prop · G503158 · 1981-12-31 00:00:00 — När det gäller valmellan utredningens oUka alternativ känns bristen på grundmaterial över enlängre tidsperiod särskilt besvärande. Det är därför med största tvekan somstiftsmyndigheterna över huvud uttalar sig i denna del. Skulle den föreslagnaförändringen genomföras trots bristerna, syns på grundval av det framlagdamaterialet alternativ 2 med 95 procents skattegaranti vara minst negativt. När det gäller utjämningseffektens ambitionsnivå harstiftsnämnden funnit lämpligt förorda den nivå som i av utredningen anfördaräkneexempel motsvarar en höjning av den allmänna kyrkoavgiften till 16öre/skattekrona. Denna nivå bör medföra en acceptabel utjämning mellan dekyrkliga kommunerna samfidigt som benägenheten att bilda kyrkliga samfälligheterinte motverkas. Häremot reserverar sig dock ledamöterna ,vilka förordar den nivå som svarar mot en höjning av avgiften till 13öre/skattekrona. 1981/82:158 104 Beträffande skattekraftsgarantin anser stiftsnämnden för perioden bör eftersträva med en höjning av allmännakyrkoavgiften till . Skattekraftsgarantin,anknytande till indelningen av landet i skattekraftsområden på den borgerligasidan och beräknad på församlingarna, den allmänna kyrkoavgiften och densärskilda kyrkoavgiften, beräknad på pastoratens lönetillgångar, synes utgöraen god grund för ett rättvist utjämningssystem. . . I fråga omlämplig nivå för skattekraftsgarantin synes det stiftsnämnden att den lägstaenligt utredningen tänkbara nivån () som har svag utjämningseffekt inte börkomma i fråga. Denhundraprocentiga garanfin som i samtUga fyra län berörande stiftet ger 103 %garanterad skattekraft av medelskattekraften och övergångsvis av nuvarandetillskott ur kyrkofonden (Alt. 1) ger med utgångspunkt från dagens förhållandendet bästa resultatet för stift. Om samma utdebiteringshöjning (3 ä )skulle genomföras i alternativ I - liksom den förutsattes i alternativ II och III - skulle utrymme finnas attgenomföra ytterUgare utjämning. Utredningen har dock ej framtagit något siffermaterialför detta alternativ. I stället vill utredningen vara restrikfiv med höjningarav den allmänna kyrkoavgiften beroende på att nya förändringar i det kyrkligaskatteunderlaget kan inträffa i framfiden. (Kvarstående statsbidrag bortfaller,ytteriigare minskning eller bortfall av skatt från juridiska personer, dissenterskattenetc). Mot denna bakgrund kan det således vara bättre med en något lägreambitionsnivå och "spara" höjningen av kyrkoavgiften för framtidabehov. Systemets konstruktion kan behåUas vid ändrade skatteförhållanden. Väsentligtär emellertid att hela utredningens förslag bygger på en mängd mer eller mindreprovisoriska beräkningsgrunder. Utredningens siffror är, beroende pådataunderlagets brister endast räkneexempel. Hela systemet kan komma att i detnärmaste helt revideras . . . Beträffandemöjligheten (s. 75) att församlingarna i stället för pastoraten skulle betalanågon del av den allmänna kyrkoavgiften anser stiftsnämnden att fördelarnahärmed inte överväger nackdelarna, så länge man har små församlingar medbegränsade resurser i administrativt hänseende. Enligt stiftsnämndens bedömningär i vissa fall även pastoraten för små administrativa enheter. finner det vanskligt att utan den särskildaanalys av de kyrkokommunala kostnaderna, som utredningen finner behövlig somunderlagsmaterial, göra en bedömning av vilken nivå på skattekraftsgarantin Prop.1981/82:158 105 man bör välja. Verkställda stickprov ger vid handen att enmajoritet av stifts kyrkokommuner skulle tjäna på att systemet ladesupp enligt alternativ tre. Mot bakgrund av att hela kyrkans gemensamma ekonomimåste läggas till måttstock finner stiftsnämnden att utredningens materialvisar att utjämningseffekten blir svag vid alternativ tre dvs. om mangaranterar av medelskattekraftsklassen meden den högsta garanteras 114%.Huvudsakligen utjämnas effekterna av de inledningsvis nämnda skattereformernadvs. höjningen av grundavdraget och minskningen av intäkterna från juridiskapersoner. Å andra sidan torde en garanti på av medelskattekraften förlägsta skattekraftsklassen innebära en alltför tung belastning på den kyrkligautdebiteringen. Viljan till framsynta rafionalise-ringar försvagas i dettaalternativ och utgör en alltför stor börda på flertalet stora samfälligheter.Stiftsnämnden stannar därför vid alternafiv två som den lämpligaste nivån attgå in i det nya systemet. Skattekraftsgaranti i likhet med den som gäller förborgerliga kommuner baserad på de enskilda församlingarna får anses som principvara lämplig som allmänt utjämningsbidrag till församlingar med svagskattekraft. Enligt §10 i utkastet till lagförslag skulle den föreslagna styrelsen för kyrkofondenfastställa tillskottet vilket också synes innebära att denna styrelse skallavgöra hur stor del av garantin som skall gälla för ett visst år. Eftersomdetta avgörande blir avhängigt allmänna kyrkoavgiften som avgöres av regeringen(§ 12) torde garantiprocenten komma att bli relativt stabil sedan den en gångfastställts. . . Allmänna kyrkoavgiften föreslås vara kvar som kyrkansstörsta inkomstpost och bör fill en början fastställas till per skattekronaför att möjUggöra regleringen enligt punkt 1, som torde bli den störstautgiftsposten. Stiftsnämndendelar utredningens uppfattning, att skattekraften måste utgöra en grundläggandefaktor i ett nytt utjämningssystem. Utredningen har beräknatskattekraftsgarantin på församlingarna och därvid utgått från tre olika nivåer,som ger , resp. garanti. Valet av nivå har avgörande betydelseför både den allmänna kyrkoavgiftens storlek och den utjämningseffekt som nås.En fördel med systemet är, att utjämningsbidraget genom ändring avgarantinivån på ett enkelt sätt kan varieras. Den andra huvudkomponenten är den allmänna kyrkoavgiften.Även här räknar utredningen med tre alternativ 19, 16 resp. per skattekrona.Beträffande de olika alternativen anser stiftsnämnden den lägsta ambitionsnivånvara helt otillräcklig. Då avgiften är lätt att korrigera, om man skulle önskaen högre ambitionsnivå, finner stiftsnämnden, att alternativ två. perskattekrona, skulle vara lämpligast att utgå från. Prop.1981/82:158 106 inte att det f. n. finns något skäl ta ut allmänkyrkoavgift av församlingarna. i förordar alternativ 2 skattekraftsgaranfi. Den allmänna kyrkoavgiftens konstrukfion kan accepteras.Storleken bör enligt SKMs förmenande sättas på en nivå som ger högutjämningseffekt. Utredningen konstaterar kategoriskt att i ett nyttkyrkligt utjämningssystem måste skattekraften utgöra den grundläggandefaktorn. Förbundsstyrelsen instämmer i att skattekraften kan vara ettanvändbart instrument för att efter jämförbara kriterier mäta förmågan att bärakostnader för offentlig förvaltning. Resonemanget är dock ingalunda invändningsfritt,vilket framgår av vissa remissyttranden. Förbundsstyrelsen kan också tänka sigatt andra system skulle kunna konstrueras där inte skattekraften - i förstahand -får bli utslagsgivande. I ett system med skattekraftsgaranti måste dock vidbestämmande av skattekraften enligt förbundsstyrelsens uppfattning störrehänsyn tas till de specifika förhållanden som gäller för det kyrkokommunalaområdet. Enligt utredningens förslag skall det allmännautjämningsbidraget utgä som produkten av tillskjutet skatteunderlag och denkyrkliga kommunens utdebitering. Utdebiteringens storlek bestäms av resp.kyrklig kommun. En utdebiteringshöjning ökar utgående bidragsbelopp i kronor.Ökar bidragsbeloppen ställs ökade krav på den allmänna kyrkoavgiften, vilket isin tur kan innebära utdebiteringshöjning. Så längeökade bidrag betalas av staten uppkommer inga problem. För primärkommuner ochlandsting fungerar ett system med utjämning i form av tillskjutetskatteunderlag. Men i en population där bidragsökningar skall betalas av allasom omfattas av systemet uppstår den påpekade spiraleffekten attutdebiteringshöjningar i princip genererar nya höjningar genom ökadebidragsbelopp. I hur hög grad en sådan effekt får reella genomslag undandrarsig emellertid förbundsstyrelsens bedömande. Utredningen har som tidigare påtalats tolkat 1980 årsriksdagsbeslut att reducera skatteutjämningsbidragen så att utjämningen iframtiden kommer att vara kyrkans egen angelägenhet i större utsträckning änhittills. Det hade under sådana förhållanden varit rimligt attutredningen visat hur ett bortfall av nuvarande statsbidrag om 87 milj. kr.påverkar utdebitering och utjämningsbidrag. Allmänna kyrkoavgiften skulle haökat lägst med . Men hur påverkas det allmänna utjämningsbidraget ochdärmed den ekonomiska situationen för de enskilda kyrkokommunerna? Förbundsstyrelsen vill, utifrån här påtalade tekniska invändningar,uttrycka stor tvekan att genomföra den föreslagna utjämningsmodellen. Prop.1981/82:158 107 Styrelsen kan mot bakgrund av denna tvekan icke förordanågot av utredningens alternativ. anser att skattekraftsgarantin bör begränsastill och förordar därför mellanalternativet med en allmän kyrkoavgift om16 öre. Ett system borde utredas liknande den statliga stödområdesindelningen.Målsättningen bör vara att undvika den rundgång med pengar, som enligtutredningens modell blir fallet. Endast de enheter, som behöver nettostöd skallerhålla bidrag. Vidare har utredningen pekat på en rad kostnadsfaktorer,som påverkar den kyrkliga ekonomin i förhållande till den kommunala. Dettamedför att alternativ till skattekraftsgarantin byggd på den kommunalakonstruktionen borde utredas. Redan nu fråndras av dissenterskatten vid beräkningenav den allmänna kyrkoavgiften. Något skäl att ändra detta underlag finns inte,varför utredningens beräkningar i detta avseende helt avstyrks. De i detta kapitel behandlade komponenterna utgörkyrkofondens största utgifts- resp. inkomstpost. Samfälligheten instämmer iutredningens konstaterande att skattekraften måste utgöra den grundläggandefaktorn för utjämningssystemet. Systemet kan emellertid inte grundas enbart påkommunernas skattekraft utan hänsyn måste även tas till de kyrkliga kommunernasi flera avseenden olika kostnadsstruktur. Samfälligheten vill med skärpaunderstryka vikten av utredningens konstaterande, att endast sådana kostnader,som de kyrkliga kommunerna själva i ringa omfattning kan påverka, bör utjämnasvia systemet. Samfälligheten anser att endast alternativet tre kanaccepteras, vilket då innebär ett förordnande av en skattekraftsgaranti på ennivå av samt en allmän kyrkoavgift på . Utredningen har till behandling upptagit frågan om vilkaskattekronor som den allmänna kyrkoavgiften skall beräknas på. Utredningen hari sina beräkningar med åberopande av § 10 i lagen om kyrkliga kostnader räknatmed samtliga skattekronor som församlingsskatt utgår på. Skattekronor somhänför sig till personer som inte är medlemmar i har alltsåmedräknats till sitt fulla värde. F. n. reduceras emellertid dessa skattekronortill vid beräkning av den allmänna kyrkoavgiften. Så bör givetvis ske äveni fortsättningen. Tillägg härom bör därför göras i lagförslagets 12 §. 1981/82:158 108 Vi anser det bra att utredningen från början gör enindelning av församlingar och pastorat i skattekraftsklasser och anser attskattekraftsgarantin bör ligga på 100 %-nivån. Vi anser det nämligennödvändigt att i initiatalskedet uppnå största möjliga utjämningseffekt. Det ärlättare att gå fram enligt den modellen än att gång på gång ändra och slutUgenändå hamna där man borde varit från början. vill begränsa skattekraftsgarantintill . Den 100 %-procentiga skattekraftsgarantin ger det bästaresultatet enligt utredningen så till vida att det minskar gapet mellan deextrema hög- och lågskattekommunerna. Enligt kyrkliga samfällighets uppfattning är altIII på nuvarande premisser och med nuvarande struktur det alternativ som syneslämpligast förorda. Dock att man kan överväga att senare gå mot alt II. Särskilt utjämningsbidrag och särskild kyrkoavgift Det stora flertalet av remissinstanserna vitsordar attnuvarande avräkningssystem är krångligt och administrafivt tungrott ochvälkomnar förslaget varigenom detta avskaffas. Några har därvid pekat på viktenav att stiftsnämnderna även i fortsättningen får sådan information frånpastoraten att stiftsnämnderna kan verka för en god egendomsförvaltning. Endastsju remissinstanser däribland pastoratsförbundet uttalar klart att detnuvarande systemet är bättre än förslagets och att de önskar att detta bibehålles. Flertalet av remissinstanserna tillstyrker det särskildautjämningsbidraget. Flera understryker dock vikten av att en översyn avprästtilldelningen kommer till stånd eftersom lönebidraget knyts tillinrättade prästtjänster. Några remissinstanser menar att lönebidrag även börutgå till kyrkomusi-kertjänsten. Flera remissinstanser önskar att lönebidraget indexregleras. Utredningens förslag att under ett första skede utbetalaminst av nuvarande tillskott tillstyrkes av de flesta remissinstanserna.Domkapitlet i vill dock att av tillskotten skall utgå.Domkapitlet i vill att dessa skall beräknas på medeltalet på år1977-1981. Några remissinstanser vill att även tillskotten skall indexregleras. Beträffande den särskilda kyrkoavgiften menar flera,däribland de sju som avstyrker förslaget, att utredningens förslag omschabloner kan slå ojämnt. Flertalet ansluter sig dock helt till utredningensförslag och menar att detta i vart fall bör tillämpas utan den föreslagnatreårsperioden. Några remissinstanser menar att de föreslagnaprocentsatserna för jordbruksfastigheter är för höga eftersom den reellaavkastningen är väsentligt lägre. T. ex. förklarar ochstiftsnämnden i att medelsavkastningen på kyrkans jordbruk iSträngnäs stift ligger på 1981/82:158 109 -0,. De föreslagna reglerna kan därför leda tillförhastade försäljningar av jordbruksfastigheter. Vidare kanpastoraten komma att placera sina tillgångar i mindre värdebeständigaegendomsslag. Andraremissinstanser såsom Missionsstyrelsen och kyrkliga samfällighetifrågasätter om inte högre procentsatser bör tillämpas. Några remissinstanser menar att procentsatserna förobligationer är för höga. Några såsom i Götborg ifrågasätter om densärskilda kyrkoavgiften bör beräknas på taxeringsvärdena och menar att dennafråga bör utredas ytterligare. Någraremissinstanser däribland ärkebiskopen ifrågasätter om inte den särskildakyrkoavgiften bör fastställas . Andra menar att avgiften kanske börfastställas på nytt om det inträffar större förändringar. Som en ersättning för den nuvarande avräkningen mellanpastoraten och kyrkofonden föreslår utredningen (s. 77) en särskildkyrkoavgift, beräknad på avkastningen av pastoratens olika avlöningstillgångar.För andra fastigheter än skogsfastigheter räknas med en avkastning på tvåprocent av taxeringsvärdet. Skulle inte denna avkastningsprocent uppnås i detenskilda fallet, menar utredningen att skäl föreligger för vederbörandepastorat att pröva om inte andra, mera lönsamma placeringsformer måste väljas.Kollegiet vitsordar för sin del behovet av en sådan press på pastoraten attavveckla förlustbringande jordbruk. Enligt nuvarande ordning kan det för ett s.k. fillskottspastorat vara av mindre intresse att sälja ett sådant jordbrukeftersom förlusten ändå helt eller delvis täcks av kyrkofondsmedel. Det gällande normaluppskattningssystemetkritiserades mycket bl. a. för att prästlöneboställenas normaluppskattadeinkomster i allmänhet väsentligt understeg de faktiska. Pastoraten kundehärigenom uppbära större tillskott ur kyrkofonden än vad som var motiverat.Denna belastning av fonden hade i sin tur inneburit ett högre skatteuttag iform av allmän kyrkoavgift än vad som eljest varit nödvändigt. För att undvikadenna olägenhet och hindra pastoraten att göra oskäliga vinster på kyrkofondensbekostnad ändrades avräkningssystemet genom lagregler. Till grund för avräkningenlades nu den fakfiska årliga avkastningen av prästlönetillgångarna. För att fåpastoratens medverkan i rationaliseringen av jorden och göra dem intresseradeav en lönsam boställsförvaltning tillerkändes pastoraten av den faktiskanettoavkastningen. Denna andel skulle också ses som en kompensafion tillpastoraten för deras bestyr med lönetillgångarnas förvaltning. 1981/82:158 110 Vid RRVs revision av kammarkollegiets handläggning avkyrkliga ärenden kunde konstateras att rätten att disponera en del avnettoavkastningen inte varit tillräckligt stimulerande för att höjaeffektiviteten i pastoratens egendomsförvaltning. Kammarkollegiet borde enligt RRVsmening som fondförvaltare få bättre medel att påverka pastoratensegendomsförvaltning. Exempelvis skulle kollegiet vid behov kunna anpassatillskottet från kyrkofonden till ett för det enskilda pastoratet bestämtavkastningskrav. Systemet borde också göras enklare. Huruvida det nu framlagda förslaget med särskildkyrkoavgift baserad på en uppskattning av de olika tillgångsslagens avkastningefter vissa schabloner kommer att medföra förbättringar är svårt att bedöma.Klart är emellertid att förslaget medför enklare administrativa rutiner förbestämning av de belopp pastoraten skall tillskjuta av sin avkastning avprästlönetillgångarna. RRV tillstyrker därför förslaget. För att pastoraten skall stimuleras till effekfivareförvaltning av prästlönetillgångarna krävs enligt RRVs mening att alla reglersom rör kyrkans egendomsförvaltning står i samklang med varandra. Vid RRVs ovannämnda revision kunde konstateras att förfarandet i ärenden om köp ochförsäljning av kyrklig jord leder till långa handläggningsfider som kan utgörahinder för bra affärsuppgörelser och ge upphov till ränteförluster. Ensmidigare beslutsprocess i ärenden om köp och försäljning av kyrklig jord ärsåledes önskvärd för att systemet i sin helhet skall bli effekfivt. Förslaget att avskaffa det s. k. avräkningsförfarandet tillstyrkeslivligt. Systemet är-som utredningen formulerat det- "synnerligtkomplicerat och administrativt tungrott" vilket medfört bl. a., attstiftsnämndernas granskningsuppgift i allt högre utsträckning kommit att blien ren formalitet utan egentligt sakinnehåll. Denna omständighet i sig voreskäl nog för systemets avskaffande. Det kan dock diskuteras om icke detframlagda förslaget beträffande formerna för fastställandet av den särskildakyrkoavgiften i mycket kommer att förtaga effekten av den arbetsavlastning förstiftsnämnderna, som avräkningssystemets avskaffande otvivelaktigt kommer attmedföra. I samband härmed vill jag föreslå att omprövningen av den utgåendesärskilda kyrkoavgiften kunde ske i samband med den allmännafastighetstaxeringen. Beträffande de föreslagna avkastningsschablonerna förberäkning av den särskilda kyrkoavgiften, vill jag inledningsvis erinra om denövergripande målsättningen för förvaltningen av kyrkans egendomar, nämligen: Ge rimlig avkastning. Bidraga till kostnaden för evangeliets förkunnelse. Dessa tre huvudincitament bidrager till att ge denkyrkliga egendomen ökande betydelse för kyrkans verksamhet särskilt motbakgrund av den Prop.1981/82:158 111 allmänt tilltagande ekonomiska resursknappheten. Medhänsyn härtill bör en sund ekonomisk förvaltning uppmuntras i än högre grad änsom nuvarande rättsreglering på området medger. Jag noterar med tillfredsställelseatt utredningen uppmärksammat detta. Skall ett val av olika placeringsformeröver huvud taget förutsättas, för detta med sig som en logisk konsekvensexempelvis en översyn av gällande regler för placering och förvaltning av prästlönefondsmedlen,köp och försäljning av kyrklig jord liksom formerna för exempelvis jordbruketsförvaltning. Vad särskilt gäller det sistnämnda, må påpekas motbakgrund av de vid stiftsnämndskonferenserna och 1981 redovisaderesultaten för det ecklesiastika jordbrukets vidkommande, att den föreslagnaprocentsatsen rimligen borde medföra en snabbare avveckling av de olönsammaeller icke utvecklingsbara jordbruken än som skett med därav följande resursfrigörandefill nytta för såväl kyrkan som samhället i stort. I anslutning till utredningens förslag angående de s. k.lönebidragen erinras om formerna för pastoratsadjunkternas avlönande. Jaginstämmer i utredningens förslag därutinnan, men vill påpeka viktenav att en klar rättslig reglering avseende anställandet av sådana tillskapas,så att oförutsebara konsekvenser för systemet i övrigt icke uppstår. Nuvarande avräkningsförfarande med kyrkofonden är så tillvida värde-fulU, som det alltid ger pastoraten tillskott fill präst- och kyrkomusikerlöne-kostnaderna,om inkomsterna från lönefillgångarna och per skattekrona inte räckertill. Det nuvarande systemet innebär dock svårigheter i planläggningen på grundav eftersläpningen i redovisningsförfarande och avräkning. Det medför även fidsödandearbetsmoment såväl på pastorats-som stiftsnivå. Det är också för i pastoratenansvariga ofta svårt att fatta innebörden i den tekniska utformningen, vilketofta kommit till kännedom. får därför uttala sintillfredsställelse över att detta system försvinner. Dock är kostnadsaspektenför pastoratens del ett viktigt moment och får starkt understrykavikten av att de kyrkliga kostnaderna närmare utredes och kommer in i bildentill en ny översyn, som utredningen beräknar skall ske 1985. Intill dess tordebidraget till löner vara ett godtagbart alternativ jämsides med förslaget attnuvarande tillskott får utgå med en procentuell del tills vidare. Dock börendast av tillskotten utbetalas jämte lönebidraget, vilket skullemöjliggöra att ett större belopp kan stå till kyrkofondsstyrelsens förfogande.Det finns dock anledning att beakta konsekvenserna av att knyta den särskildakostnadsfaktorn fill antalet prästtjänster, något som kan innebära ettkonserverande av ett system som ständigt måste vara föremål för översyn. Ensådan knytning till prästtjänsterna kan också fungera som en reell ellerpsykologisk spärr för de församlingar som har behov av en mer differentieradsammansättning av de församlingsanställda. 1981/82:158 112 finner också skäligt att en särskildkyrkoavgift skall erläggas av de pastorat, som har prästlönetillgångar.Domkapitlet har i princip intet att erinra mot att denna avgift beräknasprocentuellt. Dock bör procentsatserna icke sättas för höga utan bör geutrymme för viss behållning för pastoratet för att därigenom uppmuntra till godekonomisk förvaltning. Densärskilda kyrkoavgiften, beräknad på pastoratets lönetillgångar, finnerdomkapitlet tilltalande. Den är betydligt enklare än nuvarande system ochdessutom enligt vår mening mer rättvisande. De föreslagna procentsatsernasynes acceptabla. Densärskilda kostnadsfaktorn med ett generellt bidrag tjugofemtusen (25 000:-)kronor, penningvärde synes också vara en enkel och god lösning, ävenom man med hänsyn till de verkliga kostnaderna för en prästtjänst skulle haönskat, att detta bidrag sattes till femtiotusen (50 000:-) kronor perprästtjänst. Domkapitletvill rent allmänt uttala, att skattekraftsgarantin, anknytande till indelningenav landet i skattekraftsområden på den borgerliga sidan och beräknad påförsamlingarna, den allmänna kyrkoavgiften och den särskilda kyrkoavgiften,beräknad på pastoratens lönetillgångar, synes utgöra en god grund för etträttvist utjämningssystem. har därvid särskilt noterat, attsystemet utformats så, att det inte direkt skall motverka samfällighetsbildningar. Beträffandeden fjärde huvudkomponenten, den särskilda kostnadsfaktorn - för varsberäknande tillräckligt underlag i form av närmare analys av denkyrkokommunala ekonomien saknas - vill framhålla följandebeträffande föreslagna schabloner avsedda att användas i avvaktan på sagdaanalys som i sig är ytterst angelägen. Sålundaföreslås ett schablonmässigt beräknat lönebidrag, i räkneexemplen upptagettill . per antalet i resp. pastorat inrättade tjänster förförsamlingspräster. anser det riktigt, att sådant lönebidrag utgår,fastän beloppet inte bör vara låst utan på något sätt satt i relation tillgenomsnittlig lönesumma, men understryker utredningens uttalande om att - föratt få rättvist resultat - en översyn av principerna för tilldelningen avprästtjänster måste äga rum. Det är känt.