prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — De grundläggande bestämmelserna i marknadsföringslagen (2 och 3 §§) har förts in i försäkringsrörelselagenoch i lagen om utländsk försäkringsanstalt,Uidare har en bestämmelse om informationspliktmotsvarande 3 § marknadsföringslagen tagits in i lagen om understödsföreningar.Bland marknadsföringslagens övriga bestämmelserfinns i vissa fall redan motsvarigheter i försäkringslagarna. Sålundafinns i 283 § försäkringsrörelselagen, 24 §lagen om utländsk försäkringsanstaltoch 67 § understödsföreningslagenbestämmelser om skyldighet för försäkringsföretagenatt lämna samtliga de upplysningar omverksamheten som inspektionen begär.Dessa bestämmelser kan sägas motsvara bestämmelsernai 16 § marknadsföringslagen, Uidare har inspektionen möjlighet att förelägga vite vid meddelande av föreskrift enligt försäkringslagarna (289 § försäkringsrörelselagen, 25 § lagen om utländskförsäkringsanstalt och 74 § understödsföreningslagen).Dessa bestämmelser motsvaras av 5 § marknadsföringslagen.Förelägganden enligt de marknadsrättsligabestämmelserna som föreslås bli införda i försäkringslagarna kommer försäkringsföretagen att kunna överklaga till regeringen enligt bestämmelserna i 318 § försäkringsrörelselagen och 33 § i lagen om utländsk försäkringsanstalt.Enligt 75 § understödsföreningslagenförs talan mot inspektionens beslut isärskilt fall hos kammarrätten. Andra bestämmelser imarknadsföringslagen än de nu berördaföreslås inte överförda till försäkringslagarna. Anledningen härtillär att bestämmelserna inte torde beröra försäljningen av försäkringar (t.ex. 4 §marknadsföringslagen om produktsäkerhet och otjänligaprodukter) eller att det inte funnits lämpligteller nödvändigt att föra över dem. Inspektionen torde nämligenmed stöd av 288 § försäkringsrörelselagenrespektive 25 § lagen om utländsk försäkringsanstalt bådeha befogenhet och skyldighet att vidta åtgärder i syfte att hindra försäkringsföretag frånförsälj- Prop.1981/82:180 Bilagedel 683 ning av varor som pågrund av sina egenskaper medför särskild risk förskada på person eller egendom eller eljest är uppenbart otjänligaför sitt huvudsakliga ändamål. Marknadsföringslagensbestämmelser om att förbud eller ålägganden kan meddelas även anställd hos näringsidkare eller annan som handlar på näringsidkaresvägnar tas inte in i försäkringslagarna.Inspektionen kan enligt de särskilda bestämmelserna i försäkringslagarnas tillsynskapitel endast ingripa mot försäkringsföretaget som sådanteller mot svenskt försäkringsbolags styrelse och såledesinte mot anställda i försäkringsföretag. Dåförsäkringar förmedlas av en annan näringsidkare, t.ex, en bilhandlare eller en resebyrå, kommer såledesförmedlarens marknadsföring ocksåi framtiden att falla under marknadsföringslagen.Detta gäller inte bara den marknadsföring som förmedlarenutför i sin egen verksamhet, utan också när hanmedverkar i försäkringsföretags marknadsföring. Inspektionen kan inte ingripa mot förmedlarens otillbörliga marknadsföring eller bristande information isamband med marknadsföringen, utan endast mot försäkringsföretag. Kommitténutgår från att dessa samarbetar endast med seriösa förmedlare och att en uppföljning sker av förmedlarnashandlande gentemot konsument. däremot kan ingripa mot förmedlarenmed stöd av marknadsföringslagen. Föratt bl.a. i dessa fall få en enhetlig bedömning av marknadsföringsåtgärderna vill kommittén starktunderstryka behovet av det samarbete mellan inspektionen och konsumentverketsom kommittén närmare beskrivit i avsnittet 7.6. Inspektionen kan, liksom f.n., inte heller ingripa mot förmedlaren av ett försäkringsvillkor, t.ex. en resebyrås förmedling avreseförsäkring. kan däremotmed stöd av avtalsvillkorslagen ingripamot förmedlaren. Kommitténs förslag innebär i detta avseende inte någon förändring, men kommittén vill ändå, för att undvika olika bedömningar, betona vikten av samarbete mellanmyndigheterna. Prop.1981/82:180 Bilagedel 684 Vidare har inte de straffbelagda förfarandena i 6-8 §§marknadsföringslagen arbetats in i försäkringslagarna.KO har bara i förhållandevis få fall anmält förfarandensom stått i strid mot dessa straffbestämmelser till åtal.Förfarandena strider nämligen ävenmot 2 § marknadsföringslagen. KO har därför normalt valt att föra ärendet tillmarknadsdomstolen och yrka förbud vidvite. Enligt kommitténs uppfattning torde det räcka med att inspektionen genom den bestämmelse som motsvarar 2 § marknadsföringslagenges möjlighet att stävja dessa förfaranden.De hittillsvarande erfarenheterna av dessa straffbestämmelser har ävenvisat att de har förhållandevis liten praktisk betydelse. Om ett försäkringsföretag avsiktligt skulle vidta en handling somkriminaliseras i dessa bestämmelser, harinspektionen med stöd av sina allmänna tillsynsbefogenheter andra medel att ta till.Straffbestämmelserna torde därför inte fyllanågon funktion på försäkringsområdet, Vid inarbetandet av marknadsföringsbestämmelsernai försäkringslagarna har kommitténvalt att i likhet med övriga bestämmelser i lagarna utforma marknadsföringsbestämmelsernaså att dessa ger uttryck för ett ansvar som i första hand åvilar företagets ledning. Inspektionen har då att ingripa om denna brister i sitt ansvar. Kommittén har språkligtomarbetat berörda bestämmelser, varvid samråd skett med för-försäkringsrörelseutredningen (E 1977:05). I 302 § försäkringsrörelselagen och 20 § lagen om utländsk försäkringsanstaltföreskrivs skyldighet för styrelsen och verkställande direktören respektive generalagenten att övervaka att anskaffning av ansökningar om försäkring sker påsätt som överensstämmermed god försäkringssed. Kommittén har övervägt attplacera de föreslagna marknadsföringsbestämmelsernai anslutning till nämnda paragrafer, men har stannat för att i ställetplacera dessa under tillsynskapitlen tillsammans med de föreslagna marknadsföringsbestämmelserna. Med flyttningen av 302 § försäkringsrörelselagenoch 20 § lagen om utländsk försäkringsanstalt åsyftarkom- Prop.1981/82:180 Bilagedel 685 mitten inte någonändring i bestämmelsernas sakliga innehåll. Enligt kommitténsuppfattning bör inspektionens befattning med nämnda bestämmelseri första hand avse övervakning att bestämmelserna i och tillämpningen avde mellan försäkringsföretagen träffade anskaffningsöverenskommelserna överensstämmer med god försäkringssed. Om inspektionen anser att bestämmelse i överenskommelsernaeller tillämpningen av sådan bestämmelseinte överensstämmer med god försäkringssed, skall inspektionen anmäla förhållandet till regeringen som kan meddela föreskrifter i frågan.Inspektionen har härigenom indirekt möjlighet att påverkainnehållet i överens-komiiielserna genom hotet att göra anmälantill regeringen. Tillfogas bör att i detkonkreta fallet - om fråga inte är om rena detaljer - inspektionen med stöd av 288 §2 mom. försäkringsrörelselagen och 25 § lagen om utländskförsäkringsanstalt i paragrafernas nuvarande lydelser samt även instruktionens allmänna sundhetsregel anser sig äga befogenhet att ingripa mot vad inspektionenanser vara oförenligt med god sed ianskaffningsverksamheten. Bestämmelserna som motsvarar 2 och 3 §§ marknadsföringslagenbör tillämpas pådet sätt som förarbetena till marknadsföringslagen ger uttryck för om inte särskildaförsäkringshänsyn föranleder annat. Kommittén Övergår nu tillatt behandla de särskilda bestämmelser som skall föras in i försäkringslagarna eller som kräveren ändring i andra författningar. Förslaget till lag om ändringar i lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, laqen (1950:272) om rätt för utländsk för-säkrinqsanstalt att driva försäkringsrörelse häri riket och laqen (1972:262) om understödsföreningar. 282 a § försäkringsrörelselagen, 24 § lagen on utländsk förscringsanstalt och 28 § understödsföreningslagen. Prop.1981/82:180 Bilagedel 686 Bestämmelserna har till ändamål att främja konsumenternas intressen i samband med försäkringsföretagens marknadsföring och att motverka marknadsföringsom är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare. Bestämmelsernassyfte är i första hand att tillgodose konsumentintressena. Bestämmelserna är uppbyggda efter mönster av generalklausulerna i 2 och 3 §§ marknadsföringslagen och har anpassats till försäkringsverksamhetenoch försäkringslagarna. Bestämmelsernariktar sig endast mot försäkringsföretag. Möjligheterna förinspektionen att förbjuda viss marknadsföring respektive ålägga viss information har inarbetats i försäkringslagarnassanktionsbestämmelser. Vad gäller otillbörlig marknadsföringhar bestämmelserna i försäkringsrörelselagen och lagen om utländsk försäkringsanstalt utformats så att de avser marknadsföring av försäkringar, varor, tjänster eller andra nyttigheter. Försäkringsföretagensmarknadsföring avser så gott som uteslutande försäkringar.Viss marknadsföring sker och kan ske även av varor, exempelvis livräddnings- och brandskyddsmaterial, tjänster, exempelvis försäkringsutredningar, riskanalyser,krediter och andra nyttigheter, exempelvis fast egendom. I understödsföreningarnas verksamhet förekommer inte någonegentlig marknadsföring, eftersom föreningarna inte fårbedriva affärsmässig verksamhet. Kommitténanser därför att någon särskild bestämmelse om otillbörlig marknadsföringinte är erforderlig. Det föreslås däremot i 28 §understödsföreningslagen att förening vid värvande av ny medlem lämnar viss information. Beträffandeunderlåtenhet att lämna sådaninformation och information enligt konsumentkreditlagen skall sanktionsbestämmelserna i 71 §understödsföreningslagen tillämpas. Uttrycket "god försäkringssed" finns redan i 302 § försäkringsrörelselagenoch 20 § lagen om utländsk försäkringsanstalt, i vilka stadgas attanskaffningsverksamheten skall Prop.1981/82:180 Bilagedel 687 ske på sätt som överensstämmer med god försäkringssed. Genom att i de föreslagna bestämmelsernaom otillbörlig marknadsföring byta ut marknadsföringslagens uttryck "god affärssed"mot "god försäkringssed" betonas att viss hänsynkan behöva tas till försäkringsverksamhetensspeciella karaktär. Uid marknadsföring av annat änförsäkringar bör uttrycket "god försäkringssed"anses innebära "god affärssed". 288 § försäkringsrörelselagen och 25 § lagen cn utländsk försäkringsanstalt Uad gäller otillbörlig marknadsföringfinns i marknadsföringslagen möjlighet förmarknadsdomstolen att förbjuda viss marknadsföring. Sådantförbud skall förenas med vite, om inte detta av särskilda skälär obehövligt. Motsvarande möjlighet ges inspektionen vid försäkringsföretagsotillbörliga marknadsföring genom att inspektionen vid avvikelser från försäkringslagarna och vid allvarlig anmärkning kan förelägga försäkringsföretag(eventuellt förenat med vite) att upphöra med viss marknadsföring. Utöver denna möjlighet kan inspektionen erinra respektive förelägga vite vidmeddelande av föreskrift enligt försäkringslagarna. Möjligheten för inspektionen att förelägga försäkringsföretag att lämnaviss information införs i nuvarande sanktionsbestämmelser. Bestämmelsernahärom innebär att inspektionen bl.a. i föreläggande kan föreskriva att informationen skall lämnas i försäkringsbrev eller villkor. I likhet med 3 §marknadsföringslagen skall ett föreläggande från inspektionen att lämna viss information ses som en påföljd för en underlåtenhet frånett försäkringsföretags sida och inte som ett fristående påbud.Den principiella utgångspunkten är därvid att ettförsäkringsföretag bör förutsättas lämnatillfredsställande information. I första hand skall anvisningar för informationslämnandetmeddelas 1981/82:180 Bilagedel 688 De fall där det kan bli aktuellt med ett informationsföreläggande bör därför ofta bli sådanadär ett försäkringsföretag inte följtinspektionens anvisningar. 318 § förs3arijngsrörelselagen och J3 § lagen oa utländsk försäkringsanstalt (E 1977:05) har isitt förslag till ny försäkringsrörelgelag Ds E 1980:6 föreslagit att inspektionens tillsynsbeslut skall verkställas utan hinder av anförda besvärpm inte regeringen förordnar något annat. Motsvarande bestämmelse finns i bankrörelselagen. Kommittén anser attinspektionens ingripanden främst vad gäller otillbörligmarknadsföring bör kunna ske snabbt. I andra sammanhang har kommittén betonat svårighetenatt skilja ett konsumentärende från ett annat tillsynsärende. Kommittén har därför förelagit att till besvärsbestämiriel-sernas första stycke tilläggsen bestämmelse att inspektionens beslutskall verkställas utan hinder av.anförda besvärom inte regeringen förordnar något annat. Förslaget till laq om ändring i marknadsföringslagen (1975:1418) Till paragrafen har lagts ett andra stycke med innehåll att marknadsföringslageninte gäller verksamhet som står under tillsyn aV försäkringsinspektionen. Förslaget till laq om ändring i konsumentkreditlagen (1977:981). Enligt förslagetskall marknadsföringslagen inte längre gällaför försäkringsföretag. I ställetför att i denna Prop.1981/82:180 Bilagedel 689 paragraf hänvisa tillmarknadsföringslagens bestämmelser såvittavser försäkringsföretags underiåtelse att lämnainformation har hänvisats till respektive försäkringslag. Förslaget till lag om ändring i konsumentförsäkrinqslagen (1980:38) Enligt förslagetskall marknadsföringslagen inte längre gällaför försäkringsföretag. I ställetför att i denna paragrar hänvisa till marknadsföringslagen vad gäller underlåtenhet att lämnainformation enligt 5-7 §§ har för försäkringsföretaghänvisning skett till försäkringsrörelselagen och lagen om utländsk försäkringsanstalt. meddelar inte försäkring som omfattas av konsumentförsäkringslagens bestämmelser.Någon hänvisning har därför inte skett till understödsföreningslagen. Förslaget till förordning om ändringi förordningen (1979:743) medinstruktion för försäkringsinspektionen Som framgår av kommitténs överväganden under avsnitt 7.6 föreslås att försäkringsinspektionenskall samråda med ikonsumentfrågor. En bestämmelse häromhar införts i denna paragraf. Prop.1981/82:180 Bilagedel 690 Försäkringsverksamhetskommitténsmajoritet föreslår att övervakningen av marknadsföring och information på försäkringsområdet läggs hos försäkringsinspektionen. Den principiella utgångspunkten äratt specialmyndigheter på vissa områden skall handha all till tillsynsområdena hörandeproblematik. Jag kan inte dela denna uppfattning, varför jag förordaren annan lösning. ärden centrala myndigheten för konsumentfrågor. I den egenskapen har verket det övergripande ansvaret för utvecklingen på konsumentområdet. I verkets instruktion anges att verkets uppgiftär "att stödja konsumenterna och förbättra derasställning på marknaden". Instruktionen fastslår således attverket är ett partsorgan som har att främja ena partens, dvs. konsumentens, intressen.Konsumentverket skiljer sig härigenom på ett avgörandesätt från andra myndigheter, bl.a. försäkringsinspektionen. När konsumentskyddslagstiftningen tillkom ålades och marknadsdomstolenansvaret för all marknadsföring, såledesäven beträffande försäkringsbolagen. har konsumentverkettillsynen även över försäkringsbolagens informationsskyldighet enligt konsumentförsäkringslagen.Den dubblering av tillsynen som finns mellan inspektionen och konsumentverketgäller främst marknadsföringoch information. Enligt uppgift har denna dubblering inte inneburit några kompetensproblem. Det har snarare stärkt konsumenternas ställning. Väsentligt i detta sammanhang är att som central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor har visst ansvar för att konsumentintressena tillvaratas också på andra områden för vilkaandra myndigheter har det primära ansvaret.Marknadsföringslagen är tillämpligpå flera områden på vilkaspeciallagstiftning innehåller regler om marknadsföringen. livsmedel (livsmedelslagen och livsmedelsverket), läkemedel (läkemedelsförordningen och ), kemisk-tekniskaartiklar (lagen om hälso- och miljöfarliga varor och ) m.fl. 1981/82:180 Bilagedel 691 Intresset av att konsumentskyddet blir detsamma inom helanäringslivet och av en enhetlig tillämpning av marknadsföringslagen över hela fältet måste,enligt min mening, väga tyngre än intresset att en myndighet får det totala ansvaret för hela konsumentskyddet inom försäkringsområdet. Majoritetsförslagetinnebär att konsumentskyddet på försäkringsområdetkommer att avvika från det som gäller inom näringsliveti övrigt. Den enhetlighet som är följden av attkonsumentverket bevakar marknadsföringenpå alla övriga områdenoch att konsumentombudsmannen (KO) i sådanaärenden har möjlighet att föratalan inför går alltså förlorad närdet gäller försäkringsverksamheten.Vidare kommer, till skillnad från vad som gäller enligt marknadsföringslagen, sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkareinte att ha möjlighet att föra ett ärendevidare till , vilket jag bedömer som en synnerligen viktig inskränkningnär det gäller den näringsrättsliga lagstiftningen. Den modell majoriteten valtinnebär i stället att talan mot inspektionens beslut kan föras hos regeringen. Det kan anföras starka skälmot en sådan lösning. De konsumenträttsligaärendena är knappast av sådanbeskaffenhet att de lämpar sig för prövning avregeringen. En över-prövning av regeringen står också i motsatsförhållande tillde strävanden som pågår att frånregeringskansliet decentralisera enskilda ärenden.Det kommer inte att utformas någraprejudikat på försäkringsområdet genom domstolsutslag och sammanslutningar avkonsumenter, löntagare eller näringsidkare som har talerätt till kommer inte att hamotsvarande besvärsrätt hos regeringen. och konsumentombudsmannen (KO) har blivitvälkända begrepp i vårt samhälle. De breda kontaktytor som verket har etableratcentralt, regionalt och lokalt finns all anledning att bygga vidare på. Likasåbör verkets erfarenheter och särskilda kunskaper på ett mycket brett fälttillvaratas. 1981/82:180 Bilagedel 692 Kommittémajoritetenkonstaterar också att försäkringsinspektioneninte har samma allmänna kännedom om konsumentproblemen som och att inspektionendärför i hög grad blir beroende av ett långtgåendesamarbete med när det gäller konsumentskyddsfrågorna. Vidare konstaterar majoriteten att "Skall inspektionen hahuvudansvaret för konsumentskyddet inom försäkringsområdet måsteinspektionen ha tillgång till personal med inriktning på konsumentskydd". Det kommer, enligt minmening, att ta innan försäkringsinspektionenhar byggt upp den allmänna konsumentkännedom och insikt i allmänna konsumentproblem och konsumentpolitisk praxissom redan har. Däremot är det angelägetatt framhålla att den ingående försäkringskunskap som inspektionen besitter bör tas tillvara. Det bör också framhållas att ävenom den nuvarande ordningen beträffandemarknadsföring och information bibehålls oförändrad kommer det ej att inkräkta på de väsentliga uppgifter som enligt försäkringslagstiftningenåvilar försäkringsinspektionenoch vars främsta syfte är att bereda skydd för försäkringstagarna. Med hänvisning till vad jag anfört bör, enligtmin mening, den nu rådande ordningen för övervakningav marknadsföring och information på försäkringsområdetbevaras, vilket innebär att försäkringsbolagenomfattas av samma konsumentskyddslagstiftning som övrig näringslivsverksamhet. Prop.1981/82:180 Bilagedel 693 SÄRSKILT YTTRANDE AV EXPERTEN THOMASUTTERSTRÖM Försäkringsverksamhetskommitténhar i uppdrag att överväga behovet av och möjligheternaatt åstadkomma ett förstärktkonsumentskydd för de enskilda försäkringstagarna.Det är i huvudsak tre olika frågor som kommitténenligt sina direktiv här skall ta ställning till. En fråga gäller vissa aspekter av det materiella konsumentskyddet, nämligen utformningen av försäkringsbolagensavtalsvillkor, bolagens anskaffningsverksamhet och bolagens handläggning av skaderegleringsärenden. En annan fråga avser försäkringsinspektionens roll påkonsufnentområdet och gränsdragningen mellan inspektionen ochkonsumentverket/KO (KOV), både i fråga om arbetet med konsumentupplysning och i övrigt. Kommitténhar slutligen i uppdrag att överväga inriktningen hos inspektionenstillsynsverksamhet. Försäkringsverksamheten ställerkonsumenterna inför problem som i vissa hänseenden ärmera markerade än på andra områden av näringslivet. Det hängersamman med försäkringstjänstens speciella karaktär. Konsumenterna har svårt att analysera sitt försäkringsbehovoch att finna den lämpligaste försäkringen idet utbud som finns. Försäkringsbolagens marknadsföringbidrar ibland till svårigheterna genom att t.ex. innehålla överdrivnaeller på annat sätt vilseledande uppgifter om produkterna ellerovederhäftiga prisjämförelser. harkonsumenterna också en oklar bild av vad en viss försäkringomfattar, dvs. vilken risktäckning somden ger. Vidare kan försäkringsvillkoren vara olämpligtutformade, t.ex. genom att inte ha anpassats till ett normalt beteende hoskonsumenterna, genom att innehålla termeroch uttryck som får konsumenterna att dra felaktigaslutsatser om försäkringens innebörd och omfattning eller genom attvara formulerade eller redigerade såatt de är svårlästa. När det inträffatett skadefall är konsumenterna många 1981/82:180 Bilagedel 694 gånger osäkra på hur deskall uppträda, och de är i underlägevid de förhandlingar som äger rum i samband med skaderegleringen. Ett annatproblem ligger i att konsumenterna ibland inte vet vilka möjligheter de har att få ett ställningstagande av ett försäkringsbolagi ett skadeärende opartiskt omprövat. Kommittén har föreslagit att konsumentskyddet på försäkringsområdetskall genomgripande förändras. Organisatoriskt betyder förslagetatt försäkringsinspektionen övertar KOV:snuvarande roll. En följd av detta blir att man för vissa delar av konsumentskyddet - bl.a. övervakningen av marknadsföring och information - ersätter en ordning med judicieUt inslag med en renodlatadministrativ. Kommittén har vidare, genom sitt förslag till särskildamateriella bestämmelser i försäkringsrörelselagstiftningen, tagit ställning till vilka krav som skall ställas påförsäkringsbolagens marknadsföringoch information. Den har likaså tagit ställning till hur systemet för övervakningenav försäkringsbolagens avtalsvillkor skall vara utformat. Det finns enligt min mening ett nära samband mellan konsumentskyddets organisationoch dess innehåll. Man kan därför integenomföra de förändringar somkommittén har föreslagit innan man utrett frågan om konsumentskyddets inriktning på försäkringsområdetpå ett mera-ingående och mångsidigtsätt än kommittén har gjort. Uppmärksamheten bördå bl.a. riktas på de faktiska åtgärder som kan behövavidtas för att förbättrakonsumenternas situation, t.ex. i frågaom informationsinsatser, och på frågan med vilken ambition som det konsumentskyddandearbetet bör bedrivas. Av samma skäl anser jag det inte möjligt att biträda kommitténs ställningstagandei frågan hur den materiella regleringenav avtalsvillkorsgranskningen och övervakningenav marknadsföring och information bör se ut. 1981/82:180 Bilagedel 695 Till det jag nu anförtkommer att man enligt min mening kan rikta allvarliga praktiska ochprincipiella invändningar mot att försäkringsverksamhetenundantas från det system för konsumentskydd som gäller inom näringslivet i övrigt. Jag skall i det följandeutveckla dessa synpunkter. 2 Allmänt om förslaget Kommittén har anfört att den haft som en utgångspunkt försin bedömning att konsumenterna "intei något avseende" skall ha sämre skydd påförsäkringsområdet än på andra områden. Men dess förslaghar inte grundats på någon analys av de svårigheter somförsäkringstagarna ställs inför. Det innehållerdärför inte heller några överväganden av vilka brister som kanfinnas i dagens konsumentskydd och hur man skall avhjälpa dem. Sådanaöverväganden måste dessutom göras under hänsynstagandetill arten av de erbjudanden som försäkringsbolagen riktar till konsumenterna, men någon beskrivning av dessa har inte gjorts. Det kantilläggas, att försäkringsbolageninte bara erbjuder konsumenterna försäkringar av olika slag utan också i viss utsträckningvaror, tjänster och andra nyttigheter (t.ex.krediter), något som för övrigt återspeglas i den föreslagna 282 a § försäkringsrörelselagen.