prop · G50381 · 1981-12-31 00:00:00 — Jagdelar uppfattningen att cykel vid färd i mörker bör vara utrustad med lyktabåde fram och bak och med reflexer både fram, bak och åt sidorna. Den väg NTRanvisat - att utan tvingande föreskrifter genom kontakt med företrädare förbranschen se till att sådan utrustning finns pä cyklar som saluförs - finnerjag tilltalande. För köparen är det praktiskt taget omöjligt att bedöma om denbelysningsutrustning och i än högre grad de reflexer som cykeln är utrustad medverkligen tillgodoser rimliga krav. Här är det i första hand en uppgift förmyndigheterna - givetvis i kontakt med berörda parter - att ange lämpligagränsvärden. Ettgott uppslag är att myndigheter och organisationer med anknytning till trafik-och cykelfrägor i kontakt med branschen skapar möjligheter för cyklister att fäsin belysnings- och reflexutrustning kontrollerad och fä råd ochvägledning om skötsel, hantering m. m. NTR har framhållit att fördelarna avsamtidighet och samverkan de nordiska länderna emellan i sådana testaktiviteterbör tillvaratas. Det finns enligt min mening all anledning att ha detta itankarna vid förberedelsearbetet för det nordiska . Ilikhet med remissinstanserna anser jag att det är angeläget att motorcyklister,mopedister och cyklister ökar sin synbarhet genom reflexmaterial på hjälmar,kläder m. m. Upptäcktsmöjligheterna ökar vid färd och - i hög grad - vidstillastående då föraren befinner sig intill eller en bit ifrån sitt fordon.Det finns goda skäl att arbeta vidare enligt linjen att myndigheter ochorganisationer i kontakt med branschen verkar för att lämpliga reflexer m. m. finnstillgängliga i handeln och informerar berörda trafikantgrupper om nyttan avsådan reflexanvändning. Prop.1981/82:81 73 12 Viltolyckorna i trafiken De polisrapporterade viltolyckorna på det s. k.statsvägnätet i statistik - har mer än femdubblats undertioårsperioden 1980. av samtliga polisrapporteradetrafikolyckor utgörs av viltolyckor. Uppskattningar tyder pä att dettotala antalet viltolyckor -alltså även de som inte är polisrapporterade -numera uppgår till ca 20000 . Över hälften av dessa torde varaälgolyckor. Viltolyckornaleder i allmänhet inte till så svåra personskador och så många dödsfall somandra trafikolyckor. Ändå uppgår antalet i viltolyckor dödade till 10-15personer och antalet skadade till drygt 600. Samhällets kostnader för viltolyckorna är svåra att exaktange men ligger uppskattningsvis i storleksordningen 200-300 milj. kr. Viltolycksutvecklingen går stick i stäv med trenden förvägtrafikolyckor i övrigt. Den sistnämnda är som inledningsvis redovisats -positiv med långsiktigt sjunkande döds- och olycksvärden. En kraftig tillväxt har skett av landetsstammar av klövvilt. Älg och rådjur, som fanns endast i småbestånd, har inte bara ökat stort i antal utan har också spritt sig till istort sett hela landet. De lokala variationerna är dock stora. Uppgifterna om stammens storlek varierar. Det rör sig om minst 300000 djur i vinterstam, vilket motsvararlägst 450000 djur i sommarstam efter den årliga kalvningen och förehöstens avskjutning. Avskjutningen har ändock ökat kraftigt, från ca 10000 djurår 1940 till 1980. Därtill kommer avgång av andra orsaker självdöd,drunkning, påkörning m. m. Frågan omorsakerna till utvecklingen av viltolyckorna och viltstammens ökning och omdet eventuella sambandet dem emellan har under senare är uppmärksammats iskilda sammanhang. Statsmakterna har genom initiativ till forsknings- ochförsöksverksamhet sökt klarlägga orsakerna. Genom beslut och insatser ianslutning till framkomna rön har man sökt stävja olycksutvecklingen.Utrednings- och försöksverksamheten fick ökad intensitet mot slutet av 1960-och . 1 sammanhanget kan noteras följande projekt ochförslag, som kommit fram in pä . : bildades en projektgrupp - den s.k.VIÖL-gruppen med bl.a. , trafiksäkerhetsverket, naturvärdsverket,och . Försöks- och forskningsaktivitethar med mycket bred inriktning bedrivits i dess regi . Arbetethar resulterat i 34 delrapporter och lägesbeskrivningar inklusive enslutrapport med en sammanfattning daterad . Rapporten överlämnadesav till regeringen. I samband härmed upplöstes VIÖL-gruppen. Prop.1981/82:81 74 Förslag från trafiksäkerhetsverket år 1978:1 juni 1978uppdrog regeringen åt trafiksäkerhetsverket att, i avvaktan på VIOL-projektetsavslutande, överväga vilka åtgärder som med kort varsel kunde vidtas för attminska viltolyckorna. Efter förberedande kontakter med bl.a. ,, , i , jägareförbundetoch NTF, slutredovisade trafiksäkerhetsverket sitt uppdrag tillregeringen och föreslog i anslutning därtill en rad konkreta åtgärder. Verketframhöll att och andra väghållare ägnat viltfrågornastor uppmärksamhet, bl. a. vid planering och byggande av nya vägar, och genom bl. a. särskild siktröjning, uppsättning av viltspeglar, viltstängseloch viltvarningsmärken sökt förbättra situationen. Man framhöll också att väghållarnalöpande medverkat i den information mot viltolyckorna, som förekommit. Verketsammanfattade sina synpunkter i ett förslagspaket, där huvudpunkterna varnytillkommande befogenheter för väghållare och polis att ingripa medhastighetsbegränsning och varningsskyltar i akuta situationer, siktröjningarmed vidgade befogenheter för väghållarna, diverse viltvärdsåtgärder(plantering, viltstyrning genom anordnande av viltåkrar, upptagande avvattenhål, plog-ning m.m.), ökad avskjutning, bl.a. genom förlängda jakttider,mildare bedömningsgrunder vid oavsiktlig överskjutning under licensjakt,uttryckliga föreskrifter i jaktförfattningarna om betydelsen av atttrafiksäkerhets-intresset beaktas samt ytterligare information. Jakt- och viltvårdsberedningens förslag: 1 mars 1977tillsatte regeringen en kommitté med uppdrag att överse vissa jakt- och viltvårdsfrägor,den s. k. jakt- och viltvärdsberedningen. Beredningen har under åren 1977-1980avgett ett antal delbetänkanden med förslag i vilt- och jaktfrågor. Bland dessaingår också betänkandet (SOU 1980: 29) Vilt och trafik, där man dels läggerfram egna förslag till åtgärder, dels redovisar huvuddragen i den försöks- och åtgärdsverksamhetsom förevarit i anslutning till viltolyckorna, bl. a. ocksä VIOL-projektetsamt trafiksäkerhetsverkets nyssnämnda förslag. Vid beredningen ochremissbehandlingen av såväl jakt-och viltvärdsberedningens betänkande somtrafiksäkerhetsverkets förslag har samarbete och löpande kontakter ägt rummellan jordbruks- och kom-m.unikationsdepartementen. Jakt- och viltvårdsberedningen anför att det ökade antaletviltolyckor måste ses mot bakgrund av främst utvecklingen av viltstammarna, iförsta hand älgstammen, och trafikutvecklingen. Det finns enligt beredningenett starkt samband mellan älgstammens utveckling och antalet älgolyckor.Sambandet är emellertid inte helt klarlagt. Ålgtätheten t.ex. är inte nägot bramått på olycksrisken. Det är t. ex. känt att djur i täta populationer rör sigöver begränsade arealer och att detta leder till att antalet vägpassagerbegränsas. Säsongvandringar däremot - som bl. förekommer i Nortland ökarantalet passager och därmed olycksrisken. Samma sak gäller vintervandringar.På nyanlagda vägar och på vägar i älvdalarna är olycksris- 1981/82:81 75 kenstor även vid mindre älgtäthet. Generellt gäller enligt beredningen attolycksrisken ökar i ett och samma område då antalet älgar ökar, men att enökning av en gles älgstam i ett område kan vara allvarligare från trafiksäkerhetssynpunktän en ökning av en tät älgstam i ett annat område. Vadgäller trafikutvecklingen framhåller beredningen bl. a. att trafikens omfattningför ökat med . Efterlevnaden avhastighetsbegränsningarna har försämrats. Allmänt gäller enligt beredningenatt ökad trafik och ökad hastighet leder till fler olyckor och svårare olyckor. Beredningenpekar också på andra olycksorsaker och olycksrisker. Exempelvis ärolycksrisken mångdubbelt störte vid skymning än i dagsljus. Årsvariationernahar också betydelse. Antalet olyckor är lägst , ökar kraftigtunder vid kalvfränstötningen och har beträffande älg en topp underbrunsttiden . Dels lämnas årskalvarna dä relativt oskyddade,dels inträffar skymningen då vid den tid , dä trafiken har en topp,vid arbetstidens slut. Pä helt nyanlagda vägar är olycksrisken under de treförsta åren 2-3 gånger störte än vad som kunnat förväntas med hänsyn till lägeoch vägstandard och sjunker sedan långsamt. Problemetmed viltolyckorna skulle enligt beredningen kunna lösas genom att man antingenminskade trafiken mycket drastiskt eller företog en mycket omfattandeavskjutning av främst älg och rådjur. Vilken omfattning trafiken skall ha kandock rimligen inte bedömas enbart utifrån problemen med viltolyckor. När detgäller frågan om en minskning av viltstammarna skall dels beaktastrafiksäkerhetsaspekterna, dels den grundläggande principen förviltvårdsarbetet, att skapa en art- och individrik fauna. Detär enligt beredningen svårt att komma till rätta med viltolyckorna enbart genomgenerella åtgärder. Problemets omfattning liksom orsakerna till problemetvarierar mellan olika län, men också lokalt. Höga olycksrisker beror ofta påen kombination av ogynnsamma förutsättningar - hög älgtäthet, mycket trafik ochexempelvis dåliga siktförhållanden. För att åstadkomma förbättringar är detväsentligt att orsaksförhållandena analyseras lokalt och att dessa analyser färligga till grund för lämpliga åtgärder. Beredningenanför att en minskning av älgstammen är angelägen inom betydande områden, intebara frän trafiksäkerhetssynpunkt utan också med hänsyn till viltskador i jord-och skogsbruket. En ökad avskjutning är därför nödvändig. Länsstyrelserna börmed hjälp av länsälgnämnderna, utarbeta lokala eller regionala planer för denframtida avskjutningen av älgstammen med hänsyn till trafiksäkerheten. Dettaarbete bör inledas , bedrivas skyndsamt och i samarbete med väg- ochtrafiksäkerhetsmyndigheter, polis, jaktvårdsorganisationer, markägare och lokalbefolkning.Naturvårdsverket, trafiksäkerhetsverket och bör gemensamt utformariktlinjer för arbetet. För samordningen av arbetet med riktlinjerna börnaturvårdsverket svara. 1981/82:81 76 Enligt jaktstadgan skall i varie län finnas en länsälgnämndför att vara rådgivande organ i frågor och i ärenden om åtgärderför att motverka älgskador. Nämnden har sju ledamöter som utses av länsstyrelsen.Nämnden har möjlighet att tillkalla lämpliga personer som sakkunniga vidhandläggning av ärenden som kräver särskild sakkunskap, exempelvis i trafiksäkerhetsfrägoreller i frågor om viltbiologi. Nämndernas roll när det gäller arbetet med deföreslagna avskjutningsplanerna och över huvud taget trafiksäkerhetsfrågornasbetydelse gör det motiverat att tillförsäkra nämnderna permanent sakkunskap idessa frågor. Beredningen föreslår därför att i bestämmelsen om länsälgnämndenssammansättning det tilllägget görs att en av ledamöterna skall vara sakkunnigi trafiksäkerhetsfrågor. I diskussionen om avskjutningen i förhällande tilllicenstilldelningen har från olika häll anförts att man bör ålägga jägarna atti större utsträckning fylla den tilldelade kvoten. som det kunnatkonstateras att mänga jaktlag inte kunnat utnyttja sin tilldelning är detenligt beredningen obestridligt att merparten av jaktlagen mycket snabbtskjuter tilldelade djur och dessutom har goda möjligheter att fälla ytterligaredjur. Detta beror på att älgtätheten varierar mycket mellan olika biotoper ochfrån år till är. Skillnaderna kan vara mycket stora och licenstilldelningen ärinte alltid anpassad till sådana förhållanden. En strävan bör därför enligtberedningen vara att bättre anpassa älgtilldelningen till varje jaktområdesförutsättningar. Beredningentar härefter upp trafiksäkerhetsverkets förslag att jakttiden för licensjaktbör utsträckas till i vart fall en månad från nu angivna .' För attklara avskjutningen enligt de av länsstyrelserna givna tilldelningarna och föratt kunna inrikta uttaget mot de rätta djuren är det enligt beredningenväsentligt att jakttiden är tillräckligt läng. Möjligheterna att genomföraplanerade avskjutningar får, med hänsyn till nu gällande bestämmelser, bedömassom goda. Bestämmelserna för den samordnade älgjakten innebär att länsstyrelsenhar möjlighet att bestämma jakttiden med hänsyn till de lokala förhållandenaoch därvid ta hänsyn till bl.a. risken för trafikolyckor. kandessutom medge jakt också än den normala jakttiden, om detföreligger påtaglig fara för kollision mellan motorfordon och älg. Enligt 24 § 1 mom. jaktlagen kan vidarebesluta om jakt efter älg för att undanröja en påtaglig fara för viltolyckor.Ett sådant beslut, som kan meddelas på begäran av polismyndighet eller vägförvaltning,innebär att jakträttsinnehavaren föreläggs att företa en avskjutning för attminska djurantalet. Underlåter jakträttsinnehavaren att iaktta föreläggandetkan utse jägare som genomför jakten. Beredningens uppfattning är att stor generositet bör kunnatillämpas vid fastställande av jakttid inom vissa områden med allvarliga viltolyckspro-blem. Beredningen framhåller att både svenska och utländskaundersökningar 1981/82:81 77 visaratt en sänkning av den tillåtna hastigheten i vägtrafiken medför en klarminskning av antalet viltolyckor. har föreslagit bl. a.att väghållaren som särskild åtgärd får rätt att besluta om komplettering av viltvarningsmärkemed begränsning av tillåten hastighet till högst och attpolismyndighet får möjlighet att tillfälligt eller i avvaktan på väghållarensbeslut, varna trafikanterna genom varningsskyltar och hastighetsbegränsning.Det kommer enligt beredningen sannolikt att vara mycket svårt att upprätthållaen god efterievnad på långa vägsträckor i ensartade skogspartier. Troligen ärdet lättare på väl definierade kortare sträckor. Enligt beredningen bör kändaoch regelmässigt utnyttjade viltväxlar vara permanent skyltade och man bör,som ocksä framförts av trafiksäkerhetsverket, kunna övervägahastighetsbegränsning i anslutning till gryning och skymning,särskilt och under brunsten i slutetav september och . Beredningen tillstyrkertrafiksäkerhetsverkets förslag att polis- och vägmyndigheter ges möjlighet attsnabbt besluta om varningsskyltar och tillfälliga hastighetsbegränsningar. Lokalinformation om förekomst av vilt ges till trafikanterna genom bl.a. viltvarningsmärken.En mera allmän information om vilt och viltolyckor lämnas genom TV, radio,tidningar och trycksaker. En del av denna information är av mera lokalt slag, t.ex.meddelanden i lokalradio om särskilt viltrika vägavsnitt vid vissa tidpunkteroch trycksaker med information om särskilt olycksdrabbade vägavsnitt i ettområde. Förutom den allmänna informationen via massmedia och trycksaker gesundervisning om viltolycksproblemet i bilskolorna. Enligt beredningen börtrafiksäkerhetsverket inom ramen för sitt ordinarie uppdrag särskilt granskahur problemet med viltolyckor behandlas i trafikskoleutbildningen samt lämna förslagtill åtgärder. a. bör man undersöka möjligheterna att låta träning isimulator ingå i undervisningen. Lokalradionsverksamhet är enligt beredningen av stor betydelse då det gäller att snabbtupplysa trafikanterna om akuta olycksrisker på vissa vägavsnitt. Beredningenförutsätter att ett kontinueriigt samråd sker mellan trafik- ochpolismyndigheterna och lokalradion vad gäller möjligheterna att utvidga dennainformation. Vidare bör trafiksäkerhetsverket och ges iuppdrag att utforma anvisningar om hur den lokala informationen kan förbättras.Bl.a. bör beaktas möjligheterna att i störte utsträckning vidareförmedia denkunskap om älganhopningar vid vägen som erhålls vid polisens ordinarie trafikövervakning.I båda dessa fall bör den sakkunskap och lokalkännedom som finns hos jägarorganisationernaoch NTF tas till vara. Beredningenframhåller att VIOL-gruppen gjort en särskild studie av olycksrisken pånyöppnade vägar. Resultaten visar betydelsen av att nyanläggning äv störrevägar föregås av en omsorgsfull planering med hänsyn till viltet och dessvandringar. Enligt beredningen bör alla nyanlagda mo- Prop.1981/82:81 78 torvägar och motortrafikleder i områden där man kanförutse risk för viltolyckor förses med nätstängsel. Användning av nätstängselsom en mera allmän åtgärd för att hindra viltolyckor i trafiken är emellertidknappast realistisk med hänsyn till kostnaderna. Enligt beredningens uppfattningbör dock alla nyanlagda större vägar i områden där risk finns för kollision medklöv vilt förses med nätstähgsel. Beträffande det befintliga vägnätet bör det uppdrasät att inventera behovet av stängsel. I undersökningen bör redovisasvilka vägsträckor som i första hand bör förses med stängsel, kostnader fördetta samt tidplan för genomförande. Effekten av viltspeglar har studerats i ett praktisktförsök på 80 teststräckor fördelade över hela landet. Undersökningen, sompågått under tre är, visar att viltspeglar inte har någon nämnvärd effekt.Beredningen föreslår därför att medel fortsättningsvis inte används för dettaändamål. Siktröjningar har varit en av de åtgärder somanvänts för att minska risken för viltolyckor. redovisadeundersökningsresultat angående effekten av siktröjningar är nedslående.Beredningen anser dock, trots undersökningsresultaten, att en väl utförd siktröjningbör underlätta för en uppmärksam förare att upptäcka älg och rådjur i tid.Kostnaderna för siktröjningar antyder att åtgärden, jämfört med uppsättning avstängsel, inte är ekonomiskt försvarbar för väghållaren. Röjningarna kanemellertid vara samhällsekonomiskt försvarbara eftersom de utförs i samarbetemellan väghållare, länsarbetsnämnd och skogsvårdsslyrelse. Arbetstillfällenkan beredas med relativt låga kostnader och när röjningen utförs som utglesningoch stamkvistning sä gagnar den också skogsvården. Till detta skall läggas denpositiva effekt siktröjningen kan ha som allmänt landskaps vårdande åtgärd. har förordat att särskilt utsattavägavsnitt genom total avverkning eller med stamkvistning och utglesning röjstill en bredd av från vägbanans kant. Beredningen är inte beredd atttillstyrka verkets förslag. En närmare bedömning av frågan om siktröjningar börgöras först då redovisat resultatet av pågående undersökningar iämnet. Biotopåtgärder av olika slag (t.ex. anordnande avvattenhål och viltåkrar samt utsättning av saltstenar) som innebär att manaktivt lockar djuren till vissa områden för att få dem att undvika att korsavägen kan troligen endast sällan motiveras, åtminstone vad gäller älg.Beträffande rådjur kan sådana åtgärder vara mera befogade. Åtgärder som ännu inte använts i störte utsträckning ärljus-, ljud- och doftsignaler. Försök har visat att ljus- och ljudsignaler ärmindre effektiva. Däremot har det visat sig att doftsignaler (doftrepellenter)har god effekt. Flera problem som hänger samman med de s.k. doftrepellenternamåste emellertid lösas innan sådana preparat kan tänkas bli en allmän åtgärd. Viltolycksfrågan från jaktlig synpunkt: Vid sidan av denredovisade, direkt på viltolycksfrågan inriktade insatsverksamheten, har viltolycks- Prop.1981/82:81 79 problematikenockså indirekt aktualiserats vid de tillfällen dä frågor om allmänna riktlinjeroch normer för jakt och viltvård samt lagstiftning härför behandlats av riksdagoch regering. Försöksverksamhet med reglerad älgjakt har bedrivits i vissa länsedan slutet av 1960-lalet. riksdag fattade beslut angående riktlinjerför älgvärden i form av samordnad jakt för hela landet. I den proposition, 1975:25,som läg till grund för beslut angavs bl. a. att målet för denframtida älgjakten borde vara att hälla älgstammen vid en lämplig kvalitativoch kvantitativ nivå, som älgens skadegörelse på skog och växandegröda begränsades och riskerna för älgkollisionerna i trafiken minskades. Dennamålsättning får anses gälla . Efterdet att jakt- och viltvårdsberedningens betänkande Vilt och trafik ingetts ochunder tiden för dess remissbehandling överlämnade i december1980 en rapport till regeringen med utvärdering av pågående försöksverksamhetmed reglerad och samordnad älgjakt samt förslag till älgjaktens organisation iframtiden. I rapporten tar verket upp viltolycksproblematiken och anför bl.a.att det enligt verkets uppfattning inte gär att spåra något samband mellanjaktform och viltolyckor. Antalet viltolyckor med älg är enligt verket ettmycket allvarligt problem och stora ansträngningar måste göras för att klargöraorsakerna härtill och minska antalet sådana olyckor. Det kan inte förnekas attälgstammens områdesvisa kraftiga tillväxt blivit större än avsett. Sedannågra är tillbaka sker, efter samråd med , länsvisaflyginventeringar av älgstammen i jägareförbundets regi, kompletterade medinventering och forskning kring älgens vintervandringar. Med de kunskaper ochde medel som finns tillgängliga för en god älgvårds bedrivande, ansernaturvårdsverket att inga farhågor skall behöva hysas för att inte älgstammenskall kunna styras uppåt eller nedåt mot en nivå som med beaktande av olikaaspekter kan anses rimlig. Viltolycksutvecklingenär ovedersägligen ett mörkt inslag i dagens tra-fikbild. Intrycket förstärksvid konstaterandet av den ökande skadegörelsen av viltet på skogen och ijordbruket. Och det består även om man kan peka ocksä pä några positiva sidor,exempelvis viltet som källa för upplevelser i naturen, och underjakt samt det ekonomiska värdet av det vid jakten inbringade köttet, ca300 milj. kr. Efteren mångårig och mycket allsidig försöks- och forskningsverksamhet iviltfrågorna föreligger nu en omfattande dokumentation och en rad härpågrundade, konkreta förslag. Jag finner den sammanfattning som gjorts i jakt-och viltvårdsberedningens slutbetänkande jämte den utvärdering och de förslag,som där återfinns, värda vidare överväganden. Jag vill understryka attflertalet av de rekommenderade åtgärderna helt eller delvis 1981/82:81 80 prövats tidigare eller testats inom ramen för pågåendeförsök. Sammanfattningsvis har det därvid kunnat konstateras att det intefinns några enkla metoder för att drastiskt minska eller elimineraviltolyckorna. Viltfrågorna berör som redovisats i det tidigare mångaintressen och spänner över ett stort område. Som framgått har kommunikations-och jordbruksdepartementen etablerat ett nära samarbete i ämnet med denavvägning av berednings- och åtgärdsinsatserna som ligger i avgränsningen avkompetensområdena mellan departementen. Den övervägande delen av de nu föreliggande förslagenfordrar inte godkännande för ett genomförande. När jag nu ändock gerriksdagen en redogörelse för viltolycksfrågorna är det därför att frågan sämånga gånger diskuterats i under senare är och att jag anser detnaturligt att i de förslag till riktlinjer för det framtidatrafiksäkerhets-arbetet, som redovisas i föreligggande proposition,avrapportera dagsläget i fråga om viltolyckorna och ge min syn till känna påfrågan ävensom vilka ingrepp, som jag finner böra prioriteras och föreslåsregeringen för beslut. Jag har självfallet haft samråd med jordbruksministern. Älgstammens tillväxt - och dess roll i olycksutvecklingen- framstår enligt mitt förmenande som den faktor, som man främst bör söka fägrepp om och kontroll över. Som redovisats i hartillväxten av älg kunnat ske utan att utvecklingen helt kunnat kontrolleras, bl.a.därför att tillförlitligt material om stammens expansion inte funnits. Närpågående inventeringar slutförts bör det finnas möjligheter att medinventeringsresultatet som underlag något konkretisera den gällandemålsättningen för älgvården och därvid mer distinkt preciseratrafik-säkerhetsaspekternas roll. Jakt- och viltvårdsberedningen har föreslagit en ökadavskjutning, anpassad med hänsyn till lokala eller regionala förhållanden,större generositet vid fastställande av jakttid inom de områden där viltolycksproblemenär allvarliga samt tillförsel av en ledamot med sakkunskap i trafiksäkerhetsfrågori länsälgnämnderna. Flertalet remissinstanser är positiva. Åven jag anser attgenomförande av förslagen bör kunna medverka till att minska riskerna förviltolyckor. I likhet med beredningen anser jag att en ökad avskjutningär nödvändig i vissa särskilt olycksdrabbade områden. Ålgtilldelningen måstedock anpassas till varje jaktområdes förutsättningar.