prop · G50344 · 1981-12-31 00:00:00 — kommunmeddelat bespmtningsförbud inte kan överklagas på annat sätt än genomkommunalbesvär. Kommunalbesvär torde endast undantagsvis kunna leda till attett kommunalt beslut i den här aktuella frågan ändras. ---- Förbudmol spridning av bekämpningsmedel inom ett visst område kanemellertid även åstadkommas med stöd av gällande naturvårdslag. ---- LRFoch SSR föreslår därför att lagförslaget ändras på så sätt att en anknytningsker till gällande naturvårdslagstiftning. Härigenom kan den besvärsordning somgäller enligt naturvårdslagen utnyttjas även i frågor som gäller kemisk lövslybekämpningpå skogsmark. Prop.1981/82:44 259 ella,berättigade ersättningsanspråk tillgodoses genom att institutet naturreservat tillgripes.I övrigt bör institutet naturvårdsområde utnyttjas för att förbjuda kemisk lövslybekämpning. I lagförslaget anges attnärmare föreskrifter till 1 och 3 §§ skall meddelas av resp.skogsstyrelsen. Av lagförslaget framgår emellertid inte närmare arten av vilkaskogsområden som skall anses känsliga fråh miljö- och friluftslivssynpunkt.Inte heller anges vad allmänna föreskrifter omförutsättningarna för tillstånd till spridning av bekämpningsmedel skallinnehålla. Före det att och har utfärdat sinaföreskrifter i dessa avseenden är omfattningen av det föreliggande lagförslagetenligt LRFs och SSRs bedömning helt obestämd. Inget i den föreslagna lagtextenhindrar t. ex. från att utfärda anvisningar som kan leda tillmycket omfattande intrång för skogsbmket. Inte heller framgår i vilkenutsträckning dessa anvisningar avses bli styrande för den kommunalaplaneringen. Förbunden kan inte godta en sådan ordning. Genomden föreslagna lagen införs en rätt för kommun att i sin kommunöversiktföreskriva förbud mot spridning av bekämpningsmedel. LRF och SSR finner attdelta förfaringssäll i viss mån står i strid mot gällande ordning för planer.Översiktsplaner fastställs inte av länsstyrelserna men får å andra sidaninte heller rättsverkan mot en enskild markägare. För rättsverkan mot enenskild krävs planer som blir föremål för fastställelseprövning. LRF och SSRkonstaterar att den av utredningen förordade ordningen har stora likheter medde regler för marköversikter med åtföljande markförordnande som upptagits iförslaget till ny plan- och bygglag. Förbunden kan inte godta denna ordning. Detär på och som den sakkunskap finns som rimligen har de bästa förutsätttningarna att avgränsa restrik tionsområden och tillämpa regler om förutsättningar för tillstånd till sprid ning av bekämpningsmedel utanför sådana områden. Med länssty relserna som beslutsinstans vid avgränsning av restriktionsområden kan vidare risken att frågor om kemisk lövslybekämpning får avvikande be- handhng i olika kommuner minimeras. Det är emellertid självklart att kommunernas inställning kommer att tillmätas stor betydelse i beslutspro cessen. 3.12 Nyköpingskommun: Hälsovårdskontoret har för hälsovårdsnämn dens räkning yttrat sig över betänkandet och understryker det positiva i att kommunen får möjlighet att i ökad omfattning besluta om förbud av sprid ning av kemiska bekämpningsmedel i känsliga skogsmarker. I samman hanget erinras också om att hälsovårdsnämnden med stöd av lagen om hälso- och miljöfarliga varor kan förbjuda spridning av bekämpningsmedel. Sammanfattningsvisanser kommunstyrelsen det vara angeläget att kommunema får möjlighet att ianslutning till den fysiska planeringen ha ett avgörande inflytande på om ochvar en kemisk slybekämpning får äga rum. 3.13 Östhammarskommun: kommun delar utredningens uppfattning. Kommuner som har lokalkännedom bör avgöra var kemisk lövslybekämpning skall förbjudas. Kommunen förutsätter dock all en om prövning av lagstiftningen sker om framtida forskningsresultat resulterar i andra bedömningar betr. den kemiska lövslybehandlingen. Prop.1981/82:44 260 förutsättervidare att eventuella kostnader - vid ett förbud mot kemisk lövslybehandling -icke kommer att belasta kommunen eller enskilda. 3.14 Ljusdals miljövård.sförening:Alternativ två ger sken av att kommunernas inflytande kommer att öka. Dettavisar sig vid en granskning vara felaktigt. Kommunerna får rätt att med enlångsiktig plan välja ut vissa områden som ej bör besprutas. Vilka områden somkan väljas ut bestäms helt av och produktkontrollnämnden.Kommunerna är sedan bundna vid denna plan och kommer sedan inte att tillfrågas.Detta kan innebära en försämring jämfört med tidigare då hälsovårdsnämndenvarje år fick ta ställning till besprutningsplanerna. Det är alltså inte frågaom något "kommunah veto". 3.15 och Miljöcentrum: Förslaget syftar formellt sett till att iförsta hand ge kommunalfullmäktige vissa begränsade befogenheter att förbjudaspridning av bekämpningsmedel enligt föreskrifter från . Dettainnebär de fakto att lagförslaget bara är en juridisk kuliss, som inte på någotsätt ger kommunerna ökade befogenheter att förbjuda spridning av kemiskabekämpningsmedel inom skogsbruket. Den faktiska beslutanderätten i frågankommer att hgga hos , dvs. det verk som under hela 1970-taletvarit i ständig konflikt med de kommuner som med hänvisning tillhälsovårdsstadgan försökt förbjuda bespmtningar. Hanteringav kemiska preparat inom skogs- och jordbmket regleras redan av ett flertallagar som Lagen om Hälso- och Miljöfarliga Varor, Naturvårdslagen,Hälsovårdsstadgan, Arbetsmiljöiagen, Miljöskyddslagen och (13 §,vårdslöshet med gift) m. m. Tyvärrhar dessa lagar inte tillämpats konsekvent av ansvariga myndigheter ochdomstolar. Dessutom står dessa lagar delvis i strid med varandra och det harofta varit svårt att dra gränser mellan olika miljö- och hälso-myndigheterskompetensområde. Att mot den bakgrunden föreslå ytteriigare lagstiftning inomområdet förefaller snarare ägnat att skapa ytterligare rättskaos ochförvirring. Lagförslagetsägs av utredningen vara ägnat åt att ge kommunerna ökad självbestämmanderättvad gäller användningen av kemiska preparat inom skogsbruket. Som framgått avvårt yttrande, ger förslaget i praktiken inte kommunerna någon ökadsjälvbestämmanderätt. Vierinrar om att hälsovårdsnämnden enhgt §5, 12 och 13 i Lagen om Hälso-och Miljöfarliga Varor utövar den lokala tillsynen av lagens tillämpning.Dessutom äger hälsovårdsnämnden enligt prejudicerande dom i Regeringsrätten(nr 5730-1977) rätt aU utfärda individuella förbud, från fall tillfall, med hänvisning till hälsovårdsstadgans §§70 och 71, vad gäller användningav kemiska bekämpningsmedel inom kommunen. Kommunernahar alltså lagliga möjligheter att via sina hälsovårdsnämnder och med stöd avhälsovårdsstadgan utforma individuella förbud mot spridning av kemiska medel.Att mot den bakgrunden också ge kommunalfullmäktige vissa, synneriigenbegränsade, möjligheter att utfärda förbud mot spridning av kemiskabekämpningsmedel förefaller snarare vara ägnat att skapa förvirring angåendehälsovårdsnämndens respektive kommunalfullmäktiges kompetensområde än attbegränsa användningen av kemiska bekämpningsmedel. 1981/82:44 261 ---- Denlokala kompetensen att bedöma riskerna med användning av kemiska preparat inomskogs- och jordbruket finns hos hälsovårdsnämnden och inte hoskommunalfullmäktige. Medtanke på de många tvister som ägt mm angående hälsovårdsnämndens rättsligaställning i frågor som denna, hemställer vi i stället om lagstiftning syftandetill att klargöra och förstärka hälsovårdsnämndernas rättsliga möjligheter attbegränsa användningen av kemiska bekämpningsmedel inom skogs- och jordbmket. 4.1 : Utredningenhar inte gjort några beräkningar av vilkaresurser som krävs för tillståndsgivningen. Det är dock viktigt attresursfrågan beaktas vid ett eventuellt beslut i överensstämmelse medutredningens förslag. Om ansökningarna antas omfatta 100000 ha skulledetta innebära att skogsvårdsstyrelserna måste ta ställning till ansökningaromfattande uppskattningsvis 1000015000 objekt. Om man utgår ifrån att det ärmöjligt att hinna med en okulärbesiktning av 3-4 objekt per dag skulle ca 3000dagar behövas för tillståndsgivningen. Om mätningar krävs ökar arbetsinsatsenytterligare. Det bör uppmärksammas att tillståndsgivningen bör kunna medavsevärt mindre arbetsinsatser inom områden där översiktlig skogsinventeringnyligen har utförts. Skogsstyrelsenanser att ett anmälningsförfarande enligt samma principer som för avverkningsanmälani första hand borde tillämpas. En sådan ordning skulle innebära en kraftigresursbesparing och mindre byråkrati. För det fall en lösning i enlighet medtillståndsalternativet ändå väljs föreslår vissa modifieringar iförhållande till utredningens förslag. Föreskrifternaom förutsättningarna för tillstånd bör, såsom sägs i utredningen, grundas påfaktorer som har betydelse för merkostnaden för röjning. Det ärdessutom mycket viktigt att reglerna får en enkel och lättbegriplig utformningså att de förstås av skogsägarna och så att de inte bidrar till att skapa entillkrånglad och onödig byråkrati. Vare sig myndigheter eller skogsägare skallbehöva ägna dyrbar tid åt tillämpningsproblem och utdragna tolkningstvister. Enligtskogsstyrelsens uppfattning kan reglerna ges en enkel utformning.Utgångspunkten kan som utredningen anser lämpligen vara det antal stammar perha av hämmande löv i barrträdsföryngringar som normalt bör utlösa tillståndtill besprutning. Antalet anges i tabellform för olika bonitetsklasser och förstörre geografiska områden (, och Nortland). Tabellen kanförses med en enkel korrekfion för onormala röjningssvårigheter. 4.2 Hovrättenför Nedre : Den omständigheten att kommittén ej ger besked om den omfattning vari spridning bör vägras med stöd av förevarande paragrafer påverkar bedömningen av det berättigade i att generellt föreskriva en tillståndsplikt. Tveklöst kommer en tillstånds prövning av här åsyftat slag att medföra betydande kostnader och olägen heter. Med fog kan därför hävdas att den administrativa apparaten som sådan bör invägas som ett moment i den avvägning av nytta och risk som 1981/82:44 262 De negativa effekter som en tillståndsprövning medför framstår förhovrätten som så påtagliga, att prövningsförfarandet ter sig mofiverat förstnär de skäl som erfordras från skogsvårdssynpunkt gör sig gällande med avsevärdstyrka. För det fall målsäfiningen med en kommande reglering endast blir att iförhållandevis ringa mån inskränka spridningsrätten, vill hovrätten således ejtillstyrka ett tillståndsförfarande. För det fall ambitionsnivån i fråga omrestriktioner bedöms skola vara låg, förefaller ett anmälningsförfarande medrätt till inskridande från myndighetens sida, aU vara en lämpligare lösning. 4.3 : Inom det i principtillåtna området föreslår utredningen att skogsägare ansöker om tillstånd hoslänets skogsvårdsstyrelse för varje enskilt objekt. anser för sindel att ett anmälningsförfarande är att föredra. Detta innebär nämligen likagoda kontrollmöjligheter men med mindre administrativt arbete. 4.4 i Norrbottenslän: Mot förslaget att tillståndsfrågan i övrigt skall prövas avskogsvårdsstyrelsen kan invändas att en mera obunden avvägning mellan olikaintressen skulle garanteras om vore tillståndsmyndighet ochskogsvårdsstyrelsen i stället sakkunnigt remissorgan. 4.5 Miljövårdsgruppernas riksförbundoch Miijöcentrum: Enligt lagförslagets 2 § krävs tillstånd avSkogsvårdsstyrelsen för spridning av bekämpningsmedel över annan skogsmark änför vilken kommunalfullmäktige utfärdat förbud enligt 1 § första stycket.Enligt 7 § får beslut enligt denna lag överklagas hos . Skogsvårdsstyrelsensoch inställning till användningen av kemiska preparat inomskogsbruket är välkänd. har dessa instanser ständigt varit ikonflikt med de miljöintressen som sökt begränsa användningen av kemiskapreparat inom skogsbruket. Skogsvårdsstyrelsenoch har snarare verkat för en ökad än för en minskad användningav kemiska preparat inom skogsbruket. Dessutom besitter dessa två instanseringen som helst sakkunskap vad det gäller att bedöma effekterna av kemiskapreparat på hälsa, miljö och friluftsliv. Lagförslagetsyftar alltså fill att ytterst lägga bestämmanderätten angående spridning avbekämpningsmedel över skogsmark hos statens naturvårdsverk.Skogsvårdsstyrelsen och , dvs. tre institufioner som har enpositiv inställning till användning av kemiska bekämpningsmedel. 5.1Skogsstyrelsen: Utredningen föreslår att ersättning inte skall utgå tillmarkägare som på grund av miljö- eller friluftslivsskäl inte får använda kemisklövbekämpning. vill påpeka att detta innebär ett avsteg från deprinciper som fillämpas i bl. a. naturvårdslagstiftningen, där ersättning utgårnär pågående markanvändning avsevärt försvåras. Prop.1981/82:44 263 5.2 Hovrätten för Nedre Norrland:Frågan om rätt till ersättning är enligt hovrättens mening avhängig den närmareutformningen av kommunernas befogenhet. En någorlunda vid befogenhet förkommunen med icke oansenliga inslag av möjlighet till skönsmässig prövningtalar för att ersättning bör utgå till de markägare som drabbas. Denomständigheten att enligt uttalande av kommittén merkostnaden för manuellröjning på de arealer där kemisk bekämpning ej tilläts till övervägande delförväntas bli begränsade, utgör inte skäl för att ej ersätta den enskildamarkägare som drabbats av kommunens förbud. Det bör därför stadgas rätt förmarkägare som drabbas av kommunens förbud mot kemisk lövslybekämpning till fullersättning för merkostnaden vid bekämpning eller, om sådan inte kanåstadkommas, gottgörelse för värdeminskningen. Beträffande den besprutning somvägras med stöd av 3 § ställer sig saken måhända annorlunda. I dessa fallligger till gmnd för ett förbud att merkostnaden för röjning inteväsentligt överstiger besprutningskostnaderna. 5.3 : Skogsägare som avkommun förbjuds sprida bekämpningsmedel mot lövsly skall enligt lagförslagetej ha rätt till ersättning. Delta innebär ett avsteg från gällande princip, attmarkägare alltid skall ersättas i samband med restriktion, som medför attpågående markanvändning avsevärt försvåras. Markägare med hela eller storadelar av sitt markinnehav inom förbudsområde drabbas givetvis särskilt hårt.Utan tvivel kommer utebliven ersättningsrätt att upplevas som mycket orättvis. Domänverketär ändå berett att biträda den ersättningsfria linjen såsom ett nödvändigtinslag i en totallösning av den mycket komplicerade be-spmtningsfrågan. Vidfrågans behandling i regering och riksdag skulle det dock vara av stort värdeom departementschefen ville betona, att detta är ett speciellt undantagsfallfrån gällande ersättningsregel utan prejudicerande verkan för andrarestriktioner på markanvändningen. Betänkligheternamot utebliven ersättningsrätt ökar givetvis, om förbudsområdena tillåts att blistora. Här finns alltså ett tungt vägande skäl bland flera till attundantagsområdena verkligen begränsas fill arealer, där mycket starka mofi vför förbud kan anföras. 5.4 anser att markägarna till de områden, som genom kommunala eller andrabeslut blir förbjudna för kemisk lövslybekämpning, skall erhålla bidrag frånkommunerna eller samhället, för att röjning verkligen skall komma tillstånd. När man lägger ut skyddszongränser för,känsliga områden, kan markägarenpå ena sidan gränsen få fillstånd att utnyttja den billigare saneringsåtgärden,medan ägaren på andra sidan gränsen tvingas att tillämpa den dyrare metoden,detta trots att de båda ytorna är idenfiskt lika. Utredningens förslag om attinga bidrag skall utgå, måste i ett sådant fall upplevas som djupt orättvist. 5.5 ()och (): Utredningen har uttalatatt ett eventuellt spridningsförbud skulle kunna berättiga markägare tillersättning. I förslaget upptas dock ingen ersättningsregel, eftersomutredningen finner att de spridningsförbud som avses bli genomförda med stödav lagen endast kommer att medföra begränsade skador för skogsbruket. LRF och SSRkonstaterar att den föreslagna lagtexten inte ger garanti för att så blirfallet. Än tydligare är det att lagtexten inte hindrar beslut som leder tillatt enskilda markägare 1981/82:44 264 drabbasav betydande intrång. Enligt förbundens mening måste - i enlighet med vad somgäller enligt naturvårdslagstiftningen - ersättning utgå i fall där bespmtningsförbudleder till att pågående markanvändning avsevärt försvåras för markägaren.Förbundens mening torde inte stå i strid med den gmndsyn som utredningenomfattat i ersättningsfrågan. Ett motsatt förhållande skulle utgöra en nyhet isvensk rält och endast kunna förklaras med att utgångspunkten för denföreslagna lagen är den att spridning avbekämpningsmedel är förbjuden i princip. utredningenutgått från ett sådant förbud i sitt arbete finner LRF och SSR uppenbart. 5.6 (): hävdar den princi pen att intrång som kan betecknas som avsevärt försvårande av pågående markanvändning skall berättiga till ersättning. Även om restriktionerna, totalt sett, som följd av en lagstiftning enligt alternativ 2 förutsattes bli mycket begränsade, kan förbud mot användning av kemiska medel i skogs- och jordbmk i enskilda fall leda till avsevärda produktionsbortfall och fördyringar i ett rationellt näringsutövande. Risken ökar med närheten till tätorter och frekventerade områden, vilket ytterligare understryker ange lägenheten av att ersättningsfrågan kan ges en rättvis lösning med anpass ning till naturvårdslagstiftningen. Förslagetfår ej leda till nya ersättningsfria restriktioner i skogsdriften vid denkommunala planeringen. 5.7 Bräckekommun: Enligt utredningen skall inte någon ersättning utgå fill de markägare som innehar känsliga områden och därigenom förbud mot kemisk bekämpning av lövsly. Detta kan få till följd att sådana skogsområ den får vänta på en nödvändig skogsvårdsinsats på gmnd av ekonomiska skäl. Kommunen anser det därför vara mycket viktigt ur såväl skoglig och ekonomisk synpunkt som ur sysselsättningssynpunkt - att särskilda medel ställs till förfogande till markägare vars skogsområden i betydande omfattning kommer att undantas från besprutning. 6 Lagtekniska .synpunkter m. m. 6.1 Skogsstyrelsen:I lagförslagets 3 § sägs att tillstånd får lämnas om det finns starka skäl ur skogsvårdssynpunkt. föreslår i stället följande, mer gängse, formulering av första meningen i 3 §: Tillstånd får lämnas om det är angeläget från skogsvårdssynpunkt. Utredningenföreslår följande övergångsbestämmelser: "Intill utgången av ,skall i ärenden angående tillstånd enligt 2 § inhämtayttrande från kommunstyrelsen. Om det därvid görs gällande att den med ansökanavsedda skogsmarken är av sådan art som anges i 1 § får tillstånd intelämnas." föreslår att andra meningen utgår. I de fallskogsvårdsstyrelsen avser att fatta beslut som strider emot kommunstyrelsensyttrande föreslås i stället att ansökan skall underställas somefter hörande av har att fatta beslut. 6.2 Hovrättenför Nedre : I språkligt hänseende vill hovrätten beträffande 5 § påpeka att det inte är följdriktigt att tala om att"spridning Prop.1981/82:44 265 vägrasenligt 4 §". Vad som förvägras en sökande enligt 4 § är endast undantag från skyldigheten att söka tillstånd. Denstrafflatitud som valts är identisk med den som används i lagen om hälso- ochmiljöfarliga varor och föranleder ej någon erinran från hovrättens sida. Såsomparagrafen är formulerad i förslaget synes straffsanktionen i fråga om brottmot 1 § närmast riktad mot kommunerna, vilket uppenbarligen ej kan ha varitkommitténs mening. Det bör stå "bryter mot förbud meddelat enligt 1 §"eller liknande. ---- Medhänvisning till vad ovan uttalats om besvärsfrågan anser hovrättenall jämväl kommunstyrelsens yttrande enligt andra stycket i de föreslagnaövergångsbestämmelserna bör kunna överprövas genom anförande avförvaltningsbesvär. ---- Medhänsyn till att förevarande reglering till både form och innehållavviker från vad i kungörelsen om hälso- och miljöfarligavaror får anses fömlsatl bör där en hänvisning göras till den föreslagna lagen;exempelvis "om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark i vissa fallär särskilt stadgat". Detbemyndigande som lämnas åt skilda myndigheter, däribland hälsovårdsnämnden, i58 § kungörelsen avser tillsyn över efterlevnaden av lagen om hälso- ochmiljöfarliga varor och med stöd av lagen meddelade föreskrifter. Enligthovrätten bör övervägas huruvida förevarande bestämmelser är tillfyllest omförslaget får rangen av lag. Möjligen bör en hänvisning ske till 58 §kungörelsen. 6.3Sveriges och statens veterinärmedicinska anstalt: I 1och 2 paragraferna i lagförslaget används termen spridning. Under punkt 3 i remissvaret har anförts att punktbehandlingsmetoder är värdefulla för att förebygga uppkomst av ett framtida lövproblem. Metoderna kan också utgöra alterhativ fill bespmtning. Då utredningen inte framfört några toxi kologiska eller miljömässiga sakskäl, som talar för långtgående restriktio ner, bör termen spridning i § 1 bytas ut mot------------- ytbehandling ellerahernativt ytspridning , varigenom skogsbrukets användning avpunklbehandlingsmeloder på ell smidigt sätt möjliggörs. Prop.1981/82:44 266 Lagom spridning av bekämpningsmedel över skogsmark 1 §Spridning över skogsmark av bekämpningsmedel, avsedda för be kämpning av lövsly, är förbjuden. Medspridning av bekämpningsmedel avses enligt denna lag inte metoder där enskildaträdstammar behandlas med bekämpningsmedel. 2 § får medge undantag frän 1 § om 1. skogsmarkenhar liten betydelse för friluftslivet, naturvården och den lokala befolkningen och 2. kravetenligt 7 § skogsvårdslagen (1979:429) om ålerväxt av skog inte rimligen kan tryggas genom röjning med mekaniska metoder med hänsyn till skogsmarkens läge och beskaffenhet, skogsbeståndets sammansättning och tillgången på arbetskraft. 3 § fårmedge undantag från 1 §, om det behövs för vetenskaplig prövning. 4 § I ärenden enhgt 2 § skallyttrande inhämtas från kommunen och . Länsstyrelsenskall vid sin prövning ta stor hänsyn till kommunens bedömning av skogsmarkensbetydelse för friluftslivet, naturvården och den lokala befolkningen. 5 § Det finns särskildabestämmelser med föreskrifter om registrering av bekämpningsmedel och med föreskrifteroch villkor i övrigt för medlens användning. 6 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhetbryter mot 1 § eller åsidosätter villkor som har meddelats vid medgivande avundantag enligt 2 eller 3 § döms till böter eller fängelse i högst . 7 § och produktkontrollnämndensbeslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen genom besvär. Kommunenfår överklaga beslut enligt denna lag. Dennalag träder i kraft då lagen (1980:368) om förbud under visstid mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark skall upphöra att gälla. 1981/82:44 267 Närvarande:f.d. justitierådet , regeringsrådet , justitierådet . tillhandakommet utdrag av protokoll vidregeringssammanträde har regeringen på hemställan avstatsrådet och chefen för beslutat inhämtalagrådets yttrande över förslag till lag om spridning av bekämpningsmedel överskogsmark. Förslagethar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Per Olding. Förslagetföranleder följande yttrande av lagrådet: Iförsta punkten har som villkor för dispens angetts, att skogsmarken är av litenbetydelse för bl.a. den lokala befolkningen. Onekligen kan exempelvis ocksådet förhållandet sägas vara av betydelse för den lokala befolkningen, attskogsmarken på grund av lövsly blir oanvändbar för skogsproduktion och därmedockså som underlag för befolkningens försörjning. Emellertid är det tydligeninte meningen att man på detta sätt skulle anse skogens ekonomiska värde talamot dispens. Vad som åsyftas är snarare att man skall fästa vikt vidskogsmarkens betydelse för befolkningens trivsel inbegripet möjligheten attplocka bär och svamp och med trygghet färdas och vistas i skogen. Av detta skälsynes "befolkningen" böra utbytas mot förslagsvis orden"befolkningens trivsel". Frånspråklig synpunkt bör punkt 2 lämpligen inledas på följande sätt: "2. kravet enligt 7 § skogsvårdslagen (1979:429) i fråga om återväxl av skog inte rimligen kan tillgodoses genom ." Ienlighet med vad som sagts under 2 § förordas att ordet "befolkningen"utbytes mot uttrycket "befolkningens trivsel". Påsätt angivits i remissprotokollet gäller förbud mot spridning över skogsmark avbekämpningsmedel enligt lag till utgången av .