prop · G50394 · 1981-12-31 00:00:00 — som gäller för transport av fariigt gods syftar till att förebyggaatt godset skall orsaka skador bl. a. på människor och i miljön. Detta kan skeframför allt genom att ställa tillräckliga krav pä transportutrustningen ochfordonen men också på val av transportvägar och genom andra liknande åtgärder.Som framhålls i betänkandet måste härvid en avvägning göras mellan kraven påsäkerhet och transportnäringens intressen av att transporterna inte onödigtvisförsvåras. Detta förutsätter i sin tur att de ansvariga myndigheterna vidbedömningen av vilket gods som skall betraktas som farligt gods och vid valetav säkerhetsåtgärder har tillräcklig kunskap inte enbart i transporttekniskafrågor utan även om de risker som är förenade med olika typer av gods. Det ärmot denna bak- 1981/82:94 237 grundväsentligt att de blivande transportmyndigheterna söker samråd med demyndigheter som har det primära ansvaret för hälsa och miljö särskilt vidbedömningen av riskerna med olika typer av gods och att de beaktar desynpunkter som därvid framförs. Av särskild vikt är härvid samrådet mednaturvårdsverkets produktkontrollbyrå och produktkontrollnämnden. Denökade internationella anknytning som transportbestämmelserna kommer att få omden föreslagna lagstiftningen genomförs och den starkare betoningen av ettaktivt arbete inom de internationella organen som utredningsmannen föreslår börhärvid särskilt beaktas. Många av frågorna kring transport av farligt gods fåri dag sitt reella avgörande hos olika internationella organ. Det är därförväsentligt att hälso- och miljö vårdande myndigheter bereds möjlighet att deltai det arbete som avser internationella överläggningar om transport av farligtgods. Särskilt när det gäller frågor om kriterier, klassningsregler ochvägledande förteckningar bör de även delta direkt i de internationellaöverläggningarna. Länsstyrelseni : vill se hela denna fråga som ett led i enprocess med tillverkning och hantering, transport, förvaring, användning ochdestruktion av farligt gods, där kunskaperna om varorna och deras egenskaper ärutomordentligt viktiga. Det är enligt mening nödvändigt att denfortsatta bearbetningen av utredningsförslaget genomförs mot en sådanbakgrund. Länsstyrelseni län: Utredningen har i förslag till lag om transport av farligt godsi 2§ definierat "farligt gods" såsom "gods som består av ellerinnehåller ... och som på grund därav vid transport kan medföra skador påmänniskor, djur ... osv.". finner att, för attlagstiftningen skall kunna uppfylla de krav på omfattning som den rent allmäntsett bör äga, definitionen bör utvidgas att omfatta de risker för hälsa ochmiljö som över huvud taget uppstår i samband med hantering av fariigt gods. Länsstyrelseni : Utredningens definition av begreppet "fariigt gods"är enligt uppfattning alltför flytande och bör därförpreciseras. Begreppet bör formuleras sä att risker för hälsa och miljö isamband med hantering av farligt gods inbegrips. Om inte denna vidgning avbegreppet sker kommer lagstiftningen att sakna det värde som den från meraallmän synpunkt bör äga. LänsstyrelsenI : anser att lagstiftningen om farligt godsbör kompletteras med nationella föreskrifter som reglerar all transport av ämnensom vid en transportolycka t. ex. kan förgifta en vattentäkt på lång sikt. Miljödatanämnden:En, om än begränsad, nackdel (med lagförslaget) kan vara följande. Eftersom denföreslagna nya lagens tillämpningsområde närmast syftar till att i en nationelllag täcka motsvarande transporter av farligt gods som regleras internationellt,kommer transporter av andra slag Prop.1981/82:94 238 av gods/varor, vilka nationellt eventuellt bedöms varaförknippade med hälso- och/eller miljörisker, att regleras av annanlagstiftning t. ex. i förekommande fall genom den allmänna aktsamhetsprincipeni 5 § lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor. i , LO: Man kan å ena sidankonstatera att transportledet bara är en integrerad del av ett totalt synsättpå hälso- och miljöfarlighet. Å andra sidan kan man med samma fog hävda atttransportledet har så många transportspecifika inslag att detta led börbehandlas för sig. Man borde bygga samman alla riskområden inom alla olika sektorerinom ramen för en enda myndighet - ett stort och resursstark! produktkontrollverksom ansvarade för samtliga aspekter på risk och hälso- och miljöfarlighet som isig inkluderade ansvaret för såväl explosiva varor och brandfarliga varor som hälso-och miljöfarliga varor. Häri skulle då ansvaret för transport av farligt godsha sin naturliga plats. Men i dagens statsfinansiella läge är en sådan tankeorealistisk. Dessutom är det en lösning på mycket lång sikt. Transport avfarligt gods är det i hög grad angeläget att snabbt få en acceptabel kontrollöver. LO tillstyrker därför den grundsyn som utredaren utgår ifrån i sinavidare överväganden. 4.2.2 Förhållandet till sjösäkerhetslagstiftningen : Från lagtekniska och formella utgångspunktermedför den föreslagna lagstiftningen vissa komplikationer. har idetta sammanhang anledning att beröra frågan om samspelet mellan den föreslagnalagen och gällande sjösäkerhetsbestämmelser. Gällande bestämmelser omtransport till sjöss av farligt gods finns i lagen (1965:719) och förordningen(1965:908) om säkerheten på fartyg och med stöd av dessa författningar avsjöfartsverket utfärdade detaljföreskrifter. De sistnämnda grundar sig i alltväsentligt på en internationell rekommendation -IMDG-koden - som tillämpasallmänt inom den internationella sjöfarten. Med hänsyn till det angelägnasäkerhetsbehovet har låtit dessa föreskrifter gälla inom heladet tillämpningsområde som anges i I kap. 1 § lagen om säkerheten pä fartyg.Det är nödvändigt att den föreslagna lagen om den skall ersätta lagen omsäkerheten på fartyg i berörda avseenden tydligt uttrycker dettatillämpningsområde. Av motiven framgår att detta är avsikten men verketifrågasätter om lagtexten I § jfr med 4 § verkligen återspeglar dessaintentioner. Ett annat område där samordningsproblem föreligger berörtvångsmedel. Tvångsmedel behandlas i 8 kap. lagen om säkerheten på fartyg.Brister rörande säkerheten i fråga om transporter av farligt gods äventyrar oftafartygets säkerhet så att det kan anses mest naturiigt att meddela eventuellaförbud eller föreläggande, med stöd av lagen om säkerheten på fartyg. Medhänsyn till de mer utbyggda ramarna i den föreslagna lagstiftningen kan det ivissa fall synas mer naturligt att inskrida enligt denna. Härvid uppstårsvårigheter av följande skäl. Lagen om säkerheten på Prop.1981/82:94 239 fartyg innehåller vissa procedurregler som saknas i denföreslagna lagstiftningen. Dessa procedurregler är nödvändiga att iakttagentemot utländska fartyg på grund av innehållet i gällande konventioner påsjöfartens område. Tillämpningen av den föreslagna lagstiftningen förutsätterinte att dessa regler tillämpas, vilket kan leda till komplikationer avfolkrättsligt slag. Andra komplikationer är att lagen om säkerheten på fartyganger ett särskilt underställningsförfarande som inte har någon motsvarighet iden föreslagna lagstiftningen och en annan besvärsordning än i den föreslagnalagen. Dessa samordningsproblem måste lösas i det kommande lagstiftningsarbetet. 1 fråga om ansvarsbestämmelser föreligger konkurrens medsjölagen, lagen om säkerheten på fartyg och lagen om åtgärder motvattenförorening frän fartyg. I kommande lagstiftningsarbete bör närmareundersökas vilka konsekvenser detta kan ha. Vad ovan anfört bör leda till vissaändringar av hänvisningsnatur i den föreslagna respektive gällandelagstiftningen. 4.2.3 Förhållandet till atomenergilagstiftiungen : Det är viktigt att markeraatt kärnkraftinspektionen utövar sin tillsyn i första hand enligtatomenergilagen och inte enligt någon annan författning. Det finns alltsåenligt inspektionens mening ingen anledning att ange kärnkraftinspektionen somtillsynsmyndighet enligt transportlagen. Kärnkraftinspektionen har i huvudsak ingen erinran mot attde angivna transportmyndigheterna i princip får ansvaret för att föreskrifterutfärdas även för transport av klyvbart material. En oavvislig förutsättninghärför är dock att kärnkraftinspektionen inom sitt kompetensområde måste fäbestämma föreskrifternas innehåll. Samarbete mellan transportmyndigheten ochkärnkraftinspektionen bör således ske under hela framtagnings-processen. Inspektionen vill emellertid framhålla, att även om sådanaföreskrifter utfärdas i form av myndighetsförfattningar med stöd avtransportlagen och transportförordningen, måste deras förankringar iatomenergilagen kvarstå. Härigenom kommer sanktionsreglerna i atomenergilagenoch transportlagen att konkurrera med varandra. Vidare kommer fullföljdsbestäm-melsernai 21 § i förslaget till förordning att kollidera med 13 § atomenergilagen.Kärnkraftinspektionen kan ej bedöma huruvida det föreslagna tillägget till 1 §atomenergilagen (s. 21 i betänkandet) är avsett som en konkurrens- ellerkollisionsregel i enbart dessa hänseenden. I den mån detta tillägg tillatomenergilagen är avsett att innebära att transportlagen ochtransportförordningen skall gälla i stället för atomenergilagen då klyvbartmaterial befinner sig under transport, vill kärnkraftinspektionen allvarligtinvända häremot. Den tillsyn kärnkraftinspektionen ålagts enligt atomenergilagenmåste även utövas i samband med transporter. Prop.1981/82:94 240 Som motiv härför hänvisar inspektionen till bakgrundentill atomenergilagen. Atomenergilagen måste vara fullt tillämplig även undertransporter. Kärnkraftinspektionens regler om fysiskt skydd för transporterutgör delvis ett fullföljande av åtaganden enligt en utarbetadkonvention angående fysiskt skydd av nukleärt material. Det skulle t. ex. intevara ändamålsenligt att bryta ut reglerna om fysiskt skydd vid transporter. Deutgör nämligen en integrerad del av de villkor som gäller för tillståndenenligt 1 och 2§§ atomenergilagen. Detsamma gäller för vissa åtgärder(utförseltillstånd, redovisning av materialinnehav m. som behövs enligtvissa internationella åtaganden med syfte att förhindra spridning av kärnvapen(safeguard). Inspektionen vill även erinra om att ansvarigheten enligt atomansvarighetslageni flera hänseenden är kopplad till atomenergilagen. Enligt 7§ tredje stycket atomansvarighetslagen gäller t.ex. att atomskada i följd av atomolycka som inträffar i under annantransport av atomsubstans än sådan som sker från eller till atomanläggning iSverige eller i annan konventionsstat ersätts av den som innehar tillstånd tilltransporten enligt atomenergilagen. Atomansvarighetslagen förutsätter alltsåatt det finns ett transporttillstånd enligt atomenergilagen. Om det avkommittén föreslagna tillägget till 1 § atomenergilagen skulle införas ochdetta skulle innebära att transporttillstånd enligt atomenergilagen skulleersättas av transporttillstånd enligt den föreslagna transportlagen, skullesåledes även atomansvarighetslagen behöva ändras. Kärnkraftinspektionen vill reservera sig för att det kanfinnas även andra lagtekniska aspekter på kommitténs förslag som inspektionenmed sin begränsade kompetens i detta hänseende inte varit i stånd att förutseoch närmare analysera. 4.2.4 Särskilt omförslaget till lag om transport avfarligt gods : Såväl lagen som förordningen är heltinriktade på transporter av farligt gods. Med den definition på transport somanges i lagens 1 § kan problem uppstå vid reglering av säkerhetsfrågorna i sambandmed kortare eller längre förvaring av fariigt gods pä en plats och då medsärskilt beaktande av riskerna för omgivningen, Vid omlastningsterminaler och liknande anläggningar kanstora kvantiteter farligt gods mer eller mindre frekvent finnas på en platsunder . Samma skyddsregler bör i dessa fall gälla beträffande förvaringsom vid permanent lagring. Av denna anledning bör ordet förvaring utgå ur lagens1 §. , AB och speditörförbiind:Begreppet "område" bör ges tolkning som bl. a. innefattar t. ex.terminalområde, inom vilket förflyttning av farligt gods kan behöva ske avannan orsak än lastning eller lossning. Det är vidare önskvärt att begreppet"förvaring" Prop.1981/82:94 241 respektive "lagring" ges närmare förklaring ochavgränsas i förhållande till varandra. Som exempel kan nämnas att en pämottagningsorten i terminal lossad sändning som ej avhämtats eller utlösts avmottagaren kan sägas "förvarad" av efterankomsten. Om mottagaren därefter ännu icke avhämtat eller löst godset,övergår uppdraget till att vara "lagring". : I specialmotiveringen påpekas att miljöfariigtavfall praktiskt taget alltid också är farligt gods. Vilken myndighet skallansvara för transportreglerna? Enligt brandnämnden skall transportmyndigheternaansvara för transportreglerna för alla slag av miljöfarligt avfall. I annatfall kan transportregler för visst miljöfarligt avfall komma att utfärdas av transportmyndighetenoch för annat avfall av . En sådan splittring av ansvaret ärenligt brandnämnden inte önskvärd. : Kommittén säger ispecialmotiveringen till 4 § (s. 131), att syftet med första stycket är att geden föreslagna lagen samma geografiska tillämpningsområde som lagen (1965:719)om säkerheten på fartyg och luftfartslagen (1957: 297). Sjösäkerhetslagen gäller på svenskt fartyg utanför svensktfarvatten, såväl på internationellt vatten som i annan stats farvatten. Isistnämnda hänseende gäller dock den inskränkningen - som för övrigt följer avallmänt godtagna folkrättsliga grundsatser - att om svensk rätt och lagstiftningeni vederbörande främmande stat uppställer oförenliga krav i fråga om säkerhetentill sjöss, får den svenska lagstiftningen vika. Vid tillkomsten avsjösäkerhetslagen ansåg emellertid föredragande statsrådet att, dåsjösäkerhetsbestämmelserna genom tillkomsten av internationella konventioner påområdet i huvudsak är lika i sjöfartsländerna, det knappast lär inträffa ipraktiken att svenska bestämmelser är oförenliga eller strider motsäkerhetsföreskrifter i det land vari fartyget befinner sig; därför behövdes ejnågot särskilt uttalande i lagtexten om denna fråga (prop. Dethar emellertid visat sig att anslutningen till säkerhetskonventionerna ej ärav den omfattning man haft anledning att förvänta sig. Så länge de sjöfarandenationerna inte i en helt annan utsträckning än f.n. biträtt dessakonventioner, torde det ur principiell synpunkt vara riktigast att ickekategoriskt hävda att en lag i detta ämne gäller utanför den lagstiftandestatens territorium. Därtill kommer den omständigheten att en mer elastiskformulering möjliggör ett beaktande även av ännu ej aktuella fall. Fartygsmiljöutredningenavser på grund av det anförda att föreslå ett förbehåll av innebörd att lagenstillämpning utom svenskt farvatten skall bero av att det är förenligt med lag ifrämmande stat som efter överenskommelse eller eljest är tillämplig. 1981/82:94 242 Iluftfartslagen finns redan ett förbehåll av denna art (1 kap. 4§). Detta tordevara ytterligare ett skäl till att upptaga en sådan bestämmelse i 4 § lagen omtransport av fariigt gods. Kommitténsförslag torde innebära att lagen utan undantag skall vara tillämplig även påutländska fartyg, i den mån dessa utgör transportmedel i lagens mening (3 §).Sjösäkerhetslagen är ej generellt tillämplig beträffande utländska fartyg. Ettantal stadganden anger i vilken mån utländska fartyg omfattas av bestämmelsernai lagen. Det kan möjligen ifrågasättas om det är lämpligt att göra den nudiskuterade lagen tillämplig på ufländska fartyg och kanske andratransportmedel utan varje möjlighet till undantag. Den föreslagna 6 § verkaratt vara avsedd för andra ändamål. Rikspolisstyrelsen:Styrelsen föreslår att det i 12 § närmare anges vari handräckningen skallbestå. Att polisen måste lämna handräckning åt annan myndighet för t. ex. tillträdetill visst utrymme eller för berörd kontrollpersonals säkerhet är en naturiiguppgift för polisen. Däremot avvisar styrelsen bestämt sädanahandräckningsuppgifter som består av olika former av godsförflyttning ellerprovtagning. Generaltullstyrelsen:Styrelsen har inget att erinra mot utformningen av de befogenheter somtillsynsmyndigheterna skall ha enligt 12 och 13 §§ i förslaget till lag omtransport av farligt gods. Bestämmelserna i 14 § om omhändertagande ochoskadliggörande av godset synes emellertid bli svåra att tillämpa eftersom detpå många håll saknas fungerande mottagnings-och destruktionsanläggningar för fariigtgods. Statenskärnkraftinspektion: 12-13 §§ i lagförslaget har motsvarigheter i 6 och 10 §§atomenergilagen och påverkar således inte kärnkraftinspektionens befogenheter. 14 §i lagförslaget är helt omöjligt att tillämpa på klyvbart material. Ingen får tabefattning med sådant material på sätt som där avses ("förstöra"godset osv.). Här föreligger alltså en klar kollision med atomenergilagen, ochen kollisionsregel eller undantagsregel behövs således. Sanktions- och fullföljdsbestämmelsernai lagförslaget kolliderar också med motsvarande bestämmelser i atomenergilagen. : I specialmptiveringen till 13 § anges att plämplig last skall kunnadirigeras till soptipp. Enligt brandnämnden är det en mycket olämpligrekommendation eftersom soptipparna i regel inte är byggda för att ta emotdenna typ av varor. Särskilda deponeringsplatser bör väljas i stället. Detexempel som ges i specialmotiveringen till 14 § är ett exempel på ett typisktfall där räddningstjänsten skall ingripa. mening är atttillsynsmyndigheten inte skall befatta sig med räddningstjänst. Paragrafen ifråga bör utgå. 1981/82:94 243 Kammarrätteni : Ansvarsbestämmelserna i 16 § förslaget till lag om transport avfarligt gods är av en i förvaltningsrättsliga författningar tidigare användtyp; se t. ex. de likartade bestämmelserna i 30 § livsmedelslagen (1971:511).Kammarrätten anser sig böra ifrågasätta om inte 8§ i lagförslaget har ettalltför allmänt formulerat innehåll för att utgöra ett lämpligt underlag föransvarsbestämmelsen. Det kan vidare ifrågasättas om det i nu förevarandesammanhang är lämpligt att använda tekniken att först införa enansvarsbestämmelse, som skall tillämpas på föreskrifter som senare utfärdas bl.a. av myndigheter som regeringen utser samt på förelägganden eller förbud somsenare meddelas av tillsynsmyndigheter. I vad avser transporter av farligt godskan det bli fråga om ett ej helt ringa antal myndigheter, av vilka några kanantas sakna överblick över hela transportområdet. Det synes då vara en uppenbarrisk att en och samma ansvarsbestämmelse kan komma att avse en stor ochdisparat samling brott mot föreskrifter, förelägganden pch förbud av de mestskilda slag. På grund härav tprde ansvarsbestämmelsen böra tas under nyttövervägande. Möjligen borde sanktionen mot flertalet förelägganden och förbudutgöras av vite i stället för straff. Rikspolisstyrelsen:Det är ytterst väsentligt för tillsynsverksamhetens effektiva bedrivande attansvarsområdet för respektive avsändare, transportör och förare avgränsasenkelt och klart. Enligtstyrelsens mening skulle det ha varit värdefullt om man kunnat kombinera denföreslagna ansvarspåföljden med ett ekonomiskt sanktionssystem avavgiftsmodell. Även om kommittén inte lyckats komma fram till någon lämpligberäkningsgrund för ett avgiftssystem så bör arbetet med att söka finna ensådan grund fortsätta. : I förslaget till lag bör införas ytterligare en paragraf, somreglerar lagens tillämpning vid beredskapstillstånd och i krig samt vidtransporter i fred som är av synnerlig vikt för rikets försvar och beträffandevilka ett behov föreligger med hänsyn till bl. a. beredskapskrav. 4.2.5Särskilt omförslaget till förordning om transport av farligt gods 6, Il och 12 §§ Statensjärnvägar, SJ: SJ förutsätter att det mellan avsändaren och järnvägen slutnabefordringsavtalet får innefatta det i 11 § punkt 2 angivna intygandet attgodset uppfyller de i författningarna stipulerade villkoren. Sändningarpå internationell järnvägsfraktsedel måste i vilket fall som helst undantasfrån stipulationerna om intygande. (12§) Det förekommer en hel del transporter av farligt gods vid vilka riskerna irealiteten är små. Typexempel: säkerhetständstickor, viss am- 1981/82:94 244 m. av transportklass E. Att kräva skriftlig instruktion för allt farligtgods synes vara att gå för långt. Äveni fräga om den skriftliga instruktionen måste sändningar på internationellfraktsedel undantas. (Instruktioner och intyganden är med vissa undantag inteföreskrivna i RID.) : Enligt brandnämnden bör transportmyndigheten föreskriva vadgodsdeklarationen och instruktionen skall innehålla. Detaljanvisningar börundvikas i förordningen. vill också framhålla att instruktionernavid vägtransport f n. är riktade till fordonsföraren och i många fall inte ärtill någon större hjälp för räddningstjänsten vid transportplyckpr med farligakemikalier. Möjligen kan de ge upplysning om vilken kemikalie det är fråga pm. ASGAB, AB och : I en mängd fall kan det avpraktiska skäl vara svårt att avge/erhålla ett intyg, exempelvis vid övergångfrån ett transportmedel till ett annat. Det kan gälla vid övergäng från sjö-respektive från lufttransport till landtransport, där av administrativa skälbl. "nya transporthandlingar" utfärdas av en omlast-ningsspeditör.Här avses internationell transport, import till alternativtgenomgångstransport (transitering). Ett intyg för landtransport kan varkenimportör eller speditör avge. Avsändaren (den ursprunglige) kan vara exempelvisett företag i ett land där ADR eller RID är helt okända. Vivill alltså peka pä svårigheterna i vissa fall att kunna uppfylla kravetbeträffande avsändareintyg. "Avsändaren"är enligt förslaget den som till annan överlämnar eller eljest tillhandahållerfarligt gods till transport eller som för egen räkning transporterar sådant.Termen avsändare används inom land- och lufttransporträtten för att betecknaden som ingått avtalet med transportören. bekräftas som regelgenom upprättandet av fraktsedel, där den som med transportören ingått avtaletanges som avsändare. Med hänsyn till de skyldigheter som åvilar avsändarenenligt 11 § och de rättsverkningar som följer av att ej ha iakttagit dessaföreskrifter, är det angeläget att med olika utgångspunkter få klarlagt vem spm.är att betrakta som avsändare. Om sä inte kan ske i författningstexten, bör ettförtydligande ske i proppsitionen. Kammarrätteni : Fullföljdsbestämmelserna i förslaget till förordning om transportav fariigt gods föranleder ingen invändning från kammarrättens sida. : Det av utredningen föreslagna fullföljdssyste-met förefalleronödigt krångligt. och regeringen borde kunna räcka som förstarespektive sista instans vid eventuella besvär. Prop.1981/82:94 245 4.2.6 Förslagen till lag om tillsyn över vissainternationella vägtransporter av farligt gods och ändring iförordningen ominternationella vägtransporter av farligt gods : Samma maximistraff bör varaföreskrivet (fängelse i högst ) oavsett om det gäller brott mot denationella eller de internationella transportreglerna. Vad som föreskrivits i 17 § förslaget till lag omtransport av fariigt gods bör även införas i förslaget till lag om tillsyn övervissa internationella vägtransporter av fariigt gods m.m. Endast offentligafunktionärer synes kunna drabbas av straffansvar vid brott mot bestämmelserna i17 §. : Utredningsmannen har inte motiveratbehovet av en särskild lag för ADR-transporter. Styrelsen ifrågasätter om detinte skulle vara möjligt att inarbeta de föreskrifter som kanföranleda i den föreslagna lagen pm transpprt av farligt gpds. Om emellertid ADR-transpprterhelt eller i vissa avseenden skall undantas från nämnda lags tillämpningsområdesynes detta kräva en uttrycklig föreskrift härom - jfr 7 § andra stycket iförslaget till lag om transport av fariigt gods. , SIND: I fråga om posten innehållerutredningen endast en ytlig beskrivning utan hänsyn till att posten delsbedriver egen transport verksamhet, postbefordran, dels anlitar samtligatransportsätt för att kunna utföra denna postbefordran. De regler som gällerför postbefordran måste därför samordnas med de regler som gäller för den utompostalatransportteknik som används.