prop · G503197 · 1981-12-31 00:00:00 — Enannan märklighet i förslaget är att övergångsreglerna föreskriver att deförluster som uppkommer vid 1982 och taxering får utnyttjas fullt ut idet nya systemet. De företagare som har dåliga eller medelmåttiga resultat f. n.kan följaktligen genom att tillskapa förluster dessa år vinna en fördel jämförtmed de företagare som får förluster . Detta är en osundprincip som också belyser bristerna i förslaget. NSDuttalar att det - genom att beskattningsperioden är så kort som - integår att undvika att vissa rörelseidkare då och då drabbas av förluster, att riskemanaturligtvis är särskilt stora i fråga om nystartade företag, samt att det ärett minimikrav aft förluster mellan åren är kvitt-ningsbara fuUt ut. Enligtnya regler för beskattning av försäkringsersättning (fr. o. m. 1984 årstaxering) får nu företagare vid totalskada på byggnad göra utrangeringsavdragdet år skadan inträffat. Försäkringsersättning som enligt de nya reglerna blirskattepliktig intäkt balanseras normalt mot detta avdrag. Skulleemellertid försäkringsersättningen inte betalas ut under som utrangeringsavdraggörs, kan förslaget få icke önskvärda konsekvenser. Denskattskyldige kan genom avdraget få ett betydande underskott i rörelse. Dettaunderskott kan genom förslaget inte fullt ut balanseras mot Prop.1981/82:197 179 Förlustavdraget skall enligt förslagetbehandlas som underskottsavdrag och blir då underlag för filläggsskatt. Vi hari oUka sammanhang fört fram tanken på att förluster skall få avräknas inteendast mot framtida inkomster något som blev nödvändigt för ett 20-tal årsedan - utan även att en företagare skall få avräkna förluster mot fidigarehavda inkomster. Detta skulle leda fiU en betydande minskning av problemen medså korta beskattningsår som . Inte minst hardessa olägenheter i denna del av det svenska systemet framträtt med fullstyrka. Vi förnyar vårt tidigare framförda yrkande. SBEFriktar kritik mot att kvittning mellan åren inte tillåts ens inom sammaförvärvskälla och anser att metoden inte kan försvaras med rent administrativasvårigheter. SBEF anser att det inte torde vara förenat med oöverstigligahinder att efter erforderlig utredning finna en hanteriig väg att lösaproblemet. Somett absolut minimikrav om gällande regler ej kan behåUas finner förbundet ettsystem, där man berättigas att fritt få kvitta underskott i förvärvskälla motöverskott i samma förvärvskälla ett senare år. Därigenom skulle nyföretagandetinte drabbas så hårt som annars sker. Vidare skulle den typen av verksamhetersom har underskott permanent, såsom hobbyrörelser och lyxjordbruk, inte gynnas.Vid sidan av den föreslagna möjligheten skulle som för alla andra finnas kvarmöjligheten att fill högst värde göra underskottsavdraget mot överskott iandra förvärvskällor . anser att det i promemorian inte har presenterats någrasom helst bärande skäl för att inte medge kvittningsrätt mellan åren inom enförvärvskälla, att detta framför allt gäller konventionellt beskattadfastighet samt att förlängningen av avdragsrätten för repa-rafioner från tretill inte löser detta problem. SHIO Familjeföretagen och : Enligtpromemorian bör inte någon undantagsregel införas som medger kvittning meUanbeskattningsåren vid beräkning av tilläggsbelopp med hänsyn till dekomplikationer av administrativ art söm en sådan undantagsregel skullemedföra. Som professor visat i en artikel i s. 545 skullede administrativa problemen vara överkomliga, särskilt i jämförelse med deproblem reformen i övrigt åstadkommer. Organisationen anser, att kvittningmellan beskattningsåren bör medges, i vart fall, vid beräkning avtilläggsbelopp. SRFmotsätter sig att förlustavdrag skall ingå i underlaget för tilläggsbelopp.Länsstyrelsen i : Enskattskyldig kan i den ovan beskrivna situationen ha intresse av att föra överkostnader från det första verksamhetsåret tUl det andra. Prop.1981/82:197 180 skuUekunna ske genom felaktiga periodiseringar. skulle i ettsådant fall behöva kontroUera vad som normalt sett inte behöver utföras,nämligen kontroUen av att de kostnader som hänför sig fill ett visst årverkligen har kostnadsförts detta år. Behandlingenav underskott i det föreslagna systemet kommer i många faU att aktualisera deramar som bokföringslagens (BL) och jordbmksbok-föringslagens (JBL)värderingsregler och begreppet god redovisningssed ger. I enunderskottssituation i viss förvärvskälla där man har överskott iannan förvärvskälla med utrymme att styra överskottets storlek kommerbehandlingen av underskottet i det nya systemet att leda till att underskottethelt naturligt minimeras med hjälp av uppvärderingar av omsättningstillgångaroch aktiveringar av kostnader. Man kan befara att gränsöverskridanden i förhåUandetUl BL och JBL kommer att bli vanliga. kan konstateras aftvärderingsreglerna och begreppet god redovisningssed inte är entydiga. Riskenför skattetvister är alltså stor. Det är enligt delegationens mening olyckligtatt den föreslagna lagstiftningen föder konfliktsituationer av detta slag.Hittills har sådana frågor normalt gällt den motsatta situationen, nämligen attaUtför försiktiga värderingar gjorts. I den situationen finns inte något civUrättsligtproblem. Det uppkommer däremot i det nya läget. Skattemässigt blir det dåfördelaktigt att överskrida de civilrättsliga reglerna eUer att i vart fallröra sig inom de inte säUan tänjbara gränsområdena. Delegationen menar attskattelagstiftning inte skall ges sådan utformning. I detta sammanhang vUldelegationen också peka på att inkomstslagen jordbmksfastighet och rörelsebehandlas på annat sätt än inkomstslaget annan fasfighet (konvenfionelltbeskattad). Flertalet hyresfastigheter faller under BL. Det vanligaste skälet tiUunderskott på sådana fastigheter är stora reparationskostnader. Dessa kostnaderfår enligt förslaget skattemässigt fördelas . Detta bör normaltmedföra att underskott kan undvikas. I konventioneUt beskattad fastighet kanalltså i bokföringen redovisas ett resultat som står i överensstämmelse med godredovisningssed utan att de negativa skattemässiga effekterna av ettunderskott behöver tas. I jordbmksfastighet och rörelse föreligger inte dennamöjlighet. Skall i dessa inkomstslag uppnås motsvarande fördelar måsteantingen kostnadema som föranleder underskott läggas ned under en följd av år-vilket oftast är företagsekonomiskt felaktigt - eller också måste de perio-diseraspå ett sätt som kan vara tvivelaktigt med utgångspunkt i god redovisningssed.Lagförslaget är i detta avseende inkonsekvent och orättvist. SHIO Familjeföretagen och : Reglerom begr4nsad effekt av ett underskottsavdrag kan också leda till attnäringsidkare genom olika bokföringsåtgärder försöker undvika att redovisaunderskott i förvärvskälla. De bokföringsåtgärder som kan bli aktuella är attaktivera sådana utgifter som borde vara kostnad, värdera lagret till för högtbelopp, redovisa osäkra fordringar till för högt belopp, redovisa för lågkostnad för framtida garanfikostnader m. m. Genom dessa och andrabokföringsåtgärder kan man undvika aft redovisa underskott. Det är heltfelaktigt ur redovisningssynpunkt att verksamheten inte utvisar 1981/82:197 181 Detta förhållande är vilseledande för banker, leverantöreroch andra intressenter. 6.2RäntetiUägg vid bostadsförmån eller privat nyttjande av bil Förslagetangående räntetillägg vid bostadsförmån har väckt stark kritik. Åtskilligaremissinstanser anser att förslaget leder tiU ofillfredsstäUande resultateller är sakligt omotiverat. Kammarrätteni anser att beskattningsresultatet av förslaget blir mindretillfredsställande och anser att man i första hand bör utreda hur stor del av räntekostnademasom belöper på bostaden, i andra hand försöka utforma en schablonregel medledning av 44 § kommunalskattelagen och först i tredje hand använda den somföreslås i promemorian. Enligtförslaget skall, om värde av bostadsförmån tagits upp som intäkt avhyresfastighet, jordbmksfastighet eller rörelse, tillägg göras med den del avförvärvskällans räntekostnader som belöper på den egna bostaden. Här måsteförslagsställarna ha gjort sig skyldiga till ett tankefel. Hyreshusägaren harnämligen redan tagit upp som intäkt det fulla marknadsmässiga hyresvärdet avsin bostad. Enligt förslaget skulle det bli dyrare att bo i lägenhet i det egnahyreshuset än att hyra en motsvarande lägenhet i grannhuset. Motsvarande gälleri huvudsak beträffande bostad på jordbmksfastighet och rörelsefastighet. I10 § 1 mom. sjätte stycket behandlas s. k. räntetillägg för bostadsförmån.Enligt förslaget skall härvid skilda beräkningssätt tillämpas såvitt avser åena sidan jordbmksfastighet och å andra sidan hyresfastighet resp.rörelsefastighet. När det gäller jordbmksfastighet föreslås en proportionering(schablonmässig) mellan bostadsdelen (taxeringsvärdet på bostadsbyggnad inkl.tomtmark) och övriga tillgångar i förvärvskällan. Länsrätten vill framhålla attfömtom de i promemorian omnämnda fiUgångsslagen även bl. a. kontanter,bankmedel, andelar i ekonomiska föreningar, medel tillhörande olika slagsinsättningskonton kan komma i fråga. Enligt länsrättens mening kan problemuppkomma när det gäller värdering av de olika slagen av tillgångar samtgränsdragning mellan rörelsetillgångar och andra tillgångar, det sista inteminst i fråga om rörelsekapital i form av bankmedel. Det vore därförvärdefullt om det t.ex. i anvisningar kunde närmare anges hur värdering ochgränsdragningen skall ske; jämför punkt 2 av anvisningarna till 3 och 4 §§lagen om statlig förmögenhetsskatt. Närdet gäller bostadsförmån i den skattskyldiges egen hyresfastighet eller egenrörelsefastighet (hotell eller Uknande) skall räntekostnaderna - i motsats tillvad som föreslagits i fråga om jordbmksfastighet - fördelas mellanbostadsförmånens värde och summan av samtliga intäkter i förvärvskällan. Dennaberäkningsgmnd finner länsrätten vara, åtminstone i de allra flesta faUen, heltriktig. Man får då fram en korrekt andel av räntekostnadema på ägarenslägenhet. Länsrätten ifrågasätter om det ej vore enklare, även om ej teoretisktriktigt, att använda samma beräkningsgmnd sorn föreslås för hyres- ochrörelsefastighet också för jordbruksfastighet. 1981/82:197 182 Schablonregelnför bostadsbyggnad i jordbruk leder till att en jordbrukare får räntetilläggäven om samtliga lån lagts ned på investeringar i maskiner och driftbyggnader.Vid det omvända förhållandet, dvs. då lånen finansierat bostadsbyggnaden medaninvesteringarna i maskiner och driftbyggnader är obetydliga, bUr jordbmkareninte beskattad fuUt ut för sin privata konsumfion. Dessa effekter är inleacceptabla och bör inte tillämpas ens övergångsvis i avvaktan på ett bättresystem. Frågan bör lösas innan reformen genomförs. RRVuttalar att det naturiigtvis inte finns någon logisk förklaring tUl denskatteökning som kan uppkomma t.ex. på gmnd av tUlbyggnad tiU en ladugård i ettjordbruk. Länsstyrelseni avstyrker förslaget och anför: Expertgmppentorde ha gjort sig skyldig till en felsyn beträffande till-läggsbelopp för räntekostnadavseende egen bostad på jordbmksfastighet resp. i hyreshus. För egen bostadbestäms enligt 42 § KL ett förmånsvärde efter ortens pris. Detta prisinkluderar räntekostnader. Det finns således inget motiv för att göra etträntetillägg i dessa faU. Liknande synpunkter framförs av Föreningen . Länsstyrelseni anser att motiv inte föreligger för räntetillägg i fråga om konvenfionelltbeskattad annan fastighet med hänsyn till att förmånsvärdet normalt torde kunnasättas så att fastigheten visar överskott. Vidare anför attbostadsförmån vanligen inte förekommer inom inkomstslaget rörelse, attfördelningsregeln leder till olämpliga resultat i fråga om jordbruksfastighetsamt att räntetillägg i många fall kommer att helt falla bort genom kvittningmot kapitalinkomster. Mot bakgmnd härav och av administrativa skäl avstyrksförslaget. Liknande synpunkter framförs av Föreningen . fall bostadsförmån skall redovisas har expertgmppen föreslagit att vissträntetillägg skall ske vid beräkning av fiUäggsbeloppet. Gmndprincipen, såsomden är uttryckt i 42 § kommunalskatlelagen, är att bostadsförmån skallredovisas med ortens pris. I detta marknadsvärde torde då även kapitalkostnadeningå. I den mån förmånsvärdena anses för lågt redovisade är det i deltaavseende som uppjusteringar bör ske. Den föreslagna tilläggsposten för räntasynes därför obefogad. Även ur praktisk taxeringssynpunkt är förslagetsutformning olämplig. En höjning av det deklarerade förmånsvärdet förhyresfastigheter kommer alllid all följas av en ändring av tilläggspostenränta. Regeln om proportionering av utgiftsräntorna är dessutom krånglig ochkan i vissa fall leda tiU icke önskvärda effekter. Så blir t.ex. fallet iförvärvskällor med stora lån och räntekostnader för driftsinventarier. Omtilläggsposter för räntor skall beräknas förordas därför ett schablonmässigttillägg av samma typ som föreslagits beträffande bilkostnader. Prop.1981/82:197 183 Ävenlänsstyrelsen i avstyrker förslaget och anser bestämmelsernasvårtillgängliga och i vissa fall orättvisa saml att det kan ifrågasättas om gmndför bestämmelsen föreligger med hänsyn till förmånsvärdet som skaU tas upp.Liknande synpunkter anförs av skattechefen i . iNorrbottens län avstyrker räntetill-lägg vid bostadsförmån av administrativaskäl. Expertgmppenkonstaterar att boendet är privat även på jordbmksfas-tigheter och att enproportionering skall göras av räntorna mellan bostadsbyggnaden och därtillhörande tomtmark och samtliga tillgångar i förvärvskällan. Vidinkomsttaxeringen blir lantbmkaren beskattad för bostadsförmånsvärdet beräknatefter byggnadens taxeringsvärde och därvid tas inte hänsyn till tomtmarken. Detborde vara rimligt att samma begränsning tillämpas även beträffanderäntefördelningen eftersom tomtmarken normalt är helt schablonmässigttillskapad. Beträffande proportioneringen gäller att det är värdet av samtligatillgångar i förvärvskällan som skall användas. Någon precisering av vad somförstås med "värdet" ges inte. Det är väl därför troligt att det ärdet värde som används på K4-blanketten som skall ligga till grund för proportioneringen.Även här finns ett inbyggt systemfel i resonemanget. Om t.ex. hustmn ärlagfaren ägare tiU jordbmket och mannen står för driften bör proportioneringenske enbart utifrån fastighetens taxeringsvärde. Förhållandet blir detsamma omverksamheten drivs i handelsbolagsform eUer om ett akfiebolag arrenderarfastigheten. Skillnadernamellan små och stora jordbmk är i många fall allt för stora för att enschablonregel av detta slag skall vara fillfredsställande. På flera storajordbruk har bostadsbyggnaden åsatts låga värden på gmnd av att de K-stämplatseller att de ansetts dyra i underhåll. På mindre jordbmk representerarbyggnadsvärdet en stor del av totala värdet. Resultatet härav är atträntebelastningen på den privata delen blir förhåUandevis mycket större på detmindre jordbmket. Detta i kombination med att värdet av samfiiga tillgångar kanhanteras olika mer eller mindre beroende på slumpen gör att regeln inte är fillfredsstäUande. Detmåste vara ett förbiseende av expertgmppen att inte beakta intäkter avbostadsförmånsvärdet innan räntefördelningen görs. ÄvenNSD är kritisk till förslaget om räntetillägg vid bostadsförmån och invänderatt det blir dyrare att själv bo i bostaden än att hyra ut den samt att manglömt bort att i schablonbeskattningen ligger inbakat ett avdrag förreparations- och andra kostnader, vare sig de uppkommit under ett visst åreller ej, och att underskottet på viUor inte beslår av hela räntekostnaden.Liknande synpunkter framförs av , som framhålleratt i hyresvärdet ingår påslag för att täcka finansiella kostnader, SHIO Familjeföretagen och . SRF anser beräkningssättet för jordbmksfasfighetervara helt felaktigt. RäntetUläggetför privat användning av bil e.d. som utgör inventarium kritiseras från fleraremissinstanser för att orsaka alltför mycket merarbete i förehållande fill debelopp det kan bli fråga om. Förslaget anses på andra håll som aUtför schabloniseratoch andra lösningar förespråkas. 1981/82:197 184 Länsrätteni och läw: Förslagetaft schablonmässigt beräkna ett förmånsvärde för personbU e.d., som redovisassom tillgång i en enskild näringsverksamhet, torde innebära merarbete förskattemyndigheterna. Av principiella skäl kan sättas i fråga om inte denprivata delen av räntekostnaderna bör hänföras fill inkomstslaget kapital. Denlösning som expertgruppen föreslår medför en alltför schablonmässig behandlingav de skattskyldiga och kan uppfattas som felaktig och orättvis. Länsrättenförordar därför all förslaget inle genomförs i denna del. Gruppen harföreslagit att företagsskattekommitté utreder frågan om att sätta ett"staket" kring rörelseförmögenheten. Frågan om ränteutgifternasfördelning för personbil e.d. i näringsverksamhet bör i samband därmedförhoppningsvis kunna lösas på ett bättre sätt. RSVanser det tveksamt om räntetilläggen är befogade och anför: Räntetilläggetavses motsvara den del av finansieringskostnaden som är hanförlig till detprivata nyttjandet av bilen. RSV vill ifrågasätta om en sådan korrigering ärnödvändig. Enligt de nuvarande skatterättsliga principerna är nämligenförutsättningen för att bilen skall få behandlas som ett inventarium i rörelsenatt bilen är nödvändig för verksamheten. Detta gäller även om bilen kan nyttjasför privat körning. Följaktligenmåste kapitalanskaffningskostnaden för bilen i sin helhet anses vara enrörelsekostnad. I detta sammanhang vill RSV påpeka att någon jämförelse med de s.k.bilförmånsvärdena inte kan göras. BUför-månsvärdena bygger nämligen påprincipen att den som disponerar bilen skall beskattas för vad det skulle hakostat om han själv anskaffat bilen. Någon hänsyn till att bUeh även användsför tjänstekörning tas inte. Om någon bil däremot inte är erforderlig förrörelsen eller i tjänsten medges inte i något fall avdrag. Länsstyrelseni avstyrker förslaget och anför: Expertgmppenföreslår räntetillägg vid beräkning av inkomst av fastighet eller rörelse förbil, båt eller liknande fillgång till den del sådan tillgång använts för privatbmk. En tillämpning av denna regel skulle innebära stora kontrolltekniska ochadministrativa problem. Räntefilläggen blir dessutom i de enskilda fallen ofta beloppsmässigtsmå. Dessutom kan ifrågasättas om inte redan nuvarande regler innebär att somprivat andel av bilkostnaderna skall upptas den del av räntekostnaderna sombelöper på det privata nyttjandet. Länsstyrelseni (majoriteten): Länsstyrelsenanser såvitt gäller bilkostnaderna att de schablonmässiga räntetilläggen bör fömtsättaschablonmässigt beräknade förmånsvärden. Den metod som f.n. tUlämpas är att detotala bilkostnaderna fördelas mellan den privata användningen och den yrkesmässiga.1 de totala bilkostnaderna borde även inräknas ränta avseende bUen. Avpraktiska skäl göres emellertid inte detta då räntan under alla omständigheterär avdragsgill. Vid denna praktiska tillämpning beaktas emeUertid inte attnettointäkt av rörelse och jordbruk även skall användas som utgångspunkt för beräk- Prop.1981/82:197 185 ningav underlaget för egenavgifter och socialförsäkringsförmåner. Länsstyrelsenanser att den nu föreslagna skattereformen kommer att innebära en omföring av privatandel av räntekostnader från näringsverksamheten till inkomst av kapital blirett nödvändigt led i taxeringsarbetet. Den alternativa metoden är således attföredra enligl uppfattning. Likformigheten med andraskattskyldiga kan uppnås på ett bättre sätt eftersom avdragsbegränsningenendast inträder om inkomst av kapital verkligen visar underskott. Metodeninnebär en tillämpning av de nuvarande reglema, varför speciell lagstiftningsåledes ej behöver komma ifråga. Teoretisktsett torde inte samma invändning kunna riktas mot förslaget om räntetillägg förprivat andel av bilkostnader i rörelse eller jordbmk. bedömerdock förslaget som ett utslag av alltför långt driven exakthet vid beräkning avtilläggsbelopp. Förenklingsintresset bör här få ta över önskemålet om absolutexakthet. Oklarheten beträffande behandlingen av räntefria lån frånarbetsgivare lill anställd talar också för att man åtminstone bör avvakta medinförandet av tilläggsbelopp för räntedelen av de privata bUkosthaderna. Ävenlänsstyrelserna i och avstyrker förslaget avadministrativa skäl. i påpekar därvid att beloppeni allmänhet skulle bli försumbara. Skattechefen i anserförslaget mindre motiverat. Föreningenifrågasätter också förslaget till räntetillägg för skuld på bil m.m.Förfarandet innebär otvivelaktigt en ytterligare komplikation vid deklarationsgranskningen.Det rör sig dock om relativt små belopp, vilket innebär alt de inte torde kommaall ägnas någon större uppmärksamhet vid granskningen. Bestämmelsens efterföljdkan därför väntas bli dålig, och skatteintäkterna obetydliga. Vadbeträffar räntetillägget för bil m. m. i förvärvskälla finns skäl att vara änmer tveksam. Detta tillägg måste - i motsats till tillägget för bostad -baseras på flera mer eller mindre osäkra uppskattningar, nämligen av bilensvärde, räntekostnaden och privatkörningen. Detta kommer säkerligen att geupphov lill tvister och processer med de skattskyldiga. Då det här rör sig iregel om relativt måttliga belopp, ibland rena struntsummor, avstyrkerföreningen därför förslaget i denna del. LRFanser förslaget medföra stora praktiska och administrativa svårigheter. Detriktiga förfarandet vore naturligtvis att man gjorde en uppdelning även avräntekostnaderna på en privat del och en del för användning i verksamheten. Denförra delen skulle då behandlas som en räntekostnad 1981/82:197 186 underinkomst av kapital. Något skäl att jämföra med vad som ingår i värdet av enanställds bilförmån finns inte, så mycket mindre som dessa förmåner värderasefter samma gmnder oavsett vederbörande förmånsta-gares marginalskatteförhållanden. Ibetänkandet tas vissa frågor upp som berör bilområdet. a. föreslås alt enenskild näringsidkare som använder bil i verksamheten skaU påföras etträntetillägg för den del som bilen används privat. Förslaget motiveras med attnäringsidkare inte skaU komma i bättre läge än andra skattskyldiga sombeskattas för räntekostnader via bilförmånsvärdet. Vihar naluriiglvis inget att invända mot att man försöker uppnå en rättvisbeskattning, men denna form av miUimeterrättvisa torde kosta mer än den smakar.Ökat krångel och ökade kostnader både för beskattningsmyndigheter ochskattskyldiga skulle bli följden om förslaget genomfördes. Ytterligare bördor skulleläggas på småföretagen. Den näringsidkare som köpt bilen kontant skulle påförasen räntekostnad som inte existerar i verkUgheten. Vi avstyrker förslaget omräntetillägg för näringsidkare. Schablontaxeringav bilförmån enligt RSV:s anvisningar bör gälla alla inkomstslag. I dennaschablon finns ränlefaktor med, varför del får anses onödigt att tillföra dennabestämmelse. Någraremissinstanser tar upp särskilda frågor, främst avseende beräkningen och deändringar som reformen kan föranleda i fråga om värderingen av anstäUdsbilförmån. Närdet gäller beräkningen av räntetillägg för bil bör det klart framgå av lagtexteller anvisningar vilket värde som skall läggas lill gmnd för ränteberäkningen.EnUgt lagtexlförslagel synes del vara värdet enligt räkenskaperna("tillgångens värde") medan författningskommentarerna i promemoriantalar om "värdet på bUen" resp. "värdet på bilar av olika märkenoch årsmodeller", i exemplet dessutom om "uppskattat värde". Länsrättenvill också - med hänsyn tUl den mångfald mål som rör bilar, privatkörning osv.- framhålla önskvärdheten av aft det införs ett lägsta belopp, då ändring ejbör företagas vid taxering, t. ex. om antalet mil vid privatkömingen ändras.Förslagsvis kan alla ändringsbelopp . Omell räntetillägg efter andra överväganden ändå anses böra införas bör dock enannan metod användas än den som gäller för alt beräknafinansieringskostnaden vid bilförmån. Denna beräkning gmndar sig nämUgen påden s. k. återanskaffningsmetoden och återspeglar vad det skulle ha kostat denskattskyldige själv att skaffa en ny bil.