prop · G50393 · 1981-12-31 00:00:00 — Stiftsrådeti ansluter sig till alternativ A och tillstyrker att det åtsvenska kyrkan överlåts att inom ramen för allmänna regler lösa sina samarbetsproblem.Stiftsrådet instämmer i experten särskilda yttrande, varisägs att lösningen ligger i en process . Förändringen måste kommainifrån för att bestående lösningar skall uppstå. anser emellertidatt utredningens krav på samarbetsvilja hos nyanställda präster kan motverkaden inre mognadsprocess som är en förutsättning för full jämställdhet mellankvinnor och män i kyrkans ämbeten, likaväl som i samhället i övrigt. Stiftsrådeli anser att man inte skall permanenta möjligheten att vägra samarbetemed kvinnliga präster. biträder alternativ A som tillförsäkrar kvinnoprästmotståndarehemortsrätt i kyrkan och tillgodoser övertygelsen att envar som inträder sompräst i måste kunna tjänstgöra fullt ut tillsammans medkvinnliga präster. tillstyrker alternativ A ochframhåller att behörighetslag inte längre behövs, eftersomregeringsformen och jämställdhetslagen ger kvinnorna en rätt till likabehandling även inom prästämbetet. Enligt församlingen visas med alternativ Aall rimlig hänsyn till präster som trätt i tjänst före reformens genomförandeoch som är motståndare till kvinnliga präster. Däremot markeras klart att desom efter reformens ikraftträdande anställs som präster i skallvara beredda att i alla tjänstefunktioner samarbeta med andra präster i kyrkan,oavsett kön. Kyrkan kan inte bygga på väjningsrättenför all framtid. Den måste betraktas som en övergångsanordning. Församlingen framhålleratt redan de undantag som utredningen har förutsatt innebär att väjningsrättenblir behövlig för präster som redan har prästerlig tjänst. Evangeliskt forimi föredrar alternativ A underförutsättning att det klart framhålls i motiven till den föreslagnalagändringen att de som efter reformens ikraftträdande anställs som präster isvenska kyrkan skall vara beredda att i alla tjänstefunktioner samverka medandra präster i kyrkan, oavsett kön. Evangeliskt forum anser att det i motivenockså bör ingå en passus enligt vilken det bör åligga att ställasom villkor för antagande av prästkandidat i stiftet, att vederbörande ärvillig att i alla 1981/82:93 69 tjänstefunktioner samverka med andra präster i kyrkanoavsett kön. Evangeliskt forum anser vidare att det i motiven klart bör uttalasatt nytillträdande biskopar måste vara villiga att förätta prästvigning avsåväl kvinnor som män. Evangeliskt forum föreslår även att det i motiven klartfastslås att varje biskop har skyldighet att ha positiv kontakt med både demanliga och de kvinnliga teologie studerande som avser att ansöka omprästvigning för stiftet, objektivt pröva deras lämplighet, på lika villkor gemän och kvinnor venia, medverka till förordnanden som tjänstebiträde ochförrätta deras prästexamen. tillstyrker alternativ A ochframhåller att förekommande diskriminering av kvinnliga präster inom kan accepteras. Förbundet föreslår att motiven till denföreslagna lagen om upphävande av behörighetslagen klart stadgar att det intelängre skall vara möjligt att prästviga kvinnoprästmotståndare i svenska kyrkanoch att de som anställs som präster skall vara beredda att i allatjänstefunktioner samarbeta med andra präster i kyrkan oavsett kön. att biskop och kyrkoherde såsom arbetsledare skall varaskyldiga att samarbeta med såväl kvinnliga som manliga präster, att bådekyrkans beslutsfattare och prästkandidater ges utbildning i jämställdhétsfrågoroch att kyrkan åläggs att föra en engagerad och på jämställdhet inriktadrekrytering till prästämbetet. Enligt förbundets mening har hemortsrätten fåtten för vid tolkning av utredningen genom att likhetstecken har satts mellanrätten att ha en tro och rätten att i yrket förkunna den, även om den stridermot kyrkans officiella uppfattning. Det kan enligt förbundet inte anses stridamot grundlagen att vägra någon att bli präst. Moderata kvinnoförbimdet anslutersig till alternativ A och betonar att den som inträder som präst i måste vara beredd på att det kan krävas av honom att han skall i allatjänstefunktioner samarbeta med andra präster i kyrkan, oavsett kön. Förbundetanser att det mycket angeläget att man inom kommer till rättamed missförhållandet att vissa manliga präster anser sig inte kunna - och inteheller behöva - samarbeta med kvinnliga kollegor. Några instanser diskuterar frågan om vad det kan innebäraatt jämställdhetslagen gäller också . ansluter sig till alternativ A.Om man vill tillgodose kraven på att gällande lag - t. ex. jämställdhetslagen -skall respekteras inom och allmänna principer om jämställdhetmellan kvinnor och män följas, får detta oundgängligen vissa konsekvenser förden hemortsrätt som man vill ge kvinnoprästmotståndarna, framhållerjämställdhetsombudsmannen. Om man med hemortsrätt menar att även den som har enfrån kyrkans officiella ståndpunkt avvikande syn i behörighetsfrågan kan varapräst i , vållar den bevarade hemortsrätten inte några problem.Om däremot den avvikande uppfattningen - i enlighet med vad kyrkan hitintills godtagit - får föranleda 1981/82:93 70 särbehandling i form av väjningsrätt eller liknande, gårhemortsrätten enligt ombudsmannens uppfattning inte att förena med kravet påatt de kvinnliga prästerna skall ha full jämställdhet på samma sätt som gällerför andra yrkeskategorier. Ombudsmannen framhåller att utredningen på fleraställen i sitt betänkande har uttalat dels att jämställdhetslagen efter det att1958 års behörighetslag har upphävts ger utrymme för att ta hänsyn till oHka trosuppfattningar,dels att sådana praktiska anordningar som är nödvändiga för att främja enfortsatt utveckling mot det angivna målet kommer att vara godtagbara enligtjämställdhetslagen. Enligt ombudsmannen har utredningen inte närmare klargjortvilka "praktiska anordningar" som avses. Någon rätt eller skyldighettill särbehandling av kvinnliga eller manliga präster på nu ifrågavarande grundkan emellertid enligt ombudsmannens uppfattning inte göras gällande utifrånjämställdhetslagens bestämmelser eller syfte. Efter det att behörighetslagenhar upphävts kan alltså inte påfordras att en arbetsgivare skall leda ochfördela arbetsuppgifterna i en församling så att kvinnliga präster och kvinnoprästmotståndareinte behöver förrätta liturgisk tjänst tillsammans, framhållerjämställdhetsombudsmannen. i beklagar att utredningen inte harredovisat hur utredningen ser på de konfliktsituationer som även ifortsättningen kommer att uppstå. Enligt har utredningen inte visatupp på vilket sätt jämställdhetslagen ger utrymme för oliktänkande i kvinnoprästfrågan.Jämställdhetskommittén tar avstånd från en lösning som ger kvinnoprästmotståndarnamöjlighet att åberopa annan lagstiftning till stöd för ett fortsatt motståndmot kvinnliga präster även sedan behörighetslagen har upphört att gälla.Kommittén ställer sig tveksam till utredningens tolkning av 3 § andra stycketjämställdhetslagen som medger särbehandling på grund av kön om det ärberättigat av hänsyn till ett ideellt eller annat särskilt intresse som intebör vika för jämställdhetsintresset. känner har det isamband med jämställdhetslagens tillkomst inte förekommit något i diskussionensom stöder uppfattningen att 3 § andra stycket skulle kunna åberopas försärbehandling av kvinnliga präster i . När behörighetslagenupphävs torde enligt kommitténs uppfattning detta därför inte medföra attjämställdhetslagens nyssnämnda bestämmelse i stället kan åberopas till stöd förmanliga präster att fortsätta motståndet mot kvinnliga präster. Skulleemellertid en sådan tolkning som utredningen ger uttryck för vara möjlig, anserkommittén att jämställdhetslagen måste ses över i den delen. framhåWer att det behöver klargöras vad jämställdhetslageninnebär när det gäller kvinnoprästmotståndarnas möjligheter att fungera sompräster i , t. ex. möjligheten till befordran och rätten attväja. pekar på att även jämställdhetslagen gerutrymme för att ta hänsyn till olika trosuppfattningar, men praktiskaanordningar för att främja samarbetet mellan män och kvinnor som präster isvenska kyrkan bör kyrkan själv få stå för. Prop.1981/82:93 71 Några remissinstanser delar utredningens uppfattning attövergångsfrågorna inte bör regleras i lagform. Ett par remissinstanser framförkritiska synpunkter på att övergångsfrågorna föreslås bli behandlade imotivuttalanden. Kammarrätteni ansluter sig fill uppfattningen att bestämmelser om hur övergångenordnas inte bör ges i lagform. Även om det inte synes vara förknippat medoöverstigliga svårigheter att åstadkomma sådana bestämmelser synes enligtkammarrätten en lämpligare ordning vara att statsmakterna anger sin inställningi annan form. Kammarrätten förordar att inställningen kommer till uttryck isamband med att statsmakterna gör de principiella och vägledande uttalanden i kvinnoprästfrågansom befinns påkallade. Att uttalanden görs i denna form och inte gesställningen som lagmotiv framstår som särskilt påkallat, om man finner attalternativ A bör genomföras och således begränsar sig till en lagstiftning somendast innefattar att lag upphävs. i haringet att erinra mot utredningens förslag att regleringen av övergångsfrågornabegränsas till ett mofivuttalande. anser det naturligt attövergångsanordningen skall omfatta dem som har prästvigts före ikraftträdandetav det nu framlagda förslaget, d. v. s. . iUppsala förordar motivuttalanden när det gäller övergångsfrågorna och avvisarövergångsbestämmelser som t. ex. en fidsgräns. Hovrättenöver och framhåller att det från olika synpunkter mestkomplicerade problemet med den föreslagna lagstiftningsåtgärden hänger sammanmed övergångsfrågorna. Den lagtekniska lösning av dessa som utredningenföreslår kan hovrätten inte tillstyrka. Hovrätten finner det anmärkningsvärtatt utredningen har dagtingat inför uppgiften att åstadkomma en lagtext somger uttryck för det innehåll, bl a. i fråga om väjningsrätten, somövergångsreglerna bör innehålla. Om det är så att statsmakterna har en bestämduppfattning i övergångsfrågorna så bör det rimligtvis vara möjligt attformulera lagregler som slår fast vad som skall gälla. Redan en jämförelsemellan utredningsmajoriteten och det särskilda yttrandet av enligt hovrätten de vanskligheter som är förenade med den av utredningentänkta lösningen att styra utvecklingen genom motivuttalanden. Erfarenheternaav tillämpning av samvetsklausulen är knappast sådana att de manar tillefterföljd. Det finns uppenbarligen anledning anta att svårigheten attformulera en lagtext bottnar i motsättningar om hur övergångsfrågorna skalllösas. Detta förhållande är enligt hovrätten inte ett godtagbart skäl attundvika lagstiftning. Den väsentligaste invändningen mot utredningensståndpunkt är emellertid att ett motivuttalande inte kan ersätta en lagregel.Hovrätten betonar att ett motivuttalande över huvud inte är bindande fördomstolarna och andra. Även om motiven har en viss betydelse vidlagtillämpningar, så kan de inte ersätta en uttrycklig Prop.1981/82:93 72 Det är en dålig väg att slå in på, om man meraallmänt anser sig kunna styra utvecklingen genom motivuttalanden. Även frånrättssäkerhetssynpunkt är det otillfredsställande, eftersom det inte ärmöjligt att räkna med att medborgarna skall ha kännedom om eller ens rimligmöjlighet att skaffa sig sådan beträffande det som må ha uttalats av regering,lagråd, riksdagsutskott m. fl. under ett lagstiftningsärende. Sådana uttalandenskulle sammantagna komma att utgöra s. k. motiv. Det finns all anledning befaraatt dessa i den nu aktuella frågan knappast kan komma att bli entydiga. Detförhållandet att ämbetsfrågan är i hög grad kontroversiell bör enligthovrättens mening inte tas fill intäkt för att lösa övergångsfrågorna enligtden av utredningen föreslagna modellen. Den förda diskussionen visar hurmotsägelsefull varje lösning av kyrkans inre problem genom lagstiftning mednödvändighet blir. Enhgt hovrättens mening måste statsmakterna välja endera avtvå möjligheter: antingen avstå från att ge några föreskrifter avseendeövergångstiden, eller meddela sådana i form av en i grundlagsenlig ordningantagen övergångslag. Det förstnämnda alternativet innebär att kyrkan fårförtroendet att lösa sina problem på eget ansvar. Svårigheterna med den senarelösningen har belysts av utredningen. Hovrätten vill för sin del förordaalternativet med särskilda övergångsbestämmelser. Även kammarkollegiet avråderfrån att lagstifta endast genom motivuttalanden. JO framhåller följande: Först stiftar man en lag menbegränsar dess effekt i ett väsentligt hänseende, inte genom en uttryckligföreskrift i lagen utan genom ett uttalande i ett betänkande från ettkyrkomötesutskott; detta uttalande godkänns senare av kyrkomötet men bliraldrig föremål för någon behandling av . Det förutsätts emellertid attden begränsningen av lagens tillämpningsområde skall iakttas av derättsvårdande myndigheterna. Sedan upphäver man den lag till vilket dettamotivuttalande hänför sig; det gör man bl. a. därför att det finns en annan lagsom väl täcker första lagens syfte och denna följaktligen har blivit i saköverflödig. Men den särskilda "föreskrift" - som alltså inte fannsmed i texten till den lag som skall upphävas- förutsätts iakttagen även vidtillämpningen av denna, den andra lagen vid vars tillkomst den"föreskriften" inte ens diskuterades. M. a. o. vid bedömningen av omdet föreligger en överträdelse av en lag skall domstolarna följa inte lageneller dess förarbeten utan ett motivuttalande som gjordes i samband med att denlag upphävs till vilken motivuttalandet hänför sig. Motivuttalanden ärförträffliga hjälpmedel när man skall tolka en lag; men det är en diskutabelmetod att direkt lagstifta genom motiven. En del instanser diskuterar frågan om innehållet i enövergångsanordning. i anser att för de kvinnoprästmotståndaresom före lagens upphävande prästvigs eller nu är präster inom kyrkan bör den s.k. väjningsrätten fortsätta att tillämpas. Biskopsmötet kan inte acceptera en ilag eller lagmotiv fastlagd bortre gräns av innebörd att den som inte delarkyrkans syn på kvinnliga präster inte skall kunna prästvigas efter 1981/82:93 73 En sådan bortre gräns skulle enligtBiskopsmötet vara ett uttryck för ett statens tvång på kyrkan. För dem sombörjar studera teologi för att bli präster efter det att beslut har fattats omupphävande av behörighetslag måste det emellertid stå helt klart attmålet är att alla präster skall samarbeta också i gudstjänsten, som är centrumi kyrkans liv, framhåller Biskopsmötet. Även i menar attnågon formell s. k. bortre gräns inte bör sättas ut. i anseratt några övergångsbestämmelser inte behövs. Sådana skulle enligt domkapitletmedföra en kategoriklyvning mellan olika slags präster. noterar medtillfredsställelse att någon s. k. bortre gräns för prästvigning av dem sominte kan acceptera ett kvinnligt prästämbete inte har blivit satt. En sådanåtgärd skulle för övrigt ha varit ett ingripande i biskopens rätt att lämplighetspröva,som har saknat varje stöd i svensk kyrkorättslig tradifion. Även den som har enannan åsikt eller uppfattning i ämbetsfrågan, men godtar att arbeta förgemenskap i kyrkan, skall alltså ha hemortsrätt i kyrkan och kunna prästvigassamt inneha prästerlig befattning, framhåller . Enligt domkapitleti bör ingen definitiv bortre gräns sättas för prästvigning. Domkapitletframhåller vidare att hemortsrätten inte får begränsas till att avse endast demsom hyser en särskild tro. De nya prästerna skall ha hemortsrätt i kyrkan ochfå handla efter sin tro, framhåller . Flera instanser är kritiska till fortsatt väjningsrätt ochförslaget till övergångsanordningar. Jämställdhetsombudsmannenkan inte finna att de föreslagna övergångsanordningarna är rimliga. Denallvarligaste invändningen, menar jämställdhetsombudsmannen, är att man förlång tid framåt skulle permanenta just den situation som man velat komma tillrätta med, nämligen samvetsklausulens negativa verkningar för de kvinnligaprästerna, församlingarna och kyrkan i dess helhet. Eftersom antalet kvinnligapräster snabbt ökar, kan enligt jämställdhetsombudsmannen problemen dessutomkomma att förvärras innan den 40-åriga övergångstiden gått till ända. Detförtjänar dessutom att framhållas, att man genom att godta utredningens förslagi fråga om övergångsfrågorna skulle ge samvetsklausulen en giltighet i tidensom aldrig varit avsedd. föreslår att man sätter enbestämd tidsgräns - förslagsvis från senaste allmänna kyrkomöte - eftervilken väjningsrätten inte längre får åberopas. Med hänsyn till frågans vikt börenligt jämställdhetsombudsmannen regeln ges i form av en särskildövergångsbestämmelse. Någon rätt för nytillträdande biskop att med åberopandeav väjningsrätten vägra att prästviga en kvinna har utredningen uppenbarligeninte avsett skulle föreligga. Detta bör klart framgå av lagmotiven, framhållerjämställdhetsombudsmannen. tar avstånd frånövergångsbestämmelser som kan komma att ha giltighet under omkring 40 år.Kommittén menar att den tid som har förflutit sedan behörighetslagen antogs år1958 har varit tillräckligt lång och borde ha gett de 6 1981/82. 1981/82:93 74 prästkandidater som har vigts till präster under dessa årfull insikt om att sådana förbehåll som samvetsklausulen beskriver inte ilängden skulle kunna åberopas. Dessutom torde det vara exceptionellt att manhar övergångsbestämmelser som kan gälla . Kommittén anser attdet finns all anledning att nu låta börja arbeta i enlighet medde allmänna principerna om jämställdhet mellan kvinnor och män som gäller isamhället i övrigt. Det rimliga är enligt kommittén att nya regler får fullgenomslagskraft . Kommittén pekar vidare på att någon lösninginte heller föreslås på det problem det innebär att biskop av samvetsskäl äveni fortsättningen skall kunna vägra att viga kvinnor till präster. De föreslagnaövergångsbestämmelserna får enligt kommitténs mening orimliga konsekvenser. i yrkar på en snar omprövning av väjningsrätten.Domkapitlet finner det oacceptabelt att vissa präster kan anses berättigade atti handling visa att de underkänner andra prästers legitimitet - präster som harvigts till sitt ämbete i lagstadgade ordning. tar inte särskilt upp övergångsfrågorna isitt yttrande, I några reservationer behandlas däremot dessa frågor. Avförbundsstyrelsens nio ledamöter anser fyra ledamöter att alternativ A inteskall förenas med något motivuttalande om nuvarande befattningshavare. Dessareservanter menar att det nya rättsläge som inträder när 1958 årsbehörighetslag upphävs skall gälla även för dem som innehar prästerlig tjänstvid lagändringens genomförande. kan av principiellaskäl inte acceptera den s. k. väjningsrätten och menar att denna efter den 1januari 1983 inte får utnyttjas. Förbundet anser att någraövergångsbestämmelser inte är nödvändiga. Förbundet framhåller att omprövningenav samvetsklausulen skall slå igenom fullt ut även för dem som har prästvigtsunder hittillsvarande rättsläge. kan inte för framtiden accepteranågon form av fortsatt väjningsrätt. Förbundet framhåller att samhällets lagarsjälvfallet måste gälla alla medborgare. Förbundet kan därför inte acceptera deövergångsbestämmelser som utredningen har föreslagit. Förbundet anseremellertid att hemortsrätten för kvinnoprästmotståndarna skall bevaras. Om kvinnoprästmotståndarnaskall kunna fortsätta sitt arbete som präster i , är enligtförbundet en fråga för dem och deras samvete. anföratt de övergångsbestämmelser som tillkom vid kvinnoprästreformen förmodligen dåvar nödvändiga, men att de inte får permanentas. uttrycker oro inför det rättsläge som kan komma att uppstå under övergångsfiden,eftersom det nya läget inte helt kommer att gälla dem som redan har tjänst isvenska kyrkan och som har en avvikande uppfattning om kvinnliga präster.Förbundet befarar att övergångstiden kan bli lång. Därför bör rättsläget för dekvinnliga präster, som även i fortsättningen kan komma att bli trakasserade,klarläggas, menar förbundet. 1981/82:93 75 (VPK) kan inte acceptera några övergångsbestämmelser med väjningsrättför . Sådana bestämmelser skulle innebära att densituation som man vill komma till rätta med permanentas, framhåller VPK. Inteheller Husmodersförbtmdet hem och samhälle kan acceptera någon form av fortsattväjningsrätt i de föreslagna övergångsbestämmelserna. Några instanser tar särskilt upp förhållandena i Göteborgsstift. För att komma till rätta med de särskilda problemen iGöteborgs stift anser jämställdhetsombudsmannen att det i lagmotiven börframhållas att kyrkan själv skall anvisa en ordning så att prästvigning avkvinnor för kan komma till stånd. Jämsiälldhetskommitién anseratt statsmakterna inte utan vidare skall acceptera den situation som råder iGöteborgs stift. Enligt kommittén bör statsmakterna aktivt söka finna vägar föratt lösa problemet där, sä att kvinnor kan vigas till präster i stiftet och kanfullgöra sina tjänsteåligganden utan att motarbetas av sina manliga kollegor.Domkapitlet i framhåller att den ordning för prästvigning i Göteborgsstift som anges i samarbetsreglerna skulle kunna genomföras i den månarbetsförhållandena i missiveringsförsamlingarna blir hanterbara. Evangeliskt forum anser att kvinnliga prästkandidater intelängre kan tillåtas bli föremål för diskriminering såsom har skett iGöteborgs stift. Evangeliskt forum framhåller att sådan diskriminering harförekommit i form av svårigheter att få venia av biskopen i stiftet och fåföreskriven praktiktjånstgöring. Vidare har avvisande svar getts på frågan ominte samarbetsreglernas punkt 8 om vigning för direkt tjänst i stiftet kundetillämpas. Enligt Evangeliskt forum kan inte denna avvisande och kyligahållning från stiftsledningens sida längre accepteras. Det är inte acceptabeltatt en kvinnlig prästkandidat tvingas välja prästvigning och viss tidstjänstgöring i annat stift såsom har skett med de tre kvinnor som är prästeri . Evangeliskt forum framhåller att motståndet mot kyrkans ämbetsordningi framför allt representeras av biskopen och de flestaledamöterna i . Evageliskt forum föreslår att det skall ankomma påkyrkan - i viss analogi med de nuvarande reglerna för vigsel av frånskilda -att ansvara för att vigning av kvinnlig präst vid behov sker i Göteborgsdomkyrka. Enligt Evangeliskt forum kan uppgiften lämpligen ligga påärkebiskopen som får rätt att i sitt ställe utse annan biskop. Liknande förslagoch uttalanden gör kvinnoförbtmd. Predika-Bremer-forbundetföreslår att biskopen i erinras om sin tjänsteplikt att vigakvinnor till präster. för kvinnoorganisationer i att behörighetslag och samvetsklausulen bör avskaffas medomedelbar verkan. anser vidare att motståndare till kvinnligapräster i fortsättningen inte bör kunna vigas till präst i ochinte heller bör kunna utses till biskop eller kyrkoherde. Centralkommitténframhåller att vad den sålunda har föreslagit självfallet bör gälla även iGöteborgs sfift. menar att också i börtillämpa jämställdhetslagen och arbeta Prop.1981/82:93 76 aktivt för att förbättra jämställdheten på arbetsplatsen.Centralkommittén förutsätter att biskopen i i fortsättningenskall prästviga både kvinnor och män enligt gällande lag. En del instanser tar upp frågan om samarbetsreglerna isina yttranden. Domkapitleti anser att samarbetsreglerna på nytt borde antas av kyrkomötet, sedanen översyn av dem har ägt rum i syfte att nå överensstämmelse medjämställdhetslagen. anser att referensgruppen för samrådsfrågor påriksplanet bör få vidgade befogenheter, bl. a. ges initiativrätt i fråga omsamarbetsreglernas efterlevnad. föreslår att kyrkomötetrekommenderas att låta utarbeta och anta samarbetsregler som riktlinjer för defortsatta strävandena att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor som prästeri . i framhåller att behandlingen i framtidenav motsättningarna i ämbetsfrågan kommer att bli beroende av kyrkans egetansvarstagande. Enligt mening kan detta med fördel ske genom attsamarbetsreglerna efter en viss överarbetning tillämpas.