prop · G503142 · 1981-12-31 00:00:00 — Praktisktvikliga fall är framför alll sädana då näringsidkare har underlåtit attfullgöra straffsanktionerade skyldigheter av olika slag som åvilar dem.Anledningen till underlåtenhelen kan vara just det förhållandelalt näringsidkaren vill spara in den kostnad som ett fullgörande avskyldigheten skulle medföra. En arbetsgivare som underlåter att följa elt av yrkesinspekfionenmeddelat förbud eller föreläggande kan sålunda tänkas göra detta därför att handärigenom kan spara vissa investeringskostnader. Yrkande om ansvar enligt 8kap. 1 § arbetsmiljölagen bör då kunna förenas med talan om förverkande av denuppkomna besparingen. En detaljhandlare som använder ojusterade vågar kanenligt 7 § andra stycket lagen (1971:1031) om bestämning av volym och viktdömas till böter. Har missvisningen varit sådan att handelsmannen tjänat påden, bör den uppkomna vinsten kunna förverkas, och detta i vissa fall även omförfarandet skulle vara att anse som bedrägeri enligt 9 kap. 1 § BrB. Som straxskall beröras närmare följer dock av andra stycket att förverkande inte får skei den mån det finns grundad anledning anta att skadeståndsskyldighet kommeratt åläggas näringsidkaren eller annars fullgöras av denne. 1981/82:142 28 Påsamma sätt som vid förverkande i allmänhet gäller att domstolen i elt brottmålkan besluta om förverkande enligt förevarande paragraf oberoende av yrkandefrån åklagaren, under förutsättning att den hos vilken förverkande skall ske ärinstämd i målel. Atl åtal för brottet väcks är emellertid inte någon nödvändigförutsättning för förverkande. Det räcker att man kan konstatera atl ell brotthar begåtts. Förverkandeenligt förevarande paragraf är en fakultativ rättsverkan på det sätlel attförverkande skall ske, om det inte är obilligt. Meningen är -som framgår av denallmänna motiveringen (avsnitt 2.3.4) - atl med hänsyn lill de varierandesituationer som kan uppkomma i praktiken utrymmet för jämkning eller eftergiftav förverkande av billighelsskäl skall vara vidare på detta område än vad som iallmänhet brukar gälla. Regleringen tar nämligen i första hand sikte på sådanafall där det från allmän synpunkt skulle framstå som stötande om företagel fårtillgodogöra sig vinslen eller besparingen. Stor vikt bör härvid tillmätasfrågan om regelöverträdelsen har skett med företagsledningens vetskap ellerledningen åtminstone bort kunna förhindra överträdelsen. Särskill bör härpåpekas alt ekonomiska förmåner vilka kan härledas till överträdelser som ärsatta i system, som vittnar om betydande nonchalans eller som innefattar åsidosättandeav vikliga skyddsintressen regelmässigt bör föranleda förverkande. Äröverträdelsen från slraffrättslig synpunkt av mindre allvariigt slag eller alttillskriva omständigheter som förelagsledningen inte rimligen kan lastas för,bör förverkande o1"ta kunna underlåtas. Detta torde f.ö. i praktiken intesällan följa av kravei på atl brottet skall utgöra en dominerande orsak tillatt ekonomiska fördelar har uppkommit. Vidbillighetsprövningen skall enligt andra stycket andra meningen särskiltbeaktas om det finns anledning anta att annan betalningsskyldighet som svararmot de ekonomiska fördelarna av brottet kommer atl åläggas näringsidkaren. Etlsådant fall kan föreligga, om det på det aktuella området föreligger särskildabeslämmelser om sanklionsavgifter (se avsnitt 2.4). Sådana avgifter harregelmässigt bl.a. till syfte att dra in obehöriga företagsvinster av det slagsom här avses. Särskilt tydligt framgår delta när del gäller demiljöskyddsavgifter som har införts som sanktion för vissa broll motmiljöskyddslagen. Avgiftsbeloppet skall nämligen här bestämmas just till detbelopp som svarar mot de ekonomiska fördelarna av brottet (54 §miljöskyddslagen). Principenhar emellertid generellt sett avsetts vara att förverkande inte åläggs näravgiftsskyldighet på grund av brottet föreligger, om inte avgiften skulle varaså låg i förhällande till den obehöriga vinsten all den bör medföra endasl ensänkning av det förverkade beloppet. Har avgiften ännu inte ålagts vid tidenför den allmänna domstolens prövning, får domstolen med hänsyn tillomständigheterna bedöma sannolikheten för all avgift 1981/82:142 29 kommeratt åläggas och hur stor den i så fall kommer att bli. Denna prövning tordenormalt inte medföra några svårigheter, eftersom åtminstone flertalet avgifterav här avsedd typ kännetecknas av att de ulgår enligt fasta och oftaschablonmässiga regler. kan också möjlighet finnas föråklagarmyndigheten eller den allmänna domstolen att inhämta yttrande från denförvaltningsmyndighet som är aktuell. I speciella fall kan det finnas anledningatt förklara målet vilande. Betalningsskyldighetenmåste också kunna jämkas när den brottsliga handlingen ger upphov tillskadeståndsskyldighet. 1 den allmänna mofiveringen har framhållits attförverkande enligt den nya bestämmelsen bör kunna ske även i vissa fall då denobehöriga vinslen motsvaras av skada för enskild, nämligen när man kan utgåfrån att skadeståndsskyldighet inle kommer att realiseras. Klart är emellertidatt förverkandebeloppet i princip bör minskas i den mån skadestånd verkligen ulgår.Om frågan om skadeslåndsskyldighel inte redan är avgjord eller föreligger lillsamtidig bedömning, blir domstolen även här hänvisad till alt inom ramen för billighetsprövningenoch med ledning av omständigheterna i varje särskilt fall bedöma sannolikhetenav att betalningsskyldighet kan komma atl åläggas företaget. Enligt allmännastraffrättsliga principer bör dä tveksamhet - det gäller såväl möjligheten aven skadeståndstalan som del eventuella beloppet lända näringsidkaren lillgodo. Motsvarande bedömning bör givetvis anläggas med avseende på fall dåföretaget frivilligt har ersatt eller kan antas komma atl ersätta en uppkommenskada. I fall då den otillbörliga ekonomiska fördelen motsvarar skada förenskild bör förverkande över huvud taget tillämpas med stor försiktighet ochtorde som regel inte komma i fråga i praktiken annal än när skadan har drabbat etlstort antal personer med förhållandevis obetydliga belopp för var och en av dedrabbade. I promemorian (avsnitt 3.3.5) har lämnats exempel pä fall av dennatyp. Vadsom nu har sagts om skadestånd avser sådana situationer, där den åsamkadeskadan kan sägas motsvara företagets vinst i anledning av brottet som en annansida av samma sak (jfr de straffrättsliga begreppen skada och vid förmögenhetsbrotl).Vid andra former av skadeslåndsskyldighel ligger del inte lika nära till handsatt beakta skadeståndsskyldigheten vid prövningen av förverkandefrågan. Häråsyftas alltså de fall där den brottsliga handlingen visserligen kan utgöragrund för elt skadeståndsyrkande men där företagets orätlmätiga vinst inte kansägas motsvara den uppkomna skadan. Som exempel har i promemorian anförts detfallet atl en arbetsgivare har underiåtit att vidla med stöd avarbetsmiljölagen föreskrivna åtgärder till skydd för de anställda ochhärigenom även sparat in investeringskostnader. Det föreligger i ell sådantfall inle någon direkt molsvarighet mellan företagets besparing och ettskadeståndsanspråk som framställs av en anställd som har blivil skadad lillföljd av bristerna i skyddsutrustningen. Prop.1981/82:142 30 Utöver de jämkningssituationer som har berörts äravsikten att i slor utsträckning överlämna åt rättstillämpningen att i deenskilda fallen ta ställning till vilka omständigheter som kan anses innefattatillräckliga skäl för jämkning eller eftergift av förverkande.Ställningstagandet bör ske med utgångspunkt från en bedömning av om det medhänsyn fill samtliga föreliggande omständigheter är befogat och rimligt attförverkande beslutas. Den omständigheten atl företagel är på obestånd ellerkommer atl bli det, om förverkande åläggs fullt ut, synes inte generellt böraleda till jämkning, men i vissa fall kan en jämkning vara motiverad. Därvidsynes viss hänsyn ocksä kunna las till atl förhållandena kan vara sådana attförverkandet i realiteten kommer att drabba företagets borgenärer. Jag vill dockunderstryka att hänsynstagaiide lill omständigheter av delta slag måste ske medförsiktighet och endast som ett led i en samlad bedömning. Slutligen vill jag ienlighet med vad som anförs i promemorian framhålla all jämkning av förverkandebeloppelockså måste kunna ske, om etl förverkande fullt ut med hänsyn tillomständigheterna i del särskilda fallet skulle drabba företaget orimligt hårt. Med hänsyn till att del ofta kommer alt bli svårt att meraexakt bestämma det värde som skall förverkas har i styckel särskillföreskrivits att beloppet i sådana fall får uppskattas till etl med hänsyn tillomständigheterna skäligt belopp. Eftersom bestämmelsen rör bevisningen skulledet ha kunnat övervägas att ta in bestämmelsen i (jfr 35 kap.5 § RB), men med hänsyn till rättsområdets speciella karaktär har jag bedömtdet som mera ändamålsenligt alt placera den i omedelbar anslutning till demateriella reglerna. Den aktuella bestämmelsen, som avses underlättahandläggningen, innebär inte någon ändring av den allmänna princip med sammainnehåll som anses gälla även i fråga om andra former av värdeförverkande ochfår alltså inte läsas motsättningsvis. De skälighetsuppskattningar som del här gäller måstenaturligtvis ske under betryggande rättssäkerhetsgaranlier för den som kandrabbas av betalningsskyldigheten. Dessa rättssäkerhetskrav får ansesuppfyllda, om åklagaren i ett mål om förverkande enligl första stycket kanvisa, atl det av honom yrkade beloppet är rimligt med hänsyn till de fakfiskaomständigheter som föreligger. Det står givetvis del berörda företaget fritt atlföra motbevisning i delta hänseende. Förverkande / anledning av brott av egendom eller dess värdefår, om ej annal har föreskrivits, ske hos a) gärningsmanneneller annan som medverkat till brottet, b) den i varsställe gärningsmannen eller annan medverkande var, c) den somgenom brottet beretts eller näringsidkare som avses i3a§, ' Senaste lydelse 1981:827. Prop.1981/82:142 31 d) den som efter brottet förvärvat egendomen på grund avgiftorätt, arv ellertestamente eller genom gåva eller som efter brottet förvärvat egendomenpå annat sätt och därvid haft vetskap om eller skälig anledning till antagande om egendomens samband medbrottet. Tillhördeegendomen vid brottet ej någon av dem som anges i första stycket a)-c), får den ej förklaras förverkad. Särskild rätt till egendom som förklaras förverkad består,om ej även den särskilda rätten förklaras förverkad. Sådan rätt som har vunnits genom utmätning ellerbetalningssäkring upphör, om egendomen förklaras förverkad, såvida ej avsärskild anledning förordnas att rätten skall bestå. Som har konstaterats under 3a§ har uttrycket "ianledning av brott" i juridiskt språkbruk en vidare syftning än "pågrund av brott". Det förstnämnda uttrycket täcker även indirekta förtjänslereller besparingar på grund av ell brott. Orden "på grund av" i förstastyckets ingress har bytts ut mot "i anledning av" för atl paragrafenskall täcka även de nya 3a§-fallen. Genom det föreslagna tillägget till första stycket c)markeras att förverkande kan ske hos en näringsidkare även om han inte har beretts"" av brottet i detta ords vedertagna juridiskt-tekniskabetydelse. I sakens natur ligger att det är mot näringsidkaren som etl förverkandeyrkandeenligt 3a§ bör riktas. Förverkandetalan kommer sannolikt i flertalet fall attföras i anslutning till ett åtal mot den som har begått brottet. Om förverkandeyrkandetskall rikias mot gärningsmannen, måste frågan handläggas som åtalet.I andra fall när brottet har begåtts av en anställd eller ställföreträdare ochförverkande skall ske hos förelagel - kan emellerlid denna fråga prövas isärskild rällegång efter del atl ansvarsfrågan har slulligl avgjorts. Som fidigarehar berörts är del inte någon nödvändig förutsättning för förverkande att åtalväcks för brottet. Detta kan få betydelse bl. a. för det fall att det inte gåratt fastställa vem inom ett företag som är ansvarig för ett oaktsamhetsbrottmen det står klart att ett sådant brott har blivit begånget. I anslutning till det senast anförda och med anledning avnågra påpekanden under remissbehandlingen vill jag för min del framhålla altden nu föreslagna förverkandebestämmelsen inle lorde medföra något behov avändringar i fråga om Ivångsmedelsregleringen i . Bestämmelseni 17 § promulgationslag torde nämligen innebära att kvarstadkan tillämpas även mot de näringsidkare som här avses och detta även när frågaär om en juridisk person. I andra stycket av paragrafen i gällande lydelseföreskrivs att förverkande inte får ske, om egendomen vid brottet intetillhörde någon som ingår i den personkrets som avses i a)-c). Bestämmelsen fårknappast någon självständig betydelse för de fall som här är aktuella. Den somgenom ett brott har tillgodogjort sig en förtjänst eller en besparing fär pä 1981/82:142 32 sammasätt som vid värdeförverkande av ren enligt I § anses ha intagit enställning motsvarande ägare i förhållande till den ekonomiska fördel som är aktuell.Att förutsättningen för förverkande är atl ekonomisk fördel av nu avsett slaghar uppkommit hos en näringsidkare följer emellertid redan av 3a§. Dennalag träder i kraft den . Den gäller ej beträffande brott som harbegåtts före ikraftträdandet. Enligt2 kap. 10 § första stycket regeringsformen får förverkande och andra särskildarättsverkningar av brott inte ges retroaktiv tillämpning. Detta följer inteuttryckligen av lagen (1964: 163) om införande av (jfr prop.1964:10 s. 319-320). Med hänsyn härtill har vid ikraftlrä-dandelbeslämmelsen angettsatt de nya beslämmelserna inte gäller i fråga om brott som har begåtts föreikraftträdandet. Jaghemställer alt lagrådets yttrande inhämtas över förslaget till lag om ändring ibrottsbalken. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1981/82:142 33 Närvarande: f.d. justitierådet , regeringsrådetDelin, justitierådet . Enligt lagrådet lillhandakommet utdragav protokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen för beslutatinhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i . Förslaget har inför lagrådet föredragits avrevisionssekreteraren . Det remitterade lagförslaget föranleder följandeyttranden: Frågan om skärpta sanktioner mot ekonomisk brottslighethar diskuterats , och olika lösningsförslag har framlagts. Densanktion som föreslås har den fördelen, att den ansluter till det vedertagnaförverkandeinstitulet och atl därigenom samma subjektiva rekvisit kommer altgälla som för brottspåföljd. Del är alltså förhållandevis enkelt att inordna deföreslagna reglerna i det gällande straffrättsliga systemet. a. av dessaskäl finner lagrådet denna sanklionstyp i de fall som lagförslaget tar sikte påvara klart läm.pligare än både företagsböter och sanktionsavgifter. Den meraallmänna frågan om sanktionsavgifters lämplighet i olika sammanhang anser siglagrådet inte böra gå in på i anledning av det remitterade lagförslaget. Enligt förslaget skall bestämmelsen i 36 kap. 3 a §brottsbalken, i motsats till andra regler i kapitlet om förutsättningar förförverkande, ha en generell räckvidd. För dess tillämpning fordras bara attbrottet skall vara begånget i utövning av näringsverksamhet. Detta innebär attförverkande-möjligheten utvidgas till en mängd situationer av skilda slag, somi vart fall inte går att överblicka på grundval av materialet i remissärendet.Detta inger en viss osäkerhet. En annan lagstiftningsmetod vore att i ställetlåta även bestämmelsen i 36 kap. 3 a § avse endasl brottsbalksbrott och sedanhänvisa till detta lagrum i sådana specialstraffrättsliga bestämmelser där enmotsvarande förverkandemöjlighet verkligen ter sig angelägen. Som framhållitsi remissprolokollet skulle emellertid detta förutsätta etl omfattande ochkomplicerat lagstiftningsarbete, och det är tveksamt om detta skulle medföranågra större praktiska fördelar vid fillämpningen. Med hänsyn härtill och lilldet angelägna i den föreslagna lagstiftningen bör den i förslaget användametoden kunna godtas. 3 1981/82. 1981/82:142 34 Iförsta stycket har sambandet mellan brottet och de ekonomiska fördelarna angettspå det sättet, att det skall vara fråga om fördelar "i anledning av" eltbrott. Enligt vad som sägs i specialmotiveringen till paragrafen har manhärigenom velat antyda, att även medelbara konsekvenser av den brottsligagärningen skulle inbegripas, och hänvisat till den liknande användningen avuttrycket bl.a. i 22 kap. I § . I detta lagrum är detemellertid fråga om sambandet mellan ett brott och ett anspråk som framställsvid domstol under åberopande av brottet. I förevarande paragraf gäller detdäremot att ange de faktiska verkningarna av ett handlande, och det är dånaturligare att tala om fördelar "till följd av" ett brott Gfr t. ex.I § brottsskadelagen). Också denna formulering tillåter att man på avsett sättinskränker regeln till att omfatta adekvata följder av brottet. Lagrådetförordar därför att uttrycket "i anledning av" utbyts mot orden"tillföljd av". Bengtssontillägger för egen del: Enligtvad som framhållits biide i promemorian (s. 50) och på flera ställen iremissprotokollet, skulle det utgöra en förutsättning för förverkande, attbrottet utgör den dominerande orsaken fill att förmånen har uppkommit. Dettorde här vara fråga om ett självständigt rekvisit för förverkande. Något kravpå adekvat kausalitet mellan brott och förmån lär inte vara avsett i dettasammanhang; adekvanskravet brukar formuleras på annat vis. Det är för övriglväl länkbart atl en handling visserligen medverkat bara i mindre mån fill alten fördel uppkommit men att denna ändå framslår som en typisk och förutsebarföljd av handlingen. Det bör dock framhållas att de allmänna principerna pådelta område synes ganska oklara. (Jfr angående obehörig vinst i allmänhel ,Om obehörig vinst särskill utanför kontraktsförhållanden, bl. a. s. 162 ff.) Denangivna begränsningen av bestämmelsens räckvidd framgår inte av dess ordalag -för övrigt inle heller om orden "i anledning av" enligl vad lagrådetförordat utbytes mot "till följd av". Det kunde synas önskvärt attden på något sätt antyddes i lagtexten. Emellertid är det tveksamt om begränsningenalls är motiverad vid sidan av kravet på adekvans. En sådan omständighet somatt ett brott inte utgjort den viktigaste orsaken till att en fördel uppstårbör rimligtvis inte hindra att i varje fall så stor del av fördelen förklarasförverkad som brottet kan anses ha orsakat enligt en skälighetsuppskattning Qfrtredje stycket). Situationen, att den ekonomiska fördelen inte kan uppdelas pådetta sätt - som det ändå förelegat (adekvat) kausalitet mellanbrottet och fördelens uppkomst -torde vara ganska ovanlig, och det kanifrågasättas om ens i detta fall man utan vidare bör utesluta möjligheten fillförverkande. 1981/82:142 35 lämpligareatt i sådana fall låta den omständigheten, att ett annat förhållande änbrottet utgjort den dominerande orsaken till förmånens uppkomst, i ställetinverka vid billighetsprövningen enligt andra stycket. Förhållandet torde dåofta motivera en kraftig jämkning eller renlav eftergift av förverkandet.Tolkas lagmmmet på detta vis, saknas anledning att av nu diskuterade skäljämka lagtexten. Prop.1981/82:142 36 Närvarande: statsministern , ordförande, statsrådenUllsten, , , , , , , Elmstedt.Tilländer, Ahrland Proposition om ändring i (ekonomiskasanktioner vid brott i näringsverksamhet) Föredraganden anmäler lagrådels yttrande' över förslagtill lag om ändring i broHsbalken. Föredraganden redogör för lagrådels ytlrande och anför. Lagrådethar godtagit det remitterande lagförslaget. Såvitt gäller 36 kap. 3 a § förstastycket har lagrådet dock förordat en smärre justering av deninnebörden alt uttryckel "i anledning av" byts ut mot orden"till följd av". Mot defta har jag ingen erinran. I det avsnitt i remissprolokollet (2.3.2) som behandlarfrågan om vilka slags vinster som skall kunna förklaras förverkade har jag bl.a. betonat att del måste föreligga etl klart orsakssamband mellan ett brott ochen ekonomisk fördel för att förverkande skall kunna komma ifråga. Jag harvidare framhållit att det bör fordras vad som brukar kallas elt adekvatorsakssamband mellan brottet och förtjänsten och att alltså den ekonomiskafördelen barett sådant samband med brottet att den generellt sett kan sägas halegat "i farans riktning". Slutligen har jag uttalat atl brottetmåste framstå som den dominerande orsaken lill atl förtjänsten har uppkommit; sambandetmåste vara så starkt atl förljänslen skulle ha uleblivil, om broltel inle hadekommit till stånd. En av lagrådets ledamöter har framhållit att sistnämndaförutsättning -atl brottet skall utgöra den dominerande orsaken till attförmånen har uppkommit - torde ha karaktär av elt självständigt rekvisit förförverkande vid sidan av kravet på adekvat kausalitet. I det särskildayttrandet framhålls vidare bl.a. atl del är tänkbart all en handlingvisserligen medverkat bara i mindre mån till att en fördel har uppkommit men atldenna ändå framstår som en typisk och förutsebar följd av handlingen samt altden omständigheten att ett brott inte utgjort den viktigaste orsaken till atten fördel uppstår, inte rimligtvis bör hindra att i varje fall så stor del av ' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträdeden . Prop.1981/82:142 37 fördelen förklaras förverkad som brottet kan anses haförorsakat enligt en skälighetsuppskattning. Med anledning av vad som har anförts av denne ledamot villjag framhålla att mitt uttalande i remissprotokollet om all brottet bör varaden dominerande orsaken till att förtjänsten har uppkommit inte bör uppfattasså all därmed något fristående rekvisit för förverkande har ställts upp. Minavsikt har endasl varit att till ledning för tillämpningen ge anvisning om attsärskilda krav i praktiken måste ställas på ett klart orsakssamband i de fallsom är aktuella här. Uppenbart är nämligen att man i dessa fall ofta kanställas inför svårutredda händelseförlopp där frågan om orsak och verkan kanvara vansklig alt klarlägga. Jag instämmer emellertid principiellt i vad somanförs i det särskilda yttrandet för den situationen att uppkomsten av enekonomisk fördel kan tillskrivas även andra omständigheler än etl brott. Om deti ett sådant fall går att styrka att en del av förtjänsten har orsakats avbrottet, bör givetvis - efter billighetsprövning och eventuellskälighetsuppskattning - etl häremot svarande belopp kunna förklaras förverkat. I enlighet med vad jag har utvecklat i remissprotokolletär avsikten att de nu föreslagna allmänna beslämmelserna i omförverkande på särskilda områden skall kunna kompletteras med regler om s. k. sanklionsavgifter,dvs. sådana avgifter som i viss utsträckning redan nu förekommer ispeciallagstiftningen som sanktioner mot bl.a. juridiska personer i syfte atteliminera det intresse av att skaffa sig obehöriga vinster som kan ligga bakomregelöverträdelser av olika slag. Jag har i remissen närmare uttalat migangående vilka principer som bör gälla för när sådana avgifter bör användas ochhur de i så fall bör vara konstruerade för att uppfylla rimliga krav påeffektivitet och rättssäkerhet. Då dessa uttalanden har avsetts tjäna somriktlinjer vid framtida lagstiftningsarbete på området bör tillfälle beredasriksdagen att ta del av dem. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atlregeringen dels förslår 1. att anta det av lagrådet granskadelagförslaget med vidtagna ändringar 2. att ta del av vad jag enligt regeringsprotokolletden har anfört angående avgiften. Regeringen ansluter sig till föredragens överväganden och beslutaratt genom proposition förelägga vad föredraganden har anfört för denåtgärd eller del ändamål som han har hemställt om. Prop.1981/82:142 39 EKONOMISKA SANKTIONER VID BROTT I NÄRINGSVERKSAMHET 1981/82:142 40 1 Inledning ....................................................................... 42 2 Företagsböler ................................................................ 44 2.1 Arbetsgruppens förslag i huvuddrag ....................... 44 2.2 Remissutfallet i stort .............................................. 47