prop · G503220 · 1981-12-31 00:00:00 — Talan om ersättning väcks vid den fastighetsdomstol inom varsområde marken eller större delen därav ligger. Bestämmelsen i denna paragraf ärny. Den innebär att ersättning skall utges för skada eller intrång som kanföranledas av undersökning i samband med inventering av naturresurser frånnaturvårdssynpunkt eller vid förberedande undersökning som sker inaturvårdsärende. I överensstämmelse med vad som bl. a. gäller enligt 51 §miljöskyddsla- Prop.1981/82:220 30 gen (1969: 387) och 24 § lagen (1974:890) om vissamineralfyndigheter skall vid tvist om ersättning för skada och intrång talanväckas vid fastighetsdomstol. Till böter eller fängelse dömes den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. bryter motförbud eller föreskrift som meddelats enligt 5, 8, 10, II eller 14 §, 16 § andra stycket eller 19 §, 2. bryter mot 16 §första stycket första punkten eller, om ej gärningen är ringa, mot 16 § förstastycket andra punkten, 3. bryter mot 17 §andra stycket, om ej gärningen är ringa, 4. utförtakt i strid mot 18 § eller mot villkor som är förenat med tillstånd till takt, 5. underlåter attfullgöra skyldighet som föreskrivits med stöd av 18 a § eller 20 § förstastycket, 6. bryter mot 22 §första eller tredje stycket eller mot föreskrift som meddelats i samband medmedgivande enligt tredje stycket, 7. åsidosätterstadgandet i 23 §, om ej gärningen sker på plats, rill vilken allmänheten ickeäger tillträde eller har insyn, eller gärningen är ringa eller 8. uppförvilthägn i strid mot 24 a § eller villkor som är förenat med tillstånd tillvilthägn. Utbyte av brott som avses [förstastycket 4 skall förklaras förverkat, om det ej är uppenbart obilligt. I denna paragraf har ändring gjorts\ första stycket punkterna 4 och 5. Punkten 8 är ny. Punkten 4 innebär i sin nuvarandelydelse att brott mot villkor som meddelats i samband med ett rillståndsbeslutenligt 18 § är straffbelagda. Den nya lydelsen innebär ett förtydligandesåtillvida att även brott mot villkor, vilka har meddelats vid en senarefidpunkt enligt 18 § Qärde stycket, är straffbelagda. Har en föreskrift som avses i 37 §första stycket 1, 2, 4, 6 eller 8 överträtts, får meddelaföreläggande för att åstadkomma rättelse. I frågor om överträdelser som avses i37 § 4 får ett sådant föreläggande även meddelas av den kommunala nämnd somenligt 18 b § utövar tillsyn över takter. I beslut om föreläggande får vitesättas ut. Vidare får ungsrätten meddela handräckning för att åstadkommarättelse. Ansökan om handräckning får göras av allmän åklagare, ,, den kommunala nämnd som handhar naturvårdsfrågor eller, ifrågor om överträdelser som avses 137 § första stycket 4, av den kommunalanämnd som enligt 18 b § utövar tillsyn över takter. Beträffande sådanhandräckning finns bestämmelser i 17 § handräckningslagen (1981:847). Vid meddelande av föreläggandeenligt 17 § första stycket, 20 §, 21 § eller 22 § andra stycket fårlänsstyrelsen utsätta vite. Efterkoms ej sådant föreläggande, skall på anmodanav kronofogdemyndigheten föranstalta om att åtgärden vidtages. får utsätta vite vid meddelande avföreläggande en- Prop.1981/82:220 31 ligt 17 § tredje stycket. får utsättavite vid meddelande av föreläggande enligt 24 §. Efterkommes ej föreläggandet,äger vederbörande nämnd låta vidtaga åtgärden på den försumliges bekostnad. Ändringarna i denna paragraf hänförsig till första stycket. Den inledande meningen i stycket har fått en annanlydelse av innebörd alt ett föreläggande om rättelse inte som tidigare alltidmåste riktas mot gärningsmannen. Vidare har den kommunala nämnd som övertagittillsynsansvaret över täktverksamheten inom kommunen tillagts sammabefogenheter som att förelägga den som bedriver olaga läkt ellersom åsidosätter gällande villkor att vidta rättelse. berörda frågor harbehandlats i den allmänna motiveringen (avsnitten 2.1.6 resp. 2.1.5). Dessutomhar lill de gärningar, som enligt 39 § kan läggas lill gmnd för ettföreläggande om rättelse, lagts överträdelser mot 37 § första stycket 8. I likhet med vad som gäller enligtLPI får bestämmelserna om ingripande tillämpas även i fråga om överträdelsersom har begåtts före de nya bestämmelsernas ikraftträdande och i fråga omegendom som har överlåtits. Bestämmelser om fastighetsköparensbefogenheter, när den fastighet som köpet omfattar är behäftad med fel,exempelvis s. k. rådighetsfel, finns i jordabalken (1970:994). Avseröverlåtelsen däremot byggnad eller anordning på annans mark är i stället lagen(1905:38 s. 1) om köp och byte av lös egendom tillämplig. Bestämmelserna inämnda lagar ger köparen ett visst skydd när den egendom han har köpt blirföremål för myndighets ingripande med krav på rättelse. Han har såledesmöjligheter att få göra avdrag på köpeskillingen eller häva köpet. Under vissaomständigheter kan han också få ersättning av överlåtaren för skada. Atl inaturvårdslagen föra in en särskild bestämmelse som reglerar dessa frågor harinte ansetts nödvändigt. Konfliktsituationer av nämnt slag bör som hittillslösas med tillämpning av allmänna civilrätlsliga regler och grundsatser. Har ett föreläggande som avses i 39§ första eller andra stycket meddelats någon i egenskap av ägare till vissfastighet och övergår fastigheten till ny ägare, gäller föreläggandet i ställetmot denne. Utsatt vite gäller dock inte mot den nye ägaren, men vederbörandemyndighet får sätta ut vite för denne. Första stycket skall ocksåtillämpas när föreläggande har meddelats någon i egenskap av tomträttshavareeller ägare av byggnad, anläggning eller anordning på mark som tillhör annan. Paragrafen, som är ny, hartillkommit med 19 § LPI som förebild. De allmänna motiven lill dennabestämmelse återfinns i avsnitt 2.1.6. Bestämmelsen innebär att ettföreläggande som riktar sig mot en fastighetsägare, tomträttshavare eller ägareav byggnad, anläggning eller anordning på mark som tillhör annan också skallgälla mot ny ägare av den ifrågavarande egendomen. Prop.1981/82:220 32 Om föreläggandet innehållerföreskrift om tvångsutförande i händelse av att föreläggandet inte bliruppfyllt, övergår också hotet om tvångsutförande pä den nye ägaren. Detsammagäller dock inte det vite som föreläggandet är förenat med, eftersom vitetanses ha en alltför nära anknytning till den person mot vilken föreläggandelriktas. Den föreläggande myndigheten får dock sätta ut ett nytt vite för dennya ägaren. Föreläggande som avses i 39 a §skall genast antecknas i fastighetsboken eller tomträttsboken. Detsamma gällerbeslut om återkallelse av antecknat föreläggande. Har antecknat föreläggande upphävtsgenom lagakraftvunnet beslut, efterkommits eller förfallit, skalidet antecknasi fastighetsboken. Paragrafen är ny och har tillkommitsom en följd av 39 a §. Den motsvarar i huvudsak 20 och 21 §§ LPI.Bestämmelsen innebär att ell föreläggande om rättelse skall antecknas ifastighelsboken eller i tomträttsboken för att en blivande köpare skall kunnafå reda på att fastigheten belastas av ett föreläggande om rättelse. Krävs förberedande undersökning påmarken innan beslut meddelas i ett naturvårdsärende, får sådan undersökningverkställas genom försorg. Har regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer i naturvårdssyfte beslutat om en inventering av vissanaturresurser, har den som skall utföra arbetet rätt att få tillträde tillmarken och att där göra undersökningar. Undersökningar enligt första ellerandra stycket skall utföras så, att minsta skada och intrång vållas. I samband med beslut om tillståndtill bebyggelse, läkt eller annat arbetsföretag äger föreskrivaatt förelaget skall bekosta särskild undersökning av del berörda området ellerpå annat sätt gotlgöra intrånget i naturvårdsintressel. Första stycket har omarbetats endast i redaktionelltavseende. I ett nytt andra stycke har tagitsin bestämmelser om tillträde till annans mark för undersökning i samband medinventering av naturresurser. Frågan härom har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.1.2). Rätten att beträda annans mark får också ansesinnefatta en rätt alt färdas på enskild väg i sådana fall där väghållarensmedgivande annars skulle ha krävts. Som ett nytt tredje stycke harinförts en allmän aktsamhelsregel för den som utför undersökningar som avses iförsta och andra stycket. 1981/82:220 33 Denna lag träder i kraft den 1 jidi 1982.Bestämmelserna i 39 a och 39 b §§ gäller endast ifråga om förelägganden sommeddelats efter ikraftträdandet. Bestämmelsen innebär att ett föreläggande omrättelse blir gällande mot en ny ägare endast om föreläggandet har meddelatsefter den nya lagens ikraftträdande. Vidare skall endast förelägganden som harmeddelats efter ikraftträdandet antecknas i fastighelsboken ellertomirättsboken. Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas överförslaget till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 3 1981/82. 1981/82:220 34 sammanfattning av betänlandet (SOU1979:14) Naturvård och tälctverksamhet Idetta betänkande, varmed nalurvårdskommitlén slutför sitt uppdag, behandlashuvudsakligen frågor som rör täktverksamhet. Enligt 18 § naturvårdslagen(1964:822) krävs tillstånd till läkt av sten, grus, sand, lera,jord, torv eller andra jordarter. Tillsiåndsplikten gäller inte förhusbehovsläkt. Enligtnalurvårdskommitlén är det nödvändigt alt tillämpa ett ekologiskt synsätt påmiljö- och naturvårdsområdel. Den fortsatta samhällsuibyggna-den kommer allställa ökade krav på förmågan all med utgångspunkt i ell sådant synsätt hävdanaturvårdens intressen mot anspråk på exploatering av fyndigheler av grus ochandra täktmaterial. Anledning härtill är främsi atl nalurgrussiluationen kringmånga tätorter är så besväriig alt det kan befaras atl alltallvarligare konflikter kommer att uppstå mellan bevarandeintressena och deintressen som kräver exploatering. Del är mot denna bakgrund som kommittén harinriktat sill arbete på atl förstärka de medel som samhället behöver för att ifråga om täktverksamhet genomföra en resurshushållning som framstår som riktigpå lång sikt och som så mycket som möjligt minskar skadorna pånaturmiljön av denna verksamhet. Nalurvårdskommitlénunderstryker all det är hänsynen lill naturmiljön som begränsar möjligheternatill täktverksamhet och som medför krav på hushållning med fyndigheter genomfrämsi en bättre planering av täktverksamheten. Från samhällets sida bör mansträva efter atl antalet takter som är öppna är så litet som möjligtoch att de takter som öppnas lokaliseras till områden därolägenheterna från nalurvårdssynpunkl blir så små som möjligt. Kommitténframhåller vidare att det vid den tillståndsprövning som sker sällan ärmöjligt att beakta behovet av hushållning med de aktuella naturresurserna iden utsträckning som är önskvärd. Delta beror på att länsstyrelserna inte harett tillfredsställande kunskapsunderlag om länets fyndigheter av täktmaterial.Inte heller finns alltid tillräckliga kunskaper om de naturvålds- och andrasamhällsintressen som kan vara knutna lill fyndigheterna, om tillgången påmöjliga ersättningsmaterial eller om marknadens efterfrågan på täktmaterial.För alt avhjälpa dessa brister, som medför påtagliga nackdelar frånnalurvårdssynpunkl, föreslår kommittén atl ett program för regionalainventeringar av ifrågavarande naturresurser skall genomföras och attläktföretagen skall vara skyldiga att lämna uppgifter om produktionen itakterna. Enligtförslaget till inventeringsprogram skall hela landets yta med undan- Prop.1981/82:220 35 tagav vissa delar av , och Norriand inventeras såvitt avsertillgångarna på naturgrus och möjligheterna till bergtäkt för au ta frambergkrossmaterial som ersättning för naturgrus. Inventeringarna, som enligtnaturvårdskommiiién bör genomföras etappvis av . bör avseuppgifter från ett helt län om i första hand tillgångarnas storlek och läge,den aktuella förbrukningen och bedömningen av den framtida förbrukningen samtuppgifter om de bevarandeanspråk som ställs på tillgångarna från naturvårds-,kulturminnes- och valtenförsörjningssyn-punkl. Vidare bör iinventeringsunderlaget ingå uppgifter om den bindning av dessa tillgångar somsker genom kommunernas planer på markanvändningen. Det centrala ansvaret förinvenleringsprogrammets genomförande bör enligt kommittén läggas pånaturvårdsverket. Det faktiska genomförandet av verksamheten skall däremotankomma på länsstyrelserna. I bilaga 1 till betänkandet redovisarnalurvårdskommitlén eu detaljerat förslag lill anvisningar för alt genomförainventeringsprogrammet. Kostnaderna för hela inventeringsprogrammetberäknas uppgå till ca 30 milj. kr penningvärde. De åriiga kostnadernaskulle således belöpa sig till 4-5 milj, kr. För all läcka statsverketsutgifter för inventeringsprogrammet föreslår kommittén att en särskildtäktavgift skäll tas ut av de företag som är verksamma inom täktbranschen. Detär företagens verksamhet som har föranlett behovet av inventeringarna ochföretagen kommer i många fall att få direkt nytta av dessa genom att företagensegna kostnader för undersökningar av nya täkiområden minskar. Täklavgiftenföreslås utgå på täktföretagens åriiga produktion. Genom täklavgiften börenligt kommittén också statens kostnader för handläggning av frågor omtäkttillstånd och läktiillsyn täckas. Enligt förslaget skall avgiften läggas på takter avberg, sten, grus, sand och morän. Avgiften föreslås bli lika stor för allamaterialslag och den bör fastställas till per ton. Vid en fömisauårsproduktion på ca 120 milj. ton skulle detta ge statsverket en ersättning påsammanlagt 12 milj. kr. Avgiften skall betalas en gång på grundval avett enkelt dekla-rationsförfarande. På samma blankett som läktavgiften skalldeklareras föreslår kommittén atl läktföretagen skall lämna vissa statistiskauppgifter om produktionen. Dessa uppgifter behövs för länsstyrelsernasplanering av täktverksamheten. Närinventeringsprogrammet och därav föranledd planering har slutförts kommerenligt naturvårdskommittén alla länsstyrelseratt ha tillräckligt kunskapsunderlagför att genomföra en resurshushållning i fråga om läktverk- samheten. Då det kommer att dröja innan densituationen föreligger, är det enligt kommittén angeläget att skärpa dennuvarande täktprövningen så atl större hänsyn redan nu kan tas till principenom resurshushållning. föreslår därför alttäktbestämmelserna i naturvårdslagen kompletteras med en föreskrift som gerlänsstyrelsen befogenhet atl kräva sökanden i ett läktärende på utredning sombelyser behovet av den läkt som ansökningen avser. Föreläggande om sådanbehovsutredning skall tillgripas när utredningen bedöms kunna tillföra ettläktärende uppgifter av väsentlig betydelse för prövningen. Enligt kommitténkan med stöd av denna föreskrift begära atl sökanden skall visaatt det föreligger ett akut behov av det täktmaterial som finns i den aktuellafyndigheten. Prop.1981/82:220 36 Sökandenfår bevisbördan föratt maierialbehovet inte kan tillgodoses genom uttag frånredan öppnade takter eller från planerade takter beträffande vilkanaturvårdsintresset inte bedöms ha sådan tyngd som i fråga om den aktuellafyndigheten eller genom utnyttjande av ersättningsmaterial som exempelvissprängsten eller gruvavfall. Klarar inte sökanden denna bevisning, får ansökanom läkt avslås. Genom den här nya föreskriften har enligt nalurvårdskommitlénskapats en bättre förhandlingsposition för länsstyrelserna i förhållande lilltäkiex-ploatörerna. skall inte, framhåller kommittén, behövaoffra en fyndighet och därmed eu naturvärde, så länge det kan hävdas att delfrån teknisk och ekonomisk synpunkt inte är orimligt all för det i ett läktärendeuppgivna ändamålet ta behövligt material från annat håll, där inverkan pånaturmiljön blir mindre. Enytterligare brist i den nuvarande ordningen för täktprövningen är enligt kommittén att det ibland inte går atl åstadkomma täkiområden som har denlämpligaste utformningen från nalurvårdssynpunkl på grund av att skildamarkägares intressen inie kan samordnas. Också genom detta förhållande finnsrisk för en mindre god resurshushållning. För att lösa detla problem läggernaturvårdskommiiién fram ett förslag om täktsamverkan. Förslaget innebär attanläggningslagen (1973:1149) kompletteras med bestämmelser som gör det möjligtalt åstadkomma en sakrätisligt bindande samverkan mellan flera fastigheter förtäktverksamhet. En täktsamfäliighet bildas. Också naturvårdslagen kompletterasmed särskilda bestämmelser om täktsamverkan. Dessa skall tillämpas så snart entillståndsfråga gäller en täkl som omfattar mark från två eller flerafastigheter. Tillstånd får i sådant fall meddelas bara på grundval av ettbeslut om täktsamverkan som har meddelats vid en rorrättning enligtanläggningslagen. Det är inte fastighetsbildnings-myndighetens ulanlänsstyrelsens överväganden i fråga om en läkts lokalisering och avgränsningsom är styrande för förrättningen enligt anläggningslagen. Finns behov avtäktsamverkan, skall enligt förslaget meddela ettförhandsbeslut. I detta skall anges den planerade taktens lägeoch.omfattning samt de huvudsakliga villkor i övrigt som anserbör gälla för ett slutligt beslut om tillstånd till den läkt som är aktuell.-1förhandsbesluiet får ange au en takt skall omfatta mark frånfastighet som inte berörs av den ursprungliga täklansökan. får inte meddela förhandsbeslut utanatt ha stöd av en fasiigheisägareopinion för sin uppfattning om läge ochutformning av den aktuella takten. Eu så kallat opinionsvillkor skall gällaockså för täktsamverkan. Villkoret föreslås bli utformat efter förebild avmotsvarande villkor i fastighetsbildningslagen och anläggningslagen. Ettförhandsbeslut får således inte meddelas om innehavarna av den mark som avseskomma au ingå i den lillämnade takten mera allmänt motsätter sig alt marken tasi anspråk för täkl och har beakiansvärda skäl för del. De fastigheter som skall delta i täktsamverkankommer enligt förslaget atl utgöra en täktsamfäliighet. Delaktigheten isamfälligheten skall vara förenad med äganderätten till varje särskildfastighet. Del täkttillstånd som ges enligt naturvårdslagen skall tillkommasamfälligheten och inte de en skilda fastigheterna. En fastighetsägare kommerenligt förslaget att ha möj- Prop.1981/82:220 37 lighetau avböja alt delta i läktsamrälligheien. Om han inte vill delta får hans marktas i anspråk av samfälligheten för den planerade täktverksamheten. Ersättningför sådan upplåtelse bestäms under förrättningen och utgår enligt debestämmelser som gäller vid expropriation. De i samfälligheten ingåendefastigheterna skall enligt förslaget ta del i kostnaderna och avkastningen avtäktverksamheten i proportion till andelstal som åsätls vid förrättningen. Lagen (1973:1150) om förvaltning av samlalligheierblir tillämplig också på en täktsamrällighel. För en sådan samfällighet skallalllid en förening bildas och denna skall ha hand om förvaltningen avsamfälligheten. 1fråga om tillsynen över takter konstaterar naturvårdskommiiién att den löpandetillsynen inte fungerar tillfredsställande. Delta är enligt kommitténallvariigt med hänsyn lill den betydelse från nalurvårdssynpunkl som måstetillmätas tillsynen. Orsaken till nuvarande brister anser kommittén främstligga i del förhållandet all naturvårdslagen inte innehåller några bestämmelsersom uttryckligen lägger ansvar för tillsynen på kommunerna. Dessa har i mångafall inte tagit något ansvar för denna del av nalurvårdstillsynen. Helaansvaret har i dessa fall legal på länsstyrelserna som därigenom har kommit attfå en alltför stor lillsynsuppgift i förhållande lill de resurser som harkunnat avsättas för uppgiften. anser alt kommunerna numåste ta ett större ansvar för tillsynen. Kommittén föreslår därför aunaturvårdslagen kompletteras med bestämmelser som gör kommunernastillsynsansvar obligatoriskt i fråga om takter. Genomförs förslaget kommertäkttillsynen enligt kommittén att bli effektivare genom atl verksamheten fårlokal förankring och genom atl större resurser kan sältas in. Varje kommun börha frihet alt själv bestämma hur tillsynsfrågorna skall handläggas. Kommunernastillsynsarbete bör enligt nalurvårdskommitlén huvudsakligen inriktas påbesiktning av pågående takter för att kontrollera alt gällande föreskrifterföljs. Att pröva huruvida efterbehandlingsarbetena i ett täktområde kangodkännas bör även i fortsättningen ligga på . Kommunerna börenligt kommittén få samma befogenheter som nu har atl med stöd av39 § naturvårdslagen vitesföriägga den som bedriver olaga läkt eller somåsidosatt gällande föreskrifter. skall alltid ha detövergripande ansvaret för all täkltillsynen fungerar. I fråga om tillsynen framhåller naturvårdskommitténvidare atl del är mycket viktigt att alla rimliga åtgärder kan vidtas för alt istörsta möjliga utsträckning återställa naturförhållanden eller andraförhållanden som har rubbats eller skadats genom brott mot naturvårdslageneller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Kommittén finner detdärför vara myckel otillfredsställande att nuvarande lydelse av 39 ij förstastycket naturvårdslagen in'e medger att vitesföreläggande om rättelse kanriktas mot annan än den som har begått den lagstridiga handling som skallrättas lill. Det kan ibland enligt kommittén finnas skäl att rikta ett sådantförelägg,nde mot t. ex. ny ägare till en fastighet eller byggnad som haröverlåtits efter del att den gärning som skall rättas till har förövats. Dettaär inte lagligen möjligt. konstaterar kommittén att sådanamöjligheter lill ingripanden numera finns i fråga om brott motbyggnadslovsbestämmelserna i lagen (1976:666)om påföljder och ingripanden vidolovligt byggande m. m. Enligt den lagen skall föreläggande om rättelse omolovligt utförd 1981/82:220 38 byggnadsåtgärdriktas mot den som för föreläggandet är ägare till byggnaden,även om åtgärden kan ha vidtagits av en tidigare ägare eller eventuellt avannan. Vidare gäller all ett meddelat föreläggande som är utfärdat för någon ihans egenskap av fastighetsägare gäller även mot ny ägare till egendomen.Naturvårdskommiiién föreslår nu all bestämmelser som ger motsvarandemöjligheter lill ingripande skall införas i naturvårdslagen. Enligt nalurvårdskommitlén bör kostnaderna förtillsynen av principiella skäl bäras av läktföretagen. Med hänsyn härtillföreslår kommittén att kommunerna bör ges möjlighet att direkt debileraläktföretagen kostnaden för varje besiktning. En bestämmelse som ger dennabefogenhet föreslås bli införd i naturvårdslagen. Kommittén föreslår attersättningen skall beräknas enligt en taxa som fastställs av kommunfullmäktige.Skyldig att betala tillsynskostnaden blir den som innehar tillstånd till denläkt som varit utsatt för tillsynen. Nalurvårdskommitlén anser alt det i undanlagsfallkan tänkas uppstå situationer då angelägna samhälleliga behov av grus inte kantillgodoses på grund av berörda markägares inställning. Som exempel anförkommittén det fall alt del i en kommun skall sällas igång ett stortanläggningsarbete och all lill detta krävs ansenliga mängder grus. Detta grusbör av naiur-vårdsskäl och av ekonomiska skäl tas från en viss bestämdfyndighet. Men markägaren vägrar att låta fyndigheten tas i anspråk. Enligtgällande bestämmelser är det inte möjligt atl tvångsvis la den berördafyndigheten i anspråk. I del tänkta exemplet måste därför en fyndighet medväsentligt högre naturvårdsvärde offras. I ett sådant fall är del enligtkommittén inte rimligt all starka allmänna intressen av att en vissgrusfyndighet tas i anspråk skall behöva stå tillbaka för en markägaresintresse av all en fyndighet skall vara orörd. Med hänsyn till del anfördabehövs ett medel som ger möjlighet atl i undanlagsfall tvångsvis ta i anspråkmarken för grustäkt. Nalurvårdskommitlén föreslår att en möjlighet tillexpropriation införs för all tillgodose allmänt behov av grus. Det är inte bara genom en bättre hushållning medfyndigheler som naturmiljön kan skyddas. Också en ökad användning aversättningsmaterial för t. ex. naturgrus innebär att anspråken på atl få öppnanya takter minskar och därigenom skyddas naturmiljön.