prop · G50357 · 1981-12-31 00:00:00 — Beträffande styrelsens beslut i fråga om disciplinärtingripande mot advokat sägs i detta hänseende ingenting. Vid sidan av vad som sålundagäller enligt advokatsamfundetsstadgar beträffande offentliggörande av uppgifter från samfundets sida ärnaturligtvis även JK:s och högsta domstolens handläggning av disciplinärenden avintresse i sammanhanget. Då samfundets handlingar i ettdisciplinärende inkommer till JK eller högsta domstolen blir de allmänna handlingar. De handlingar det här är fråga om ärstyrelsens eller disciplinnämndensprotokoll med bilagda beslut och, i vissa fall, akten i disciplinärendet. Genom att handlingarna är allmännaoch därmed i princip offentliga har alltså var och en rättatt ta del av dem. Emellertid finns i 26 §tredje stycket lagen (1937:249; omtryckt 1977:1029) om inskränkningar i rättenatt utbekomma allmänna handlingar (sekretesslagen) ensekretessbestämmelse, som tar sikte på bl a dessa handlingar, av följande lydelse: Handlingar rörandenågons ansökan om inträdei eller hans rätt att varaadvokat eller rörande disciplinärt förfarande motadvokat må, i vad de angå hans ekonomiska ställning eller innefatta upplysningar, vilkas offentliggörande kan ländaannan till men, icke utan samtycke av den handlingen sålunda angårutlämnas tidigare än sjuttio årefter handlingens datum. Av bestämmelsentorde framgå att t ex en klients intresse avsekretess är skyddat i väsentligt störreutsträckning än advokatens; sekretesskyddet för den senare ärbegränsat till vad som angår dennes ekonomiska ställning. Hos högsta domstolen är sekretessen beroende också av reglerna om domstolssekretessen. Det innebär bl a att beslut i de aktuella ärendena praktiskt taget alltid Prop.1981/82:57 61 I sanunanhanget kan nämnas att prop 1979/80:2 med förslagtill sekretesslag m m innehåller en ny bestämmelse som rör JK:soch högsta domstolens handläggning av bl a ärenden om disciplinärt ingripandemot advokat. Bestämmelsen (9 kap. 12 § förstastycket i den föreslagna sekretesslagen), som reglerar såvälhandlingssekretess som tystnadsplikt, innebär att det krävs att röjande avuppgift om en advokats ekonomiska ställning skulle medföra skada för honom för att sådanauppgifter skall vara sekretessbelagda; uppgifter om en advokats personliga förhållanden är ienlighet med gällande rätt inte underkastade sekretess. För att så återgå tilladvokatsamfundets egna förhållanden kan följande sägas i fråga om den information som lämnas allmänheten omden disciplinära verksamheten. Samfundetsinformationsverksamhet sköts i första hand av generalsekreteraren och dennes medhjälpare påsamfundets kansli. Det kan gälla t ex att besvara förfrågningarfrån massmedia. De stränga sekretessregler under vilka samfundets funktionärerarbetar medför emellertid att informationen om den disciplinäraverksamheten blir av begränsat slag. Samfundet har sålundaaldrig självt tagit initiativ till meddelanden till pressenangående disciplinära avgöranden. Genomden av samfundet utgivna tidskriften (TSA) kommer rent allmäntinformation om samfundets verksamhet till stånd. Det sker i form avnotiser och redogörelser under vissa fasta rubriker, t ex "Frånavdelningarna", "Från styrelsen", "Remissyttranden" och"Notiser". Halvårsvis intas referat av disciplinärendenunder rubriken . Även omvisst urval sker redovisas - bortsett från vissa ständigt återkommande typer av fall - praktiskt sett alladisciplinära avgöranden. Referaten innehåller somregel styrelsens Prop.1981/82:57 62 ellerdisciplinnämndens fullständiga beslut. Besluten äremellertid anonymiserade genom att uppgifter om namn på klienter,advokater och andra personer utelämnas och ersätts med bokstavsbeteckningar. Även andrauppgifter som kan avslöja personers identitet utesluts. Vidare publicerasstyrelsens förvaltningsberättelse i TSA. Däri återfinnsvissa uppgifter om den disciplinära verksamheten (antalet ärendensom handlagts av styrelsen och disciplinnämnden, påföljdernas fördelning etc). Prop.1981/82:57 63 Förändringarpå advokatväsendets område har diskuterats i olika sammanhang . I detföljande lämnas en kort redovisning av denna diskussion. Är 1963 genomfördes vissa ändringar i RB beträffande regleringen avadvokatväsendet (prop 1963:156, ILU 27, rskr 258, SFS1963:149). fastställdes nya stadgar för (seavsnitt 3.2.1). Till grund för ändringarna låg ett förslag från . Detta förslaggrundades i sin tur på ett förslag (Betänkande med förslag till stadgar för mm) av en inom samfundet tillsatt kommitté (stadgekommitté). Det av samfundetframlagda förslaget utgjorde en tämligen omfattande revisionav det för advokatväsendet gällande regelsystemet. I fråga om detdisciplinära förfarandet föreslogs bl a inrättande av en disciplinnämnd ochinförande av disciplinbot. Vidare föreslogs t ex långtgående sekretessregler församfundets verksamhet. Den av samfundet föreslagna reformen ledde emellertid endast tillvissa ändringar. Inrättandet av disciplinnämnden utgjorde en av de förändringar somsålunda kom till stånd. Förslag om t ex införande av "disciplinbotkom emellertid inte att genom.föras. Ar1968 väcktes en motion om att det skulle inrättas en fast organisation försvarare. framhöll emellertid i sitt av godkända utlåtande(ILU 1968:24) bl a att det från psykologisk synpunkt måste varavärdefullt att den misstänkte ~ i synnerhet om han var häktadeller eljest berövad friheten - i enlighet med gällandeordning kunde Prop.1981/82:57 64 anförtro sig åt en offentlig försvararemed oberoende ställning i förhållande tillmyndigheterna. Då rättshjälpsreformen genomfördes år 1972uttalade sig justitieutskottet med anledning av de farhågor för advokatkårens självständighet som yppats i en motion. I sitt av riksdagengodkända betänkande (JuU 1972:12) framhöll utskottet att en självständig advokatkår utgjorde en institution av mycket stor betydelseför vår rättsordning och att rättshjälpsreformensjälvfallet inte fick innebära att principen att advokaterna skall stå fria och oberoende i förhållande tilldet allmänna rubbades. I samband med behandlingen vid 1975/riksmöteav en motion med förslag till ett system med fast anställda offentliga försvararevidhöll justitieutskottet ställningstaganden år1968 och 1972 och avstyrkte bifall till motionen (JuU 1975/76:24). Vid 1975/76 årsriksmöte begärde vidare en riksdagsledamot svar av dåvarande justitieministern om det enligt dennesmening fanns anledning att pröva frågan att överföra auktorisation av advokater från till eller annan lämplig myndighet. Justitieministern, som redovisadegällande regler om inträde i samfundet och om disciplinära åtgärder, uttalade att det genom den beskrivna ordningenvar väl sörjt för att den för den enskilde viktiga frågan om medlemskap i samfundet prövades omsorgsfullt och opartiskt. Enligt justitieministernfanns det inte anledning att ändra på nuvarande ordning. (Se protokoll1975/76:8 s 21-24.) behandlade vid 1976/riksmöteen motion med önskemål om utredning och förslag rörande överförande av auktorisationen av advokater till lämplig statlig myndighet. Motionen remissbehandlades,varvid samtliga remissinstanser avstyrkte bifall till motionen. Prop.1981/82:57 65 Isitt av godkända betänkande (JuU 1976/77:8) uttalade utskottet att detvid ställningstagande till motionsspörsmålet enligt utskottets mening till en börjanborde beaktas att om antagande av ledamot i samfundet och omvidtagande av disciplinär åtgärd mot ledamot innefattade betydande inslag av sådanoffentlig kontroll och insyn som motionären efterlyste. Enligt utskottet erbjöd dessaregler goda garantier inte bara för intresset av rättssäkerhet för denenskilde utan även för de viktiga allmänna intressen som var förknippademed advokatyrkets utövande. Den nuvarande regleringen var enligtutskottet också ett resultat av en omsorgsfull avvägningmellan å ena sidan önskemålet att tillgodose dessa allmänna ochenskilda intressen och å andra sidan önskemålet att upprätthålla principen att advokatverksamheten utgjorde enfri yrkesutövning. En reglering i enlighet med motionsförslagetsyntes utskottet svårligen kunna ske utan att denna princip rubbades.Med hänsyn till angelägenheten av att så inte skedde, vilket också understrukitspå senare tid, bl a vid riksdagsbehandlingen av rättshjälpsreformenår1972, fordrades enligt utskottets mening skäl av särskildstyrka för att en ändring av nuvarande ordning skulle övervägas.Utskottet framhöll vidare att den av motionärenantydda parallellen med ordningen för auktorisation av revisorer inte var rättvisandeoch inte utgjorde något bärkraftigt stöd för motionsyrkandet. Enligt utskottet förelåg inteheller i övrigt skäl som gav anledning att överväga någon ändring avnuvarande ordning. Utskottet avstyrkte således bifall till motionen. Senastunder har justitieutskottet tagit ställning till två motionerom advokatverksamhet. ena motionen framhölls att reglerna om god advokatsed tillkommit i entid med ett helt annat och fastare värdesystem ändagens. I anslutning till uttalanden i den allmännadebatten rörande den organiserade och ekonomiskabrottsligheten gjordes i motionen gällande 5 1981182. Prop.1981/82:57 66 attdet, också inom advokatkåren, förelåg delade meningar om vad som kan krävas av enadvokat i dagens samhälle. Enligt motionären leddemeningsskiljaktigheterna till svårigheter för styrelse att driva en enhetliglinje. Mot bl a denna bakgrund fanns det enligt motionären allanledning att se över reglerna om god advokatsed. översynenborde utgå från att advokaterna skulle kunna agera självständigt ochkraftfullt men inte förutsätta att de därför absolut måste vara fria yrkesutövare. En fråga somenligt motionären särskilt borde övervägas var om det var lämpligt med företrädare för detallmänna i disciplinnämnd och i andrasamfundsorgan. andra motionen påtalades att det rådde en stor spännviddmellan de olika åtgärder som kunde komma i fråga viddisciplinärt ingripande mot advokat. Mot denna bakgrundefterlystes i motionen möjlighet att meddela även annan påföljd somvar mer ingripande än erinran och varning men inte såingripande som uteslutning, t ex suspension eller disciplinbot. I motionen ifrågasattesockså om den nuvarande ordningen för handläggning av disciplinärenden inom advokatsamfundetvar acceptabel. På borde enligt motionen handläggningenfrigöras från samfundet och föras över tillstatlig myndighet. Utskottetinhämtade yttranden över motionerna från högstadomstolen, JK, riksåklagaren, och domareförbund.Remissinstanserna intog en övervägande negativ ställning tillmotionsyrkandena. Utskottet uttalade i sitt av godkända betänkande(JuU 1978/79:6), i enlighet med vad utskottet anfört vid 1976/, bl aatt det måste fordras skäl av särskild styrka för att en ändring avden nuvarande ordningen skulle övervägas. Detta hindrade enligt utskottet inte att detkunde finnas anledning att se över enskildheter i systemet. Enligt utskottet pågick också översynsarbetei sådana hänseenden som Prop.1981/82:57 67 berörts i motionerna.Utskottet hänvisade därvid till att reglerna om god advokatsed sågs över från olikautgångspunkter dels inom , dels inom brottsförebygganderådet som ett led i den pågående översynen av lagstiftning mot organiserad ochekonomisk brottslighet. På liknande sätt var enligt utskottet det påtaladebehovet av en kompletterande disciplinär påföljd - ett behov som redan tidigare understrukits avadvokatsamfundet - under utredning inom samfundet. Utskottet uttalade vidareatt spörsmålet om utformningen av de disciplinära påföljdernastod i nära samband med den i motionerna berörda frågan omformerna för handläggning av disciplinärenden och ett ökatinflytande för det allm.änna härvidlag. Frågan torde enligt utskottet komma att aktualiseras iregeringens kansli i samband med att samfundets förslag rörandedisciplinpåföljderna lades fram för regeringen. Med hänsyn tilldet översynsarbete som sålunda redan initierats saknades det enligt utskottetsmening anledning för att vidta någon åtgärd till följd avmotionerna. Avdet sagda framgår att visst översynsarbete pågår inomadvokatsamfundet. beslöt sålunda att tillsätta enkommitté med uppgift att utreda samfundets disciplinförfarandeoch de disciplinära påföljderna. Kommittén har ännu interedovisat sitt arbete. Styrelsen beslöt vidare att tillsätta enkommitté med uppdrag att företa en översyn av de vägledande reglerna om god advokatsed (se avsnitt6.3.1 och 6.3.3). Isammanhanget bör nämnas att JK, med anledning av advokatsamfundetshandläggning av ett disciplinärende, i ett beslut (beslut1976-04-14; dnr 490-76-7, 1043-76-7) uttalat att samfundet borde ta upp frågan ombehandlingen av disciplinfrågor - i de fall då brottmålsförfarandeinletts mot vederbörande advokat -till övervägande; JKpekade därvid också på problemet med det dubbla disciplinäraansvaret för advokater vid de allmännaadvokatbyråerna. 1981/82:57 68 Slutligenkan nämnas att i sitt betänkande (SOU 1978:59) - Översyn avjustitiekanslerns arbetsuppgifter och statens tvistehandläggninguttalade att det enligt utredningens mening inte fanns skäl att föreslå någon ändring ifråga om JK:s tillsyn över advokater (s 127). 1981/82:57 69 Arbetsgruppenhar tidigare som ett led i översynen av lagstiftning mot organiserad ochekonomisk brottslighet lämnat vissa förslag och rekommendationer på revisorsområdet. Medsamma utgångspunkter har gruppen nu diskuterat sådana frågor som röradvokatväsendet. Detta område är ilikhet med revisorsområdet av intresse ur skilda aspekter vid denlagstiftningsöversyn som är. allmänna debatten har gjorts gällandeatt vissa advokater på olika sätt varit inblandade i organiserad och ekonomiskbrottslighet. Arbetsgruppen har på denna punkt -liksom pårevisorsområdet - gått igenom det material som legat till grund för sådana påståenden.Genomgången ger gruppen anledning understryka att detta material enligtgruppens bedömning varit diffust till sitt innehåll ochinte ger stöd åt de generella påståenden somframförts om advokaters medverkan i organiserad och ekonomisk brottslighet.Under inga förhållanden ger materialet enligt gruppens uppfattningnågot fog för påståenden om att dessa företeelser skulle haspridning bland advokatkårens medlemmar. Gruppen anser likväl, med hänsyn tillvikten av att den rättssökande allmänhetens och myndigheternas tilltro tilladvokaternas yrkesutövning upprätthålls, att den diskussion som förtsmotiverar att man undersöker ora den nuvarande ordningen erbjuder tillräckligtskydd mot sådana företeelser. Det finns alltså skäl att övervägabehovet av åtgärder för att motverka att advokater, som i sin yrkesutövning på olika sätt kommeri kontakt med organiserad och ekonomisk brottslighet, själva medveteteller omedvetet underlättar sådan brottslighet. Arbetsgruppen anser emellertidatt det i förlängningen 1981/82:57 70 avvad som har sagts också ligger att en advokat - om han uppfyller sinaplikter i denna egenskap - i sin rådgivande verksamhet motverkar dessa företeelser. Arbetsgruppenhar diskuterat olika frågor på advokatväsendets område mot den bakgrund som har angetts. Ett problemsom gruppen funnit angeläget att behandla i detta sammanhang rör vad sombör gälla i fråga om en försvarares relationer till den misstänkte.Gruppens överväganden på denna punkt redovisas i avsnitt 6.2. Vidare hargruppen diskuterat behovet av en komplettering av de vägledandereglerna om god advokatsed. Denna diskussion följer i avsnitt 6.3. Vadsom är av intresse för arbetsgruppen rör emellertid inte enbart deförhållanden som direkt avser en advokats yrkesutövning somsådan. Också själva advokatväsendets organisation - t ex hur tillsynen utövas - är avbetydelse i sammanhanget. Av det tidigare sagda (avsnitt 5) framgår att frågor avdenna karaktär diskuterats på olika håll ochinte minst i . Bl a har framförts önskemål om ökadkontroll av och insyn i verksamhet. Senast vid 1978/riksmötebehandlades sådana spörsmål på grund av motioner. fann emellertid viddetta tillfälle inte anledning vidta någon åtgärd till följd av deaktuella motionerna. Därvid hänvisade till det översynsarbetesom pågår inom och den nu ifrågavarandelagstiftningsöversynen. Arbetsgruppenhar för sin del diskuterat vissa frågor som rör det disciplinära förfarandetoch tillsynen över advokatväsendet över huvud taget. Resultatet av övervägandenaredovisas i avsnitt 6.4 och 6.5. Prop.1981/82:57 71 6.2 Försvararens relationer till den misstänkte Arbetsgruppen föreslår att deti 21 kap. RB införs bestämmelser av följande innebörd. - Den som genom råd eller på annat sätt varitden misstänkte behjälplig vid gärningen eller i angelägenhetsom har väsentligt samband därmed får intevara försvarare; rätten kan i särskilt fall medge undantag från dennaregel. - Den som är försvararefår inte vara den misstänkte behjälplig i andra ekonomiska angelägenheter än sådana somfaller inom ramen för försvaret eller uppenbarligen saknar samband med gärningen. Frågan omvilka allmänna krav som bör ställas på en försvarare är ofta föremål för diskussion. Viss ledning ges i ,främst 21 kap., som behandlar den misstänkte och hans försvar. Därutöver har ipraxis, särskilt genom disciplinäraverksamhet, närmare regler utbildats. Allmän enighettorde råda om att en försvarare har en lojalitetsplikt gentemot den misstänkte. Åsikternaom hur långt denna plikt sträcker sig äremellertid delade. Att en försvarare dessutom måste ägaintegritet och självständighet, som inte bara riktar sig mot domstol och åklagareutan också mot den misstänkte, står vidare klart. Försvararen får intevara angivare eller inta rollen som domare. Om en försvararesålunda inte får verka som samhällets förlängda armbör han å andra sidan ha en viss distans till den misstänkte ochdennes sak. Arbetsgruppenvill understryka vikten av att försvararen upprätthåller en självständig och oberoende ställning i förhållandetill den misstänkte. Han får inte under några förhållanden tjänstgöra som "springpojke" åt denne.Att Prop.1981/82:57 72 deti försvararens uppdrag ingår att ombesörja vissa uppgifter av social karaktär striderinte mot detta. Det måste emellertid i allmänhet anses olämpligtatt en försvarare vid sidan av sin huvuduppgift biträder denmisstänkte också i sådant som ligger utanför den kurativa funktionen, tex i fråga om rena affärsangelägenheter. Det är enligt arbetsgruppen för försvararenstrovärdighet väsentligt att denne inte anlitas av den misstänkte för annat än vad somkan anses ligga i en försvarares uppgifter. Att ett uppdrag som försvararekan sägas bygga på ett förtroende från den misstänkte får inte leda till att försvararenfår egna intressen i saken eller eljest blir personligen involverad iden misstänktes angelägenheter. Försvararen får inte identifiera sig med den misstänkte ochdennes sak. Arbetsgruppen anser det vara av vital betydelse att förebyggaatt försvararen kan komma att - medvetet eller omedvetet - bli indragen i tex organiserad och ekonomisk brottslighet. Enligtarbetsgruppen bör sålunda varje någorlunda väsentlig risk för att försvarareninte står helt fri mot den misstänkte undanröjas. Detta avser såvältidigare förbindelser med den misstänkte sommellanhavanden under brottmålets handläggning och på t ex advokatbyråer med flera juristersamtliga dessa (jfr 14 § första stycket i de vägledande reglerna om godadvokatsed). Arbetsgruppen anser att det bör förhindras att försvararen genom samröre med den misstänkteutanför försväraruppdraget kan komma att hamna i ett jävsliknandeförhållande till den misstänkte ochdennes sak. Frågan är i vilken utsträckning problemet ärreglerat med den ordning som f n gäller. När det först gäller frågan omdet lämpliga i att som försvarare bruka någon, som tidigare biträtt denmisstänkte i en angelägenhet som har samband med den sak som utgör grund förmisstanke om brott, hänger denna delvis Prop.1981/82:57 73 sammanmed vilka kvalifikationer som krävs av en försvarare. På denna punkt gäller enligt 21 kap. RB i huvudsak följande. Manskiljer mellan privat och offentlig försvarare. Privat försvarare utses av den misstänkte. Omden misstänkte har ett rättegångsombud, anses ombudet som försvarare.De regler som gäller angående ett rättegångsombuds kvalifikationer och prövningenav dennes lämplighet äger sålunda motsvarande tillämpligheti fråga om försvarare. Som försvarare får alltså intebrukas annan än den som rätten med hänsyn till redbarhet, insikter och tidigareverksamhet finner lämplig att vara försvarare i målet. Försvarareskall vara svensk medborgare med hemvist inom riket; också annan fåremellertid brukas som försvarare, om rätten med hänsyn till målets beskaffenhet och övrigaomständigheter finner att det lämpligen kan ske. Den som är omyndigeller försatt i konkurs får inte vara försvarare. Domare och vissa andra befattningshavarefår i princip inte vara försvarare. Den som står i visst närstående förhållandetill domare i målet får inte uppträda som försvarare. Detsamma gäller den som tagitbefattning med saken som domare eller befattningshavare vid domstol eller somombud för motparten. Visar försvarare oredlighet, oskicklighet eller oförstånd ellerbefinns han eljest olämplig, skall rätten avvisa honom som försvararei målet. Rätten äger också, om det finns skäl till det, förklarahonom obehörig antingen eller tills vidare att brukas som försvararevid den rätten. Om rätten avvisar en advokat som försvarare,skall anmälan om avvisandet göras hos advokatsamfundetsstyrelse. Ivissa fall skall rätten förordna offentlig försvarare för denmisstänkte. I princip gäller att till offentlig försvarareskall förordnas advokat, som befinns lämplig till det. Om särskilda skäl föreliggerkan till offentlig försvarare också utses annan lämplig person, som avlagt för behörighettill domarämbete föreskrivna kunskapsprov (juris kandidatexamen). Prop.1981/82:57 74 somvid rätten brukas som rättegångsombud. Har den misstänkte tilloffentlig försvarare föreslagit någon behörig person skall han förordnas,om inte hans anlitande skulle medföra avsevärt ökade kostnader eller eljest särskildaskäl föranleder annat. Förordnande av offentlig försvararekan återkallas av rätten om det föreligger giltigt skäl till detta. Dekrav beträffande kvalifikationer och lämplighetsom sålunda gäller för försvarare ger emellertid enligt arbetsgruppen ingenledning i frågan huruvida någon, som varit den misstänkte behjälplig ien angelägenhet som har samband med dennes sak, bör brukassom försvarare. Också beträffande frågan omdet lämpliga i att försvararen utför annat åt den misstänkte än det som faller inom ramen föruppdraget som försvarare saknas regler f n. De bestämmelsersom finns i 21 kap. RB säger sålunda ingenting om denna situation. Allmänt gäller attförsvararen med nit och omsorg skall tillvarata den misstänktes rätt och idetta syfte verka för sakens riktiga belysning. Vidare ges närmarebestämmelser om vilka rättigheter och skyldigheter en försvararehar. Ingenting stadgas dock om förhållandet mellan försvararen och den misstänkte vidsidan av försväraruppdraget. Beträffande frågan omvad som kan anses ingå i en försvarares uppgifter kan man emellertid få ledningur den praxis som utvecklats kring reglerna ora ersättningtill offentlig försvarare; på denna punkt kan hänvisas till bl a deprincipiella synpunkter på en offentlig försvarares uppgifter somadvokatsamfundets styrelse anfört i ett yttrande till högstadomstolen i ett brottmål (se TSA 1977 s 504, jfr NJA 1977 s 577). Isammanhanget kan också erinras om regeln att offentlig försvarareinte får av den misstänkte förbehålla sig annan ersättning än sorautgår av allmänna medel. Vidsidan av RB ges ytterligare ledning i begreppet god advokatsed. Av de vägledandereglerna om god advokatsed Prop.1981/82:57 75 (29§)följer sålunda, i enlighet med den nämndaregeln i RB, att advokat inte får för arbete, som omfattas av uppdrag såsomoffentlig försvarare, av klienten - den mis.stänkte -eller annan förbehålla sig arvode eller ersättning för utlägg utöver denersättning som utgår av allmänna medel.