prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — Medanledning härav vill jag framhålla att sekretessen enligt 7 kap. 1 § SekrLgäller för ledamöter av och tjänstemän vid de nyinrättade förtroendenämnderna.Enligt min mening är denna reglering tillräcklig, 2.3.18 Sekretess i ärenden som remitteras från hälso-och sjukvårdens ansvarsnämnd Med anledning av ett önskemål från omförtydligande av bestämmelserna i 7 kap, 2 § 4 SekrL vill jag påpeka att dessabestämmelser gör undantag för sekretessen såvitt avser anmälan och beslut iärenden om ansvar eller behörighet för personal inom hälso- och sjukvården.Sådana anmälningar och beslut är alltså offentliga handlingar. Ansvars- ochbehörighetsfrågorna handläggs av hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd.Remitteras en anmälan fill sjukvårdshuvudmannen, gäller ingen sekretess föranmälningen hos sjukvårdshuvudmannen även om huvudmannens verksamhet såvitt rörremissen kan hänföras till den särskilda tillsyn över hälso- och sjukvården somavses i 7 kap, 1 § andra stycket. Något förtydligande på denna punkt torde intebehövas. 1981/82:186 48 2.3.19 Behovet av information Några remissinstanser tar upp frågan om behovet avinformation. Med anledning därav vill jag framhålla alt jag anser det vara avyttersta vikt all informafion sprids bland myndighetema omsekretesslagstiftningens innehåll. omfattande informafionsarbele har ocksåbedrivits av justifiedepartementet och andra myndigheter.Justitiedepartementet har bl, a, gett ul en broschyr i vilken kortfattatredogörs för sekretesslagen. Företrädare för departementet har informerat utepå myndigheterna om den nya lagstiftningen. Flera av de centrala myndighetersom särskilt berörs av lagstiftningen har gett ut allmänna råd. Det är givetvisangeläget all mer omfattande ändringar i sekretesslagstiftningen kompletterasmed information fiU dem som har att tillämpa sekretesslagen. Del är därförvikfigt att myndigheterna ser till att nödvändig informafion ges de anställda. 2.4.1 Sekretess till skydd för den vård- ellerbehandlingsbehövande själv m. m. Äldre rätt och gällande rätt Enligt sekretesslag var handlingar i ärendenrörande bl. a. hälso-och sjukvård saml ärenden rörande allmän försäkringskassasverksamhet hemliga såvitt gällde en enskilds personliga förhållanden. Förelågtrygghet att utlämnande inte skulle missbrukas till skada eller förklenande förden enskilde, kunde dock en handling med sådana uppgifter lämnas ul (14 §första stycket). Vidare gällde alt en handling som omfattades av dennasekretess fick undanhållas den som handlingen gällde, om den angick patientensvård eller behandling e. d. och det fanns grundad anledning alt anta attändamålet med vården eller behandlingen skulle motverkas genom alt handlingenlämnades ul (14 § andra stycket). Om en handling som avsågs i 14 § första stycket angicknågons vård eller behandling e. d., kunde den undanhållas den som avsågs medhandlingen också om del fanns gmndad anledning att anta all någons personligasäkerhet skulle sältas i fara genom all handlingen lämnades ut (14 § andrastycket). I del här fallet gällde del alltså all skydda en uppgiftslämnare,inle den vård-eller behandlingsbehövande själv. I 14 § andra stycket fanns också bestämmelser om att handlingar,som utvisade vem som hade gjort en anmälan eller annars hade lämnatupplysningar i bl. a. barnavårds- eller nyklerhetsvårdsärenden, kunde hållashemliga, om det fanns grundad anledning att anta att den som anmälan ellerupplysningen avsåg skulle missbruka vad han fick vela fill skada för annanperson. Enligt den nya sekretesslagen gäller sekretess inom hälso-och sjukvården 1981/82:186 49 för uppgifter om enskilds hälsofillstånd eller andrapersonliga förhållanden, om del inte står klart alt uppgifterna kan röjas utanatt den enskilde eller någon honom närstående lider men (7 kap. 1 §). Sekretess som är föreskriven lUI skydd för en enskildgäller enligt huvudregeln inte gentemot den enskilde själv (14 kap. 4 § SekrL).Regeln är emellertid inte ulan undantag. Hälso- och sjukvårdssekretessen gällerockså i förhållande lill den vård- eller behandlingsbehövande själv för uppgiftom hans hälsotillstånd, om del med hänsyn till ändamålet med vården ellerbehandlingen är av synnerlig vikt att uppgiften inle lämnas fill honom (7 kap. 3 §). Detta undantag gäller endast sekretessen på hälso-och sjukvårdsom rådet. I den nya sekretesslagen innehåller 7 kap. 6 §bestämmelser fiU skydd för den som lämnar uppgifter om andras förhållanden tillmyndigheter inom hälso- och sjukvården eller inom . Föremålet försekretessen är "anmälan eller annan utsaga" av en enskild om någonshälsofillstånd eUer andra personliga förhållanden. Sekretess gäller om del kanantas att fara uppkommer för att den som har gjort anmälan eller avgivitutsagan eller någon honom närstående utsätts för våld eller annat allvarligtmen om uppgiften röjs. I framställningen till jusfitiedepartementet den 24 april1981 framhåller allmänna försäkringskassa all det efter den nyasekretesslagens ikraftträdande inle finns någon möjlighel all hindra enenskild från all la del av uppgifter om sig själv hos . Enligtkassan är det väsentUgt att en försäkringskassa inte behöver lämna ut sådanauppgifter om en enskild som inom sjukvården har bedömts vara så känsliga att deinte skulle lämnas ul där. I annat fall finns det en uppenbar risk för att deläkarutlåtanden kassan infordrar för att kunna bedöma en enskilds rätt tillsocialförsäkringsförmåner måste utformas på ett sådant sätt all de utgör ettofullständigt underlag för ell rikfigt beslut från kassans sida. Försäkringskassanföreslår därför ändringar i sekretesslagen så att uppgifter hos bl. a. kassornaom en enskild under speciella förhållanden skaU kunna hållas hemliga också förden enskilde själv. föreslår vidare, utan någon motivering,att sekretess lill skydd för anmälare skall kunna gälla inte bara inom hälso-och sjukvården och utan också hos bl. a. försäkringskassorna.Beträffande framställningens närmare innehåll hänvisas till bilaga 3. Nästan alla remissinstanser tillstyrker i principförsäkringskassans förslag att sekretesslagen kompletteras så alt sekretesskommer att gälla hos bl. 4 1981/82. 1 saml Nr 186 1981/82:186 50 försäkringskassorna i förhållande fill den enskilde självoch till skydd för en anmälare.. Några remissinstanser förordar alt sekretessenskall kunna gälla också hos andra myndigheter. Remissinstansernas synpunkterframgår närmare av bilaga 4. Bestämmelserna i 7 kap. 3 § SekrL om sekretess gentemotden vård- eller behandlingsbehövande själv gäller primärt endast inom hälso-och sjukvårdsområdet. Äldre rätt innebar att handlingar i ärenden rörande bl.a. hälso-och sjukvård och allmän försäkring kunde hållas hemliga för denenskilde själv hos i princip alla myndigheter. Under förarbetena tillsekretesslagen förutsatte man emellertid att sekretess i förhållande till denvård- eller behandlingsbehövande själv behövdes endast på hälso- ochsjukvårdsområdet. Konstrukfionen i promemorian (Ds Ju 1977:11)Handhngssekreless och tystnadsplikt byggde på denna tanke. Inle någonremissinstans anmärkte på promemorians lösning i denna del. Bestämmelsernai 7 kap. 6 § SekrL om sekretess för anmälan eller annan utsaga av enskildgäller inom såväl hälso- och sjukvårdsområdet som socialljänstområdet. Äldrerätt föreskrev även här en längre gående sekretess. Sålunda kunde handlingar iärenden rörande bl. a. hälso- och sjukvård och allmän försäkring samlhandlingar som visade t. ex. vem som hade gjort en anmälan i ell ärende rörandesamhällets barnavård hållas hemliga inom hela det aUmännas verksamhet. Åven härförehgger aUlså en skillnad jämfört med tidigare ordning. Utgångspunkten förgällande rätts ståndpunkt var all något sekrelessbehov för anmälningar tiUhälso- och sjukvården eller inte förelåg utanför dessa områden.Denna ståndpunkt godtogs också av remissinstanserna isekrelesslagstiflningsären-del. Remissutfalletav framställning visar alt det finns behov av sekretesssåväl i förhållande till den vård- eller behandlingsbehövande själv som tUlskydd för en anmälare åven utanför de områden som den nuvarande sekretesslagenanger. Enligt min mening finns del därför anledning att vidga delsekretessbelagda området och därmed närma sig den ordning som tidigare gällde. Av vad somhar framkommit under remissbehandlingen framgår att del i första hand är påsocialförsäkringsområdet som del behövs regler om sekretess i förhållande tillden enskilde själv och till skydd för anmälare. Ett par remissinstanserförordar visserligen närmast att sekretess av nu nämnt slag bör gälla inom heladet aUmännas verksamhet. Jag känner mig för egen del tveksam till om det finnsnågot praktiskt behov av en så långtgående utvidgning av sekretessen. Jag villi sammanhanget erinra om all sekretessen enligt 7 kap. 3 och 6 §§ i vissutsträckning kan överföras lill domstol (jfr 12 kap. 1 §). Vidare finns reglerfill skydd för anmälare redan nu i 7 kap. 20 §och 1981/82:186 51 17 § SekrL. De regler som jag nu förordar bör därför gälla hos demyndigheter som avses i 7 kap. 7 § SekrL, alltså i första hand de allmännaförsäkringskassorna, och försäkringsdomstolarna. Reglernabör tas in i den sistnämnda paragrafen och utformas som primära sekretessreglerefler förebild i 7 kap. 3 och 6 §§. Idelta avsnitt övervägs behovet av författningsändringar för alt enskilda skallfå tillgång fill uppgifter som behövs för alt bedriva inkassoverksamhet. AvsärskUt intresse i delta sammanhang är uppgifter om gäldenärens adress saml omdennes arbetsgivare och arbetsgivarens adress. Sistnämnda uppgifter behövs bl.a. för att utmätning i lön skall kunna äga mm. De aktuella uppgifterna tordeoftast efterfrågas hos de allmänna försäkringskassorna och poslen. Ifråga om uppgifter hos de allmänna försäkringskassorna föreskrevs i 14 § 1937års sekretesslag skydd för handhngar i ärenden som rörde aUmän försäkring ellerarbetsskadeförsäkring eller eljest eller allmänförsäkringskassas verksamhet, såvitt handhngarna angick enskildas personligaförhållanden. Handhngarna fick dock lämnas ut, om trygghet kunde anses vara förhanden att utlämnandet inle skulle komma all missbmkas fill skada ellerförklenande för de enskilda eller deras nära anhöriga. Enligt 18 kap. 28 § lagenom aUmän försäkring (1962:381) gäUde tystnadsplikt för befattningshavare m. fl.hos de allmänna försäkringskassorna i fråga om vad de under sin verksamhet därhade erfarit om enskildas personliga förhållanden. Tystnadsplikten varbegränsad genom ett obehörighetsrekvisit. Det är svårt att säkertange i vilken utsträckning de här redovisade föreskrifterna hindradeförsäkringskassorna alt lämna uppgifter om en gäldenärs adress m, m. lill ettinkassoförelag, I 14 § sekretesslag talades om personligaförhållanden. Enligt äldre praxis torde adressuppgifter och liknande normaltsett harmlösa uppgifter inle ha ansetts som sådana personliga förhållanden somavsågs i 14 § sekretesslag. Med del synsättet saknades alltsåsekretesskydd. lids uppfattning var dock nog den alt adressuppgifter m.m. i och för sig kunde ses som personliga förhållanden (jfr om 13 §1937 års sekretesslag i Förvaltnings-rättslig fidskrift 1980 s. 151 ff). Ennärliggande fråga gällde tolkningen av del skaderekvisit som begränsadehandlingssekrelessen. Förmodligen kunde det anses leda fill "skada ellerförklenande" för en enskild, om en handling, som innehöll den 1981/82:186 52 enskildes adress, lämnades ul för indrivningsändamål.Tanken skulle då närmast vara den att det ligger nära till hands att anse varjeanvändning, som slår i strid med vad den enskilde har förutsatt, medföra skada(ang. den närmare tolkningen av skaderekvisilel kan hänvisas till Welamson,Läkar-sekretessen, s. 113 ff). Vad gäller lystnadspliklsföreskriften kan pekaspå att även den innehöll uttrycket personliga förhållanden. Uttrycket torde ihuvudsak ha haft samma innebörd som sekretesslag. Åven när detgällde tolkningen av obehörighetsrekvisitet fick nog viss ledning hämtas från1937 års sekretesslag. I fråga om uppgifter hos posten föreskrevs i 28 § 1937 årssekretesslag att sådana handlingar hos statlig eller församfärdsel som avsåg samfärdseln inte fick lämnas ut om de angick "derasangelägenheter som anhta eller eljest träda i beröring med anstalten".Handlingarna fick dock lämnas ut om trygghet kunde anses vara för handen attufiämnandet inle skulle komma all missbrukas lill skada för dem som hadeanlitat anstalten. Enligt poslsladgan skulle en posttjänsteman bl. a. iakttaförtegenhet om vad han fick vela om postkundernas angelägenheter (15 § allmännapoststadgan). Av förarbetena lill 28 § sekretesslag framgår allbestämmelserna där åsyftade dels enskildas affärsangelägenheter i förbindelsemed en allmän kommunikalionsanslall, dels enskildas angelägenheter av merapersonhg natur, som fidningsprenumeralioner genom postverket ochsovplalsreserva-lioner hos . TiU den sistnämnda kategorinhörde också uppgifter om enskildas telefonnummer eller innehav av TV-licens. Inle heller de här redovisade sekretessföreskriflerna förpostverket gav helt klart besked om postens möjUgheter att lämna ut uppgifterom en gäldenärs adress m. m. för indrivningsändamål. Under uttrycket "angelägenheter",som förekom i båda föreskrifterna, föll förmodligen uppgifter om kundersadresser. Huruvida dessa uppgifter var hemliga berodde alltså på om övrigarekvisit för sekretess var uppfyllda. Måhända kan även här hävdas alt varjeanvändning, som stod i strid med vad den enskilde förutsatt, ansågs medföraskada. I den nya sekretesslagen regleras sekretessen för deallmänna försäkringskassorna och poslen i 7 kap. 7 § resp. 9 kap. 8 §. Enhgt 7 kap. 7 § SekrL gäller sekretess hos en allmänförsäkringskassa för uppgifter om någons hälsotillstånd eller andra personligaförhållanden, om det kan antas alt den som uppgiften rör eller någon honomnärstående lider men om uppgiften röjs. Med uttrycket personliga förhållandenavses bl. a. en persons adress (prop. 1979/80:2, Del A, s. 84 och 190). 8 § tredje stycket gäller sekretess hos bl. a. postverket och televerketför uppgifter som angår en enskilds förbindelse med samfärdselverksamheten, omdel inle slår klart att uppgiften kan röjas utan alt den enskilde lider skadaeller men. Bestämmelsen omfattar bl. a. uppgifter om en 1981/82:186 53 persons adress (prop. 1979/80:2, Del A, s. 275). När det gäller tolkningen av skaderekvisiten i de bådapragraferna kan hänvisas lill följande uttalande av föredragande statsrådet iproposifionen med förslag fill ny sekretesslag (prop. 1979/80:2, Del A, s. 83). "Uttrycket men har liksom i promemorieförslaget gettsen mycket vid innebörd. I första hand åsyftas sådana skador som alt någon blirutsatt för andras missaktning, om hans personliga förhållanden blir kända.Redan den omständigheten atf vissa personer känner till en för någon enskildömtålig uppgift kan enligt min mening i många fall anses vara tillräckligt föratt medföra men. Utgångspunkten för en bedömning av om men förehgger måstesåledes vara den berörda personens egen upplevelse. Bedömningen måstesjälvfallet i viss utsträckning kunna korrigeras på grundval av gängsevärderingar i samhället. Enbart det förhållandet all en person tycker att det istörsta allmänhet är obehagligt att andra vet var han bor kan t. ex. inte ansesinnebära men i här avsedd bemärkelse. Enhgt min mening är det ofrånkomligt att helt rättsenligaåtgärder ibland kan få bedömas som skada eller men. I promemorian har som exempelpå sådana faU nämnts att någon blivit föremål för framgångsrika indrivningsåtgärdereller att någon blivit salt i fängelse, inlagen för sluten psykiatrisk vårdeller ställd under övervakning. Denna ståndpunkt är nödvändig för alt sekretessskall kunna upprätthållas även myndigheter emellan." Beträffande tolkningen av skaderekvisilel i 9 kap. 8 §tredje stycket SekrL kan också hänvisas till följande uttalande i sammaproposition (Del A, s. 274 "En förutsättning för sekretess är att del inte måsleantas alt uppgiften kan röjas utan skada och men för den enskilde. Hemligatelefonnummer bör enligt promemorian inle lämnas ul fill annan än den som kanvisa all han inle skall missbruka uppgiften. I regel bör också sådant somuppgifter om tidningsprenumerationer och resor anses sekretessbelagda.Uppgifter om innehav av TV-apparat skall enligt promemorian inte lämnas ut, omutlämnandet typiskt sett upplevs som en nackdel för den enskilde, såsom falletär när uppgiften begärs för indrivningsändamål. Motsvarande betraktelsesättfår anläggas när del för postverket är fråga om att lämna ut uppgift om någonspostadress." Regeringsrätten har i ell pleniavgörande tagit ställningfill en begäran av ett inkassoförelag om alt från en allmän försäkringskassa fåut uppgifter om en försäkrads arbetsgivare och dennes telefonnummer.Regeringsrätten fann alt sekretess gällde för uppgifterna (dom ,målnr 799-1981). Flera ledamöter var dock av skiljaktig mening och ansåg attuppgifterna borde lämnas ut. Inkassoförelaget hade även begärt alt få uluppgifter om den försäkrades postadress och telefonnummer. Den frågan prövadesdock inle av regeringsrätten; kammarrätten hade vid sin prövning kommit framlill att uppgifterna inte var sekretessbelagda och att de alltså skulle lämnasut av . 1981/82:186 54 Sammanfattningsvistorde gällande rätt innebära att uppgifter om enskildas adresser normalt inleär hemUga. Rör det sig om en gäldenärs adress som begärs för indrivningsändamålexempelvis hos en allmän försäkringskassa eller posten, är frågan emellertidmer tveksam. Gäller det en fast adress som är lätt tillgänglig på annat håll,torde skaderekvisilel inte vara uppfyllt, vilket innebär att adressen kanlämnas ut. I andra fall torde emellerfid adressuppgiften vara sekretessbelagd.Beträffande uppgifter om en gäldenärs arbetsgivare följer av regeringsrättensdom att sådana uppgifter inte kan lämnas ut fill inkassoförelag. Uppgifter om adresser förindrivningsändamål torde i viss utsträckning begäras även från länsstyrelserna.Hos dessa förs register över länets befolkning, gmndade på kyrkobokföringen.Dels förs ett register på magnetband (personband), dels två register beslåendeav s. k. personavier. Dessa register kommer tiU användning i skilda sammanhang,bl. a. vid upprättande av stomme till manlalslängd. Uppgifter i dessa registerkan vara sekretessbelagda enligt 7 kap. 15 § SekrL. En förutsättning försekretess är dock alt det av särskild anledning kan antas att den enskildeeller någon honom närstående lider men om uppgifterna röjs. Att uppgifternabegärs för indrivningsändamål kan knappast anses utgöra särskild anledning atthemlighålla dem (jfr prop. 1979/80:2, Del A, s. 211). framställning och remissyttrandena över denna Iskrivelsen till framhåller all inkassobyråerna är beroende av att få uppgifter omfysiska och juridiska personers adresser för all kunna fullgöra sininkassoverksamhet. Enligt föreningen vägrar flertalet poslanstalter medhänvisning lill sekretesslagen att lämna ul såväl fasta som tillfälligaadresser. Delsamma gäller även vissa länsstyrelser. Föreningen hemställerdärför all sekretesslagen ändras på sådant sätt att inkassoföretagen kan erhåUaerforderliga adressuppgifter. Fiertalel remissinstansertillstyrker i princip Svenska Inkassoföreningens förslag om begränsningar isekretessen så att borgenärer i indrivningsärenden kan erhåUa nödvändigauppgifter från olika myndigheter, bl. a. posten och de aUmännaförsäkringskassorna. Hos försäkringskassorna finns, till skillnad från posten,uppgifter om enskildas arbetsgivare. Medanledning av påpekanden från några remissinstanser om all det inle kan bedömassom skada eller men alt någon blir föremål för framgångsrikaindrivningsåtgärder vill jag till en början erinra om all man - som bl. a.framgår av de återgivna citaten - under förarbetena lill sekretesslagen 1981/82:186 55 diskuteradehuruvida helt rättsenliga åtgärder skuUe kunna innebära skada eller men. a. om det i sekretesslagens mening borde anses som skada eller men attnågon blir utsatt exempelvis för indrivningsåtgärder. Slutsatsen blev att såborde vara fallet, eftersom detta ansågs vara den enda framkomhga vägen för attreglera sekretessen mellan myndigheter. Enutgångspunkt för de fortsatta övervägandena är därför att indrivningsålgärdervid fillämpningen av sekretessbestämmelsernas skaderekvisit kan innebära skadaeller men. Dettagrundläggande ställningstagande har utsatts för åtskillig krifik i skildasammanhang, så även i remissyttrandena över den nu ifrågavarandeframställningen. Jag är därför angelägen om att slå fast att denna kritikbygger på en missuppfattning om innebörden i slåndpunktslagandel. Innebörden äringalunda att inkassoverksamhet eller någon annan rättsenlig verksamhet skullevara menlig i sig. Innebörden är inte heller alt man en gång för alla skallgodta det resultat som tillämpningen av skaderekvisilel leder fiU. Om man aUtsåinte från allmän synpunkt kan godta det resultat som prövningen enligtskaderekvisilel leder lill, får man i sekretesslagen föreskriva undantag frånsekretessen (eller uppgiftsskyldighet, om del är en annan myndighet som vill hatillgång fill uppgifterna). En annan utväg kan vara att ställa upp särskildakvalifikationer i skaderekvisilel (jfr 7 kap. 15 § SekrL). Meddenna innebörd av begreppen skada och men är det alltså tydligt alt sekretessibland gäller för uppgifter om adresser hos de allmänna försäkringskassornaoch posten, bl. a. om sådana uppgifter begärs för indrivningsändamål. Däremottorde sekretess normalt inle gälla för adressuppgifter i länsstyrelsernasregister över länels befolkning, även om de begärs för indrivningsändamål. Dettasammanhänger med det kvalificerade skaderekvisit som enhgt 7 kap. 15 § SekrLgäller för alt uppgifterna skall vara sekretessbelagda där. Avvad som har kommit fram under remissbehandlingen framgår att nuvarande ordningmedför påtagliga olägenheter för förelag som bedriver inkassoverksamhet genomatt de inle alltid kan få tillgång lill de adressuppgifter som de behöver försin verksamhet. För inkassoföretagen är del givetvis angeläget alt kunna fåfram uppgift om gäldenärernas adresser. Delta är i själva verket av intresseinte bara för inkassoföretagen och deras uppdragsgivare. Även från allmänsynpunkt finns del ett intresse av att indrivningsverksamheten fungerar. Detaren allmänt vedertagen princip att skulder skall betalas. Del finns inte någotberåtligal intresse av att gäldenärer skall kunna hålla sig undan frånbetalning genom att deras adresser hålls hemliga. Idelta sammanhang vill jag erinra om att regeringen har underställtlagrådet ett förslag om ändring i lagsökningslagen (1946:808). a. alt borgenärerna skall få ett större ansvar än f. n. för deuppgifter som behövs för att gäldenären skall kunna delges. Prop.1981/82:186 56 Vad jag nu har sagt talar för en uppmjukning avsekretessen beträffande adressuppgifter hos poslen och de allmännaförsäkringskassorna. Behovet av lättnader i sekretessen måste emellertid vägasmot de skäl som i övrigt kan anföras för att skydda den enskildes integritet. Härvidlag vill jag erinra om vad jag har sagt omatt adressuppgifter i och för sig knappast är särskilt ömtåliga. En uppgift omen persons adress medger normalt inle att man kan dra några närmare slutsatserom hans personliga förhållanden. Så torde del i varje fall förhålla sigbeträffande adressuppgifter hos poslen. Det lär inle vara många som har någonbefogad anledning att motsätta sig all uppgifter om deras adress lämnas ut frånposten. Enligt min mening är del naturligt att uppgifter omadresser i första hand hämtas från posten. Däremot anser jag inte att någraändringar bör göras i de sekretessregler som gäller för försäkringskassorna. Jag anseraUlså att del bör införas ökade möjUgheter att lämna ut adressuppgifter frånposlen. En sådan lättnad i sekretessen bör dock inte rimligen komma enbartinkassoföretagen eller andra som driver in fordringar till godo. Enligt minmening måste konsekvensen bli en generell begränsning av sekretessen. Var ochen som begär det skall alltså i princip kunna få upplysningar om adresser frånposten.