prop · G503126 · 1981-12-31 00:00:00 — Handläggningenav bidraget skulle förenklas genom att en handläggande instans skulleförsvinna. Bostadsanpassningsbidragär en ärendetyp som bygger på lokala fömlsättningar och bedömningar. Ärendenagäller människor med skilda funktionsnedsättningar och olika behov av åtgärderoch oftast gäller del befintliga bostäder som anpassas till dessa behov. Kommunernasansvar för boendet och för bostadsförsörjningen liksom för sociala frågor.Dessutom har kommunerna enligt den nya socialtjänstlagen ett särskilt uttrycktansvar för handikappades boendesiluation. -Landstingens satsning mot en alltmerdecentraliserad verksamhet. Hjälpmedelsverksamheten organiseras alltmer pådistrikt där hjälpmedelscentralen fungerar som en central resurs. 1981/82:126 60 ut.Vård av och service till enskilda ska utgå från lokala vårdlag som ska byggasupp och utvecklas. - Ettutökat ansvar för kommunerna när det gäller bidragsgivningen för bostadsanpassning kan komma att höja kvaliteten på handläggningen och på det sätt man handlägger ärenden. 3.2 Faktorersom talar mot en decentralisering - De brister som finns påmånga håll när det gäller handläggningen av bidraget. Dessa brister beskrivs iavsnitt 2.3. En del av de brister som finns i kommunernas handläggningkompenseras genom länsbostadsnämndernas handläggning. Det som länsbostadsnämndernaidag ofta gör i handläggningen, men som kommunerna borde stå för enligt den iavsnitt 2 beskrivna roll- och arbetsfördelningen är t.ex., att i vissa fallgöra även den utredande delen i handläggningen, att ha en övervakande rollöver handläggningen och bl. a. kunna begära in kompletteringar tillansökningarna från kommunerna, att göra en mer ingående granskning med ett oftabättre kunskaps- och erfarenhetsunderlag, att ofta ha bättre kontakter medpersonal inom hjälpmedelsverksamheten än vad kommunernas handläggare har. Deltainnebär att kommunernas roll vid handläggningen blir marginell. - Det finns en störte risk föratt det blir en olikartad bedömning beroende på bostadsort. Dels kanbedömningsfrågor tolkas på skilda sätt i olika kommuner och dels kan det bliskillnader i det sätt på vilket kommuner ställer upp för att ge hjälp och stödtill enskilda. 3.3 Handikappinstitutetsbedömning av frågan om en decentralisering av bidragsbesluten Mångafaktorer enligt avsnitt 3.1 ovan talar för en decentralisering av beslut om bostadsanpassningsbidragfrån länsbostadsnämnderna till kommunerna. Hanuikappinstilutet bedömer medutgångspunkt från denna utredning att en sådan utveckling år positivför enskilda handikappade. Institutetbedömer att för ungefär hälften av landets kommuner skulle en decentraliseringav bidragsbesluten innebära en förbättring för enskilda handikappade.Dock bedöms situationen i resten av kommunerna vara sådan att endecentralisering av bidragsbesluten skulle innebära en avsevärd försämringför många enskilda handikappade. Orsaken lill detta är främst de brister ihandläggningen som beskrivs i avsnitt 2.3 och att många kommuner på kort siktinte bedöms kunna ta över den handläggning som görs av länsbostadsnämnderna(se avsnitt 3.2). Institutetanser därför att det inte är lämpligt med en decentralisering avbidragsbesluten till kommunerna. Däremot anser institutet att en sådandecentralisering bör genomföras inom och att tiden fram till dess börutnyttjas till informations- och utbildningsinsatser för att bl. a. förbättrakommunernas möjligheter atl handlägga och besluta om bostadsanpassningsbidrag. 1bostadsstyreisens decentraliseringsulredning förordas atl endast beslut under20 . skulle decentraliseras fill kommunerna. Beslut om bidrag över 20 000kr. skulle fortfarande fattas av länsbostadsnämnd. anseratt utifrån den enskilde sökandens synpunkt är det inte motiverat att göra ensådan uppdelning av besluten. 1981/82:126 61 ärendenkan krävas att särskilda resurser t. ex. länsbostadsnämndernas kunskap ocherfarenhet sätts in i handläggningen för att åstadkomma ett bra anpassningsresuhatför den enskilde. Dessa ärenden är dock inte direkt beroende avbidragsbeloppets storlek utan ofta av andra faktorer som ovanliga funktionsnedsättningar,komplicerade byggnadstekniska problem m.m. Dessutom skulle problem kunna uppståvid kompletteringsansökningar där det sammanlagda bidragsbeloppet överstiger20000 kr. men där kommun redan tidigare fattat beslut om bidrag. Mot bakgrundav detta anser institutet att även beslut om bidrag . skullefattas av kommunerna vid en eventuell decentralisering. Låneadministrationenoch besluten om bostadslån, förbäftringslån m. m. fömtsätts ligga kvar pålänsbostadsnämnderna. I s. k. kombinations-ärenden där olika typer av lånkombineras med bostadsanpassningsbidrag bör beslut fattas av länsbostadsnämnd ihela ärendet i ett sammanhang. Det är dock viktigt atl det finns ett närasamarbete mellan länsbostadsnämnd och kommun i kombinationsärenden. Ibostadsdepartementets "Översyn av reglerna om stöd för individuell anpassningav bostäder" Ds Bo 1981:5 föreslås en ny stödform. Detta stöd föreslåsutgå för omfattande standardhöjande åtgärder som kan behövas i bostäder somfyller skäliga krav på god bostadsstandard eller för omfattande standardhöjandeåtgärder som har samband med rehabilitering och funktionsträning samt sjukvårdi hemmet m. m. Denna nya stödform föreslås utformas som ett räntefritt ståendelån. Genom all stödet föreslås få formen av ett lån bör länsbostadsnämndenbesluta om detta stöd. Det är dock mycket viktigt att det i denna nya stödformfinns ett nära samarbete mellan kommun och länsbostadsnämnd samt att kommunkänner ett ansvar för att redan i ett fidigt skede av handläggningen koppla inlänsbostadsnämnden om detta stöd bedöms bli aktuellt. Enutgångspunkt som handikappinstitutet haft för bedömningen att endecentralisering av bidragsbesluten fill kommunerna bör ske om äralt bidraget även fortsättningsvis blir utan ramar. Om en decentraliseringskulle resuhera i att kommunerna skulle få ett rambegränsat utrymme förbidraget anser institutet att det vore bättre att besluten låg kvar på länsbostadsnämnderna.Den främsta orsaken till detta ställningstagande är att det ofta upplevssom problem att de bedömningar som görs av ärenden ofta bygger på en ekonomisk reslriktiviteli förhållande lill den enskildes behov m. m. En rambegränsning skulleytterligare medverka lill en ur den enskildes synpunkt olycklig ekonomisk restriktivitetgenom t. ex. att ramen inte får överskridas, atl i tiden inte veta hur längeramen räcker, att det kan innebära svårigheter att utöka ramen, att ramen för varjeenskild kommun i många fall skulle bli myckel liten osv. Det kan bli så att enuppgift för kommunen och för handläggarna blir att vara restriktiva med bidragsgivningen. Andrafaktorer som talar mot en rambegränsning är alt bostadsanpassningsbidragetborde ses som en social förmån som ska utgå om den sökande uppfyller vissavillkor. Dessutom skulle det bli stora administrativa svårigheter att på ettrimligt sätt fördela ramar eftersom antalet ärenden ofta varierar avsevärtmellan olika orter och under olika tidsperioder. Ibostadsdepartementets direktiv till denna andra etapp av översynen av bostadsanpassningsbidragettas även frågan upp om en successiv utflyttning av bidragsbesluten tillkommunerna. bedömer dock att en successiv decentraliseringskulle vara svår att genomföra. Prop.1981/82:126 62 berorfrämst på att avgörande för om en kommun handlägger bidraget bra eller dåligtinte direkt sammanhänger med t. ex. befolkningsmängd eller någon annan mätbarfaktor. Någon annan typ av kriterier för en sådan successiv utflyttning skullevara svårbemästrade och delvis bygga på subjektiva bedömningar.Handikappinstitutet anser därför att en eventuell decentralisering avbidragsbesluten bör ske till samdiga kommuner vid samma tillfälle. 3.4 Konsekvenserav en eventuell decentralisering av bidragsbesluten avsnitt 2 beskrivna roll- och arbetsfördelningen kan ses som , riktlinjer förhur handläggningen av bidraget borde gå till antingen bidragsbeslutendecentraliseras eller inte. Skillnaden är att vid en decentralisering kankommunens granskning av ärendet bli noggrannare och bättre än om kommunenendast ska yttra sig över ärendet med vetskapen om atl länsbostadsnämnden skagranska ärendet och besluta. Föratt den i avsnitt 2 beskrivna handläggningen ska uppnås krävs att mångakommuner tar ett större ansvar för handläggningen av bidraget än vad som görsidag. Många kommuner måste förbättra och förstärka den hjälp och det stöd somges till enskilda sökande i handläggningen. Detta innebär att många kommunermåste lägga ner större resurser på handläggningen av bidraget än vad som görsidag. Det behöver dock i de flesta fall inte betyda att personalförstärkningarbehövs genom att bostadsanpassningsärenden generellt sett är en mycket litenarbetsuppgift för de flesta kommuner. Föratt generellt sett skapa fömlsättningar för en någorlunda likartad behandlingav ärenden i olika kommuner krävs att former skapas för ett erfarenhetsutbyteöver kommungränserna. Det är också viktigt att former byggs upp för hur merkomplicerade ärenden ska lösas och hur erfarenheter från sådana ärenden kanspridas. Underåtminstone en övergångsperiod skulle länsbostadsnämnderna kunna ha ensamordnande, informerande och rådgivande roll. fram till eneventuell decentralisering bör dock länsbostadsnämndernas roll i handläggningenav bidraget diskuteras. En fråga som bör diskuteras är om länsbostadsnämndernaska kunna ha en konsulterande roll i enskilda ärenden och hur en sådan roll kanpåverka länsbostadsnämndernas eventuella roll som första besvärsinstans. Handikappinstitutetanser att regeringen bör kvarstå som sista besvärsinstans eftersom en del bostadsanpassningsärendenkan kräva helhetsbedömningar och bedömningar av den enskildes totala situationsom inte kan förutsägas i regler eller föreskrifter. Dessutom sker hela fidenen utveckling där ställning måste tas till bl. a. nya typer av åtgärder. till 2§ i kungörelsen om bostadsanpassningsbidraganges att kommuns yttrande i lämplighetsfrågor ska följas av länsbostadsnämnd. saknar i de flesta fall betydelse eftersom den avgörandefaktorn för om länsbostadsnämnden beslutar enligt kommuns yttrande är delförtroende för hur kommunen sköter handläggningen och det resultat handläggningenger som länsbostadsnämndens handläggare 1981/82:126 63 har.Finns ett förtroende och ett samarbete mellan länsbostadsnämndens och kommunenshandläggare behöver inte några delar av ansökan ifrågasättas avlänsbostadsnämnden. Finns däremot inget förtroende dem emellan kan alla delarav ansökan ifrågasättas. Bostadsanpassningsbidragetär en ärendetyp som bygger på lokala förhållanden och bedömningar. Det ärdärför naturligt att mycket stor vikt ska läggas vid alla de bedömningar somkommunens handläggare gör och det är också ett av skälen till varför endecentralisering av bidragsbeslulen föreslås. Om en decentralisering avbesluten inte blir av bedömer dock institutet del som mycket svårt att skiljaut några typer av frågor där det kommunala inflytandet skulle vara större.Istället bör man arbeta för att bygga upp ett samarbete och ett förtroendemellan handläggare eftersom det då sällan uppstår denna typ av problem. 4 Information och utbildning Behovetav information och utbildning om bostadsanpassningsbidraget till handläggare m.fl. är lika stort oberoende av om bidragsbesluten decentraliseras eller inte.I bägge dessa fall bör sirävan vara att bl. a. via en utbildning få enhandläggning av bidraget som ligger nära den i avsnitt 2 beskrivna roll- ocharbetsfördelningen. Det finns ett stortbehov av information och utbildning både till de personer som direkt handläggerbidraget och till de yrkeskategorier som är mest aktuella för att initierabidragsärenden. Det finns även ett stort behov av information och utbildning lillde hantverkare och byggentreprenörer som utför anpassningsarbeten. Alla dessatyper av information och utbildning är viktiga men torde dockutbildningen av handläggare av bidraget vara den mest akuta frågan. Föratt uppnå den i avsnitt 2 beskrivna handläggningsmodellen krävs omfattandeutbildningsinsatser till praktiskt taget alla handläggare av bidraget ilandet. De frågor som främst skulle behöva föras ut till diskussion i form avutbildningsinsatser är bl. Ansvar,roller, arbetsfördelning m. m. i handläggningen av bidraget. Regleroch föreskrifter, speciellt om förändringar införs. Intenfionerna med reglernasom bakgmnd för hur regler och föreskrifter ska tolkas. Kunskap om olikahandikapp. Åtgärdsbehov för "ovanligare" handi-kappgmpper. Tekniskalösningar på åtgärdsbehoven. Informafion om produkter, sortiment m. m. Byggaupp former för att kontinuerligt träffas och diskutera erfarenheter av merkomplicerade ärenden, hur handläggningen fungerar, hur samarbete ochsamordning fungerar osv. Syftet med en förstautbildningsinsats bör vara att nå ut till alla handläggare av bidraget ilandet. Dessa handläggare är i de flesta fall personal på kommunernasförmedlingsorgan och personal inom hjälpmedelsverksamheten. Men beroende pålokala lösningar kan även andra vara aktuella t.ex. handikappkonsulenter,konsulter, synkonsulenter m.fl. Utbildningenskulle kunna läggas upp som en tvåstegsutbildning där i ett första steg ettantal handledare utbildas för att i sin tur utbilda handläggare lokalt.Aktuella för en handledarutbildning skulle kunna vara handläggare pålänsbostadsnämnderna och hjälpmedelskonsulenlerna. Länsbostadsnämnderna skullekunna svara för att informationen och utbildningen anordnades för handläggarnaav bidraget. Prop.1981/82:126 64 län har uppbyggda former för t. ex. regionala träffar ochkonferenser eller andra typer av sammankomster. Dessa etablerade former börnaturligtvis så långt som möjligt söka utnyttjas i denna utbildning. Somtidigare föreslagits i avsnill 2 bör åtminstone varje mer omfattande bostadsanpassningsärendeinnehålla en uppföljning av de utförda åtgärderna. En sådan uppföljning skulledels syfta lill alt kontrollera att den sökande fått de åtgärder som behövdesoch att de åtgärder som vidtagits fungerar på avsett sätt och dels syfta tillatt ge handläggarna en erfaren-hetsåterföring av hur vidtagna anpassningarfungerar. En uppföljning av enskilda ärenden kan ses som en viktig del i enkontinuerlig utbildning för att bygga upp en kunskap och erfarenhet om bosladsanpassning. Uppföljningen bör utförasav de handläggare som tidigare handlagt ärendet och det bör ske vid ettgemensamt hembesök. kommer en uppföljning av enskildaärenden att kräva ytterligare resurser av handläggarna. Pä sikt kan dock enkontinuerlig uppföljning bidra fill en rationellare och smidigare handläggninggenom en bättre kunskap och erfarenhet av hur föreslagna åtgärder fungerar. 5 Styrkande av skälig kostnad för anpassningsåtgärderna Ettav de stora problemen i handläggningen av bidraget är formerna för hurstyrkandet av skälig kostnad kan göras. I denna rapport berörs frågan endastöversiktligt för att ge en uppfattning om de olika sätt som används för attstyrka skälig kostnad. De problem som är förknippade med denna fråga är bl. - Delär svårt att hitta byggentreprenörer som vill åla sig att lämna anbud på de ofta begränsade arbeten som bostadsanpassningar innebär. -Anbuden Ugger ofta för högt för att av t.ex. länsbostadsnämnderna anses skäliga. Infordrandetav anbud tar lång lid och fördröjer ofta handläggningen avsevärt. Dekrav som kan ställas på styrkandel av skälig kostnad för att det ska ansesfungera bra är bl. Bidragetska läcka kostnaderna för de bidragsberättigade åtgärderna. - Kostnadernaska ligga på en rimlig nivå. Styrkandetav skälig kostnad bör gå snabbt för att inte fördröja hand läggningen av ärendet. - Deenskilda sökande bör få hjälp av kommunen med atl styrka skälig kostnad och att hitta lämpliga byggentreprenörer. Ihuvudsak används två olika sätt att styrka skälig kostnad och det är delsgenom anbudsförfarande med ett eller flera anbud och dels genom altkommuntekniker eller av kommunen anlitad konsult gör en kostnadsberäkning somgrund för det bidragsbelopp som söks. Detsätt som enligt kartläggningen av bidragets funktion i översynens första etappverkar vara förknippat med minst problem är kostnadsberäkningen som kommunenstår för. Viktiga förutsättningar är dock att kostnadsberäkningen görs så attden verkligen täcker kostnaderna för de bidragsberättigade åtgärderna och attden sökande får hjälp med att hitta lämplig byggentreprenör. 1981/82:126 65 utifrån utredningens resultat: - att den i avsnitt 2beskrivna roll- och arbetsfördelningen, såväl de generella kraven som de olika stegen i handläggningen, bör fungera som riktlinjer för hur bostadsanpassningsbidraget handläggs lokalt. - att beslut om bostadsanpassningsbidragbör decentraliseras fill kommu nerna under förutsättning att ekonomiska ramar inte införs för bidraget. - alt informations- ochutbildningsinsatser sätts in för atl generellt sett åstadkomma en bättre handläggning av bidraget och för att höja kvaliteten på handläggningen. - att former förerfarenhetsutbyte mellan olika kommuner och mellan kommunernas handläggare och berörd personal inom landstingen succes sivt byggs upp och att det kontinuerligt sker ett sådant erfarenhetsutbyte. - att länsbostadsnämndernaåtminstone har ett ansvar för informations- och utbildningsaktiviteter saml en rådgivande roll i mer komplicerade ärenden. - lokalt aktivt verkar för att finna former för hur skälig kostnad ska styrkas med de krav som beskrivs i avsnitt 5. - attovanstående punkter tillgodoses även om bidragsbesluten inte decen traliseras till kommunerna. 5 1981/82. Prop.1981/82:126 67 Sammanfattning av den del av utredningom möjligheterna till och kostnaderna för en decentralisering som avser bostadsanpassningsbidrag Bostadsstyrelsenerhöll regeringens uppdrag att belysa möjligheterna till ochkostnaderna för en decentralisering av beslutanderätten till kommunerna i låne-och bidragsärenden i vilka länsbostadsnämnderna beslutar som första inslåns.Utredningsarbetet har genomförts av en utredningsgrupp (decenlraliseringsgmppen)inom med företrädare för styrelsen, länsbostadsnämnderna ochde fackliga organisationerna. Gmppen har redovisat sitt arbete i en promemoriaden . har efter hörande av länsbostadsnämnderna tagitställning till decentraliseringsgmppens förslag . Idenna bilaga redovisas decentraliseringsgruppens överväganden och förslagbeträffande bostadsanpassningsbidraget. Därefter redovisas bostadsstyrelsensbedömningar i denna fråga. Decentraliseringsgruppenredovisar inledningsvis ett förslag från bostadsverkets förenklingsutredning (BFU)till viss decentralisering av beslutanderätten i ärenden om bostadsanpassningsbidragsamt vissa förenklingsförslag beträflande administrationen av denna stödform.Enligt decentraliseringsgruppen bygger gmppens förslag beträffande bostadsanpassningsbidragi huvudsak på BFU;s förslag. skrivelse till föreslog BFU att beslut om bostadsanpassningsbidragmed följande undantag skall decentraliseras till kommunerna. Förslaget filldecentralisering motiveras i första hand med behovet av kort handläggningstid. För det första undantogsansökningar om bidrag med belopp . I 4 § kungörelsen om bostadsanpassningsbidragangavs att särskilda skäl skall föreligga för att större bidrag än 15000 kr.skall utgå (den 1 juh 1979 höjdes beloppet till ). De mera omfattandeoch kostnadskrävande anordningar, som det i sådana fall är fråga om, bordeenligt BFU prövas av länsbostadsnämnden, som har bredare erfarenhet änflertalet kommuner när det gäller sådana ärenden. Behovel av mycket kort handläggningstidkan ofta vara mindre för dessa relativt få ärenden, som kräver mera avplanering för sitt genomförande. För det andra ville BFUundanta samdiga bidragsärenden, som utgör kombinationsärenden, dvs. där bostadsanpassningsbidragsöks tillsammans med bostadslån eller förbättringslän. Beslut om alla aktuellalån och bidrag för bostadsförsörjning bör fattas , bl. a. föralt man skall undvika atl län och bidrag beviljas för samma åtgärder. BFUföreslog även förändringar i ulbetalningsförfarandel i syfte att påskyndahanteringen. Samtliga bidrag borde således utbetalas till kommunen så snartsom beslut har lämnats. BFUansåg inte att det behövs någon särskild tillsyns- eller granskningsverksamhetgentemot kommunerna efter en decentralisering. Kommunen skall i stället gesvägledning genom särskilda informationsinsatser. 1981/82:126 68 BFU:sförslag har remissbehandlats hos samtliga länsbostadsnämnder, 109 kommuner samtDe , handikappinstitutet och . Av länsbostadsnämndernatillstyrkte 11 en decentralisering (i vissa fall med en lägre beloppsgräns)medan 9 avstyrkte. Tre länsbostadsnämnder framförde inte några synpunkter påförslaget. En länsbostadsnämnd ifrågasatte allmänt om förslaget leder fillnågra förenklingar. De länsbostadsnämnder som är posifiva till förslaget har iallmänhet anslufit sig till utredningens argument för en decentralisering. Denämnder som var negativa har i viss omfattning anfört nya eller förstärkandeargument mot en decentralisering. Som exempel kan nämnas att kommunerna enligtvissa nämnders uppfattning saknar resurser för en meningsfull och snabb handläggningoch att flertalet ärenden vidarebefordras av förmedlingsorganet utan någonnärmare utredning eller bedömning. Avkommunernas yttranden framgår att 84 kommuner tillstyrkte att beslutanderättenöverförs till det kommunala planet medan 11 var emot förslaget. Somskäl för tillstyrkan har främst anförts atl förslaget leder till en betydandeförenkling av ansökningsförfarandet och att väsentlig tidsvinst från ettärendes beslut fill utbetalning kan uppnås och därigenom ekonomiskabesparingar som kommer sökanden till del. Kännedom om lokala förhållanden ansesockså bidra lill en snabbare och smidigare ärendebehandling. har tillstyrkt utredningens förslag. De handikappadesriksförbund anser dock till skillnad från utredningen atl samtliga beslut bördecentraliseras för att vinna en enhetlig hantering. BFU:sförslag och överväganden samt remissinstansernas inställning fill dessa utgörenligt decenlraliseringsgmppen en god grund för överväganden i fråga omdecentralisering av beslutanderätten i fråga om bostadsanpassningsbidrag.Utgångspunkten bör därvid vara det angelägna i att om möjligt påskynda ochunderlätta handläggningen av dessa ärenden för att lösa den handikappadesbostadsanpassning på snabbast och enklast möjliga sätt. Det är också angelägetatt samordna statens och kommunernas medel så atl den handikappadesbostadssituation löses i ett sammanhang så långt som möjligt. Detta uppnåsenligt decentraliseringsgruppens mening bäst om beslut om bostadsanpassningsbidragdecentraliseras fill kommunerna. BFUhar fömtsatt atl ärenden där bidrag söks med belopp som överstiger . (numera .) skall överlämnas till delar denna uppfattning av dé skäl som BFU har anfört.En 20000 kr.-gräns får anses lämplig dels ufifrån ärendenas genomsnittligasvårighetsgrad, dels utifrån önskemålet att ge kommunerna ett tillräckligterfarenhetsunderlag och ett tillräckligt antal ärenden, vilket i sin tur kanmedföra en någorlunda rationell verksamhet i den enskilda kommunen. Prop.1981/82:126 69 Ävendecenlraliseringsgmppen anser att s. k. kombinafionsärenden bör undantas fränkommunal beslutanderätt. I dessa fall är det som BFU framhållit angeläget attåtgärdsbehovet prövas i ett sammanhang vid samma fillfälle. När det gällerbesvärsordningen anser decenlraliseringsgmppen att utgångspunkten bör varamöjligheten till överprövning i två instanser. Härigenom får sökandentillfälle att argumentera för sin sak två gånger med ledning av de skäl sommyndigheterna angivit för sina ställningstaganden. Besvärsmöjligheten anpassasockså på detta sätt till ärendenas genomsnittliga svårighetsgrad. Besvär överbeslut som fattas av kommunerna bör därför få anföras fill länsbostadsnämndenmed som sista besvärsinstans medan nuvarande ordning behållsför ärenden där länsbostadsnämnden beslutar. Arbetsgmppen föreslår ienlighet med BFU; s förslag att bidragen skall betalas ut till kommunenomedelbart efter det att beslut har fattats.