prop · G503146 · 1981-12-31 00:00:00 — I yttrandet understryks alt del föreslagna förfarandetskulle innebära etl drastiskt avsteg från i övrigt gällande ordning ulan attdetta motiveras av förekommande missbruk. Den som söker tillstånd eftertremånaderstidens utgång behöver heller inle ha hållit sig undan medvetet utankan ha en helt godtagbar förklaring för sitt handlande. Samfundet anser altförslaget inle erbjuder tillräckliga rättssäkerhetsgaranlier och fäster sigsärskill vid att verkställighet skall kunna äga rum utan hinder av anfördabesvär och att möjlighet till rättshjälp genom pffentligl biträde inle avseltsi dessa situafipner. Beslämmelserna skulle vidare göra utlänningslagen ännu mersvåröverskådlig. Somreservanterna påpekar aktualiserar majoritetens förslag också den känsligafrågan om polisens roll i utlänningsärendena. Som inledningsvis nämnts hartiden efter den nya utlänningslagens ikraftträdande varit för kort för att manskall kunna dra alltför vittgående slutsatser. Prop.1981/82:146 113 uppgivits,att invandrarverket i de fall där polisen gör anmälan jämlikt 37 §utlänningslagen, övertagit ärendena i uppåt en tredjedel av fallen. Dellakastar starkt tvivel över polisens förmåga atl lill asylsökande flyktingarsskydd rätt fillämpa gällande bestämmelser. Del är särskilt tolkningen avuttrycken "uppenbart oriktigt" i 33 § och "kan lämnas utanavseende" i 34 §, som alltjämt synes vålla tolkningssvårigheler trots denomfattande debatt som förekommit. Till de slarka principiella skälen mpl attutvidga pplisens beslutsfunkfipner kan därför förmodligen också läggas negativaerfarenheter från praktiken. menar all principiella synpunkter i och för sig talar för enändring av gällande ordning. Den undersökning av de rådande förhållandena somkommittén har gjort ger emeUertid enligl förbundets mening inte vid handen attmissbruket är så stort att det motiverar ett sä långtgående avsteg frångällande principer som förslagel innebär. Genom förslaget får nämligen polisenmöjlighet all även besluta i frågor om avlägsnande av utlänningar som harvistats i landel. Förbundet anser att en sådan utvidgning avpolisens befogenheter lill ett område, inom vilket det hittUls varitförbehållet invandrarverket och regeringen -samt i vissa faU domstol - attbesluta, är diskutabel och bör ske endast om starka skäl talar därför. Sådanaskäl har inte redovisats j betänkandet. Till detta kommer att erfarenhelerna avden tidigare lagändringen på området tycks tala för att de utlänningar som inteviU ge sig fill känna för polisen kommer att med den nya ordningen hålla sigundan inte bara för att undgå omedelbar avvisning utanockså därefter för att slippa omedelbar utvisning. Förbundetavstyrker därför förslaget. anser att förslaget är alltför starkt knutet lill de övergåendeproblemen med turk-assyrierna. Någon saklig grund för ändringen finns inle.Rådet fruktar i likhel med all rättssäkerheten skulle bliallvarligt lidande om ändringen genomfördes.Man säger att erfarenheterna frånanmälningsförfarandel är dåliga och alt generellt sett har ett dåligtbeslutsunderlag i dessa fall. SvenskaRöda Korset framhåller att majoritetsförslaget lill en lagändring ytterstbottnar i de långa handläggningstider, som är för handen iutlänningsärenden. Det är enligt organisationen otillfredsställande att angripaproblemet med en lagsfiftning, som återspeglar en negativ inställning tillasylsökande utlänningar och som inte kan bidra till att öka förtroendet försvenska uflänningsmyndigheler. RIB fruktar att förslaget skulle leda till attvissa av de illegalt inresta kpmmer alt av rädsla för avvisning hålla sig undanunder än hitfills. En bestämmelse om ett särskihutvisningsförfarande riskerar därför att ytterligare dramatisera frågan om avvisningar.Prpblemet med illegal invandring är enligl RIB:s uppfattning inte av denstorleksordningen att det är nödvändigt med specialbestämmelser av det slagsom kommittén vill genomföra. I de aktuella 8 1981/82. Prop.1981/82:146 114 fallenär det viktigt att utlänningen möjligt ger sig till känna för att fåtillståndsfrågan prövad. Om en förändring skall göras av avvisningsinslitutettalar mycket för att polisens möjlighet att avvisa endast bör finnas under enkort lidsperiod efter inresan, för att motverka alt utlänningar gömmer sigunder lång fid. RIB stödjer den reservation som lämnat på dennapunkt. Ullänningslagkommitténsförslag alt frågan om verkställighet av avvisning i etl visst faU skallanmälas lill har genomgående tillstyrkts eller lämnats utan erinran avremissinstanserna. Dessa har också anslutit sig till kommitténs allmännauttalanden angående skyldigheten att överlämna verkställighetsärenden tillverket samt till förslaget att RPS i samråd med utarbetar verkställighelsföreskrifter. Kammarrätteni framhåller alt en sådan ordning är ägnad att ytterligare stärkarättssäkerheten. Å andra sidan är det enligt kammarrätten klart alt den någolökar möjligheterna att fördröja även avvisningsfall som är alldeles klara ochdärmed inbjuder fill missbmk.Med hänsyn till rättssäkerhetsaspekterna vill kammartättendock inte motsätta sig att förslaget genomförs. förordarkammarrätten att effekten av den nya ordningen följs upp. Om allvarligare missbmkger sig fill känna, bör övervägas att på nytt tillåta att verkställighet iuppenbara fall får ske utan föregående anmälan till invandrarverket. KammarrättenI säger sig inte ha någol all erinra mot ett införande av den i 90 a§ föreslagna ordningen. Därigenom erhålls ett förstärkt skydd för deutlänningar som först på verkställighetsstadiet av ett avvisningsbeslutåberopar sådana skäl, som avses i 85 eller 86 § UtlL. Av samma skäl somkommittén har anfört bör dock, enligt kammarrättens uppfattning, verkställighetav ett beslut om utvisning enligl det särskilda utvisningsförfarandel omfattasav anmälningsskyldigheten. Närdet gäller verkställighet av beslut om utvisning enligt 38, 40 eller 43 § görsig måhända inle samma skäl gällande för införande av anmälningsskyldighet,eftersom avlägsnandeärendel i dessa fall handlagts av annan myndighet änpolismyndigheten. Å andra sidan skall, enhgt förslaget, verkställighet avbeslut om utvisning enligt de sistnämnda paragraferna i fortsättningen handhasav polismyndigheten. Det saknas anledning förmoda att de problem, som enligtkommittén kan uppkomma vid verkställighet av beslut om avvisning, inte skuUekunna uppkomma vid verkställighet av ovannämnda former av utvisning. Medhänsyn tUl det anförda samt till de i betänkandet omnämnda strävandena efter enenkel utlän- Prop.1981/82:146 115 ningslagoch en enhetlig praxis hos de verkställande myndighelerna finner sigkammarrätten böra föreslå atl den föreslagna bestämmelsen i 90 a § utvidgastill att omfatta även verkställighet av beslut om utvisning enligt 38, 38 a, 40och 43 §§. RPSanser att anmälan i verkställighetsskedet skall ske även beträffande polisensutvisningsbeslut. I detta sammanhang föreslår RPS vidare atl den nuvarandeskyldigheten atl anmäla avvisningsbeslut begränsas till att avse beslul som fårverkställas ulan hinder av besvär. SIVframhåller att den föreslagna skyldigheten alt i vissa fall anmäla frågan omverkställighet av avvisning innebär en betydande ytterligare tillkrångling av lagsfiftningen.Förslaget fillstyrks ändå eftersom del utgör en logisk komplettering tillnuvarande regler om anmälningsskyldighet. Även föreslår alt anmälan av avvisningsbesluletenligl 37 § UtlL skall gälla endast verkställbara beslut. Verketförklarar sig vidare berett all medverka vid utformningen av generella verkställighelsföreskrifter. Vad gäller frågan omsådana föreskrifter föreslår alt RPS inbjuder ideellaorganisationer, såsom och Röda Korset, all bidra med synpunktervid sammanställandel av föreskrifterna. Svenska Röda Korset vill ytterligareunderstryka att det är nödvändigt all verkställighetsmyndigheten uppträder medhänsyn och försiktighet. Man uttalar förhoppningen att verkställandemyndigheter visar samma förståelse för utlänningens situation som den somkommittén ger uttryck för. Verkligheten anges emellertid ofta vara en annan ochkan ibland avspegla en i del närmaste total oförståelse för ufiänningenssituation. Organisationen vill emellertid framhålla att praxis för närvarandevarierar mellan olika polismyndigheter. I detta sammanhang säger sig SvenskaRöda Korset vilja fästa uppmärksamheten vid den "i många avseendenotillfredsställande praxis, som utvecklats i sådana fall, när utlänningeningivit läkarintyg om psykisk ohälsa". Svenska Röda Korset avser alt vid etlsenare tillfälle återkomma i frågan. Med anledning av ett uttalande avkommittén framhåller Svenska flyklingrådet att det aldrig kan vara befogat atlvid verkställighet bryta kontakten mellan föräldrar och barn. Detstora flertalet av remissinstanserna ställer sig positiva till förslaget attpolismyndigheterna skall svara för verkställighet också av utvisning som harbeslutals av domstol. Ett par länsstyrelser motsätter sig dock förslaget. Länsstyrelseni framhåller att överflyttningen av verk-stäUighetsbesluten fillpolismyndighet är ägnad att förkorta handläggningstiden och all den med hänsyntill polismyndighetens nuvarande befattning med verkställighetsärendena intetorde innebära några betänkligheter från Prop.1981/82:146 116 Liknande synpunkter framförs ävenav andra remissinstanser som uttalar sig till förmån för förslaget. I någrayttranden framhålls att länsstyrelserna i praktiken följer polisensförslag rörande verkställigheten. tillstyrker förslagel, "eftersom man undvikeronödig byråkrati ulan att rättssäkerheten sätts ål sidan". Svenska RödaKorset tillstyrker förslagel med hänsyn lill att onödig byråkrati undviks. i säger alt del storaflertalet av verkställighetsfallen har överförts frånlänsstyrelse till polismyndighet, varför det tycks vara rationellt atl ienlighet med förslaget överföra också verkställighet av utvisning med anledningav brott m.m. i Mahnöhus län anser att handläggningen av deifrågavarande verkstäl-lighelsärendena blir smidigare om beslutsfunktionenöverförs från länsstyrelse till polisstyrelse. i länuttalar sig också till förmån för en överflyttning och tillägger, atl riskernaför bristande likformighet i handläggningen bör kunna minskas genomanvisningar och en väl anpassad utbildning av berörd personal inompolisdistrikten. Länsslyrelsen vill understryka viklen av att sådan utbildningkommer till slånd. Även SAF, LO och TCO tillstyrker förslaget. Länsstyrelseni säger sig däremot inte kunna godta en överflyttning avverkställigheten till polismyndigheterna, i vart fall inle beträffande andra ännordiska medborgare. Länsslyrelsen säger sig under del år den nya UtlL hargällt inle ha fått den uppfattningen att domstolarna i någon slörre omfattningbeaktar och utreder de politiska invändningarna. Det förekommer däremot altdomstolen i sin dom anger alt de politiska skälen mot utvisningen får prövas iverkställighetsärendet. Vidare kan det i många fall bli fråga om verkställighetbeträffande utlänningar som har dömts lill förvisning enligt den gamlautlänningslagen. I dessa fall har domstolen över huvud taget inte haft att tahänsyn till politiska skäl. ställer sig därför tveksam till omdel från rättssäkerhetssynpunkt är lämpligt alt sprida beslutsfunktionen idessa ärenden frän en myndighet per län till flera beslutsinstanser med denrisk för varierande bedömning som delta medför. anser inte altnuvarande handläggningsprdning medför någon fördröjning av ärendet. Däremot ärgarantierna för rättssäkerhet för utlänningen slörre med denna ordning. Om överföring av ifrågavarande ärenden kommer till stånd,vill vidare ifrågasätta om länsstyrelserna alls bör ha någonbefattning med ärenden enligt ullänningsförfaltningarna. Länsslyrelsen vill iså fall föreslå att bestämmelsen i 70 § utlänningslagen om nöjdförklaring införlänsstyrelse utmönstras och atl den i 99 b § utlänningslagen föreslagnaavgiften för olaga anställning av utlänning inbetalas förslagsvis lill polismyndighet. i kan från sinerfarenhet ej instämma i kommitténs synsätt. 1 mptsats till flertalet andralänsstyrelser Prop.1981/82:146 117 sägersig nämligen denna länsstyrelse sedan gammalt överlämna de rent prakfiskafrågorna om l.ex. transportvägar, tidsplan,bevakning eller ej till poUsmyndigheten,varför någol formellt remissförfarande mellan länsslyrelsen ochpolismyndigheten ej har ansetts nödvändigt. Däremot har stundomhaft alt göra bedömningar angående exempelvis utvisning till annal land änhemlandet och framställningar från den utvisade och dennes anhöriga i frågorrörande själva utvisningen. I sådana fall har konsulärakontakter, som vid denna länsstyrelse har gammal tradition, visat sig vara avstörsta värde vid den fortsalla behandlingen av ärendet i fråga. Länsstyrelsenär också av den uppfattningen all den har belydligt bättre resurser alt tillgåän vad polismyndigheten med sin arbetsbörda kan fördela för dessa ärendeshandläggning. Länsslyrelsen avstyrker således att resterande verkställighelsärendenöverflyttas lill polismyndigheten. 2.3Utvidgad besvarsrätt i överlämnade verkställighetsärenden Ullänningslagkommitténsförslag till besvärsrält över SIV:s beslul i sådana verkställighetsärenden, ivilka utlänningen har gjort politiska invändningar, har i allmänhet intekommenterats av remissinstanserna. Förslaget tillstyrks uttryckligen av RPS,S/V, och Föreningen . RPSanför i sitt ytlrande: Vadsom avses torde vara fall då polismyndigheten har överlämnat ärendet enligt 89§ UtlL, men det i ärendet har åberopats politiska skäl som av polismyndighetenhar bedömts vara uppenbarl orikliga respektive kunna lämnas utan avseende.Därutöver torde kommitténs förslag ta sikte på det fallet att de politiskaskälen åberopas hos invandrarverket först sedan polismyndigheten har överlämnatärendet enligt 89 § UtlL. RPS tillstyrker förslaget men viU samtidigtunderstryka vikten av att avsikten därmed klart uttalas i såväl proposition somlagtext. HovrältenförVästra säger alt den föreslagna paragrafens andra punkt inger vissabetänkligheter. Konsekvensen av bestämmelsen är nämligen att invandrarverketsjälvt bestämmer om dess beslut skall få överklagas. Del innebär enligthovrätten inle någon misstro mot invandrarverkels objektivitet, om man pekar påden principiella risken med en automatisk sammankoppling av den materiellaprövningen och utlänningens fullföljds-möjligheter. Problem måste rimligenuppkomma l.ex. i fråga om var gränsen går mellan uppenbart oriktiga och inteuppenbart orikliga påståenden från ufiänningens sida, som inle borde kunna undandrasregeringens ställningstagande. Prop.1981/82:146 118 Endastett fåtal remissinstanser har kommenterat utlänningslagkommitténs uttalandenoch förslag angående fömtsättningarna för förvarstagande. SIVansluter sig lill förslaget alt den befarade brottslighet som skall få geanledning lill förvar skall vara så allvarlig att fängelse eller merkan följa. De övriga remissinstanserna som uttalar sig i frågan motsätter sigen sådan ändring. i framhåller att elt sådant kravskulle göra grunden i del närmaste oanvändbar. Den nuvarande regeln bör därförbehållas och avse befarad brottslighet av icke obetydlig och bagatellartadbeskaffenhet. hänvisar till att kommittén i de allmännaövervägandena berör den inte ovanliga situationen att en ufiänning lar sig ini landet i syfte att bortföra sitt barn utan att vara den legale vårdnadshavarensamt alt kommittén därvid anger att straffet för olaga frihetsberövande ärfängelse i lägst . Samfundet vill emellertid påpeka, att del broll sombeskrivs i 7 kap. 4 § , dvs. egenmäktighet med barn, torde vara välså ofta förekommande och atl straffet där är satt lill böter eller fängelse ihögst . Det är därför tveksamt, om den föreslagna ändringen avutlänningslagens 50 § får av kommittén avsedd effekt i dessa fall. FöreningenSveriges polischefer pekar på alt genom den föreslagna ändringen flera vanligabrott som l.ex. snatteri och förseelse mot lagen om tillfällig handel (varssyfte bl.a. är all motverka tillgreppsbrott) skulle bli undantagna. Det ärenligt föreningen inle ovanligt att utlänningar ertappas med att tillgripavaror i butiker och varuhus och atl utredningen visar att detta är ett led i systemafisktbedriven brottslig verksamhel. Del är därför mindre välbetänkt atl genomföraföreslagen ändring även om denna grund för förvarstagande sällan används.Föreningen anför i della sammanhang vidare sådana ändringar i bestämmelserna atldet för att en utlänning skall få ställas under uppsikt endasl krävs attuppsikten är erforderlig för ärendets handläggning. Därigenom skulle man kunnavinna dels att antalet förvarstagande minskade, dels alt det lindrigareuppsiktsinstitutet kunde användas i ökad utsträckning och resultera i färreundanhållanden. I övrigt bör nämnas atlSveriges advokatsamfund på övriga punkter ansluter sig lill kommitténsöverväganden om de lagliga förulsätlningarna för tagande i förvar och vikten avatt de särskilda förvarsskälen verkligen uttryckligen konstaterats vara förhanden i varje enskilt fall. Även godtar i stortkommitténs bedömningar. Svenska Röda Korset säger alt den kritik som framförsbeträffande gmnderna för förvarstaganden ibland har visat sig vara överdriven.Samtidigt kan emellertid konstaleras att praxis är lämligen olikartad inom deolika polisdistrikten. På en del håll tycks enligl Svenska Röda Korsetförekomma ett nära nog Prop.1981/82:146 119 automatiskttagande i förvar "utan hänsyn lill om det verkligen finns skäl misstänkaatt vederbörande avser att missköta anmälningsplikt eller liknande". RPSsäger sig inte kunna ansluta sig till kommitténs resonemang att det skallkrävas "ganska starka skäl" för ett förvarsbeslut som är grundat påatt fara för undanhållande skall anses föreligga, när utlänningen självmantuppsöker polismyndigheten för att ansöka om tillstånd. Polismyndighetensställningstagande i förvarsfrågan skall enligt RPS grunda sig på omständigheternai varje särskilt fall och vara oberoende av hur utlänningen har kommit ikontakt med polismyndigheten. Den av kommittén nämnda omständigheten, attutlänningen saknar bostad, utgör naturligtvis i sig ingen gmnd för ettförvarstagande utan skall bedömas som en faktor bland andra. RPS anser att detav beslutet bör framgå varför det bedöms föreligga skäl att anta att ufiänningenkommer att hålla sig undan. Förslagetatt genomgående överföra besvärsprövningen i fråga om förvarsbeslut tillkammarrätten i har i allmänhet godtagils. Några remissinstanserställer sig emellertid avvisande med hänvisning fill bl.a. del ibland långaavståndet liU besvärsinstansen. Kammarrätteni tillstyrker förslaget bl.a. med hänvisning fill att frekvensen avsådana mål är alldeles för låg i de övriga kammarrätterna för att fiilräckligerfarenhet av målområdet skall kunna vidmakthållas där. Kammarrätten iJönköping framhåller alt besvärsordningen länsrätt - kammarrätt -regeringsrätten för de av polismyndighet fattade förvarsbeslulen får betecknassom mindre rafionell. Enligt kammarrättens erfarenheter överklagas länsrättsdom i anledning av besvär över polismyndighets förvarsbeslut mycket sällan.Delta förhållande torde väsentligen bero på att skyldigheten att omprövaförvarsbeslut ofta medför att utlänningen ej hinner begagna sig av sinbesvärsrätt i mer än en instans innan det överklagade förvarsbeslutet ersattsav ett nytt sådant. Länsrätt blir således i prakfiken ofta slutinstans. Dettafår av flera skäl, bl.a. med hänsyn till del stora antalet länsrätter, betecknassom olyckligt, låt vara att flertalet av dessa mål handläggs av länsrätten iStockholms län. Kammarrätten biträder därför förslaget att polismyndighetsförvarsbeslut skall överklagas direkt tUl kammartätt. Beträffande förslaget attkammarrätten i skaU bli ensam som första besvärsinstans anförkammarrätten följande: Förtursmålär förhållandevis vanliga inom kammarrätterna. På grund av att samtligakriminalvårdsmål - lUI ett antal av omkring 900 mål -handläggs av kammarrätten i är denna kammarrätt särskilt tyngd avförtursmål; av de till kammartätten inkommande målen blir i det närmastehälften förtursbetecknade. Förhällandet utgör av flera Prop.1981/82:146 120 skälen belastning för domstolen och tanken att frekvensen av förtursmål skulleytterligare höjas inger därför vissa betänkligheter. De för kommitténs förslagåberppade skälen får emellertid anses ha en sådan tyngd att kammarrätten ansersig böra biträda förslaget även i denna del. Ianslutning lill kommentarerna till instansordningen får kammarrätten vidareframhålla följande. Om polismyndighets beslul atl avvisa eller utvisa någonefter anmälan om beslutet eller besvär däröver skall handläggas av statensinvandrarverk saml besvär över ett beslut att utlänningen skall tas eller kvarhållasi förvar samfidigt är eller blir anhängigl i kammarrätt, bör - för undvikandeav processuella komplikationer - polismyndigheten eller invandrarverketåläggas skyldighet att till kammarrätten anmäla atl invandrarverket övertagit avvisnings-eller utvisningsärendet. SIVframhåller all den föreslagna ordningen innebär en rationalisering och germöjlighet till en mer likformig rättstillämpning. Kritiskmot förslagel är bl.a. polisstyrelsen i polisdistrikt. I den månförfarandet vid kammarrätten i kommer att vara muntligt, ställerpolisstyrelsen sig myckel tveksam till detta förslag.Den föreslagna nyordningenkommer i så fall atl för polismyndigheterna innebära en mycket stor omgång.Polispersonal saml advokater m.fl. skulle då vid varje överklagat förvarsbeslultvingas atl resa till med slor arbetsspillan och kostnad förstatsverket som följd.En bristande enhetlighet i praxis bör enligl styrelsen istället kunna avhjälpas på annat sätt. Såvitt gäller behovet av en förenklingav besvärsordningen för förvarsbeslut anser polisstyrelsen att en sådanförenkling visserligen kan vara befogad. understryks alt den absolutinte bör gå ul över de regionala förvaltningsdomstolarna, som genom att varanära tillgängliga möjliggör en både för det allmänna och den enskilde snabb ochenkel besvärsprövning. ÄvenFöreningen är tveksam till kommitténs förslag attpolisstyrelsens beslut skall överklagas hos kammarrätten i . Ingaklagomål har såviti föreningen känner till riktats mot länsrätternas kompetensoch handläggning av dessa ärenden. Tvärtom torde länsrätterna ha skaffat sigspeciell erfarenhet och sakkunskap beträffande de utlänningskalegorier som ärsärskilt talrikt representerade i respektive län. Länsrätten i länär sannolikt väl förtrogen med turkassyriernas levnadsmönster liksom länsrätteni har slor erfarenhet av polska medborgare och utlänningar frånMellanöstern. Polismyndigheternas geografiska närhet till och nära förbindelsemed den egna länsrätten med kortare resor och transporter talar även förlänsrätten som besvärsinstans. 3.3Domstolsprövning av regeringens förvarsbeslut Förslagetatl regeringsrätten skall få överpröva regeringens förvarsbeslul hartilldragit sig stort intresse. , som erinrar om konventionsälagandenpå denna punkt, säger sig inte ha någon erinran mot Prop.1981/82:146 121 förslagel.Kammarrätten i framhåller all del för alt skall kunnauppfylla konventionernas krav erfordras antingen all regeringen avhändsförvarsbesluten, så atl dessa kan bli föremål för normal besvärsprövning,eller att beslutanderälten delegeras till det ansvariga statsrådet, varsbeslut görs överklagbara, eller, slutligen, all möjlighet öppnas att fåregeringens beslul i förvarsfrågor överprövade av domstol. Beträffande detförsta alternativet delar kammarrätten kommitténs uppfattning att del är opraktisktoch olämpligl att avlägsnandeärendel handläggs av en myndighet ochförvarsfrågan av en annan myndighet. Delvis samma material skall ligga tillgrund för båda prövningarna och dessulom ingår i prövningen av förvarsfråganatt bedöma sannolikheten av att ett avlägsnandebeslut kpmmer till slånd.Möjligheten atl delegera beslutanderätten i förvarsfrågor lill det ansvarigastatsrådet är enligt kammarrättens mening inte förenlig med 7 kap. 3 § regeringsfprmen.Kammarrätten hänvisar härvid till det av kommittén redovisade ullalandet äv konslilulipnsulskpt-telsamt departementschefens uttalande i prpp.