prop · G503134 · 1981-12-31 00:00:00 — Det finns flera förklaringar till denna utveckling.Tingsrätterna har oförberett fått ta emot en kraftig målökning på Bf-sidan.Parallellt med denna har dessutom hanteringen vid domstol av de enskilda målenblivit avsevärt tyngre. Delgivningssvårigheterna har ökal ochdelgivningsresultatet blivit ' Till grund för denna promemoria ligger erfarenheter ochsynpunkter som under arbetets gäng har inhämtats från , ,, , , , och tingsrättersamt den s.k. Göteborgsundersökningen, se not 1 till avsnitt 2. 1981/82:134 42 allt sämre, vilket innebär ett avsevärt merarbete både förfingsrätlerna och för anlitade delgivningsorgan. Granskningen av ansökningarna har också blivit mertidskrävande. Många ansökningar - också sådana som framställs och ges in avprofessionella ingivare, t. ex. inkassobyråer - är oklara eller ofullständigaoch måsle kompletteras. Detta innebär merarbete också för fingsrätlerna. Vid de allra slörsla tingsrätterna leder dessutom redanmängden av pågående mål till svårigheter att hantera och överblickaaklmaterialet och alt bevaka utsatta frister för komplettering av ofullständigaansökningar och för lämnade delgivningsuppdrag. Också i mindre tingsrätter har målökningen lett tillpåtagligt ökad arbetsbelastning för den personal som är avdelad för densummariska processen. Handläggningstiderna är på de flesta håll för långa. Viden större tingsrätt var väntetiden från det att en Bf-ansökan kom intill dess föreläggande för gäldenären kunde skickas ut för delgivning fyramånader. Vid en annan var väntetiden för att en ansökan skall bli . Del blir också vanligare med fel i handläggningen, vilka medföratt man måste göra rättelse enligt 17 kap. 15 8 RB eller göra om helaförfarandet. På många håll har man försökt att möta situationen medegen s. k. vardagsrationalisering. Som exempel kan nämnas nya hjälpmedel såsomstämplar och blanketter samt avveckling av vissa arbetsmoment som har ansettsgagna rättssäkerheten men som inte är författningsföreskrivna. Värdefullakontakter för utbyte av erfarenheter och tips om rationaliseringsmöjligheter iarbetet tas också i samband med blan-keltverksamhel och de kurserom summarisk process som fordöpande anordnar fördomstolsbiträden. Vid de största fingsrätlerna försöker man få hjälpligöverblick över målen genom att tillställa sina massborgenärermålregislreringsbevis i syfte all borgenärens fortsatta kontakter i målet medtingsrätten snabbt skall kunna hänföras till rätt mål. På sina håll har man sett sig tvingad lill ganskadrastiska åtgärder. Som exempel kan nämnas följande. Vid en domstol bmkar en massborgenär själv svara förutskrift av lagsökningsutslag i sina mål genom att ge in en ifylldutslagsblankett tillsammans med ansökan. I en annan domstol registrerar man inte sådana ansökningarsom är i behov av en viss - mycket vanlig - typ av komplettering utan skickardem ulan åtgärd direkt tillbaka till ingivaren. Som punktinsatser förekommer all hela domarpersonalen viden fingsrätl tas i anspråk för att arbeta av Bf-balansen i domstolen. Arkivering av handlingar i avslutade mål har, bedömd somen mindre angelägen uppgift än löpande handläggning, t. v. helt lagls åt sidani en stor tingsrätt. I åtskilliga tingsrätter har vissa rutinkontroller avansökningarna helt slopats. Prop.1981/82:134 43 Verksamheten vid ochBf-mål har inspekterats av justitieombudsmannen (JO) protokollet över inspektionen anförde JO bl.a. följande om förhållandena påBf-sektionen. Mängden mål, framhöll JO, gjorde att den tid som den handläggandepersonalen hade till sitt förfogande för varje enskilt mål var liten. Det varnaturligt att kravet på noggrannhet vid handläggningen lidvis stått tillbakaför intresset all komma tillrätta med stigande balanser. Mot denna bakgrund vardel enligt JO inte svårt att vid en genomgång av etl antal mål och akter finnabrister i olika avseenden i handläggningen. Förhållandena var emellertid sådanaalt det inte var meningsfullt att rikta kritik mot handläggningen i enskildamål. - Enligt JO ville det synas som om handläggningen i första hand varitinriktad på att klara av de för dagen inkommande ansökningarna. Resurserna hadeuppenbarligen inte räckt lill alt i erforderlig omfattning behandla de mål somav olika anledningar blivit liggande i avvaktan på kompletteringar. JOkonstaterade att i många fall någon åtgärd inte vidtagits . Dennuvarande situationen fick huvudsakligen tillskrivas det faktum altmållillslrömningen kommit att överskrida de ramar inom vilka den nuvarandeorganisationen var tänkt all arbeta. JO framhöll sammanfattningsvis alt situationen påsektionen enligt hans mening var mycket alarmerande. hade antalet mål ökat med . JO var av den bestämdauppfattningen all det inle räckte med atl avvakta införande av ADB vidsektionen utan alt del var nödvändigt att vidta olika åtgärder för altförbättra lägel. I annat fall förelåg del en uppenbar risk för atthandläggningstiderna, som var alltför långa, blev än längre, atträttsförluster uppstod genom att l.ex. handlingar kom på avvägar samt attarbetsmiljön blev oacceptabel. - Eftersom såväl justifiedepartemenlel somdomstolsverket var informerade ansåg JO del f. n. inte behövligt all företanågol annat än all översända protokollet över inspektionen tilljustitiedepartementet och . Del kan lilläggas att balansläget vid tingsrättnu, efter en tillfällig massiv personalinsats, har förbättrats avsevärt. uppvaktades justitieministern avSveriges domareförbund som överlämnade en promemoria angående arbetssituationenvid de allmänna domstolarna (särskill tingsrätterna). 1 promemorian nämns blandde faktorer, som har försvårat arbetssituationen i tingsrätterna, ökningen avantalet L- och Bf-mål, ökade delgivningssvårigheter - främst beroende påbefolkningens större rörlighet och slörre spridning av ledigheter -saml de ökade krav på domarnas insatser i bl. a. L-mål som har ställts genomnya författningar. I promemorian anförs vidare bl. a. följande. Många domaretycker sig nu föra en ojämn kamp när de strävar efter att iaktta stadgadefrister och expeditionslider och efter att hålla balanserna på en rimlig nivå.Man är från domareförbundets sida medveten om alt de ekonomiska resurserna är Prop.1981/82:134 44 knappa och aU del därför är angeläget att alla möjligheterlill rationaliseringar tas till vara i den mån så kan ske utan fara förrättssäkerheten. Några radikala förbättringar härigenom tycks dock inte vara isikte. Del framlagda förslaget om förenklad domskrivning har troligenendast marginell betydelse. Förbundet hoppas mer på rättegångsutredningen, mendet kommer troligen att dröja länge innan förslag av utredningen leder tilllagstiftning. Det finns anledning att befara all situationen åtminstone i vissadomstolar kan bli ohållbar innan rationaliseringsåtgärder får praktiskbelydelse. Man måsle troligen från sida vara beredd atllagstiftningsvägen bestämma hur domstolarna skall förfara om balanserna blirså stora att någon del av verksamheten måste läggas ner temporärt. Domstolarnakan, framhålls det, inte ta ansvaret för sådana avgöranden. 5 Principerna for åtgärder Av det tidigare anförda framgår alt omedelbara åtgärdermåsle vidtas för att förbättra situationen vid domstolarna och åter få densummariska processen att fungera som en snabb, enkel och billig processform.Del är i dagens statsfinansiella läge inte möjligt att i någon nämnvärdutsträckning lösa problemen genom personaltillskott. I stället måste mansträva efter atl förenkla verksamheten och, med bibehållande av dengrundläggande rättssäkerheten, sortera bort sådana arbetsmoment som utanstörre olägenhet kan undvaras. Som nämnts är den summariska processen föremål för översynav rätte-gångsulredningen. Etl delbetänkande från utredningen väntas mot slutetav . Läget hos tingsrätterna är sådanl all åtgärder beträffande densummariska betalningsprocessen måste vidtas , dvs. ulan avvaktan påresultatet av utredningens arbete. Det är emellertid samfidigt angeläget atträttegångsutredningens översyn inte föregrips. Den nu aktuella översynen bördärför inle beröra de grundläggande principerna för processen. Den bör vidarekoncentreras på åtgärder som kan vidtas utan alltför stor tidsutdräkt. Från Stockhohns tingsrätt har överlämnats en rapport överolika problem i handläggningen och förslag till åtgärder för att komma tillrätta med dem. Synpunkter i ämnet har vidare inhämtats från en del andratingsrätter. Genomgående anges som huvudproblem brister elleroklarheter i ansökningarna samt svårigheter i samband med delgivning och medalt avsluta målen när delgivning trots försök inte kan genomföras. Prop.1981/82:134 45 6 Ansökningarna 6.1 Forumprövningen Enligl 31 § LL gäller beträffande både L- och Bf-mål atlforumreglerna för tvistemål skall tillämpas, alt rätten självmant skall prövasin behörighet och atl prövningen skall ske på gmndval av borgenärens uppgiftom de omständigheter som betingar rättens behörighet. En sådan uppgift skalltas för god, om det inte finns anledning att anta all den är oriklig. Med få undantagär det fommregeln i 10 kap. 1 6 RB, enligt vilken behörig tingsrätt är rätten iden ort där svaranden har sitt hemvist, som skall tillämpas i de mål därgäldenären är fysisk person. Avgörande för forumbedömningen är enligt 10 kap. 15 8 RBförhållandena när stämning delges svaranden. Tillämpat på summarisk processinnebär delta att tidpunkten när rättens föreläggande i målet delges gäldenärenär avgörande. Del åligger rätten atl självmant pröva sin behörighet innan måletlas upp och att därefter, så snart anledning finns, ompröva detta inledandeställningstagande fram fill dess delgivning har skett med gäldenären. Under delgivningsförsök med en fysisk person visar del siginle så sällan all gäldenären inte finns på den adress som har uppgivits iansökningen. I stället kanske han finns pä en ort som ligger utanfördomsområdet. Om det då inte visas att gäldenären ändå har hemvist (ärmantalsskriven) inom domsområdet, skall rätlen avvisa ansökningen. Delgivningsförfarandet kan i det enskilda fallet blimycket långvarigt. Det förekommer att detta förfarande, under många successivadelgivningsförsök på samma eller olika adresser, sträcker sig över flera år.Under tiden kan mantalsskrivningen hinna ändras. Det kan alltså bli aktuelltatl avvisa målet sedan åtskilliga delgivningsförsök har gjorts och avsevärdakostnader lagts ner. Regelsystemet kan till och med medföra att det sistadelgivningsförsöket på den adress som dokumenterar domstolen som"fel" - faktiskt har lett till att gäldenären har blivit delgiven.Också då måste emellertid avvisning ske. Efter avvisning har borgenären att välja mellan att ge uppoch avskriva sin fordran eller all göra en ny ansökan till den"rätta" domstolen. Efter en ny ansökan kan det visa sig allgäldenären inte längre finns på den tidigare adressen. Det kan då bli aktuelltmed nya delgivningsförsök som, när gäldenären äntligen är delgiven på nytt, kanutmynna i avvisning också av denna senare ansökan. Många domstolar tillämpar inte avvisningsregeln i dessasituationer utan fortsätter handläggningen och avgör målet. Delta fömtsätterdock att gäldenären inte gör fomminvändning. Praxis varierar emellertid. Denav lagen föreskrivna ordningen är oekonomisk och tidskrävande för borgenärernaoch för berörda domstolar och delgivningsorgan. Indirekt kan den bli tillnackdel också för gäldenärerna. Bakom hemvistregeln finns grundtanken att gäldenären inteskall i onö- 1981/82:134 46 dan utsättas för koslnader och olägenhel, l.ex. för resalill en avlägsen domslolsort. Sådana hänsyn har emellertid föga spelrum isummarisk process, där handläggningen i praktiken undantagslöst är skriftlig.Avgörs målet till borgenärens fördel, dvs. genom att en exekutionstitelutfärdas, kan denna användas hos behörig exekutiv myndighet oavsett vid vilkendomstol den har tillkommit. Domstolsorten får betydelse om målel efterhänskjutande eller ansökan om återvinning skall handläggas i tvistemålsprocessoch det alltså kan bli tal om personlig inställelse. Målet las då upp av dentingsrätt som har utfärdat exekutionstiteln även om detta medför långa resorför parterna. Det är emellertid bara en ringa andel av L- och Bf-målen som gårtill tvislemålsbehandling. Det kan nämnas alt av de cirka 417000 Bf-mål som komin till fingsrätlerna hänsköls enligt statistik12 700 till rättegång. För både borgenärer, tingsrätter och delgivningsorganskulle det vara mest praktiskt och rationellt om handläggningen i ett L- ellerBf-mål som en gång har tagits upp kan fortgå oberoende av eventuella nyaomständigheter med anknytning till fommfrågan. Detta kan uppnås genom alträttens officialprövning begränsas till målets inledningsskede, dvs. lill denprövning som normalt utmynnar i att en ansökan tas upp till handläggning.Prövning inom ramen för den tvingande forumregleringen i 10 kap. 17 8 RB bördock kunna göras också efter det inledande processkedet. Om gäldenären framställerforuminvändning i målet, skall invändningen naluriigtvis också prövas. Genomförs den nu förordade ändringen bör en motsvarandeändring göras i den av antagna handräckningslagen. I LL finns inga regler om styrkande av parters och ombudsbehörighet. 1 stället gäller reglerna i RB. I 11 kap. RB finns regler om ställföreträdare för part.Enligt 11 kap. 2 8 RB förs lalan för en juridisk person av den som är denjuridiska personens ställföreträdare. Bevis om alt den som uppges varaställföreträdare för part är behörig behövs inte. såvida inle rätten finner attbevis bör företes (II kap. 48RB). Beträffande ombud finns bestämmelser i 12 kap. RB. Enligt12 kap. 9 8 skall skriftlig fullmakt företes i huvudskrift förstagången för talan i målet vid rätten. Sker inte del skall rätten ge ombudet tidaU förete fullmakten. Enligt 12 kap. 12 8 skall en fullmakt innehålla ombudetsnamn. Elt ombud får enligt 12 kap. 13 8 sätta annan i sitt ställe, om partenhar gett lov till det. Göleborgsundersökningen (se avsnitt 2) visar all avansökningarna i Bf-mål kommer från "professionella", dvs.inkassobyråer eller offentlig- Prop.1981/82:134 47 rättsliga (stadiga och kommunala) organ. Det kan antagasatt dessa siffror speglar förhållandena i stort vid tingsrätterna. 1 inkassobyråmålen förs borgenärens talan undantagslöst avombud. Talan genom ombud är också den ojämförligt vanligaste konstmkfionen imål med offentligrätlslig borgenär. Ofta är det en Qänstemän hos borgenären somfungerar som ombud. Också i andra mål är det ganska vanligt att talan försgenom ombud (vanligen en person som är anställd hos borgenären men som inte harställning av ställföreträdare, i enstaka fall en privatperson eller advokat). Borgenärer med stor inkassoverksamhel har ofta enrällegångsfuUmakl deponerad hos en eller flera domstolar. Till varje ansökanbifogas då bara en fullmaktskopia eller en hänvisning till den deponeradefullmakten. De slörre domstolarna har fullmaklsbanker, som ideligen fylls påmed nya fullmakter och tenderar att bli svåröverskådliga och tungarbetade,någol som har särskild betydelse när ständigt nya handläggare träder lill ochmåste orientera sig i fullmaktsbanken. Inkassobyråernas fullmakter har vanligenstandardutförande. Fullmakten upptar namnen på samtliga handläggare somQänstgör på inkassobyrån vid fullmaktstillfällel samt ett generellt medgivandeför dem att sätta annan i sitt ställe. Fullmakten är vanligen elt uttryck förett uppdrag till byrån atl sköta borgenärens samtliga inkassouppdrag. Denkommer till användning i många mål . I takt med all den professionella inkassoverksamhetenexpanderar ökar rörligheten i de professionella ingivarnas handläggarkadrer.Nya handläggare rekryteras fortlöpande, emellanåt går handläggare över från enbyrå till en annan. För varje ny handläggare på en byrå behövs nya fullmakterfrån uppdragsgivarna eller transportfullmakter från någon handläggare somomfattas av den tidigare fullmakten. Dessa förhållanden medför atl tillämpningen av 12 kap. 9 8RB innebär en omfattande kontrollverksamhet. Kontrollen skall enligl lagengöras i varje mål där ombud förekommer. Dessutom visar erfarenheter frångranskningen alt korrekt fullmakt inte sällan saknas: fullmakt saknas helt,bifogad fullmakt är utfärdad av fel borgenär eller av obehörig person ellerfullmakten ger ingen ombudsbehörighet för just ombudet i målet. Enligt RB;sregler skall då ombudet ges tillfälle att komma in med en korrekt fullmakt.Delta betyder i praktiken alt dels kompletteringsföreläggande skall utfärdas ochexpedieras, dels tidsfristen för kompletteringen bevakas och dels i sinom tidinkommen - eller inte inkommen - komplettering åtgärdas. Utöver arbetsmomentendrar detta med sig atl handläggningstiden för målel i fråga förlängs ochmängden av pågående mål ökar. För professionella ingivare bör det vara en självklarmtinåtgärd all kontrollera att det finns en riklig fullmakt i samband med attansökan ges in. Förklaringen till att detta på sina håll ändå underlåts tordevara etl för högt arbetstempo och i enskilda fall en bristande kunskap omgällande författningsbestämmelser och om fullmaktens funktion. 1981/82:134 48 Imånga fall är borgenären en juridisk person (aktiebolag, handelsbolag,ekonomisk förening eller offentligrältsligt subjekt). Vid tingsrätterna är delvanligt att man i sådana fall också kräver registreringsbevis beträffandeborgenären. Registreringsbeviset används för kontroll av atl en behörig personhar utfärdat fullmakten resp. har undertecknat ansökan. På sina håll anses registreringsbevisetdessutom behövas för domstolens kontroll av borgenärens idenfilel. Omvederbörligt registreringsbevis saknas, föranleder detkompletteringsföreläggande i enlighet med vad som har beskrivits. LL bygger på ett förslagav processlagberedningen. Beredningen utarbetade den summariska Bf-processenutifrån synsättet att tvisterna "i allmänhet härröra mera från bristandevilja eller förmåga alt betala och därav föranledd strävan att så långl sommöjligt förhala verkställighet än från anspråkets tvistigabeskaffenhet".' Denna beskrivning avspeglar utan tvivel tillståndet på densummariska processens område också . Som tidigare nämnts är del enobetydlig del av L- och Bf-målen som blir föremål för domstolsbehandling efterdet summariska processkedet. Motden bakgmnden framstår tingsrätternas nuvarande befattning med kontroll ochhantering av fullmakter och registreringsbevis knappast som rationell. Delfinns anledning att ifrågasätta om inte verksamheten i denna del skulle kunnaförenklas avsevärt utan att rättssäkerheten skulle sällas åt sidan. Domstolarnasbehörighelskonlroll skulle förenklas redan om man kopplar loss den summariskaprocessen från och i stället ger denna processform enenklare reglering. Tre olika lösningar är tänkbara: att göra fullmaktobligatorisk redan då ansökan ges in, att i fråga om inkassobyråmålen godtafullmakt för byrån resp. någon handläggare på byrån, oavsett om just denhandläggare på byrån som skriver under ansökan har fullmakt, och att hell slopafullmaktstvångel. RB:sregler, som medger ombud ett uppskov för att förete fullmakt, har betydelse isituationer där det krävs etl snabbt juridiskt agerande och en skriftligfullmakt inte kan inväntas utan risk för rättsförlust. Ett praktiskt exempel ärnär en inlerimisfisk säkerhetsåtgärd behövs för all säkerställa betalning. Försådana situationer är emellertid den summariska processen typiskt sett varkenavsedd eller lämpad. I Bf-mål kan f. ö. säkerhetsåtgärder inte tillgripasalls. Inom den summariska processen finns sålunda inte något nämnvärt behov aven uppskovsregel. Delkan därför knappast resas några vägande invändningar mot en regel som gör delobligatoriskt all förete en korrekt fullmakt redan i samband med ansökan. Ensådan regel skulle göra det möjligt för domstolarna atl genast avvisa enansökan när korrekt fullmakt inte finns med och avlasta domstolarna delomfattande arbetet med atl begära och hanlera komplettering med fullmakt. 1946:28 s. 85 f Prop.1981/82:134 49 Om"byråfullmakter" godtas, skulle det ge en avsevärd ytterligarear-betslättnad. Principiellt kan mot en sådan lösning invändas att den markantbryter mot det allmänna regelsystemet på fullmaktsområdet, som förulsätter eltpersonUgt ansvar. Arbetsvinstenskulle bli ännu större om den obligatoriska fullmaktsgranskningen kunde tasbort hell. Byråombudens svårigheter emellanåt att förete en korrekt fullmakthar sin gmnd i den inre arbetsfördelningen inom en inkassobyrå och byråernasverksamhetsformer snarare än i alt det skulle saknas ett uppdrag för byrånshandläggare. Inkassoverksamheten - därdomslolsskedet är ett av flera led - drivs vanligen så att en borgenär avtalarmed inkassobyrån om alt den skall sköta hans inkassoåtgärder. Erhållna uppdragfrån olika borgenärer fördelas sedan mellan byråns handläggare. För borgenärenlär det för det mesta vara ulan intresse - och okänt - vilkenhandläggare som sköter hans ärenden. Inkassobyråernas arbetssätt innebärdessutom atl handläggarna rycker in för varandra vid behov. Det i vanligdömande verksamhet gmndläggande personliga sambandet mellan uppdrag och ombudhar alltså knappast någon motsvarighet här. Ansökningarna framställs dessulomi allt större utsträckning med ADB-teknik enligt del dalaprogram som används påbyrån. Betalning av den fordran uppdraget gäller görs - om den inle sker direkllill borgenären - till byrån, däremot inle fill den enskilde handläggaren. Mångagånger är det för en tingsrätt väl känt och t. o. m. dokumenterat alt en vissinkassobyrå har etl löpande inkassouppdrag för en viss borgenär. Kontrollengäller där i praktiken att just den handläggare som skrev under ansökanomfattas av fullmakten resp. att det finns erforderlig irans-portfullmakt förjust den handläggaren. Denna kontroll är, mot den tecknade bakgrunden,skäligen betydelselös. Vanligtär också alt för större borgenärer med egen inkassoverksamhel (l.ex. vissakommuner och landsfing) ansökan skrivs under av en befattningshavare hosborgenären. I sak är det också här oftast den interna arbetsfördelningen somavgör om det är en ställföreträdare eller ett ombud som sköter denna del avverksamheten. Också här ter sig kontrollen i sak betydelselös. Avdet anförda framgår att domstolarnas fullmaktsgranskning i den summariskabetalningsprocessen i det övervägande antalet fall inte Qänar något verkligtsyfte. Fullmaktstvånget och därmed kontrollarbetet bör därför slopas. En sådanåtgärd kan inte anses stå i strid med rimliga rättssäkerhetskrav. Naturliglviskan det förekomma fall, där en kontroll är påkallad av någon särskildomständighet. Domstolarna bör givetvis inte berövas slöd för att i ett sådantfall kräva in fullmakt. Enfullmaklsregel enligt det anförda kan utformas efter viss förebild av regelni 11 kap. 4 6 RB om ställföreträdares behörighet, som över-4 Riksdagen1981/82. Prop, 1981/82:134 50 lämnarlill domstolens bedömande i det enskilda fallel om dokumentation behövs. Regelni 11 kap. 46 bygger emellertid på en skyldighet för rätten att se till attbehörighet föreligger' och sålunda att kräva underlag för kontroll avbehörigheten i fall där behörigheten inle är känd för rätten. Full-maklsregelnskall däremot begränsa rättens kontrollplikt till sådana rena undantagsfall,där någon särskild omständighet pekar på alt behörighet saknas. Somförutsättning för att domstolen skall kräva in fullmakt bör därför gälla attnågon särskild omständighet gör det påkallat. Regeln bör ha sin plats i LL. Detkan inte uteslutas - varken med nuvarande ordning eller med den nu förordade -all ett eller annal fall av missbruk kan förekomma, dvs. aft någon utan uppdraguppträder som ombud för annan och på det sättet inleder rättegång och kanskelill och med uppbär betalning för annans fordran. Beslämmelserangående skadeståndsskyldighet för den som uppträder som ombud utan behörigheti och utom rättegång finns i 12 kap. 20 6 RB och i 25 § lagen (1915: 218)omavtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område.