsgivaravgiften ses som ett provisorium för i första hand . Detanförs i propositionen att del var mindre lämpligt att permanent differentieraarbetsgivaravgiften innan den dåvarande företagsskatteberedningen redovisatelt ställningstagande i frågan i enlighet med de tiUäggsdirektiv som gettsberedningen . Iproposifionen framhölls att nedsättningen av den allmänna arbelsgivar- Prop.1981/82:113 Bilagedel 284 avgtftenskuUe omfatta alla arbetsgivare utom statlig och . Denplats där arbetet faktiskt ulförts borde vara avgörande för rätten till lägreavgift. (SkU 1975/76:19) hemställde alt med viss teknisk justering antog detvid propositionen fogade förslaget liU lag om tiltfällig nedsättning av denallmänna arbetsgivaravgiften. beslöt i enlighet med skalteutskolletshemställan med undanlag för att kommuner inte skulle utgöra undantag försänkningen av arbetsgivaravgiften. Underhösten 1976 beslutade (prop. 1976/77:42, SkU 1976/ 77:11, rskr.1976/77:78) att nedsättningen av den aUmänna arbetsgivaravgiften i inrestödområdet skulle gälla även . Hösten1977 beslöt (prop. 1977/78:54, SkU 1977/78:16, rskr. 1977/78:50) attden aUmänna arbetsgivaravgtften skulle tas bort i inre stödområdet och sänkasfrån tUl i landet i övrigt fr.o.m. . Under våren 1978beslutade (prop. 1977/78:187, SkU 1977/78:56, rskr. 1977/78:368) attavgiften i övriga delar av landet skulle avvecklas fr. o. m. . Företagsskatteberedningenredovisade i sitl betänkande (SOU 1977:86) Beskattning av företag, sinaöverväganden om en regional differentiering av skatter och avgifter. Åtgärderinom företagsbeskattningens ram som skulle kunna komma i fråga för att påverkaden regionala utvecklingen vore, enligt beredningen, föratom användningen avinvesteringsfondssystemet en regional differentiering av arbetsgivaravgifternaoch nettovinst-beskattningen. Beredningen framhåller att en sänkning avarbetsgivarav-gtfterna i stödområdena skulle ge positivasysselssätlningseffekter föratsatt alt åtgärden inte motverkas av höjdakostnader för t. ex. arbetskraften. Enklar fördel med generella stödformer såsom regional differentiering avarbetsgivaravgtfter eller nettovinstbeskattning är enligt företagsskatteberedningenall de är lätta att administrera. Anslagsbeviljande organ ställs inte införsvårigheten all avgöra vilka stödsökande förelag som har föratsättningar altutvecklas och vilka som löper slor risk alt misslyckas. Konkurtensförhållandenamellan förelag inom stödområdet påverkas inte heller som följd av sådanastödformer. Förhållandet att genereUa stöd av denna typ utgår till alla företagi en viss region oberoende om de ökar sin sysselsättning eller ej till följdav en avgiftssänkning - gör å andra sidan dessa medel relativt kostsamma.Företagsskatteberedningen framhåller vidare att stöd som utgår mer omedelbartsåsom det nuvarande lokaliseringsstödet och det regionalpolifiskasysselsältningsslödet torde ge större effekter än ett beloppsmässigt Uka stortstöd till den löpande driften . Arbetsgivaravgifter,som utgår på brattolönen, är i princip av två slag, nämligen sådana som utgårenligt lag och sådana som tiUkommit genom 1981/82:113 Bilagedel 285 avtalmellan arbetsmarknadens parter. I enlighet med direktiven har enbart delagstadgade arbetsgivaravgifterna behandlats i utredningsarbetet. Arbetsgivaravgifterhar använts sedan början av 1960-lalel för alt finansiera vissasamhällssektorer. I vissa fall är avgifterna den enda finansieringen medan dei andra fall används tillsammans med skallemedel. Inom de sektorer däravgifterna ulgör den enda finansieringen, som t. ex. i fråga omtilläggspensioneringen, bestäms avgtflernas storlek i princip med utgångspunkti den beräknade kostnadsutvecklingen för de förmåner som beräknas skall utgåframöver. 1 de faU såväl skatter som avgifter används för finansieringen bliravvägningen mellan hur stor del av medelsbehovel som skaU tas in via skatterresp. avgifter avhängigt en allmän ekonomisk-politisk bedömning. Enligtlagen (1981:691) om socialavgifter skaU arbetsgivare betala arbetsgivaravgifterför anställda. Personer som har inkomsl av annat förvärvsarbete än anställning(tjänst) erlägger egenavgifter. Arbetsgivare debiteras en avgiftsom uppgår fill 33,av bruttolönen (före arbetsgivaravgifter). Denna avgtflerhåUes genom en summering av följande lio avgifter. Vuxenutbildningsavgtfl0,10. Tilläggspensionsavgtftenregleras i lagen (1979:648) om procentsatser för uttag av avgift under åren19801984 fill försäkringen för fiUäggspen-sion. Arbetsskadeavgiften regleras ilagen (1979:649) om procentsats för uttag av avgift fillarbelsskadeförsäkringen. Övriga avgtfter regleras i lagen om socialavgifter (2kap. 1 §). Arbetsgivaresom sysselsätter personal i sjöfart skall utöver nämnda avgtfter även erläggasjömanspensionsavgift som uppgår tUl 0,. Statenbetalar ovannämnda avgtfter på den statliga lönesumman med undanlag förarbelsskadeavgiften. beräknar avgtfts-underlag ochavgifter för de statliga myndigheterna samt fördelningen av avgtfter på berördafonder och inkomstfitlar på statsbudgeten. Redovisningsmässigt sker enomföring från inkomsttiteln stafiiga pensionsavgifter, netto m. m. fillinkomsthuvudgrappen lagstadgade socialavgifter och fiU berörda fonder. 1 likhetmed övriga arbetsgivare erlägger staten preliminära avgtfter sex gånger perår. För de statliga affärsdrivande verken gäller emellertid något annorlundaregler. Prop.1981/82:113 Bilagedel 286 .ochpåförs avgift av . Verken betalar preliminära och slufiigaavgifter tUl . Denbrattolön på vilken arbetsgivaravgtfter uttas skall avse det sammanlagdavärdet av den lönesumma som utbetalas samt eventuella förmåner i form av frikost, fri bostad eller bil för personligt brak. Vid beräkningen av detta s. k.avgiftsunderlag skall följande typer av ersättningar inte inräknas. Ersättningtill anställd som uppgår till . Ersättning tUl arbetstagare som fyllt vidkalenderårels början Ersättning till arbetstagare vid sjukdom eUerföräldraledighet när s. k. arbelsgivarinträde sker Uppdragsersättning på vilken utgår s. k.bevUlningsavgtft Ersättning till barn i de fall avdrag förersättning inte får göras vid inkomsttaxering Ersättning till arbetstagare för utgifter dennehaft i tjänsten Ersättning för tjänstgöring i verksskyddet Dessaundantagsregler innebär att arbetsgivaren måste hålla ett register innehållandeuppgifter för varje anställd för att kunna ta fram elt korrekt avgtftsunderlag. Förden som har inkomst av annat förvärvsarbete än anställning uttas egenavgifter.Dessa består av följande avgtfter. Uttageti procent är detsamma för egenavgiflerna som för arbetsgivaravgifterna. Detinnebär att egenavgiflerna kommer att uppgå till sammanlagt31,. Genomalt avgiftsunderlaget är delsamma för alla avgtfter är det i praktiken enavgtft som arbetsgivaren erlägger. Den totala avgiftsintäkten fördelas sedanav på olika ändamål i enlighet med de beräkningar somlegat till grand för de procentsatser som anges för resp. ändamål. Ivissa fall är, som tidigare framhållits, avgifterna satta med hänsyn fill atten del av finansieringen sker över statsbudgeten. Vad gäller sjukförsäkringenär den skattefinansierade delen reglerad i lagen (1962:381) om allmän försäkring(AFL). Andelen skall uppgå till av kostnaderna för de förmåner m. m. somsjukförsäkringsavgift skall täcka samt förvaltningskostnader. Sjukförsäkringsavgiftenskall i huvudsak täcka: 1.kostnader för sjukförsäkringsförmåner enligt AFL 1981/82:113 Bilagedel 287 2. den allmänna försäkringens kostnader för förmånerenligt lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader 3. förvaltningskostnader för de aUmännaförsäkringskassorna i den mån dessa kostnader inte täcks av statsbidraget med15%. För sjukförsäkringen finnsen särskild fond, edlmänna sjukförsäkringsfonden. Medelmotsvarande den avgift som satts för folkpensionen överförs till staten sombidrag fill folkpensioneringen. Folkpensionens utformning regleras i AFL. Erlagda tUläggspensionsavgtfterförs till aUmänna pensionsfonden och delpensionsavgtfter tilldelpensionsfonden. Dessa fonder förvaltas enligt grander som riksdagenfastställer särskilt. Baraomsorgsavgifter förstUl staten för finansiering av statsbidrag till förskole- ochfritidshemsverksamhet inom kommunernas barnomsorg. Arbetsskadeavgtfterförs till en fond, benämnd arbetsskadefonden, med vars fillgångar kostnadernaför ersättningar enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring skall täckas. Arbetsmarknadsavgtfterförs till staten för finansiering av arbetslöshetsersättning enligt lagen(1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och lagen (1973:371) om kontantarbetsmarknadsstöd samt utbUdningsbidrag vid arbetsmarknadsutbildning ochyrkesinriktad rehabilitering. Avinflutna arbetarskyddsavgtfter förs 16,fill staten som bidrag fill kostnaderför arbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionens verksamhet. Återstoden avinflutna arbetarskyddsavgifler förs till en fond, benämnd arbetarskyddsfonden.Fondens tillgångar skall utgöra bidrag till 1. kostnaderi övrigt för forskning och utveckUng samt utbildning och information beträffande arbetarskydd 2. kostnader för forskning och utveckling samtutbUdning och information beträffande medbestämmande i arbelsUvel ocharbelslivsfrågor i övrigt 3. kostnader för skyddsarbete som utförs avskyddsombud 4. kostnaderför utbildning av styrelserepresentanter för de anställda. Vuxenutbildningsavgifter förs till staten och används för finansiering av timstudiestöd,dagstudiestöd och särskilt vuxenstudieslöd enligt studieslödslagen (1973:349)samt vuxenutbildning. Lönegarantiavgifterförs till en fond, benämnd lönegaranttfonden, med vars tillgångar kostnadernaför ersättningar enligl lagen (1970:741) om stafiig lönegaranti vid konkursskall täckas. Omdebitering och uppbörd av arbetsgivaravgifter gäller särskilda bestämmelser ilagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om socialavgiftersamt i uppbördslagen (1953:272). Desammanlagda avgtftsintäkteraa beräknas uppgå till 84 miljarderkr. Somframgår av ovanstående redogörelse har de olika delarna i systemet 1981/82:113 BUagedel 288 medarbetsgivaravgifter tillkommit i olika sammanhang och den faktiskt innebördenav de skilda avgifterna skiljer sig också åt. ATP-avgtften ochsjukförsäkringsavgiften är, enligl utredningen, de delar av arbetsgivaravgifternasom har mest karaktär av försäkringspremie genom all det finns ett samband visserligen långt ifrån enkelt meUan inkomster, avgtftsunderlag och förmåner.Avgifternas karaktär av skatt har dock ökat genom attATP-avgifl numera utgår på inkomstdelen som ej är pensionsberättigande. Påsamma sätt utgår sjukförsäkringsavgift på inkomster utöver det inkomsttak förvilket sjukpenning kan erhållas. Vadgäller folkpensionsavgiflen är denna, enligl utredningens mening, attbetrakta som en ren löneskatt. som helst samband föreligger mellanavgifter och förmåner. Det är ej heller fråga om en specialdestinerad budget.Samma gäller bl.a. den s.k. barnomsorgsavgiften som direkt fillföresstatsbudgeten. Arbetsgivaravgiftertill socialförsäkringarna m.fl. ändamål beräknas och uppbärs avriksförsäkringsverket (RFV). Under del år som avgifterna avser, det s. k.utgiftsåret, skall en arbetsgivare betala preliminära avgtfter vid sexbetalningstillfällen. Den preliminära avgifien för ett vissl år beräknas medutgångspunkt i underlaget för den slutliga avgift som arbetsgivarendebiterades året före ulgiflsåret. Detta underlag räknas därvid upp med hänsyntill den allmänna löneutvecklingen med viss procentsals, som faslsläUsav regeringen (). När den preliminära avgiftenbestäms las i regel dessutom hänsyn fill ändringar i de procentsatser somavgifterna utgår med och andra ändringar av betydelse i avgtftsbestämmelserna.För att en bättre överensstämmelse skall uppnås med den beräknade slutligaavgiften för viss arbetsgivare kan den preliminära avgifien under vissafömtsätlningar såväl sänkas som höjas genom särskilda beslut om jämkning ienskilda fall. Egenavgiflernadebiteras och uppbärs som skatt enligt uppbördslagen. Lokal skallemyndighetdebiterar avgifterna preUminärt i samband med debiteringen av preliminärB-skatt. Ävenden slutliga debileringen ombesörjs av lokal skattemyndighet. F.n. sker debUering och uppbörd av arbetsgivaravgifter på följande säll. TUl gmndför debitering av avgifter avseende ej nyetablerade förelag ligger den s. k.arbelsgivaruppgifl som skaU inlämnas till den lokala skallemyndigheten föreutgången av januari månad året uppgifterna avser. Redovisningenkan ske enligt två alternativ. Redovisningsallernafiv 1 gäller för arbetsgivaresom har högst 10 anställda och del andra allernalivet med summariskredovisning gäller för övriga arbetsgivare. Lokal skaltemyndighet tillställerarbetsgivare redovisningsblankett. Påarbetsgivarappgiflen lämnas redovisning av utbetald lön och andra ersättningarsom utgått under del år arbetsgivaruppgiften avser. Vidare skall bl.a. redovisasvilken procenlueU ökning eller minskning av den totala lönesumman som förutsesfram lill året arbetsgivaruppgiften lämnas, dvs. andra året efterdet år uppgiften avser. 1981/82:113 Bilagedel 289 ArbetsgivarappgtftenskaU inges lill den lokala skattemyndighet där arbetsgivaren skall taxeras tillstafiig inkomstskatt. Skall arbetsgivaren inte taxeras tUl sådan skatt lämnasuppgiften lill den lokala skattemyndighet där företaget bedriver sinhuvudsakliga verksamhet. Arbetsgivarappgiflen avseralltid hela förelaget ulan uppdelning på verksamhet i olika kommuner om sådanuppdelning förekommer. Den lokalaskattemyndigheten granskar inkomna arbetsgivarappgifler. a. uppgifter om arbetsgivaren och uppgivna lönesummor avstäms motkontrolluppgifter. Efter granskning översändes arbetsgivarappgtften tillberörd länsstyrelse för databehandling. I de fall där lokala skattemyndighetengjort särskild markering om fel- eller undersökningsfall företas granskning avarbetsgivarappgtften hos . Med hjälp av detavgtftsunderlagel och de aktuella procentsatserna beräknas den preliminäraavgiften för resp. arbetsgivare. Arbetsgivare vars verksamhet väsentligenändrats i förhållande till de uppgifter som framgår av hans arbetsgivarappgiftkan begära jämkning av den preliminära avgiften. Arbetsgivarappgtften läggsäven till grund för beräkning av den slutliga arbetsgivaravgiften för det åruppgiften avser. Genom arbetsgivaruppgiften erhåUes ju ett faktiskt avgiftsunderlagoch genom att applicera de för året aktuella avgiftssatserna på detta underlagerhålles en slutlig avgift. Genom att jämföra den på detla sätl erhållnaslutliga avgifien med den preliminära kan kvarstående resp. överskjutandeavgift beräknas. Överstiger den kvarstående avgifien . påföres s. k.särskild avgtfl. genomförvid i på uppdrag av riksförsäkringsverketmaskinell fördelning av inkomna avgifter på olika berörda fonder samt statsverketsinläktskonto. 1.7Förslag till regional differentiering av arbetsgivaravgifter Ikorthet kan mofivel fill en regional differenfiering av arbetsgivaravgifter.sägas vara all uppnå ell lönekoslnadsläge som skapar en förbättrad balans påden regionala arbetsmarknaden. Genom en sådan differentiering skapasföratsättningar att dels tillföra regioner med arbetskraftsresurserinvesteringar, dels motverka att verksamheter med margineU lönsamhet avvecklasoch därigenom förhindra all ytterligare arbetskraftsresurser StäUs utansysselsättning. Medlet bör dock t. v., enligt utredningens mening, få enbegränsad användning och då i de regioner där de störstasysselsättningsproblemen föreligger. Vidare bör en endaavgiftsnivå som är lägre än för övriga delar av landet övervägas. Vid enavgränsning av de regioner som kan bli aktuella bör en utgångspunkt vara densysselsättningsgrad och den arbetslöshetssUuafion som föreligger. Av den analysav arbetsmarknadssituationen som utredningen genomfört framgår bl.a. de allmäntlåga sysselsättningsgraderna 19 1981/82. 1981/82:113 Bilagedel 290 ochden höga arbetslösheten i kommuneraa i stödområdena 5 och 6 och framför allt iinlandskommunerna i och . Ser man till länenavviker med en extremt hög arbetslöshet och undersysselsältningfrån såväl den genomsnittliga situationen i landet som från övriga skogslän. Detfinns en fördel med all knyta en differentiering av arbetsgivaravgifteraa tUlstödområdesindelningen. TUI denna indelning är knutet regler avseende detregionalpolitiska stödet. Ges prioritet ål stödområden där ojämvikten påarbetsmarknaden är störst skulle i första hand stödområde 6 bli aktuellt för ensänkning av arbetsgivaravgifterna. Motatt använda stödområdesindelningen tUl grund för en differentiering kan bl.a.invändas att stödområdena inte är näringsgeografiska enheter. En mycketväsentlig del av kontaktnätet för såväl företag som privatpersoner är knutetfill det primära centret i resp. län. Bland länen framstår som nämntssituationen i Norrbollens län som ytterligt allvarUg. Även i , ochBodens kommun, som tUlsammans med kommun utgör del primära centret, ärandelen arbetssökande, i beredskapsarbete och i arbetsmarknadsutbUdning hög.Arbetslösheten i dessa kommuner ligger i nivå med flera inlandskommuner istödområde 5 och 6 i och . Vidare motiverar derådande problemen inom gruv- och stålindustrin att särskild uppmärksamhet ägnasNorrbottens län. Det finns risk för att dessa problem kommer all kvarstå underen längre lid. Utredningenförordar som ett huvudalternativ alt en eventuell sänkning avarbetsgivaravgtfleraa omfattar . Ett andrahandsallerna-tiv äratt sänkningen omfattar stödområde 6. Detfinns skäl som lalar för att införa en sekloriell avgränsning med olikautformning med införande av en geografisk differentiering av delagstadgade arbetsgivaravgifterna. I princip borde eftersträvas att ge stödtill sådana företag som kan förlägga produktion i en valfri region, dvs. sominte är starkt beroende av tiUgång till råvaror eller närhet till avsättningsmarknader.En sänkning av lönekostnaderna i en region skulle utgöra ett incitament för dentypen av företag att lokalisera sig liU denna region. Ettmotiv för att särskill gynna industrin i stödområdena och i de fyra nordligastelänen som helhet är att denna svarar för en i jämfört med landet i övrigtmindre andel av sysselsättningen. Ett annat motiv för att begränsa en sänkningtlU industrin är att det sannolikt är inom industrin som stora delar av grappenarbetslösa kan finna sysselsättning som motsvarar deras utbildning ocherfarenheter. Ettargument mot en avgiftssänkning för den kommunala sektora är att denna i deaktuella regionema sysselsättningsmässigt ligger på samma nivå som i övrigadelar av landet samt att den tUl väsentlig del torde erbjuda samma servicenivå.Den privata tjänstesektom har däremot betydligt mindre andel av arbetsmarknadenframför aUt till följd av att den relativt 1981/82:113 Bilagedel 291 begränsadeindustrin ger ett alltför litet underlag för förelagsinriklade tjänster. Delgår sannolikt inte att få lill stånd en expansion inom denna näringsgren utanatt den induslrieUa basen utvidgas.