prop · G50364 · 1981-12-31 00:00:00 — Denna avsättning kan inte ske annat än till relativt låga priser. Balansenmellan å ena sidan leveranser till uppvärmningsändamål och kvalificeradförbrukning samt å andra sidan avbrytbara leveranser måste anpassas till detkrav på utnyttjningstid som leveransen av naturgas enligt importkontraktenställer samt ull kostnaden för komplettering med pro-pan/luftUllförsel under höglasttid. För anläggningar som byggsfram blir det aktuellt att genomföra s.k. förtida inkoppling.Detta innebär att förbmkaren installerar utmstning för naturgasförbrukning,att en del av det lokala gasnätet byggs ut och att dessa system matas med gasoleller gasol/luftblandning från provisoriska gasolanläggningar i avvaktan pånaturgasleveranserna. Fömtom för ny bebyggelse kan metoden även tillämpas påenstaka störte eller mindre grupper av förbmkare, där nuvarande utmstning är ibehov av utbyte. Omfattningen av den förtida inkopplingen uppskattas f.n. Ullca 2(K)0 anslutningar. Prop.1981/82:64 38 Denutrustning som krävs hos förbrukarna är följande. Påden inkommande ledningen finns avstängningsventiler, säkerhets-, regler- ochmätutrustning som ägs och underhålls av distributören. Gasen leds däreftervidare i rör till förbrukningsstället, där gasen förbränns i speciella gasbrännare.För en villapanna för olja räcker det oftast att byta ut oljebrännaven mot gasbrännare.I nya installationer monteras utmstning speciellt anpassad för naturgas. Sådanutrustning kräver litet utrymme samt är billig och effektiv. Pågrund av att naturgasen är lättare att reglera än t. ex. olja är gasbrän-narnaofta speciellt i industriutförande utrustade med avancerade regler-system föratt få högsta möjliga verkningsgrad i användningen. Konsumentersom övergår naturgas får förutom gaskostnaderna även kostnader förinstallationen och en anslutningsavgift. Föruppvärmningsförsäljning beräknas avslutningsavgiften täcka delsserviskostnaden, d. v. s. stickledning till fastigheten, avstängnings-, regler-,säkerhets- och mätutrustning, dels del av det lokala distributionsnätet. Kostnadenför fördelningsnät m. m. skall inkluderas i naturgastariffen. De kostnader somtäcks av anslutningsavgiften är avsevärt lägre än motsvarande kostnader vidanslutning till ett fjärrvärmenät. Förindustrikunder planeras inte någon generellt tillämpbar anslutningsavgift.Leveranserna förutsätts ske vid tomtgränsen och all utrustning med undantag förmätutrustningen bekostas av kunden. Kostnadenför uppvärmningskundernas installationer, pannor, brännare och rökgaskanalerberäknas bli lägre vid naturgasanslutning än vid egen oljepanna eller Qärrvärmeanslutning,om man däri räknar in anslutningsavgiften, men högre än för elvärme. Jämförtmed vad som gäller för vattenburen elvärme bedöms dock merkostnaden som liten. Förindustriförbrukare kan jämförelser inte generellt göras med alternativainstallationer, eftersom installafionerna ofta är helt olika. 5 Bestämmelser med anknytning till naturgasdistribution 5.1Allmänt om den rättsliga regleringen En gmndläggandeförfattning finns som direkt tar sikte på distribution av naturgas, nämligenlagen (1978:160) om vissa rörledningar (rörledningslagen). Enligt denna lag,som gäller för transport i rörledning av olja och gas, krävs koncession förframdragande och begagnande av sådana rörledningar. Koncession meddelas avregeringen. Lagen tillkom i direkt syfte att Prop.1981/82:64 39 underlättaintroduktion av naturgas i (jfr prop. [911/18:86 s. 63). Genom lagenhar skapats fömtsättningar för en samlad prövning av ett naturgasprojekt. Dengör det möjligt att underkasta ett ledningsföretag en allsidig prövning i ettsammanhang och att därvid bestämma ledningens huvudsakliga sträckning.Därigenom blir det också möjligt att styra gasdistributionen till områden somär lämpliga i ett större energipolitiskt sammanhang. Attkoncession ges enligt röriedningslagen innebär ett principbeslut att projektetfår genomföras med en viss huvudsaklig utformning. Däremot utesluter intekoncessionen att prövning sker också enligt annan lagstiftning. Det beror påatt det är omöjligt att på detta tidiga stadium ta ställning till projektetsolika detaljer i fråga om inverkan på motstående intressen. En närmareredogörelse för rörledningslagen och andra författningar som har betydelse förgasnätets uppbyggnad ges i avsnitt 5.2. Bestämmelserna har mestadels indirektbetydelse för den styrmedelsfråga som denna promemoria skall behandla ochredogörelsen syftar närmast till att visa den lagreglering som gör det möjligtatt använda naturgas. Viktig är emellertid kommunernas roll, eftersomsamhällsplaneringen kan användas som ett styrinstmment (jfr avsnitt 6.2). Rörledningslagenbehandlar inte alls frågan om relaUonerna mellan distributören ochkonsumenterna av den olja eller gas som transporteras i ledningen. Sistnämndafråga är i det närmaste oreglerad i författningar. Det är i dessa relationersom frågan om styrmedel för att trygga avsättning av naturgas kommer in. Avbetydelse vid övervägande av rättsförhållandet mellan distributör ochfastighetsägare är särskilt vissa författningar som har anknytning till styrmedelsfrågan.Dit hör bl.a. fjärrvärmelagen och ellagen. I avsnitt 5.3 lämnas en redogörelseför huvuddragen av de bestämmelser som har intresse i detta sammanhang. Iavsnitt 5.4 redogörs för vissa förslag som skall ta ställning till våren1981 och som, om de genomförs, får betydelse för fastigheter med naturgasuppvärmning. Slutligenges i avsnitt 5.5 en översiktlig redogörelse för prissättningen på energi iSverige. 5.2.Författningar av betydelse för framdragande av naturgasledningar Enligtrörledningslagen (1978:160) får rörledning för transport av bl.a. råolja ellernaturgas inte framdras eller begagnas utan särskilt tillstånd (koncession).Koncession krävs dock inte för ledningar med en längd av högst ,ledningar som skall utnyttjas huvudsakligen för att ullgodose enskildahushållsbehov eller ledning som uteslutande skall nyttjas inom hamn ellerindustriområde (1 §). Fråga om koncession prövas av regeringen (3 §). Prop.1981/82:64 40 I fråga om gäller koncessionspUkten ipraktiken stam-och grenledningar, som betraktas som en enhet. Det har såledesingen betydelse att vissa grenledningar kan vara kortare än . Däremotfaller de rent lokala fördelnings- och servisledningarna utanför. I 5-7 §§ behandlas villkoren för koncession. att koncessionen skall avse ledning med en i huvudsak bestämd sträckning.Koncessionen skall gälla , som får bestämmas till längst 30 år.Regeringen får föreskriva att staten skall ha rätt att delta i verksamheteneller att särskild avgift skall utgå till staten. Även i andra hänseenden fårregeringen föreskriva villkor för att skydda allmänna intressen eller enskildrätt. Koncessionshavaren är skyldig att mot ersättning ombesörjatransport åt annan om det kan ske utan väsentligt förfång för koncessionshavaren(8 §). I 10-12 §§ behandlas ansvaret för kostnader, som kanuppkomma om ledning dras fram inom trafikled. Som regel är det koncessionshavarensom skall bekosta de arbeten som härvid måste utföras. Koncession får ej överlåtas utan medgivande (13 §). Efteranmälan av koncessionshavaren att han vill frånträda sin rätt upphörkoncessionen, om inte annat följer av koncessionsbeslutet (14 §). Regeringeneller, efter regeringens bemyndigande, statens industriverk får återkallakoncessionen bl. a. om koncessionshavaren inte uppfyller villkor eller gällandeförpliktelser (15 §). Sedan koncessionen upphört att gälla skall ledningen tasbort och återställningsåtgärder vidtas. Detta gäller också om ledning dragitsfram utan koncession (1617 §§). I 18 § finns närmare bestämmelser om hur återställningsarbetenaskall gå till. I 19-23 §§ finns bestämmelser om bl.a. tillsynen.Tillsynen utövas av statens industriverk, som har rätt att av koncessionshavarenkräva in de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Verket fårockså för visst fall meddela bestämmelser för att trygga efterlevnaden av lagensåvitt avser rörlednings framdragande och begagnande eller återställningsåtgärder.Verket har viss möjlighet att tillgripa vitesföreläggande för att få till ståndrättelse om koncessionshavaren inte uppfyller meddelade villkor ellerföreskrifter. I vissa fall kan verket också förbjuda att verksamhetenfortsätts. Om sådant förbud inte efterkommes, får handräckning tillgripas. I den proposition om riktlinjer för energipolitiken somnyligen förelagts (prop. 1980/81:90) föreslås att röriedningslagenutvidgas till att också avse hetvattenledningar. Förordningen (1961:568) om brandfarliga varor innehållerbestämmelser om förvaring, hantering, transport och försäljning av sådanavaror. Enligt 36 § skall rörledning för transport av brandfarlig gas ellervätska Prop.1981/82:64 41 medtillhörande anordningar vara så utförd, att det föreligger betryggande säkerhetför att vid transporten skada inte vållas genom brand eller annorledes. Enligt37 § krävs tillstånd av statens industriverk för att från hamn, upplag ellerannan anläggning till avnämare eller annan mottagare utanför anläggningensområde transportera brandfarlig vara med rörledning. Ett viktigt undantag fråntillståndsplikten gäller rörledningar som omfattas av koncession enligtrörledningslagen. Bestämmelserna omfattar således endast lokal distribution avnaturgas, i fall fördelningsnätet. har vidaremöjlighet att föreskriva att tillstånd inte skall krävas för kortare, lokaltransport av brandfarlig vara. Även om tillstånd transport med rörledningmeddelats, får transporten inte påböijas förrän ledningen avsynats och beskedlämnats att den får tas i bmk (38 §). Fråga om ullstånd tilltransport med röriedning prövas av , om rörledningen i sinhelhet skall ligga inom en och samma kommun, av om ledningenskall sträcka sig genom mera än en kommun och av regeringen om ledningen skallsträcka sig genom mera än ett län (16 § 1 mom. och 53 § 2 mom.). har iförordningen getts ett allmänt bemyndigande att i fråga om brandfarlig varameddela föreskrifter som gäller tillverkning, handel, hantering, förvärv,överlåtelse, transport eller införsel eller som i övrigt är påkallade frånsäkerhetssynpunkt (14 § I mom.). Miljöskyddslagen(1969:387) (ML) kan bli tillämplig på naturgasledningar i den månframdragandet eller begagnandet kan medföra förorening av vattendrag, sjö ellerannat vattenområde eller medföra störning för omgivningen genom luftförorening,buller, skakning, ljus eller annat sådant och störningen inte är helttillfällig. Enligt 9 § kan på anmodan av demsom utövar eller ämnar utöva miljöfariig verksamhet lämna tillstånd tillverksamheten efter prövning enligt ML. Enligt 2 § skall koncession enligtrörledningslagen vara bindande vid prövning enligt ML. Åtgärd eller användningsom omfattas av lagen kallas miljöfarlig verksamhet. Den som orsakar olägenhetgenom miljöfarlig verksamhet är i princip skyldig att betala ersättning fördetta (30 §). Beträffande den närmare regleringen av ansvarigheten för sådanaskador, såsom frågor om befrielse från ansvar i vissa fall, t. ex. för skadaorsakad av krigshandling eller naturkatastrofer, regressrätt mot annan som harvållat skadan, jämkning av skadestånd och det inbördes förhållandet mellanflera skadeståndsskyldiga, gäller bestämmelsema i skadeståndslagen (1972:207)och allmänna skadeståndsrättsliga gmndsatser. och utövar tillsyn över miljöfarlig verksamhet (38§). Naturvårdslagen(1964:822) (NvL) kan bli tillämplig vid framdragande av gasledningar i den månML inte tillämpas. Tillskydd för friluftslivet råder enligt 15 § NvL strandskydd vid havet, 1981/82:64 42 Inom strandskyddsområde får enligt 16 § NvL inte utanlänsstyrelsens medgivande utföras anläggning som hindrar allmänheten från attbeträda området. I 20 § NvL föreskrivs viss samrådsskyldighet med länsstyrelseni samband med arbetsföretag som inte omfattas av tillståndstvång enligt NvL mensom kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. De nu nämnda bestämmelserna i16 och 20 §§ gäller dock inte företag vartill tillstånd lämnats enligtvattenlagen eller ML. Det senare innebär att bestämmelsernas tillämpning ifråga om gasledningar blir beroende av om företaget har prövats enligt MLeller inte. Ocksåvissa bestämmelser i byggnadslagen (1947:385) (BL) kan ha betydelse för fråganom framdragning av rörledningar. Detta gäller främst lagens planbestämmelsermen också bestämmelserna i 136 a § om lokaliseringsprövning av vissindustriell verksamhet kan tänkas få viss indirekt betydelse (jfr prop.1977/78:68 s. 68). Sådan prövning görs av regeringen men tillstånd får lämnasendast om kommunen har tillstyrkt det. Regeringensbeslut enligt 136 a § BL är bindande för fortsatt prövning enligt BL och ML.Det ankommer på att vid prövning enligt MLföreskriva de villkor för verksamheten som krävs från miljöskyddssynpunkt, iden mån frågan inte är reglerad genom regeringens beslut. Enligt44 § väglagen (1971:948) gäller att elektrisk ledning, vattenledning ellerannan ledning, t. ex. gasledning, inte får dras inom vägområde, om inteväghållningsmyndigheten har medgivit det. Har tillstånd till ledningen lämnatsi annan ordning enligt lag eller annan författning, räcker det med att anmälangörs hos väghållningsmyndigheten. Dennameddelar de föreskrifter om arbetets bedrivande m. m. som behövs med hänsyntill vägens bestånd, drift eller brukande. Denämnda bestämmelserna äger motsvarande tillämpning i fråga om arbete på redandragen ledning. Brådskande arbete får dock under vissa förutsättningar påbörjasutan tillstånd eller anmälan men väghållningsmyndigheten skall snarastunderrättas. Enligtledningsrättslagen (1973:1144) kan den som för ledning vill utnyttja utrymmeinom fastighet få en särskild rätt till detta, s. k. ledningsrätt. Lagengäller vissa uppräknade slag av ledningar, bl.a. ledningar genom vilka fjärtvärme,olja eller annan råvara eller produkt transporteras från produktställe, upplageller lastplats (2 §). Medledning avses inte bara själva ledningen utan även sådana för dess ändamålerforderliga anordningar som transformatorer, pumpstationer och andra tillbehör(3§). Ledningsrätten,som kan tillskapas även tvångsvis, ger ledningsägaren en sakrätlsligt skyddadrätt att utnyttja utrymme inom fasUghet för ledning (1 §). Ledningsrättenomfattar befogenhet att inom fastigheten vidta de åtgärder som behövs för attdra fram och begagna ledningen. Prop.1981/82:64 43 Ersättningför intrång vid upplåtelse av ledningsrätt utgår enligt de grunder somtillämpas vid expropriation (13 §). Fråganom upplåtelse av ledningsrätt prövas av fastighetsbildningsmyndighet. Vidsidan av ledningsrättslagen finns bestämmelser om tvångsupplåtelse av mark förledningsändamål bl. a. i expropriationslagen (1972:719) (ExL). Enligt 2 kap. 3§ExL gäller att expropriation får ske för att tillgodose allmänt behov avelektrisk kraft eller annan drivkraft, vatten, värme eller likartad nyttigheteller av att bortföra eller oskadliggöra avloppsvatten eller annan orenighet.Sistnämnda bestämmelse omfattar bl.a. allmänna ledningar av skilda slag, t. ex.ledningar för olja, Qärrvärme eller gas. Skall en sådan ledning ingå iledningsnät av betydelse för riket eller för viss ort eller är intrånget avledningen ringa i jämförelse med nyttan därav, får expropriation ske även omallmänt behov av ledningen inte foreligger. Fråganom tillstånd till expropriation prövas av regeringen. Regeringen kan dock överiämnatill eller, när särskilda skäl föreligger, till annan myndighetatt pröva fråga om Ullstånd till expropriation, om ansökningen inte harbestritts eller ärendet från allmän eller enskild synpunkt är av mindre vikt. 5.3Författningar av betydelse för frågan om styrmedel Enligtlagen (1977:439) om energiplanering skall kommunerna i sin planeringfrämja hushållningen med energi och verka för en säker och tillräckligenergitillförsel. Kommunerna åläggs också att vid planeringen undersöka fömtsättningarnaatt genom samverkan med annan kommun eller betydande intressent påenergiområdet gemensamt lösa frågor som har betydelse för hushållningen medenergi eller för energitillförseln. Finns sädana förutsättningar skall de tas tillvara i planeringen. Kommun är skyldig att på begäran av statens industriverklämna uppgift om hur den fullgjort sina skyldigheter enligt lagen. Företagsom använder större mängd energi eller som yrkesmässigt producerar ellerdistribuerar energi är enligt 2 § skyldigt att på begäran lämna kommunen deuppgifter som behövs för planeringen. Engrundläggande begränsning av kommunens skyldigheter enligt lagen om kommunalenergiplanering är att kommunerna ;' sin planering skall främja energihushållningenoch verka för en säker och tillräcklig energitillförsel. Lagen innebär såledesinte några förändringar i kommunernas befogenheter och faktiska möjligheteratt vidta åtgärder inom energiområdet. Den innehåller inga medel för attgenomföra planerade åtgärder. Vad kommunerna ålagts är att inom ramen för denplanering som de eljest bedriver ta särskild hänsyn till den aspekt somenergihushållning och en säker och tillräcklig tillförsel av energi utgör.Däremot kan kommunerna i 1981/82:64 44 vissmån använda siu planmonopol enligt byggnadslagen som energipoli-uskt styrmedel.Denna fråga tas upp i avsnitt 6.2. 1976/77: 129 med förslag till lag om energiplanering, m. m.framhålls (s. 50) bl. a. att det ligger i sakens natur att kommunerna i sinplanering måste ta ställning till hur byggnader, anläggningar m. m. inom kommunenskall försörjas med energi. Detta gäller oavsett om kommunen har ett direktengagemang i distribution eller produktion av energi eller inte. proposition om rikthnjer för energipoliUken (prop. 1980/81:90) somregeringen förelagt föreslås ett tillägg till lagen med innebördatt kommunfullmäktige skall anta en plan för att minska användningen av oljainom kommunen. 5.3.2Lagen om allmänna fiärrvärmeanläggningar Lagen(1976:838) om allmänna Qärrvärmeanläggningar (Qärrvärmela-gen) ger en Qärrvärmeanläggningshuvudman viss möjlighet att framtvinga anslutning av fastigheter tillanläggningen. Enligt lagen skall statens industriverk på ansökan av den somdriver en Qärrvärmeanläggning kunna förklara anläggningen för allmän, om detfinns behov av anläggningen från allmän synpunkt. Föratt behov av anläggningen skall anses föreligga krävs ingen nybyggnadsverksamhet.Det räcker om det från energihushållnings- eller miljöskyddssynpunkt är avbetydelse att man i området övergår till uppvärmning med Qärtvärme.Anläggningen skall vara lämplig för den lokala och regionala energiförsörjningen.Vid en översiktlig ekonomisk bedömning får anläggningen inte vara uppenbartsämre ur ekonomisk synpunkt än andra alternafiv för värmeförsörjning. Industriverketbestämmer visst område utöver vilket anläggningens verksamhetsområde inte fårutsträckas. Inom detta område kan verket utesluta t. ex. storförbmkare medbefintliga uppvärmningsanläggningar såsom sjukvårdsinrättningar och störreindustrier beträffande vilka det redan från början står klart att uppvärmninggenom Qärrvärmeanläggning-en inte medför några fördelar därför att de harmöjlighet att själva ordna en effektiv värmeförsöijning som inte innebär någranackdelar från allmän synpunkt jämfört med anslutningsalternaUvet. Lagengäller endast för allmänna Qärrvärmeanläggningar. Huvudman för Qärrvärmeanläggningär i regel kommunen. Lagen reglerar inte kommunernas skyldighet att engagerasig i Qärrvärme utan detta är liksom tidigare en fråga som kommunerna självakan avgöra. Enligt8§ lagen om allmänna Qärrvärmeanläggningar har en ägare av fasUghet inomanläggningens verksamhetsområde rätt att få fastigheten ansluten till Qärtvärmenätet,om fastigheten behöver anordningar för värme samt behovet inte kan med störrefördel tillgodoses på annat sätt. Å andra sidan är fastighetsägaren i principskyldig att betala avgift enligt taxa Prop.1981/82:64 45 somhuvudmannen fastställer (9§). Skyldigheten föreligger oavsett om fastighetenansluts eller ej. Avgifterna får inte översUga vad som behövs för att täckakostnaderna. Avgifterna skall vidare fördelas mellan fastighetsägarna på etträttvist och skäligt sätt. Huvudmannen är skyldig att utge ersättning föranläggning för värmeförsörjning som blir onyttig till följd av att allmän Qärtvärmeanläggningkommer till stånd (16§). När det gäller att avgöraom en fastighet behöver anordningar för värme och om behovet inte kan medstörte fördel Ullgodoses på annat sätt än genom Qärrvärmeanläggningen skallenligt uttalande i förarbetena (prop. 1975/76:149) objekUva grunder tillämpas. Här\'idskall fastighetens belägenhet, användningssätt och möjligheterna att lösauppvärmningsfrågan på fördelaktigare sätt än med Qärrvärme läggas till gmnd förbedömningen. Fastighetsägarens egen uppfattning saknar självständig betydelse. Tvistermellan huvudman och fastighetsägare skall prövas av statens va-nämnd, som ävenprövar motsvarande frågor enligt lagen (1970:244) om allmänna vatten- ochavloppsanläggningar. Enligtlagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar (ellagen) fordras tillstånd för att dra fram eller begagnaelektrisk starkströmsledning (2§ 1 mom.). Tillstånd får meddelas för ledningmed en i huvudsak bestämd sträckning (Hnjekoncession) eller för ledningsnätinom visst område (områdeskoncession). Tillståndsfrågor prövas av regeringeneller statens industriverk. Innehavare avområdeskoncession är skyldig att tillhandahålla ström åt i princip alla sominom området har behov av den för normalt förbmknings-ändamål (2§ 4 mom.).Genom en lagändring, som trädde i kraft (SFS 1977:441),föreligger dock inte sådan skyldighet, om strömmen är avsedd att användas föruppvärmning av byggnad inom område där Qärrvärme distribueras eller avses blidistribuerad. En motsvarande distributionsskyldighet finns för innehavare avlinjekoncession. Frågorom pris och övriga leverans villkor prövas av en särskild nämnd, ström (2 § 7 mom.). Bestämmelser om sådanprisreglering finns i en särskild förordning (SFS 1979:466). Det närmare förhållandetmellan eldistributör och abonnent regleras i regel i civilrättsliga avtal.Sådana avtal innehåller bestämmelser bl.a. om anslutningsavgifter och eltariffer. 5.3.4 Statligtstöd till energibesparande åtgärder i bostadshus m. m. Ifråga om bostadshus lämnas stöd bl.a. till förbättring av värme- och ventilationssystemoch i fråga om flerbostadshus även för inreglering av 1981/82:64 46 Stöd lämnas vidare till anordning för individuell mätning avvarmvatten, el och gas samt för nattackumulering av varmvatten. Stöd lämnasockså till kostnader för anslutning till Qärrvärmeanläggning och till förbättringav värmeisolering av väggar, fönster och bjälklag. Stödlämnas i form av bidrag och lån. Bidrag lämnas enligt förordningen (1980:334)om statsbidrag till energibesparande åtgärder i bostadshus m. m. och lån enligtbostadsfinansieringsförordningen (1974:946, omtryckt 1980:329). Mer detaljeradeföreskrifter utarbetas av . Energisparbidrag och energisparlånutgår för åtgärder beträffande bostadslägenheter, vissa gemensamma värme- ochvarmvattenanläggningar samt sådana lokaler som kan ingå i låneunderlag förstatliga bostadslån och är avsedda för annat ändamål än förvärvsverksamhet.Räntebidrag utgår för lån till flerfamiljshus och till småhus som upplåts med hyres-eller bostadsrätt. Energisparbidrag utgår med35 % av godkänd kostnad för åtgärden, dock högst med . perbostadslägenhet som berörs och . per m våningsyta i lokal som berörs.Godkänd kostnad måste uppgå till . för att stöd ska kunnabeviljas. Energisparlån lämnas av låneunderlaget. För åtgärder i småhussom fastighetsägaren utför själv lämnas stöd endast till materialkostnaden. I fråga om småhus kan låntill sådana energibesparande åtgärder som avses i energisparförordningen ocksålämnas enligt förbättringslåneförord-ningen (1980:261). Förbättringslån kansökas av personer , handikappade och vissa andra gmpper. Lånet lämnashögst med ett belopp som motsvarar av godkänd kostnad. Frågaom bidrag och/eller lån enligt någon av nu nämnda författningar prövas avlänsbostadsnämnden efter yttrande av förmedlingsorganet i kommunen. 1979års energipolitiska beslut (prop.