prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — Det finns däremot myckel som talar för en återgång till enny typ av de gamla barnavårdsmännen, eller del som i ett allernativt förslagfått benämningen barnassislenl. Prop.1981/82:168 310 Enligt min mening hör den juridiska funktionen ochstödfunktionen nära Bilaga 3 samman och bör om möjligt inte skiljas åt för attbarnels rätt och bästa verkligen skall kunna tillvaratas. Barnassistentenmöjliggör alt dessa två funktioner samordnas och kan utövas av en och sammaperson. Sådan skall kunna förordnas mot föräldrarnas vilja. De risksilualionersom i kap. 10 anges utgöra grund för förordnande av kontaktman bör iställetgälla förordnande ay barnassistent. Jag tycker det är viktigt alt barnet kan fåbarnassislenl även vid andra risksilualioner än de som regleras i FB. Beträffande barnets och därmed barnassistentens talerällförutsätter jag all den blir densamma som enligt huvudförslaget. Vid en processbör barnassistenlen låta sig företrädas av ett juridiskt ombud. I detta sammanhangvill jag betona vikten av att detta juridiska ombud besitter sådana kunskapersaml har sådana erfarenheter alt hon/han förslår alt det är barnels intressensom skall tillgodoses. Jag har i läns- och kammarrätt fått ett par myckeltråkiga erfarenheter av advokater som i barnavårdsmål förordnals såsomoffentligt biträde för barnet och då ej förstått uppdragels innebörd utanställt sig på föräldrarnas sida. I kap. 9 menar utredningen all del bör kunna övervägas ominte konstruktionen med barnombud skulle kunna användas även i fråga om barn isamhällsvårdsärenden. Eftersom jag förordar barnassistent föreslår jag attutredningen i stället överväger denna konstruktion att användas i fråga om barni sociala barnavårdsmål. Funktionen att tillvarata barnels intressen bör såledesenligt min mening institutionaliseras. Jag tycker att denna funktion, liksomvåra gamla barnavårdsmän bör knytas till särskilda befattningshavare inomsocialförvaltningarna. Barnassistenlens behov av kunskaper om gällandelagstiftning både vad gäller familjerätt och lagstiftning i stort kan på dettasätt tillgodoses. Barnassistenlen bör utses av socialnämnden. En begäran börkunna göras av vem som helst men skall inle obligatoriskt leda lill ettförordnande. Beträffande besvär över beslut om barnasistent vill jag instämmamed vad anfört i sitt särskilda yttrande (sid. 188). Barnombudel skall i rätten bevaka alt barnets bästa blirtillgodosett. Enligt utredningen behöver barnombudet viss utbildning för detta.SÖ finner det angelägel alt utbildningsbehovet preciseras och fastläggs på ettklarare sätt än utredningen har gjort. Barnet saknar talerätt i mål enligt 6 kap. FB. Utredningenhar föreslagit införande av talerätl för barnet i viss begränsad utsträckning.Man har däremot inte velat ge barnet rätt all självt i något fall utföra sinlalan. Skilda förslag har förts fram i betänkandet i frågan om vem som skallrepresentera barnet. anser all frågan om talerätt är centralför stärkning av barnets rättsliga ställning och menar all förslaget i dennadel blivit lidande av brist på analys. Analys behövs här i första handbeträffande det sätt på vilket barnels intressen tillvaratas i det nuvarandesystemet. anser det orimligt att i ett remissyttrandetillhandahålla en sådan fullständig Prop.1981/82:168 311 analys öch kommer i det följande endast alt framhållanågra synpunkter som Bilaga 3 väsentliga. Del rör sig här om två skilda frågor nämligen dels fråganom hur man skall bringa barnets egna åsikter lill domstolens kännedom ochönskemål och dels frågan om infiytande för barnels räkning över domstolensmateriella prövning. Det är inte nödvändigt all ge barnet lalerält för attbringa barnets egen uppfattning till domstolens kännedom. Detta kan ske genombetydligt enklare reformer såsom införande av en regel om alt barnet skallhöras utanför eller i domstol eller en regel om vetorätt för barnet motföräldrarnas avtal. Frågan om lalerält gäller hur barnets intressen i vidaremening skall tillvaratas i processen. Det gäller att ifrågasätta ellerkomplettera det material som förts in genom föräldrarnas försorg och det gälleratt kunna överklaga domstols beslut. Det är avgörande för hela diskussionen att hålla isärdessa två frågor. Om man nämligen avser att bringa barnels egen uppfattninglill domstolens kännedom framstår det som angeläget all skapa regler för dettafrämst i de fall föräldrarna är oeniga (s. 138). Om man däremot vill ge enmöjlighet all bättre än nu ta till vara barnets intresse i rättegång framstårdetta som angeläget främst i de fall materialet är av ringa omfattning ochofullständigt. Därvid kommer de fall i blickpunkten i vilka föräldrarna äreniga. Föräldrarnas enighet i vårdnadsfrågor tillmäts storbetydelse. Vare sig del gäller återupptagande av gemensam vårdnad, upplösningav gemensam vårdnad eller överföring av vårdnaden från den ena föräldern lillden andra kan detta ske genom ett enkelt registreringsförfarande om blottföräldrarna är inbördes eniga. Föräldrarna lämnar in en gemensam ansökan ochdomstolen handlägger ulan huvudförhandling. Om målet anhängiggjorts genomstämning och föräldrarna under målels handläggning blir eniga skall domstolenlägga deras överenskommelse fill grund för dom, om del ej är uppenbartstridande mot barnets bästa. De vårdnadsmål i vilka föräldrarna varit eniga har tidigareutgjort av samtliga vårdnadsmål. Det finns ingen anledningalt anta alt denna siffra sjunkit efter 1978, dä det ovan skildrade förenkladeförfarandet infördes. 1 övervägande antalet vårdnadsmål förekommer alltså ingenegentlig förhandling inför domstol. Frågan hur man kan bevaka barnets intresseni dessa vårdnadsmål är därför inte löst genom en enkel regel alt ge barnettalerätl. Man måste ställa frågan hur det skulle vara möjligt att få en sådantalerätl att praktiskt fungera. Utredningen har berört frågor av betydelse i dettasammanhang ytterst kortfattat. De förslag man framlagt förefaller attkunna försvåra utövning av en talerätl så att den blir utan praktisk betydelse.Barnet skulle inle automatiskt bli instämt i mål om föräldraansvar m. m. (s.139). Barnet skulle inle få talerätl i det konkreta fallet om inle barnombudutsetts. Barnombud skulle ulses i första hand om det förelåg tvist mellanföräldrarna (s. 139 och s. 141). Utredningens förslag om talerätl är påfallande ambivalent.Man vill å ena sidan ge barnet talerätl medan man å andra sidan låteruppfattningen att eniga föräldrar bäst vet vad som är bra för barnet styraförslaget (s. 138). I detta sammanhang borde man ha redovisat kontroversiellaåsikter. (JO:s ämbetsberättelse 1962 s. 28 ff) Om man utgår från all den föreslagna talerälten för barnetskulle bli utan praktisk betydelse i de av vårdnadsmål, i vilkaföräldrarna är Prop.1981/82:168 312 eniga, bör man ställa frågan i vilka fall barnels talerällskulle kunna få Bilaga 3 betydelse. Vid första anblicken förefaller svaret härpå bli i defall, i vilka det ordinära rätlegångsförfarandet tillämpas. Till dessa skulleräknas dels mål i vilka föräldrarna är oeniga dels mål, vilka instämts av barnet.- För att få resonemanget hanlerbart bortser vi från mål, vilka anhängiggjortsgenom stämning av föräldrarna och i vilka dessa enas i rättegången. Men vilken betydelse har barnels talerätl i mål, i vilkaföräldrarna är oeniga? Som tidigare nämnts är i regel föräldrarna i dessa målaktiva med att föra in ett omfatiande processmalerial. Barnels talerätl behövsoftast inle för att driva fram utredningar m.m. Det gäller i stället att lareda på barnets egen inställning och föra fram denna till domstolens kännedompå ett lillförlitligt sätt. Frågan gäller vem som skall höra barnet och var,dvs. i eller utanför rättegången. En talerätl för barnet synes i dessa fallendast kunna spela en blygsam roll. Vilken betydelse skulle en taleräll för barnet få genommöjligheten för barnet att självt väcka talan? För del första är dennamöjlighet starkt begränsad genom att barnet inte skulle få rätt all självtinitiera rättegång om del gällde återupptagande eller upplösning av gemensamvårdnad. Återstår i första hand de fall då endast en av föräldrarna eller enutomstående är vårdnadshavare och barnet väckt talan om överföring av ansvaret.Hur skulle de processrältsliga reglerna fungera för dessa fall? Skulle det blipraktiskt möjligt för barnet alt utöva sin lalerält? En förutsättning redan för all barnet skulle kunna väckatalan är att ell barnombud blivit utsett. Barnombud skulle förordas av domstol.Utredningen har tänkt sig att den av socialulredningen i tidigare framlagtbetänkande föreslagne kontaktpersonen skulle förmedla kontakt mellanbarnombudet-juristen och barnet. Utredningen har föreslagit all socialnämndskall kunna utse kontaktperson för barnet även utan samtycke av denföräldraansvarige (s. 37). Den första förutsättningen för att barnet självt skaU kunnaväcka talan är alltså att socialnämnden utser en kontaktperson. Utan en sådansynes det förenat med stora praktiska svårigheter för barnet att få ettbarnombud. Men barnet har inle en ovillkorlig rätt till barnombudenligt förslaget. Enligt motiven (s. 141) skall barnombud utses endast om detföreligger en tvist. Med tvist avses även att barnet slår i motsatsförhållandetill föräldrarna. Om man antar att systemet kan fungera med först socialnämndenutseende av kontaktperson därefter domstolens förordnande av barnombud ochdennes väckande av lalan för barnels räkning, finns det inga invändningarbeträffande barnets möjligheter alt utöva en talerätt under rättegången i dessafall. Men del vikfiga avgörandet för alt systemet skall fungera ligger sålundahos socialnämnden. När det gäller de här redovisade fallen avtalerätl anser fakultelsnämnden alt utredningens förslag är relativtkomplicerat och salt i samband med övriga processuella regler endast kan väntasfå betydelse om barnet självt väckt talan i de begränsade tyjjer av fall dettaskulle bli möjligt. Nämnden finner det emellertid nödvändigt med någraytterligare synpunkter på förslaget om talerätl för barn i samband medgemensam vårdnad. Utredningar har föreslagit att barnet skall få endast enbegränsad talerätt då fråga är om återupptagande eller upplösning av gemensamvårdnad. Talerätten skulle inle innefatta rätt för barnet att väcka talan. Det förefaller som om utredningen har haft uppmärksamhetenriktad på Prop,1981/82:168 313 de fall då föräldrarna sammanbor. Genom att intetillerkänna barnet rätt att Bilaga 3 väcka talan har man tagit avstånd fråntanken alt ge barnet rätt till "skilsmässa" från föräldrarna ifullständiga familjer. Man kan ha olika åsikter om lämpligheten härav. 1 dettasammanhang vill fakullelsnämnden framhålla det inkonsekventa i förslaget. För det första har man bortsett från de fall då särboendeföräldrar har gemensam vårdnad. Om föräldrarna avtalat att barnet skall bo hosendast den ena av dem och avtalet skett "över huvudet" på barnetkunde en rätt att väcka talan ge barnet möjlighet att få vårdnaden prövad ochdärmed även den faktiska vården ändrad. Situationen är parallell med den dåbarnet kan väcka talan om överföring av vårdnaden från en förälder lill en annanenligt förslaget. VUket skälet är alt föreslå skilda regler för dessa båda fallframgår inte av utredningen För det andra framstår själva gränsdragningen mellanfullständiga och ofullständiga familjer som godtycklig. harinte kunnat finna något bärande skäl fill alt ge barnet lalerält ivårdnadsfrågan mot ensamförälder och avvisa tanken att barnet skulle kunnaväcka talan mot två föräldrar. I synnerhet de föreslagna reglerna om talerätl för barnbeträffande gemensam vårdnad är enligt fakultelsnämndens mening inte lämpadeatt läggas till grund för lagstiftning i del skick som de nu presenterats. anser emellertid all förslaget vad rörtalerätl i vissa särskilda fall, 14-17 §§ i förslaget, är invändningsfritt. 1detta sammanhang skall även nämnas att vi anser det vara ett viktigt stegframåt att som utredningen föreslagit ta bort kravet att missbruk ochförsummelse från vårdnadsansvarig skall vara grovt för all kunna åtgärdas. I ett alternalivförslag föreslås all i stället för att gebarnet talerätt i vårdnadsmål skulle talerätl tillerkännas en person "somå del allmännas vägnar företräder barnet". Motiveringen anges vara att imäl av detta slag kan uppstå "motsatsförhållande i processen mellan minsttre parter, vardera föräldern saml barnet, vilket kan vara ägnat att på ettonödigt sätt förslärka konflikten". Parentetiskt vill fakullelsnämnden framhålla att den endaskillnaden mellan huvud- och alternalivförslag i denna fråga är alt barnetenligt huvudförslaget skulle formellt slå som part, vilket inte skulle varafallet enligt alternativförslagel. Inte heller enligt huvudförslaget skulle jubarnet få uppträda personligen i processen! Alternativförslaget aktualiserar emellertid frågan ompartsstäUning då barnet - eller en myndighetsrepresentant - inträder irättegången. -Utredningen har använt uttrycket "delta i rättegången"vilket lämnar åt de tillämpande myndigheterna all avgöra om man skall användaexempelvis reglerna för vittne eller för ombud! tar dock förgivet att utredningen åsyftat partsställning. Den ställning man i det konkreta fallet ger barnet i enprocess blir beroende på vilken lalan barnet för. Yrkar barnet att föräldern Askall ha vårdnaden, blir barnet medpart lill A. Yrkar barnet att en utomståendeC skall ha vårdnaden kan olika konstellationer uppstå. Om föräldrarna vill hagemensam vårdnad blir partsslällningen barnet mot föräldrarna. Om föräldrarnavar för sig vill ha vårdnaden får man ett Ire-parts-förhållande, vilketemellertid inte bör medföra några särskilda processtekniska svårigheter. I detta sammanhang finns anledning att beröra frågan ommöjligheten att i Prop.1981/82:168 314 lagstiftning ta hänsyn till olika ålderskategorier.Utredningen har summa- Bilaga 3 riskt berört möjligheten men avvisat den. 1 flera olika frågor som angår vårdnaden är barnels ålderav stor betydelse. Främst gäller detta processbehörigheten. Skillnaden mellanett barn och en 16-17-åring är så uppenbar alt den inle behöverdiskuteras. Likväl har utredningen underlåtit alt belysa möjligheten att låtaen 16-17-åring få processbehörighet i mål som angår dess egen person.Fakultelsnämnden hyser inle någon bestämd uppfattning i frågan men anser den såväsentlig att den borde ha blivit ingående belyst, (se s. 103 pch s. 111). 7.13 , juridiska fakultetsnämnden Som en synnerligen beaktansvärd nyhet föreslås, all barnetskall få oinskränkt talerätt i mål och ärenden enligt 6 kap. med undantag förmål om upplösning (12 §) och återupptagande av gemensamt föräldraansvar (13 § 2st). Tveklöst rör del sig om viktiga frågor för barnels person, där dess egeninstäUning förtjänar den största uppmärksamhet. Tämligen osökt inställer sigemellertid spörsmålet, huruvida icke en dylik, vidsträckt talerätl för barnetsvidkommande i åtskilliga fall skulle kunna åstadkomma en besvärande disharmonimellan detta och föräldrarna, vilket onekligen skulle kunna inverka negativt påbarnels intressen i objektiv mening. Processföring torde, som utredningen flerstädesuppmärksammat, helt allmänt knappast vara ägnad att bädda för avspändarelationer. Vidare torde icke helt kunna bortses från risken för att tvistandevuxna kontrahenter kan söka utnyttja barnets talerätl i egna syften, mer ellermindre väsensskilda från den unges egentliga intressen i saken. Är dennaförmodan icke totalt gripen ur luften, föreligger åtminstone i vissa fall faraför alt barnet kan bliva utsatt för påtryckningar, som ingalunda är förenligamed utredningens genomgående accentuerade omsorg om dess fysiska och psykiskavälbefinnande. Från dessa synpunkter vore del onekligen vida lyckligare, ombarnels intressen kunde lillfredsslällande tillvaratagas, utan att dettillerkändes formell behörighet att själv väcka lalan. all besitta bärkraftigtunderlag för ell definitivt ställningstagande finner sig fakultetsnämndensålunda böra föreslå, att de av utredningen initierade spörsmålen om barnetsmer eller mindre vidsträckt utformade talerätt göres lill föremål förytterligare överväganden, varvid icke minst de ovan antydda farhågornaförtjänar omsorgsfullt, nyanserat beaktande. Möjligen skulle de ovan antydda frågorna kunna lösas ienlighet med del alternativ förslag som redovisas å s. 153, enligt vilketprocessbehörighelen (av utredningen benämnd "talerätl") skulletillkomma en person, förordnad av kommunen i situationer, där barnet behövdenågon, som kunde företräda dess behov och intressen. Vidhålles i fråga om talerälten huvudförslaget, torde detunder alla förhållanden förtjäna all övervägas, huruvida icke de ungas talerätllämpligen bör begränsas till åldersgrupperna , vilket skulleöverensstämma bl. a. med minimiåldern för besvärsrält enligt barnavårdslagen.Frågeställningarna härvidlag framstår otvivelaktigt som synnerligen likartade.Fakultetsnämnden finner det onekligen en aning besynnerligt och följaktligeningalunda a priori godtagbart all barn, helt oberoende av ålder och en väldäremot oftast svarande mognadsnivå, skulle tillåtas att (genom ombud) väckacivil talan i mål orn vårdnad och umgängesrått, medan en 1981/82:168 315 motsvarande behörighet i närliggande offenlligrältsligasammanhang är Bilaga 3 fixerad vid en viss åldersgräns. Del förtjänar understrykas, att även förslaget lill lagmed särskilda bestämmelser om vård av unga (prop. 1979/80:1) i 19 § begränsarden unges talerätl lill fyllda . Anmärkas bör ytterligare, att utredningeni andra sammanhang (samtycke till utseende av kontaktperson) är benägen atttillerkänna ifrågavarande åldersgräns relevans. Därest huvudförslaget, oförändrat eller något modifierat,förverkligas, måste givetvis barnets taleräll, i varje fall före uppnådda 15år, utövas av en ställföreträdare. Vad utredningen härvidlag föreslår i frågaom barnombud föranleder inga större invändningar. Den å s. 142 bestämda kretsenav ansökningsberättigade (barnet, föräldrar-vårdnadshavare, socialnämnden ochrätten) är dock ägnad alt ingiva en del betänkligheter. Enklast vore onekligen,om socialnämnden (f. n. barnavårdsnämnden) vid behov kunde laga initiativ tillförordnande av barnombud. Har barnet fyllt , bör på dess begäran ombudkunna förordnas. I enlighet med det föregående bör dock barn, som uppnått sagdaålder, själv få föra talan åtminstone i sådana situationer, där barnet framställereget yrkande, som icke sammanfaller med föräldrarnas. Rätten till kostnadsfri rättshjälp När barnet väl givits status som part och erhållittalerätt i olika sammanhang torde visserligen s. k. allmän rättshjälp medbiträdesförordnande enligt rätlshjälpslagen (RHL) kunna meddelas. Likaledestorde barnet endast undantagsvis behöva betala någon rättshjälpsavgifl enligtde allmänna reglerna. Förslaget att det skall införas särskilda regler sommöjliggör för barnen att erhålla rättshjälp genom barnombud välkomnas dock. Enligt dem kommer barnet inle att bära någotkostnadsansvar för hjälpen, som ju huvudsakligen kommer att utgöras av den"skäliga ersättning" barnombudet är berätigat till. Där återfinnsäven den legala fullmakt till barnombudel att företräda barnet i ifrågavarandemål som tidigare omtalats. Enligt skall den saken rör ansöka omrättshjälp. För den som inte uppnått den ålder som krävs för processbehörighelmåste den legale ställföreträdaren eller möjligen en av rätten för ändamåletutsedd god man medverka för all en giltig ansökan skall komma lill stånd.Beträffande offentligt biträde gäller all sådan skall förordnas "efleransökan av den åtgärden avser" eller "då annars anledningföreligger". Med slöd av den sist återgivna formuleringen kan t. ex.länsrätten självmant förordna ett biträde. Även i andra fall - som närsocialnämnden eller annan ( t. ex. lärare, advokat, ungdomsledare, läkare,sjuksköterska eller grannar) anmäler att behov av offentligt biträde föreliggerkan förordnande av offentligt biträde ske med stöd av "då annars anledningföreligger". Prop.1981/82:168 316 Utredningens förslag till 48 § RHL innebär att ocksåbarnombud kan Bilaga 3 förordnas då skäl därtill föreligger. Utredningenföreslår också all del av paragrafen explicit framgår all barnombud kan utsesefter ansökan av barnet, förälder eller annan föräldraansvarig ellersocialnämnden. Utredningen måsle då antas ha menat all barnet i detta sammanhangär processbehörig tidigare än enligt allmänna regler. Hur del än förhåller sigdärmed finner styrelsen ingen anledning att formalisera ansökningsförfaran-delytterligare. Genom regeln att socialnämnden skall beredas tillfälle att yttrasig innan barnombud utses torde som framhållits ändå onödiga förordnanden kunnaundvikas. Barnombudet ska vara "lämplig" för uppgiften Del är möjligt att det måste anses följa av sakens naturatt till barnombud skall utses någon för uppgiften lämplig person. Socialnämndenhar möjlighet alt ge förslag på barnombud när den bereds tillfälle att yttrasig. Eftersom det är domstolar som skall utse barnombudet finns dock risken attavseende i alltför stor grad kommer att fästas vid de kriterier som ansesutmärkande för en god jurist. I detta sammanhang bör dock andra kriterier bliminst lika utslagsgivande. Detta borde för övrigt också ofta vara fallet vidutseende av offentliga biträden i barnavårdsmål och offentliga försvarare iungdomsmål. En lagregel som uttrycker att till barnombud skall utsesen för uppgiften lämpad person bör därför införas i lagförslaget. I förarbetenatill bestämmelsen bör närmare diskuteras vad som avses med lämplighetskravet. Barnombudet skall la tillvara "barnels bästa" Barnombudels skyldighet alt verka för barnels bästa ividare mening bör framgå direkt av lagtexten. Del skulle kunna ske om elltredje stycke tilläggs 47 § RHL i förslaget med följande lydelse: "Barnombudet har att verka för alt barnets bästa blirlillgodosell". Barnombudet skall sträva efter att sakförhållandenklarläggs Även frågan hur barnombudets sätt att verka för detangivna målet bör anges i lagtexten. Enligt styrelsens mening kan det ske genomatt den norm som - enligt - gäller för offentliga försvararesverksamhet fastslås även för barnombud - dvs. att denne skall verka för attsaken kommer i sin riktiga belysning. Delta kan ske genom att del nyssföreslagna tillägget till 47 § RHL förlängs med orden "och har att i dettasyfte verka för att relevanta sakförhållanden klarläggs". Barnombudet skall söka få kunskap om barnets vilja Det måste ankomma på barnombudet att utverka stöd från desociala myndigheterna om barnels situation ger anledning till det. Med hjälp avbarnets kontaktman eller annan i barnpsykologi kunnig person bör han sökautreda barnels vilja i de fall den kan vara av betydelse för målets utgång. I de fall barnombud inte utses kan rätten, med slöd av 30§ i stället försöka utröna barnels mening på annat sätt. Det bör givetvis ej ske om Prop.1981/82:168 317 socialnämnden i sitt yttrande avhandlat frågan. För altunderstryka vikten av Bilaga 3 barnets vilja - i de fall omständigheternatillåter all den ges sådan betydelse -bör paragrafen avfallas som anges ireservationen på s. 185 i betänkandet. Se också avsnitt 3.5.12 - Enföljdändring. instämmer i alt barnet för alt kunna genomföra denföreslagna talerätten måste ha slöd av lämpligt utbildad person, som kan vinnabarnels förtroende. förordar allernativförslagel att slällförelrädarskapetoch stödfunktionen utövas av en och samma person, benämnd barnassislenl. Som framgår av det ovanstående berörs invandrarbarn ioproportionerligt hög grad av umgänges- och vårdnadslvisler. De kan ocksåbefaras lill en ökande andel bli aktuella i situationer som innebär tvistereller kriser. En person till stöd och hjälp kan då bli av stort värde just förinvandrarbarn. Om "stödpersonen" skall kunna bidraga till att lösakonflikter i samförstånd med föräldrarna och undvika domstolsförhandlingarkrävs det av den personen ingående kunskaper om barnets och föräldrarnasförhållanden och föreställningsvärld. Del krävs också att stödpersonenspråkligt kan kommunicera med såväl barn som föräldrar.