prop · G503134 · 1981-12-31 00:00:00 — a. av alt mednuvarande organisation på slämningsmannasidan ell delgivningsuppdrag skalllämnas till den centrala mottagningen i stämningsmannadistrik-tet, däruppdraget diarieförs och sedan skickas vidare till resp. stämningsman. Efterdelgivningen skall redovisningen av uppdraget vandra samma väg tillbaka. Dennaorganisatoriska fråga berördes av departementschefen i prop. 1978/79; 11, därhan fömtsatte att detta och andra praktiska spörsmål skulle tas upp och få enlämplig lösning vid de kontakter som enligt hans uppfattning borde förekommamellan de större uppdragsgivarna och polisväsendet på såväl central som lokalnivå. Tingsrätternas uttalanden visar att situationen inle ärtillfredsställande. Det är därför angeläget att berörda myndigheter, närmastrikspolisstyrelsen och , griper sig an problemet och banar vägför smidiga lösningar. Dessa lorde emellertid i första hand böra ske på lokalnivå. En gammal fråga, som fortfarande inte tycks sakna aktualitet,är behovet av all en slämningsman - som ju fillhör ell bestämt polisdistrikt-också har förordnande atl utföra uppdrag i ett annat distrikt. Särskilt i storstadsområdenakan sådana förordnanden medföra stora arbetsvinster. I den mån det inte medförökade kostnader bör därför sådana förordnanden meddelas. 7.6.5 Hushållning med delgivningsresurser genom åierbrukav information i tidigare led Hos tingsrätterna återkommer ofta samma person somgäldenär i etl slörre eller mindre antal L- eller Bf-mål. Det är inte ovanligtatt han återfinns även som tilltalad i brottmål, som konkursgäldenär eller somsvarande i tvistemål. Del ligger därför rationaliseringsvinster i alt hos entingsrätt bevara delgivningserfarenheter - delgivningsadress eller definitivthindersbevis - för återanvändning . På del sättet kanelt avsevärt antal gagnlösa post- och stämningsmannauppdrag elimineras. En återanvändning av uppgifter enligt det anfördaförutsätter på de allra flesta håll något slag av register. 1 de störstatingsrätterna, där de olika Prop,1981/82:134 70 verksamhetsgrenarna fungerar utan samverkan inbördes,skulle med all sannolikhet behövas ADB-teknik. Det bör undersökas vilkaanordningar som behövs för ändamålet l.ex. i tingsrätt.Undersökningen bör ankomma på . Åtminstone beträffande vissa Bf-mål torde det finnasmöjligheter lill ytterligare rationalisering. Det gäller bl. a. Bf-målen medtrafikanknytning (trafikförsäkring eller felparkering). Utmärkande för dessamål är att de förekommer i mycket stort antal vid tingsrätterna, attgäldenärsuppgifler-na i målen regelmässigt hämtas från en och samma källa,cenlrala bilregistret, att ingivarna är få (i allamål om trafikförsäkring, en enda inkassobyrå i del övervägande antaletparkeringsmål) samt alt erfarenhetsmässigt samma gäldenär inte sällanförekommer i åtskilliga mål efter varandra.' Arbeletmed delgivningsverksamheten vid tingsrätterna - liksom hos posten ochstämningsmännen - skulle med all sannolikhet kunna minskas en hel del om redani källuppgifterna, i cenlrala bilregistret, kunde tas till varaadresserfarenheler från inkasso- och domstolsförfarandena på ti-afik-området.Detsamma gäller kronofogdemyndigheternas erfarenheter, eftersom ett avsevärtantal felparkeringar (gatumarksparkeringar) föranleder en avgift till detallmänna som är direkl exigibel. Enligtuppgift finns planer på visst samarbete mellan centrala bilregistret ochTrafikförsäkringsföreningen för atl lill registret återföra, för senareåteranvändning, delgivningsadresser i sådana Bf-mål där delgivning har skett påannan adress än enligt ansökan och där slulbevis har meddelals. Det är avstor vikt för delgivningsverksamheten i den summariska processen alt ålerföringsker också av uppgifter som visar att delgivning över huvud taget inte kan ske(t. ex. därför att den registrerade motorfordonsägaren är död, har utvandratetc.) och att genom ett motsvarande samarbete uppgifterna i l.ex.parkeringsmålen och från kronofogdemyndigheternas befattning med de direktexigibla felparkeringsavgifterna återförs. Det är givetvis av stor betydelse alt också andrastorborgenärer och inkassobyråer i möjlig mån själva återanvänder uppgifter omdelgivningsadress från ett mål i senare ansökan mot samma gäldenär. Att pålämpligt sätt verka för detta faller inom datainspektionens uppgifter somtillsynsmyndighet enligt inkassolagen (se prop. 1980/81:10 s. 91). ' Enligt en undersökning, redovisad i Dagens Nyheter1980-03-12, har i i datakontroll av felparkenngsavgifteri konstaterat att av de cirka 500000 bilisterna endast omkring 1 400svarar för 91 000 felparkeringar. Detta motsvarar i genomsnitt 65felparkeringar per person. Rekordet innehas av en person som under år 1980samlade på sig 896 felparkeringar. Prop,1981/82:134 71 7.6.6 Borgenären som delgivningsresurs:partsdelgivningjbuddelgivning Enligt 2 8 DelgL ombesörjs delgivning i mål vid domstoleller annan myndighel i första hand av myndigheten själv. Detta innebär attmyndigheten ytterst har ansvaret för alt delgivningen blir utförd. Den handläggande myndigheten kan på begäran av part medgeatl parten själv får ombesörja delgivningen (s.k. partsdelgivning). Denovillkorliga rätten alt själv ombesörja delgivningen som tidigare fanns förpart i vissa slag av mål, bl. a. enligt LL, logs bort vid delgivningsreformenår 1979, då i stället den allmänna regeln i 2 6 DelgL gjordes tillämplig ocksåi LL;s fall. För partsdelgivning krävs enligt 2 6 DelgL, förutom att partenbegär del, all rätten finner att det kan ske ulan olägenhet. Beslutar rätten ompartsdelgivning, skall myndigheten förelägga parten att inom viss lid komma intill myndigheten med bevis om delgivning. Har sådant bevis inle kommit in tillmyndigheten inom föreskriven lid, gäller som grundregel att myndigheten självutan dröjsmål skall ombesöQa delgivningen. Part som själv får ombesöQa delgivning får välja deldelgivningssätt som han anser lämpligen kan leda lill bevislig delgivning. Avdelgivningsformerna enligt 3 8 DelgL är det bara särskild postdelgivning somär förbehållen myndighel och som parten alltså inte får använda. Enskild partsom skall ombesörja delgivning kan sålunda använda sig av ordinär delgivning(l.ex. brevdelgivning, buddelgivning eller rekommenderat brev med mottagningsbevis).Parten kan också använda slämningsmannadelgivning. Utrymmet för alt medge partsdelgivning enligl den numeragällande regeln, som ju förutsätler alt rätten prövar lämpligheten, har nyligenbehandlats av JO i anledning av en anmälan rörande försening i handläggningenav avhysningsmål hos en överexekutorsmyndighet (JO:s dnr 3124-1979). JO, somanknöt till ett uttalande av departementschefen i prop. 1978/79:11 s. 41,uttalade att det var principiellt riktigt att det var en myndighet som svaradeför delgivningsverksamheten. 1 ett läge där målen blir allt fler, handläggningstidernatenderar att öka och möjligheterna alt sälta in mer personal för att hållatiderna nere är små, för att inte säga obefindiga, ansåg JO emellertid atl detfanns goda skäl alt i större utsträckning utnytQa den möjlighet tillpartsdelgivning som delgivningslagen ändå gav. Ställd i relation till deolägenheter - ekonomiska och andra - som en utdragen handläggningstid fördemed sig, borde en sådan ordning enligt JO kunna godtas. Det kan nämnas atl, i överensstämmelse med JO;s nämndauttalande, del vid i flertalet L-mål (hyresmålen)regelmässigt är borgenären som, efter beslut av rätlen enligt 2 § DelgL,ombesörjer delgivningen. Partsdelgivningen kan vanligen genomföras smidigt genombuddelgivning, som ju förutsätter frivilligt mottagande. En borgenär som begärpartsdelgivning och därmed visar att han är beredd att ta på sig omaket attombesöQa delgivningen och dessutom beredd alt, åtminstone reserva- Prop,1981/82:134 72 tionsvis, också la kostnadsrisken bör, särskilt under delrådande hårt ansträngda lägel i den offentliga delgivningsverksamheten,normalt kunna räkna med att få bifall lill sin begäran. Härigenom gagnasintresset av snabbhet i handläggningen. avlastas delgivningsorganenuppgiften, varigenom resurserna kan koncentreras till uppdrag där partsdelgivninginte är möjlig eller lämplig. Vid partsdelgivning skall enligt 2 8 DelgL, som tidigarenämnts, myndigheten själv ulan dröjsmål överta delgivningsverksamheten, ommyndigheten inte inom den lid som har bestämts för borgenärens delgivande fårbevis om att delgivning har skett. En avvikande regel finns i 32 kap. 2 6 RBför fall när det är en stämning eller en vade-, besvärs- eller revisionsinlagasom parten skall delge. Följden av att det inom en viss, i paragrafen närmarereglerad lid, inte har visals att delgivning har skett, är då atl partens talanär förfallen, alll såvida motparten inte ändå inställt sig resp. avgivit svaromål,genmäle eller förklaring. Om en partsdelgivande borgenär i ett L- eller Bf-mål inteinom förelagd tid underrättar domstolen i delgivningsfrågan, torde det oftabero på att fordringen redan har betalats eller annan uppgörelse har träffalsoch alt därmed borgenärens intresse av målet har upphört. Mot den bakgrundenler det sig naturligt att påföljden för underlåten delgivning i rätl lid blirdensamma som vid par-tsdelgivning av stämning m. m. enligl 32 kap. 2 6 RB.Härigenom uttrycks också den grundläggande ansvarsfördelning som bör gällamellan borgenären och tingsrätten i den summariska processen. En ordning somden nämnda innebär också någon, låt vara marginell, avlastning förlingsrättspersonalen men är framför allt ett led i en förnuftig hushållningmed resurserna i slämningsmannaorganisationen. Det kan nämnas all del vid tillkomsten av LL, som infördedomstolsdel-givning i summarisk process, diskuterades olika aspekter på att delnormalt inte längre var borgenären utan rätten som skulle delge. Frågan om hurtingsrätten skulle förhålla sig om redovisning av borgenärens delgivningsverksamhetuteblev, berördes visserligen inte uttryckligen. Men både lagrådet ochdepartementschefen behandlade frågan om risken för att materiellt orikligautslag eller slutbevis skulle komma att meddelas därför att rätten inte hadefått vetskap om erlagd betalning. Som lösning på detta problem angavs atl enborgenär, som räknade med att delgivning skulle leda till omedelbar betalning,kunde begära partsdelgivning. Detta resonemang förutsätter atl rätten inle exofficio genomför delgivning, om partsdelgivningen av en eller annan orsak interedovisas. Det är alltså här fråga om en motsvarande tillämpning i L- ochBf-målen av regeln i 32 kap. 2 6 RB. Det föreslås sålunda atl i LL tas in uttryckliga regler avinnebörd att bestämmelserna om partsdelgivning av stämning m. m. i 32 kap. 2 6RB skall tillämpas även i mål om L och Bf Som nämnts var utgångspunkten delgivningsreformatt det är Prop, 1981/82:134 73 myndighelernasom skall ombesörja delgivningen. Detta synsätt har fortfarande giltighet. Påsikt bör man därför sträva efter all avveckla behovet av partsdelgivning somresursförstärkning. Dettabehöver dock inte vara liktydigt med att man helt avstår från den nuvarandebuddelgivningsverksamheten. Borgenärernas buddelgivning har bekräftat all ettstort antal gäldenärer frivilligt medverkar till delgivning, när dekonfronteras med ett bud. Buddelgivning i myndighetsregi, i alltväsentligt utförd av slämningsman, kan kanske utvecklas och föras över tillandra budkategorier. Detta skulle innebära både en avlastning förstämningsmännen och ell steg i avvecklingen av partsdelgivningen. Möjlighetenall anvisa myndigheterna lämpliga buddelgivare bör undersökas närmare.Undersökningen - en lämplig uppgift för - kan avse om l.ex.poslens budbilsservice lämpligen kan komma till användning, en möjlighet somf. n. undersöks på inkassobyråhåll. 8 Delgivningskostnaderna och kostnadsansvaret Detär elt grundläggande samhälleligt intresse alt en god belalningsmoralupprätthålls. Tingsrätternas verksamhet inom den summariska processen Qänar delintresset genom att bidra lill att fordringar betalas och genom all ge underlagför registrering av dåliga betalare (kreditregislreringen). Den summariskaprocessen gagnar också andra samhälleliga intressen, l.ex. det IrafiKpolitisKaintresset av snabba och effektiva påtryckningsmedel mot felparkerare ochpersoner som inte fullgör sin trafikförsäkringsskyldighet. Detär mot den bakgrunden naturligt att staten bär ett grundläggande kostnadsansvarför denna verksamhet. När den summariska processen las i anspråk, är detemellertid också frågan om att tillgodose borgenärens intressen. Domstolenanlitas som en länk i kedjan av olika successiva indriv-ningsåtgärder. Ävenborgenären (och i sista hand gäldenären) bör därför ta sin del av de kostnadersom processen för med sig. Borgenärensbidrag utgörs av ansökningsavgiften, som f. n. uppgår till 120 kr.Ansökningsavgiftens storiek bygger bl. a. på beräkningar av det allmännaskoslnader för verksamheten. Beräkningar av kostnaderna för hanteringen av L-och Bf-mål har tagit sikte bara på kostnaderna i tingsrätternas egeninterna verksamhel. Det synes emellertid rimligl atl också kostnaderna fördelgivningsåtgärder utanför tingsrätternas egen verksamhel tas med i bilden. Göteborgsundersökningenvisar (avsnitt 7.2) alt den genomsnittliga delgivningskostnaden i Bf-mål iGöteborg f. n. är . Detta tyder på att kostnaderna fördelgivningsverksamheten i en del av dessa mål uppgår till mycket stora beloppoch atl statens kostnad även sedan borgenärens bidrag i form avansökningsavgift har frånräknats är avsevärd. Prop, 1981/82:134 74 Om undersökningsresultatet från förs över påmålantalel i (42 000 mål ), ger del till resultat att kostnaden för delgivningsverksamheten i samma kostnadsnivå skulle vara rek-H mb Behovet av delgivningsinsatser i målen i Stockholmstingsrätt kan genomsnittligt bedömas vara större än i tingsrätt.Detta antyder bl. a. en stickprovsundersökning, som redovisas idepartementspromemorian (Ds K 1980:14) Felparkering på tomtmark, s. 62. Enviss typ av Bf-mål, som hade kommit in lill resp. Göteborgstingsrätter , undersöktes . ejdelgivna eller av annan orsak ej avgjorda var då i av målen ochi . Man torde alltså med god säkerhet kunna utgå från att defaktiska kostnaderna för del är större än enligl beräkningen . Naturliglvis har man också anledning utgå från alt på mångahåll behövs avsevärt mindre delgivningsinsatser än i . Göteborgsundersökningen applicerad på ,och tingsrätter tillsammans ger föQande resultat: eller sammanlagt mer än . Resultatet torde snarare ligga under än över den verkligakostnaden. Undersökningsresultatet överfört på målantalet för tingsrätterna i hela landet (416000 mål ) ger en kostnad för delgivningsverksamheten kostnadsnivå av rek-l-mb eller sammanlagt mer än . Göteborgsundersökningen och beräkningarna med utgångspunkti denna ger inte tillräckligt underlag för atl avgöra hur stora kostnaderna äri dag eller alt bedöma i vilken utsträckning det kan vara motiverat attansökningsavgiften i målen höjs. Redan av delta underiag framgår emellertidatl man måste sträva efter att delgivning kan genomföras lill lägre kostnad änf.n. Följande räkneexempel ger en antydan om vilka volymer delrör sig om på delta område. Enligl Göfeborgsundersökningen ges f. n. 65stämningsmannauppdrag per 100 Bf-mål. Om antalet stämningsmannauppdrag kannedbringas med en femtedel - dvs. från 65 till drygt 50 per 100 mål - betyderdel alt koslnaderna därmed minskas (eller att stämningsmannaresurser frigörsför andra verksamhetsområden) med Prop,1981/82:134 75 Olika åtgärder som har föreslagits i denna promemoria kan,om de genomförs, få till effekt att delgivningsverksamheten drivs merarationellt -bl. a. med färre stämningsmannauppdrag - och därmed till lägrekostnad. Någon tillförlitlig beräkning av vilka kostnadsminskningar förslagenkan medföra kan inte göras här. En viss antydan ger förslagen applicerade påSlockholmsanalysen (se not till avsnitt 7.3 och Bilaga I). I analysen har strukits under de sifferposter somförslagen berör. De motsvarar av DC-hindren i analysmaterialet. Det finns anledning alt närmare se över frågan omdelgivningsinsatser och delgivningskostnader och att med resultatet somunderlag undersöka i vad mån nuvarande principer för kostnadsansvaret börändras. En sådan mera genomgripande undersökning kan inle göras i dettasammanhang. Beträffande vissa speciella kostnadsposter kan emellertidredan nu övervägas elt slörre borgenärsansvar. Detta bör då i första handgälla särskill kostnadskrävande delgivningar genom de vanligadelgivningsorganen. Med den föreslagna utvidgningen av s. k. spikning lill attförekomma också i Bf-målen (se avsnitt 7.5) kan en hel del av de nuvarandelångvariga och därigenom kostsamma delgivningarna väntas bli eliminerade. Kvarstår emellerlid fall där adress fill gäldenären finns men det inte kan sägasvara onödigt alt göra ytterligare delgivningsförsök. kan detemellerlid stå klart att ytterligare försök skulle medföra alt den sammanlagdadelgivningskostnaden blir oproportionerligt slor. I sådana fall får det ansesrimligt att lägga ansvaret för merkostnaden på borgenären. Borgenärenkan i sådana situationer erbjudas atl antingen själv ombesörja den fortsattadelgivningsverksamheten eller att förskollera och eventuellt slutligt svaraför kostnaden, med risk atl ansökningen annars avvisas. Även om man kan räkna med att en borgenär baraundanlagsvis skulle påfordra fortsatta delgivningsförsök genom myndighetensförsorg, riskerar man att hanteringen av borgenärens förskott eller betalningskulle bli otymplig och kostsam. Elt borgenärsansvar av detta slag bör därförges den formen att borgenären själv får ta över delgivningen. Vid sidan om kostnaderna för delgivning genom post ellerslämningsman finns det andra kostnadsposter (inle behandlade iGöteborgsundersökningen) som har en speciell karaktär genom alt de reglerasgenom utbetalning från tingsrätterna. Detta gäller koslnader förtidningskungörande enligt 15 8 DelgL (i L-mål) och kostnader för översättningav handlingar som skall delges utomlands (också i L-mål). Författningsregleringbeträffande översättningskostnader finns i cirkuläret (1969; 495) med anledningav Sve- Prop.1981/82:134 76 riges tillträde lill Haagkonvenlionen om delgivning iutlandet av handlingar i mål och ärenden av civil och kommersiell natur ochdess nordiska motsvarighet cirkuläret (1975:301) till statsmyndigheternaangående inbördes rättshjälp mellan , , , och Norgegenom delgivning och bevisupptagning. Statens kostnad i mål där tidningskungörande elleröversättning behövs blir i allmänhel mycket hög. Eftersom merkostnaden i dessamål i förhållande till andra L-mål uppkommer genom omständighet med anknytningtill part, men däremot inte till något samhällets särskilda intresse ljust demålen, bör borgenären svara för extrakostnaden. 9 Avgift vid avvisning m. m. I del föregående har behandlats olika situationer som kanleda till att tingsrätten i ell L- eller Bf-mål meddelar beslut om avvisning.Ell sådant beslul kräver av tingsrätten en betydligt större arbetsinsats änbeslut om avskrivning, som ju är följden av att ansökan återkallas. Det finnsdärför anledning atl stimulera professionella ingivare att återkallaansökningen när det är klart att målet kommer att avvisas. 1 övrigt kan detfinnas anledning aU kompensera tingsrätterna för den ytteriigarearbetsinsatsen med avvisningsbeslut. Avvisningsbesluten kan sålunda beläggasmed en avgift, som ingivaren måsle betala. Avgiflen kan lämpligen sättas i nivåmed ansökningsavgiften, f. n. Oavsett de lättnader i kraven på ansökan med därtillfogade handlingar som har föreslagits måsle man räkna med att en delansökningar också i fortsättningen är bristfälliga "i onödan". När enansökan visar sig vara i behov av komplettering, bör det föra med sig atlersättningen till borgenären/ombudet sätts lägre än det annars skulle hasatts. Denna princip bör -mot bakgrunden av nuvarande schablontillämpning ivissa tingsrätter -komma till klart uttryck i den författning som reglerarersättningar till boi--genär i L- och Bf-mål. 10 Delegation i Bf-mål har i en skrivelse lill regeringen den 4september 1979 föreslagil en försöksverksamhet med delegation av beslutanderätti Bf-mål. Enligt förslagel skulle det utfärdas en lag om försöksverksamhet medhandläggning av Bf-mål. Enligt den lagen skulle ett domstolsbilräde enligt denärmare beslämmelser som regeringen meddelar försöksvis på eget ansvar fåhandlägga Bf-mål. Försöksverksamheten skulle bedrivas vid de tingsrätter somregeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bestämmer. 1981/82:134 77 Iett förslag till förordning om försöksverksamheten ges närmare bestämmelser.Försöksverksamheten skulle få äga rum vid de tingsrätter som domstolsverketbestämmer. Domstolsbiträden som har genomgått av föreskrivenutbildning skulle kunna förordnas att på eget ansvar handlägga mål om Bf.Förordnandena skulle meddelas av hovrätten eller - i fråga om biträden vid detre största tingsrätterna - av tingsrätten. Ett förordnande skulle inle få avseavvisningsbeslut, mål där ansökan har återkallats eller förfallit ochgäldenären har framställt kostnadsyrkande eller mål med en utländsk juridiskperson som part. Inte heller skulle ell förordnande få avse mål som i övrigtär av vidlyftig eller svår beskaffenhet eller vars handläggning av annan orsakkräver särskild erfarenhet. Isin skrivelse till regeringen framhåller atl biträdespersonaleni tingsrätterna på grund av kraven på juridisk utbildning har mindremöjligheter all avancera till Qänster på handläggarnivå än som är normalt inomstatsförvaltningen. En möjlighet att öka biträdesQänsternas attraktivitet ochbehålla rekryteringen på en hög nivå skulle vara all delegera arbetsuppgifterfill bilrädespersonal i den utsträckning detta är möjligt och med hänsyn tillandra intressen lämpligt. Effektivitetsskäl anges också ofta tala för atldelegationsmöjlighelerna las väl till vara. skrivelse skulle delegationsförslaget komma i ett annat läge omen reform av den summariska processen skulle vara förestående.Verkets förslag läggs således fram under den uttryckliga förutsättningen atlnågra ändringar i den summariska processen ej planeras . Somframgår av del tidigare anförda (avsnill 3) torde någon mera genomgripandereform av den summariska betalningsprocessen inte komma att ske innanresultatet av rättegångsutredningens arbete föreligger. Ulredningens förstabetänkande väntas . Med hänsyn lill omfattningen av dettalagstiftningsärende lorde det komma all dröja ytterligare icke oväsentlig tidinnan en eventuell ny lagstiftning kan träda i kraft. Pågående reformarbete påprocess- och utsökningsrättens områden utgör alltså inte något hinder mot attnu ta upp frågan om delegation i mål om Bf. Denkraftiga ökningen av Bf-målen kan i det rådande statsfinansiella lägetknappast mötas med personalförstärkningar. Om en delegation kan medföra ensnabbar-e och effektivare handläggning av dessa mål bör den möjligheten lastill vara. Del kan också fömtsättas att den genom delegationen frigjordanotariearbetskraflen genom den ökade mållillslrömningen kan styras över tillandra angelägna arbetsuppgifter i tingsrätterna. Med hänsyn lill att den heltövervägande delen Bf-mål utgörs av enkla massärenden innebär detta att manhushållar med den juridiskt utbildade arbetskraften och UtnylQar den förarbetsuppgifter där den juridiska utbildningen kommer bättre till pass. Notarieutbildningenskvalitet blir alltså inte lägre utan snarare högre genom delegationen. Vidbedömningen av frågan om delegation bör vidare beaktas alt prov- Prop,1981/82:134 78 ningen från rättens sida i allmänhel är mycket summarisk.Den sakliga prövningen går i princip ut på alt konstatera att ansökan avserutfående av penningfordran som inte grundar sig på ett skriftligtfordringsbevis och inte avser skadestånd (18 8 LL). Vidare skall i ansökananges grunden för fordringen och tiden för dess tillkomsl. I formellthänseende skall rättens behörighet prövas (19 8, se även förslaget i avsnitt6.1). I föreläggandet till gäldenären skall rätlen ange den kostnadsersättningsom skall ulgå om bestridande ej sker. Ersättningen utgår enliglschablonregler som regeringen meddelar (22 6).