prop · G50344 · 1981-12-31 00:00:00 — De alternativa åtgärdernafinns. kan för sin del inte acceptera något annat alternativ äntotalförbud mot kemisk lövslybekämpning och vi menar att de ambitioner somenhälligt kom till uttryck skogspolitiska beslut nu inte tillåternågot annat ställningstagande. Etttotalförbud är dessutom, till skillnad från utredningens förslag, lätt attadministrera. Besvärliga tolkningstvister och skiljaktlig behandhng avskogsägare i olika kommuner undviks. Arbetsbelastningen i den kommunala ochstatliga förvaltningen blir mindre. 2.38Miljövårdsgruppernas riksförbund och Miljöcentrum: Vi erinrar om att ett av jordbmksministernssyften med ifrågavarande utredning var att minska användningen av kemiskapreparat inom jord- och skogsbmket. Vi kan inte annat än komma fram till attutredningens lagförslag om det blir lag - på intet sätt kommer att medverkatill en minskad användning av kemiska preparat inom skogsbmket, snararetvärtom! Detförslag som kommittén förordnar anser vi medföra stor byråkrafi och onödigthöga administrativa kostnader. Det är knappast förenligt med den nuvaranderegeringens strävanden att minska byråkratin och hålla tillbaka de statligautgifterna. En avgiftskonstmkfioni kombination med självbestämmanderätt utgör ett bättre förslag.Styrning genom avgifter skulle ge skogsägarna incitament att ägna sig åt denskogsvård, som väl alla anser vara angelägen. Kommitténs förslag uppmuntrarsnarare fill passivitet med sikte på att uppnå de lövslytillstånd, som innebäruppfyllande av kraven för lövslybespmtning. Bästär enligt vår uppfattning förbud mot användning av kemiska medel för lövslybekämpning.Ett sådan förbud skulle innebära en konstruktiv insats på väg mot ett samhälledär kemikalieproblemen hanteras med större varsamhet. Förbudet skulle vidareframtvinga god skogsvård. 3 Kommunernas rätt att förbjuda spridning. Förslagetatt låta kommunerna få större inflytande på användningen av bekämpningsmedeltillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Det finnsemellertid olika meningar om hur långtgående inflytandet bör vara och påvilket sätt det skall utövas. 1981/82:44 252 3.1 Socialstyrelsen:Den lagstiftning som reglerar bekämpningsmedlens an vändning är lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Den centrala tillsynen över denna lagstiftning tillkommer samt arbetarskydds styrelsen inom dess verksamhetsområde. Regionalt och lokalt utövas till synen av yrkesinspektionen och respekfive hälsovårds nämnder. Inomskogsmark där kommunen inte förbjudit spridning av bekämpningsmedel ansersocialstyrelsen att det är angeläget att hälsovårdsnämndens beslutskompetenspreciseras för att det inte skall råda någon osäkerhet om hälsovårdsnämndensmyndighetsutövning. måste som lokal tillsynsmyndighet göra enriskvärdering beroende på var bekämpningsmedlen används och därefter fattabeslut om säkerhetsåtgärder till skydd för människans hälsa. Ettsådant beslut måste kunna överklagas genom förvaltningsbesvär.Hälsovårdsnämndens beslutskompetens måste klart skiljas från kommunfullmäktiges. Föratt uppnå önskad samordning anser att det i lagtexten börinföras krav på att skall höra hälsovårdsnämnden. Socialstyrelsenanser att kommunfullmäktiges beslut, det kommunpolitiska beslutet, som tarhänsyn till olika intressen i kommunen inte skall regleras i vad avserbesvärsrätten på annat sätt än vad kommunallagen redan anger. 3.2 Skogsstyrelsen:Enligt förslaget skall kommunerna kunna föreskriva att spridning av bekämpningsmedel inte får ske över skogsmark som är käns lig frän miljövårds- och friluftslivssynpunkt. Dessa områden skall lämpli gen markeras på karta i samband med kommunens fysiska planering. Samråd bör härvid ske med de berörda parterna. Det föreslås att skall meddela närmare riktlinjer och föreskrifter om när skogsmark kan anses vara av den art att den kan bli föremål för förbud. Skogsstyrelsenvill här erinra om det samråd som enligt skogsvårdsförordningen 21 § skall skemellan skogsvårdsstyrelse och kommun. Med stöd av naturvårdslagen kan ocksåförordnas om naturvårdsområden (enligt 19 §) och samrådsområden (enligt 20 §)på skogsmark. Samrådsskyldighet råder vidare för sådana åtgärder som dikningoch hyggesplöjning och inom vissa områden även för slutavverkning. Fören markägare måste det te sig förvirrande om antalet övertäckande lagar och bestämmelserblir för stort. Det finns risk för att skogsmarken särskilt i närheten avtätorter inte brukas på det aktiva sätt som motsvarar skogsvårdslagensbestämmelser, på grund av att skogsägaren är osäker om samhällets mål med skogsbmket. Pä sikt borde enförenkling och samordning av gällande bestämmelser eftersträvas. Detta kan skegenom att det i den gällande brukningslagen för skog, (skogsvårdslagen) intasde bestämmelser om miljöanpassning av bmkningsmetoderna som regleras påannat håll och som rör skogsbruk. förordar således i första handatt de nu föreslagna bestämmelsema så långt möjhgt inordnas iskogsvårdslagstiftningen. För att undvika en alltför olikartad tillämpningmellan ohka kommuner bör det under alla förhållanden föreskrivas att områdensom skall omfattas av spmt-ningsförbud skall fastställas efter samråd medskogsvårdsstyrelserna. Genom skogsvårdsstyrelsernas medverkan skulle fömtsättningarnaför en någorlunda enhetlig fillämpning öka. 1981/82:44 253 senkunde dessutom tillgodoses genom nära kontakter mellan skogsvårdsstyrelsernaoch länsstyrelsernas naturvårdsenheter. Övrigt samråd bör ske i enlighet medutredningens förslag. förutsätteratt skall utfärda föreskrifter till lagförslagets I § i samrådmed . Det är viktigt att dessa föreskrifter utformas så att inteonödigt stora områden undantas från besprutning. I skogsvårdslagen ställs storakrav på att skogen skall röjas och detta bör vara ett starkt skäl till att intei onödan hindra användningen av så rationella metoder som möjligt. Endast i enstaka typiskatätortskommuner kan det vara motiverat med förbud på en större del av föryngringsarealen.Schablonmässiga skyddszoner bör efterhand kunna ersättas av brukningsplanersom anger hur skogsbmket bör bedrivas med hänsyn fill gällande författningaroch ett godtagbart markutnyttjande. Sådana bmkningsplaner bör begränsas fillaktivt nyttjade områden där särskilda anpassningar av skogsbruket är motiveratav miljöskäl. De bör ses som en konkret fortsättning av kommunernas fysiskaplanering, och bör upprättas av skogsvårdsstyrelserna. 3.3 : När det gäller frågan om ett vidgat kommunalt inflytande överensstämmer utredningens förslag i stort sett med det förslag verket tidigare framfört till regeringen (). Mot den bakgmnden begränsar verket sitt yttrande på denna punkt . Utredningenhar utvecklat verkets förslag såtillvida att de områden som inte skall få bespmtasefter (engångs)beslut av kommunfullmäkfige klart markeras på en karta. Dettainnebär flera fördelar. Kopplingen till den kommunalamarkanvändningsplaneringen betonas. Vidare får skogsägarna klart för sig vadsom gäller och man undviker en årlig prövning av varje enskilt besprutningsobjekt. Tillskillnad från anser utredningen att kommunens förbud mot besprutninginte skall kunna överklagas. Denna ger möjlighet till alltför skilda tolkningarkommunerna emellan när det gäller att bedöma vilka områden (vilken typ avområden) som kommunen bör undanta från besprutning. Ettvisst rättesnöre kommer självfallet kommunerna att ha i de allmänna råd somnaturvårdsverket föreslås utfärda. Det förefaller dock inte troligt att mangenom sådana råd klart och entydigt skall kunna precisera vilka områden som är"känsliga från miljövårds- och friluftslivssynpunkt". Naturvårdsverketvidhåller sin uppfattning att rätlen att överklaga kommunens beslut torde varaen fömtsättning för en likartad lagtillämpning. synes härvid varaen naturlig besvärsinstans. Verket är medvetet om att den närmare regleringenav kommunens beslutsrätt samt ev besvärsrätt kan bli problematisk och fordranärmare överväganden. 3.4 : Vad gäller utpekande av vissa områden med förbudmot kemisk lövslybekämpning betraktar planverket detta som en väsenfiigmarkanvändningsfråga och därmed en fråga för den fysiska planeringen. Detlahar behandlals ytterligt knapphändigt i utredningens betänkande. Verket villdärför utveckla sina synpunkter något i det följande. Ettförslag fill en helt ny markanvändningslagstiftning har lagts fram ibetänkandet "Ny plan- och bygglag" (SOU 1979:65-66). Enligt den föreslagnaplan- och bygglagen (PBL) skall det för varje kommun finnas en aktuellmarköversikt som omfattar kommunens hela område. Marköversikten skall tjäna lillledning för beslul om markanvändning och byggande. Prop.1981/82:44 254 ---- Genomett annat institut, benämnt markförordnande, kan kom munen bl. a. utfärda bestämmelser som behövs för att trygga friluftsintres- set inom områden som är av särskild betydelse för rekreation och friluftsliv Dennu föreslagna regleringen av kemisk lövslybekämpning kan på ett enkelt sättsamordnas med PBL genom att I § i utredningens lagförslag ersätts med enföreskrift om att inte får ge tillstånd i strid mot ettmarkförordnande och att riktlinjer i marköversikten skall beaktas vidtillståndsprövningen. Härigenom får möjlighet att i deenskilda fallen göra en avvägning av skogliga intressen motfriluftslivsintressen utan ett betungande remissförfarande i varje ärendesamtidigt som kommunen kan utöva visst inflytande över denna avvägning även ide fall ett direkt förbud inte anses erforderligt. PBLavses inte träda i kraft förrän medan den nu aktuella lagenom spridning av bekämpningsmedel över skogsmark föreslås träda i kraft redanden innevarande år. Lagförslaget behöver därför också samordnas mednuvarande lagstiftning på den fysiska planeringens område, vilket ter signågot svårare eftersom denna i huvudsak endastär inriktad på reglering av bebyggelse. somskulle kunna motsvara markförordnande i de hänseenden det nu är fråga om finnsinte f. n. Det är alltså inte möjligt att klara hela samordningen genom enenkel hänvisningsbestämmelse på samma sätt som föreslagits ovan i fråga om PBL.Det synes i stället enklast att skriva in alla erforderliga bestämmelser om restrikfionermot kemisk lövslybekämpning inom vissa områden i den särskilda lag somutredningen föreslår. Vadsom behövs utöver de bestämmelser utredningen föreslagit är dels en möjlighetför kommunen att genom riktlinjer påverka prövning avansökningar om tillstånd till besprutning, dels bestämmelser om förtärandetvid utfärdandet av sådana riktlinjer och av direkta förbud enligt 1 §.Planverket bedömer att sådana riktlinjer för tillståndsprövningen till viss delkan ersätta direkta förbud och att detta blir en totalt sett bättre lösning, bl.a.genom att den möjliggör en smidigare anpassning till ändrade förhållanden. När det gällerförfaranderegler har man att utgå från syftet med rikfiin-jerna och förbuden,nämligen att skydda friluftsintresset. Härav följer enligt planverkets meningatt den berörda allmänheten bör beredas tillfälle att göra sig hörd innanbeslut fattas. Detta kan man uppnå genom att tillämpa motsvarande förfarande ifråga om samråd och utställning som gällervid upprättande av generalplan. Bestämmelserna i 14-18 §§ byggnadsstadgankan tjäna som förebild för erforderlig författningstext. Omförfarandebestämmelserna får detta innehåll bedömer planverket det troligt ochlämpligt att den kommunala hanteringen kommer att ske i ett par omgångar. I enförsta omgång görs mot bakgmnd av kommunens översiktliga planering ettställningstagande till vilka riktlinjer som behövs för olika delar av kommunenoch var förbud kan behövas. I en eller flera efterföljande omgångar kan sedanförbudsområdena behandlas enligt de mer betungande reglerna. Ofta tordedessutom områdesredovisningen i dessa fall behöva ske i en annan kartskala. Ilagförslaget anges att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, statensnaturvårdsverk skall meddela närmare föreskrifter om när skogsmark kan ansesvara av sådan art att kommunen skall få utfärda förbud. Utredningen lämnarockså exempel på vad sådana föreskrifter kan innebära. ifrågasätterom det är lämpligt med föreskrifter av 1981/82:44 255 De torde komma att slå mycket olika i skilda situationer. En planmässigsamlad bedömning av alla omständigheter ger avsevärt bättre fömtsättningar attavgränsa förbudsområdena på ett för allmänhet och markägare begripligt sätt.Som ledning för denna bedömning bör allmänna råd meddelas såväl i fråga omformulering av riktlinjer som i fråga om var respektive riktlinjer och förbudbör gälla. Meddelandet av sådana råd bör vara en gemensam uppgift för ,och planverket. 3.5 Hovrättenför Nedre : Kommittén har valt att överlämna förbudsfrågan till kommunens beslutande organ, kommunfullmäktige. Nå gon rätt fill delegation till kommunstyrelsen har inte tagits upp i förslaget och torde ej heller följa direkt av allmänna kommunalrättsliga grundsatser. Mot bakgrund enbart av de skäl kommittén anfört för att ge kommunerna inflytande över spridningsfrågan finns intet att erinra mot att valet fallit på kommunfullmäktige. Sålunda torde lösningen vara helt i samklang med grunderna för den kommunala organisationen och befogenhetsfördelning en. Emellertid för förslagel i denna del med sig en olägenhet i fråga om rätten till överprövning. beslut kan endast föras genom kom-munaibesvär.Kommitténs val av kommunfullmäktige som beslutsorgan utesluter prövning avannat än beslutets laglighet i de hänseenden som uppräknas i 7 kap 1 §kommunlagen. Härtill bör läggas att prövningsinstanserna inte kan ändra på detklandrade beslutet, blott upphäva det. Denkompetens som kommunerna ges enligt förslaget kan för markägare medföraingripande beslut. Det synes därför rimligt att markägaren skall kunnaåvägabringa en fullständig prövning av beslutet, omfattande ej endast desslaglighet utan även dess lämplighet. Så mycket mer betydelsefull ter sig ensådan rätt till överprövning i anseende till att förslaget inte föreskrivernågon ersättningsskyldighet gentemot markägaren. Föratt öppna vägen för förvaltningsbesvär måste annat kommunalt organ änkommunfullmäktige ges den erforderliga kompetensen. Något formellt hinder motatt åt kommunstyrelsen uppdraga att handha förbudsfrågan synes inte vara förhanden. Härvidlag kan hänvisas till bostadsan-visningslagen (SFS 1980:94) ochlagrådets yttrande vid lagens tillkomst, prop 1979/80:72. 3.6 : Vivill speciellt framhålla värdet av att besluten påkommunal nivå lyfts upp från eij ensidig bedömning i hälsovårdsnämnden till enmer allsidig belysning i kommunfullmäktige. Viaccepterar--- att kommunfullmäktige fastställer en långsiktig plan, av vilken framgårvilka områden som är så känsliga från frilufts-, miljö- och naturvårdssynpunktatt besprutning ej bör ske. Vi anser dock att det samråd som därvid föreslåsskall vara obligatoriskt. anser det dessutom önskvärt att inte barade intressenter, som önskar använda herbicider, deltager i samrådet utan ocksårepresentanter för skogs- och miljövårdande myndigheter i länet. Detta för attfå en inom länet enhetlig tillämpning av de generella föreskrifter församrådet, som kommer att utarbetas av . Domänverketförutsätter möjlighet att ta del i arbete med dessaföreskrifter. Det är domänverkets uppfattning att i princip all mark ärintressant för friluftsliv i olika former. De områden som tas undan börvara sådana där 1981/82:44 256 särskiltaktivt friluftsHv bedrivs. Efter samråd med intressenterna fast ställer kommunfullmäktige en flerårig plan, som visar var bespmtning är förbjuden resp tillåten. Planen anges lämpligen på en karta. fömtsätter att markägarna ges rätt att anföra besvär över detta kommunala beslut--- . Den kan--- befaras, att tillämpningen blir mycket varie rande även inom kommuner med likartad stmktur. anser att detta understryker kravet på att markägarna ges rätt att anföra besvär över kommunernas gränsdragningar. Detär--- viktigt att den kommunala planeringen och samrådet med intressenterna bedrivs ien sådan takt att bespmtning ej i onödan förhindras. Kommunerna börför den skull vara klara med planer och beslut avsevärt före utgången av juni1982. 3.7 Länsstyrelseni : Av betänkandet (sid. 162 och 163) framgår indirekt att utredningen som "förbudsområden" tänkt sig: områ den kring bebyggelse, fritidsområden, sjö, vattendrag, allmän väg eller vattentäkt. Det synes däremot oklart, om andra för bekämpningsmedel känsliga naturområden som exempelvis skogsmark i skyddsvärda våt marksområden eller botaniskt intressanta skogsmarker skall kunna ingå i kommunfullmäktiges möjlighet till förbud. Att så kan ske bör klarläggas. Samrådsskyldighetför kommunen bör övervägas. Samrådsskyldighet bör gälla med , närkommunen avser att införa förbud för visst område i enlighet med 1 § ilagförslaget. Detta understryker det lämpliga i att fråga om sådant förbudbehandlas inom ramen för kommunens översiktliga planering, i första handupprättande eller revidering av kommunöversikt. Enligt gällande riktlinjer förden fysiska riksplaneringen bör kommunema söka utveckla sin översiktligaplanering, när det gäller skogen. Slutligenbör i lagförslaget införas möjlighet att hos anföra besvär överkommunfullmäktiges beslut enligt 1 §. 3.8 i län:En klar brist i utredningen är att den inte klart anger kommunernas möjlighetatt förbjuda spridningen av bekämpningsmedel. Enligt förslaget verkarkommunernas rätt att bli starkt begränsad av de föreskrifter som regeringen ochde statliga myndigheterna kan utfärda. 3.9 i Västerbottenslän: Av flera skäl är det angeläget att kommunerna fillämpar restriktionerna påett någorlunda likformigt sätt. Exempelvis har många skogsägare mark inom flerakommuner och sådana skogsägare bör ges möjlighet att kunna planera för åtgärdermot lövet utan oskäligt stor variation i de kommunala kraven när de skogligaoch natur-värdsmässiga förhållandena objektivt sett är likartade. De avutredningen föreslagna generella föreskrifterna måste därför ges en så striktoch entydig utformning som möjligt. I skogsvårdsförordningen21 § sägs att "skall samråda med kommunen i frågor avsärskild vikt med hänsyn till de lokala förhållandena". För att dettagrundläggande samrådskrav inte skall delvis sättas ur spel och för främjande avlikformighet i de skilda kommunernas ställningstaganden bordeskogsvårdsstyrelserna på något sätt kopplas in 1981/82:44 257 äveni kommunernas fastställande av förbudsområden. Lämpligen åläggs kommunerna attfastställa förbudsområdena efter samråd med . Denna får dåmöjlighet att medverka till en skälig avvägning mellan å ena sidan de skogligaförutsättningarna och å andra sidan frilufis-, miljö- och naturvårdssynpunkterna,dels inom kommunen dels mellan kommunerna i länet. 3.10Länsstyrelsen i län: Inom ramen för fysisk plane ring avses kommunerna fastställa vilka områden som är känsliga från planberedskap i länetskommuner vad gäller områdes- och generalplaner. Detta är särskilt markant förskogsområdena nedanför fjällen, dvs. där skogsbruket har sina huvudsakligaintressen. Flera kommuner i länet saknar för någon del av kommunenden form av kommunalt och regionalt förankrade dokument som torde avses iutredningen. Undantag kan tlnnas exempelvis för centralorterna däröversiktliga planer har arbetats fram i första hand för att reservera mark förtillkommande bebyggelse. Skogsbruket i dessa planer har alltså en mycketmarginell betydelse för de syften som utredningen har. Eventuell skogsmark iöversiktsplaner för tätorter torde dessutom komma att omfattas av deskyddszoner som föreslås gälla. Deupprättade översiktsplanerna i länet redovisar endast i grova drag dentänkta framtida markanvändningen. Att ta ställning till kemisk lövslybekämpningutifrån sådant befintligt planeringsunderiag bedömes knappast möjligt. Länsstyrelsenbedömer att risken är stor att det endast kommer attfinnas ett otillfredsställande bedömningsunderlag i kommunerna eller hosskogsvårdsstyrelsen. Arbetet med att ta fram material i form av bland annatregionalt väl förankrade fysiska planer bedömer vara en bådemycket tidskrävande och kostsam procedur för kommunerna. Detförordade förslaget förefaller vara baserat på bristande kunskaper om regleroch innebörd i nu gällande plan- och byggnadslagstiftning som ligger till gmndför den fysiska planeringen i kommunerna. Här finns t. ex. ett omfattandesamrådsförfarande inskrivet där allmänhetens medverkan i planeringsprocessen ären viktig del liksom samrådet med lokala och regionala myndigheter ochorganisationer. Att avstå frän denna prövning i en fråga som berör så mångamänniskor är mycket tveksamt. ------ Debeslut som fullmäktige kommer att fatta med stöd av lagförsla get kan överklagas endast såsom kommunalbesvär. De som drabbas av ett förbud har således inte möjlighet att få en lämplighetsprövning av beslutet till stånd. Lagförslagets 1 § har utformats med rekvisitet att förbudet en dast får omfatta mark "som är känslig från miljövårds- och friluftslivssyn punkt". En lagregel som är utformad med sådant markerat inslag av lämplighetsavvägningar är inte ägnat att överprövas såsom kommunalbe svär. Kammarrätten som är första besvärsinstans i kommunalbesvärsmål - har lika litet som regeringsrätten någon möjlighet att själv bedöma om den mark som förbudet avser är "känslig från miljö vårds- och friluftslivssynpunkt". Utredningensförslag skulle enligt i stället kunna genomföras med en annanbeslutsordning. Eftersom förbudet är av markanvänd-17 1981/82. 1981/82:44 258 ningskaraktärbör beslutet enligt fillkomma i huvudsaklig överensstämmelse medbyggnadsförbuden enligt byggnadslagstiftningen. Kommunen ansöker således hoslänsstyrelsen att spridning av bekämpningsmedel skall förbjudas inom vissaområden. kommunicerar ansökan med sakägarna och hörskogsvårdsstyrelsen och fattar därefter beslut. Detta beslut kan överklagastill regeringen. I ett sådant regelsystem kan även inskrivas en möjlighet filldispens från förbudet. Ettalternativ härtill kan vara att beslutanderätten läggs på en saknämnd ikommunen. torde i så fall vara bäst ägnad att göra deavvägningar i markanvändningsfrågorna som dessa beslut innebär. Även enligtdetta alternafiv blir förvaltningslagen tillämplig och rättssäkerhetsintressettillgodosett. 3.11Svenska kommunförbundet: Enligt Svenska kommunförbundets styrelse gerutredningens alternativ nr 2 goda möjligheter för kommunerna att för vissaavgränsade områden förhindra planerade besprutningar. Härför krävs dock att diskussionerkring urval av besprutningsobjekt, fastställande av områden över vilka besprutningarej får ske samt informafion härom kan ske på ett smidigt och informellt sätt,anpassat fill kommunens speciella förutsättningar och behov. Dettaalternativ bör även kunna medverka till att de problem, som skapats av detmoderna skogsbrukets behov av att sprida bekämpningsmedel, blir meraomsorgsfullt belysta och diskuterade med de närmast berörda. Den oro som skapats kring flygbesprutningmed bekämpningsmedel och de kunskapsbrister som råder beträffande den storskaliga,kemiska lövsly-bekämpningens långsikliga effekter på skogarnas ekosystem gerdock anledning till tvivel på det föreslagna systemets möjligheter attunderlätta och avdramatisera prövningen av bespmtningsärenden. För kommunernainnebär alternativet att de får axla ett utrednings-, planerings- och informationsansvar,vars omfattning är svårt att överblicka. Kraven på en minskad användning avkemiska preparat i vår miljö växer. Styrelsen anser därför att alternativetbehöver kompletteras för att bättre tillgodose det lokala hälso- ochmiljövårdsarbetet och bidraga till att undanröja de konflikter som fortfaranderåder mellan skogsbruk, naturvård, lokala intressen och allemansrätten. Styrelsenvill även anmärka pä lagförslagets utformning. Den möjlighet som 1 § medger förkommunen att förbjuda spridningen av bekämpningsmedel kommer att begränsasgenom föreskrifter av regeringen eller . Styrelsenifrågasätter denna inskränkning i fullmäktiges befogenhet. 3.11Lantbrukarnas riksförbund (LRF) och skogsägares riksför bund (SSR):-- finner LRF och SSR det otillfredsställande att ett av en