prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Fiskerätten bör därför inte åberopas somett av skälen för att behälla nuvarande privaträttsliga grundsyn. Däremotmedför de kontroll- och styrmedel som samhället delvis redan har och kommer attfä i form av bl. a. tillåtlighelsregler, förprövningsskyldighet och möjlighettill omprövning alt rådighelen kan inskränkas mer eller mindre för alltillgodose allmänna intressen. vill därför inle motsätta sig utredningensallmänna utgångspunkt för rådigheten över vattnet. : Frågan om rätten till vatten borde ha behandlats grundligareav utredningen. Enligl verkets uppfattning skulle en övergång tillett offentligrältsligt system i lagstiftningen innebära att möjligheterna allplanera och hushålla med vattnet ökar. Med tanke på att ökade anspråk på ochkonflikter om vattnet kan förväntas framstår detta som alltmerangeläget. 1 etl sådant system skulle ersättningsfrågorna aldrig kunna utgöraett hinder emot all vatten för tillgodoseends av allmänna intressen skyddas motexploatering. Dessutom skulle valet av plats för ett vattenföretag kunna görasmer förutsättningslöst. Eftersom de skäl utredningen anför mot en förändring avlagstiftningen på denna punkt mest synes vara av övergångsnatur, vore detframsynt atl redan nu på allvar börja diskutera frågan om rätlen till vattnet. Synen på den enskildes rätt att påverka miljön ochta i anspråk naturresurser har efter hand förändrats. Till exempel kan nämnasde skärpningar, som skedde i och med att miljöskyddslagen trädde i kraft 1969.Andra exempel utgör borttagandet av glesbebyggelserätten och ändringarna inaturvårdslagen 1975, bl. a. beträffande takter av grus o. dyl. Dennautveckling måsle fortsätta för atl naturvårdens intressen skall tillgodoses.Naturvårdsverket har t. ex. i yttrandet över den fysiska riksplaneringens planeringsskedeförordat avverkningsstopp för urskogar och Qällskogar, instiftande av enspeciell ädellövskogslag samt skärpta riktlinjer för den enskildafritidsbebyggelsen. På samma sätt fordrar hänsynen till naturvårdsintressetatt rätten lill vattnet bör ses på etl annal sätt än vad man gjordei början på seklet, då den nuvarande vattenlagen kom lill. Det finns, enligtnaturvårdsverkets mening, mycket som talar för att en ny vattenlag, som kanantas komma all gälla , baseras på meroffentligrällsliga principer. Den grundläggande paragrafen i nya vattenlagenskulle då få följande lydelse: "Vattnet är en gemensam naturtillgång somskall skyddas och vårdas samt nyttjas med sparsamhet. Var och en har rätt attutnylQa del vatten som finns inom hans fastighet, om 1981/82:130 105 nylQandetslår i överensstämmelse med samhällets behov och långsiktiga planering." Enminoritet (två ledamöter) av styrelse: Den privataäganderätten till mark och vatten har uråldrig hävd i vårt land. Kravet atlnaturresurser skall handhas på elt sätt som innebär god hushållning och ärförenligt med miljöhänsynen bör enligt vår uppfattning gälla oavsett ägandeform.Att som majoritet gör aktualisera ett överförande av alllvatten i samhällets ägo finner vi omotiverat. Del är olyckligt att på dettasätt särbehandla vatten i förhållande till andra naturresurser. Konsekvensernaför samhälle och enskilda är utomordentligt svåröverskådliga. Vi kan inteheller finna, att en.socialisering av vattnet skulle kunna medföra fördelar förmiljövården som inle kan uppnås på annat sätt. Vi tillstyrker i ställetutredningens förslag. : Utgångspunkten förden föreslagna lagstiftningen är - liksom för nu gällande VL - att markägaren iprincip har rätt att förfoga över vattnet på sin mark på det sätt han självönskar, såvida inte lagsfiftningen lägger hinder i vägen. Denna ståndpunkt - omden är rätt uppfattad - är inte tidsenlig. Den traditionella uppfattningen-rättstraditionen - torde visserligen innebära att markägaren har rätt användasin mark och nylQa sill vatten i den mån inte annan lider skada. Klart äremellertid även all han inle får förfara på ett sätt som kränker allmännaintressen, t. ex. ur hälsovårdssynpunkt. Han är även underkastad en mängdrestriktioner i fråga om bebyggelse etc. Över huvud laget lorde man inle kunnapåstå att ägaren har någon lagfäst rätt atl exploatera sin mark på ett sätt somförutsätter intrång i enskilda eller allmänna intressen. Vad särskilt angårvattenfrågor är t. ex. inte ens rätten alt hämta vatten ur egen bmnnobegränsad. Hänsyn måste tas till grannar. Och det torde slå statsmakternafritt att efter vad som fipnes lämpligt begränsa eller helt avlägsna den rätlfill exploatering mot ersättning som t. ex. VL f. n. ger. Föreningen anser för sin del all utgångspunkten fören ny VL bör vara att vattnet i likhet med den natur, som del är en del av, sessom en nationell tillgång. Denna naturtillgång skall skyddas och vårdas, menkan brukas när elt exploateringsintresse - allmänt eller enskilt - väger tyngreän del allmänna intresset atl bevara vattnet opåverkat. Någon rätl att utnytQavattnet skulle således inte automatiskt tillkomma markägaren. Om det däremotföljer av lag att vattnet i en viss situation skall få utnyttjas ellerbortledas skall rätten att utnyttja eller bortleda vattnei - med undantag avexpropriationsfallen - tillkomma markägaren eller den han överlåter rättentill. I flertalet vanligen förekommande fall då vattenskall tas i anspråk för något ändamål (l.ex. vattenkraftproduktion,dricksvattenförsörjning) kommer den av föreningen föreslagna ändradeutgångspunkten för lagstiftningen knappast alt förändra vare sigprövningsförfarandet eller resultatet av prövningen. En ändrad utgångspunkt ärdock ändå av grundläggande betydelse dels därför all den bättre rimmar med ettmodernt sätt att se på naturtesurserna och deras utnytQande, dels därför attden i vissa situationer underlättar handläggningen av valtenärenden. Somexempel kan nämnas alt del med den ändrade utgångspunkten slår klart all delåvilar den som utfört en viss åtgärd utan att denna har förprövats atl visa attåtgärden är tillådig enligt VL. Med nu gällande utgångspunkt kan detifrågasättas om det inte i stället kan bli myndigheternas sak all visa altåtgärden är ofillållig. 1981/82:130 106 Några remissinstanser är kritiska lill utredningensförslag att använda begreppet vattenrätt som samlingsnamn för rådighet övervatten. Hovrätten för Nedre : Begreppet saknarjuridisk relevans. Dessutom kan hovrätten inle anse det vara av systematiskaskäl påkallat all i en ny vattenlag sammanföra olika rättighetsinstitut underen samlingsbeteckning. Ej heller i övrigt synes det nya begreppet kunna ledalill nämnvärda förbättringar. Tvärtom kan man befara lolkningssvårigheter ochbegreppsförvirring. Hovrätten föreslår därför att uttrycket "vattenrätt"helt och hållet utmönstras ur VL-förslaget. : Vattenrätt kan utgöras aväganderätt, servitut eller nyttjanderätt. En sådan lagteknik måste komma atl tesig förvirrande för andra än sådana som är särskilt väl insatta i den aktuellalagstiftningen. Lämpligare torde vara atl i VL helt enkelt tala om "rätltill vatten" i stället för "vattenrätt". På vissa ställen ilagen kan det vara lämpligt all i stället uttryckligen ange om det är fråga omäganderätt, servitut eller nytQanderätt. De exproprialionsrältsliga övervägandena avutredningen har behandlats av många remissinstanser. : Hovrätten har tidigare fillvallenlagsutredningen ifrågasatt om icke bestämmelserna i I kap. 14 8 VL, omexpropriation av strömfall, borde överföras till ExL. Del föreslagna systemetför tillståndsprövning innebär emellertid alt huvuddelen av den vattenkraft somkan antagas bli föremål för expropriation kommer alt ingå i företag som krävertillstånd av regeringen. Även om principiella skäl talar för överföring lillExL får det därför anses lämpligt alt - såsom utredningen föreslår - frågorna omexpropriation och tillstånd lill utbyggnad regleras i samma lag. kandärför tillstyrka förslaget i denna del. Alt låta lägre myndigheter än regeringen lämnatillstånd för det allmänna alt, för tillgodoseende av allmän vattenförsörjning,tvångsvis laga i anspråk yt- eller gmndvatten skulle även enligt hovrättensbedömning medföra stora administrafiva fördelar. Fråga är om ett principielltviktigt steg, men då föreslagna myndigheter är behöriga att lämna tillståndtill företag med ibland betydligt allvarligare följder för berörda fastigheterän expropriation för vattentäkt, kan det icke anses påkallat att tillståndettill expropriation skall, av hänsyn till expropriaten, förbehållas regeringen. Hovrätten för Nedre : Vad gäller den föreslagnamöjligheten för det allmänna att tvångsvis ta i anspråk yt- eller grundvattenför tillgodoseende av allmän vattenförsörjning (2 kap. 5 8 VL-förslaget) kanman fråga sig om det är en rimlig ordning att i vissa fall överlåtaexpropriationsbehö-righeten på lägre myndigheter än regeringen enligt denkompetensfördelning som följer av 15 kap. I -3 88 VL-förslaget. Hovrättenföreslär i stället för ifrågavarande bestämmelse att 2 kap. 3 8 ExL bibehåliesi sin nuvarande utformning. vill hovrätten också ifrågasätta om inlestadgan-del angående expropriation av vattenkraft (1 kap. 14 8 VL, 2 kap. 4 8VL-förslaget) borde föras över till ExL. : Ingen annan myndighet änregeringen bör få pröva Ivångsrällsförvärv som avses i förslagets 2 kap. 5 8. i : Länsslyrelsen villföreslå den ändringen att samhället får möjlighet att tvångsvis ta i anspråkvattenrätt så snart del kan anses behövligt för ett planmässigt utvecklande avkraftförsörjningen. Utredningens uttalande om att så endast skall kunna skebeträffande större kraftverksutbyggnader kan enligl 1981/82:130 107 mening komma alt verka hämmande på exempelvis regionaleller energiplanering där utbyggandet av smärre kraftverk kan vara enlämplig och för energiförsörjningen nyttig åtgärd. tillstyrker all denuvarande bestämmelserna i , som ger möjlighet att expropriera vattenrättför all tillgodose etl allmänt behov av vatten, överförs till VL och därkopplas samman med prövningen av tillstånd till yt- eller grundvattentäkt.Härigenom bör förfarandet vid fillståndsprövningen kunna förenklas ochsärskilt beslut i expropriationsären-det ej behöva avvaktas. I detta sammanhang är det den avutredningen föreslagna expropriationsrätten för bevattningsändamål som hartilldragit sig störst uppmärksamhet. : På samma sätt som närdet gäller expropriationsrätt för allmän vattenförsörjning bör lägre myndighetän regeringen kunna förordna om tvångsupplåtelse av vattenrätt förjordbruksbevattning. - Då fråga är om tvångsupplåtelse till föremål för enskiltekonomiskt intresse bör, i enlighet med vad utredningen föreslagit, nyttan avupplåtelsen vara väsentligt slörre än intrånget. I detta sammanhang bör ävenbeaktas att bevattning i ett visst fall kan vara lönsam för den enkildejordbrukaren men olönsam såväl för folkhushållet som - på grund avjordbruksregleringens utformning - jordbmkarkolleklivet. Hovrätten motsättersig dock icke den föreslagna tvångsrätlen för bevattningsändamål.Förutsättningar för bifall till en framställning om sådan tvångsrätl synes, medden föreslagna utformningen av bestämmelsen, mera sällan vara för handen iverkliga konkurrenssituationer. Av utredningens uttalanden framgår också att tvångsrällsbeslämmelsernanärmast avser silualioner med god lillgång på vatten. Samma skäl som talar för tvångsrätlför jordbruksbevattning kan även anföras för tvångsrätt att bortleda vatten för industriella ändamål. En industriföretagare kan väl sägas ha större möjlighet än den areellt bundne jordbrukaren atl bestämma platsen för sin verksamhet, men i många fall är industriidkaren på grund av l.ex. redan gjorda investeringar - lika ortsbunden som jordbrukaren. Det förhållandet alt vattenrätttillkommer kommun, landsting eller kommunalförbund utgör ingen garanti för atträtten, trots att så är sakligt befogat, upplåts till annan. Risk för alt denkommunala planeringen av vattenförsörjningen skulle äventyras genomupplåtelseskyldighet föreligger icke, eftersom intrånget i sådant fall aldrigkan bli ringa i förhållande lill nyttan av förelaget. Skäl föreligger därföratt - i överensstämmelse med vad som gäller enligt ExL och föreslås i 2 kap. 58 1 st. VLF - undanta endast staten frän upplåtelseskyldighet. Den föreslagna möjligheten lilltvångsupplåtelse av vattenrätt torde få endast obetydlig användning med denrestriktiva utformning bestämmelserna därom erhållit. Lantbruksstyrelsen: Av betänkandetframgår inte tillräckligt tydligt hur företrädesrätten för tillståndshavare gentemot nya bevattningsinlressenler skall bedömas, och inte heller hur företrädesrätten enligt denna paragraf för vatlenrältshavare gentemot den som söker intrång i dennes vattenrätt skall vägas.---- Möjligheten lill intrång ivattenrätten till förmån för bevatlningsändamål är önskvärd.Intrångsmöjligheten bör dock inte vara begränsad till privatägd vattenrätteller motsvarande utan bör även kunna fillämpas mot staten 1981/82:130 108 samt mot kommun, landstingskommun och kommunalförbund.Stat och kommun får på vanligt sätt uppträda som sakägare i ansökningsmålet.Prövningsmyndigheten skall sedan väga de olika intressena, innan tillstånd tillbevattningsutlag skall ges. - Det har redan nu uppstått problem mellanbevattningsinlressenler och en kommun om vattenuttag från kommunägd fastighet.Eftersom det endast kan ske vattenrättsupplå-lelser i avtal, kansåledes en kommun hindra ett vattenultag utan att det sker någon vattenrältsligprövning. Detta förhållande bör inte permanentas. Det föreslagna rättsskyddetför den upplåtande fastigheten får anses betryggande. Samtliga lantbruksnämnder ärpositiva till förslaget om tvångsupplåtelse av vattenrätt förjordbruksbevattning. Del framhålls från flertalet av dem att upplåtelse börkunna ske oavsett vem som är vattenrättsinnehavare. i : Av lagtexten framgårinte om expropriationsmöjligheten för be\'atlningsändamäl slår öppen även däkonkurrens råder om vattnet eller cjm möjligheten är begränsad endast lillstora sjöar och vattendrag. Enligt nämndens mening bör en vattenfillgång iförsta hand få utnytQas av dem soi-n har primär vattenrätt men att expropriationsrättenkan bli ett värdefiilll stöd för dem som (enskilt eller i samfälligheter) villta i anspråk överskoltsvalten på annans fastighet. I detta senare fall bör ävensådan vattenrätt i större vattendrag, t. ex. , m. fl. somtillkommei" kommuner kunna upplåtas för bevattning. TCO: bör ges rätt atlförordna om vattenr-äti oavsett vem som är valtenrätlsinnehavare. : Såvitt lantmäteriverket kan bedömafinns det behov av en bestämmelse som möjliggör ivångsförvärv av rätt tillvatten för bevatlningsändamål inom jordbruket. Denna bedömning görs mot bakgrundav elt ådagalagt intresse på olika håll huvudsakligen i södraSverige för inrättande av gemensamma bevattningsanläggningar med tillämpning avAL. I fall då bevattningsanläggning,för vilken Ivångsförvärv av rätt lill begärs skall utföras somgemensamhetsanläggning enligt AL synes gången bli den att de berördafastighetsägarna gemensamt hos ansöker om rätl till vatten ochom tillstånd till yt- eller grundvattentäkt. Antingen härmed ellersedan meddelat beslut begär fastighetsägarna förrättning enligtAL hos fastighetsbildningsmyndighelen. Har förrättning påkallats parallelltmed ansökningen till dröjer fastighetsbildningsmyndighelen medanläggningsbeslutet till dess att beslut föreligger. Rätt fill vatten förhusbehovsförbrukning eller bevattning kan, som utredningen påpekar, instiftasockså genom servitutsbildning enligt FBL. Del är därvid fråga om servitut föralt tillgodose viss fastighets behov. Om det gäller flera fasligheter, t. ex.en bebyggelsegrupp, kan AL tillämpas för att lösa bl. a. vatten- ochavloppsfiågor i form av gemensamhetsanläggning, såvida dessa frågor inte istället löses genom en allmän anläggning. Det behövs då uppenbarligen också enmöjlighet att instifta rätt atl ta i anspråk behövligt vatten för anläggningen.1 praxis förekommer att sådan rätt instiftas med stöd av AL som ett led ianläggningsförrältningar. Denna tillämpning torde fä anses som ganska etableradi förrättningsinslansen och har godtagits också av fastighetsdomstol men tordeinte ha prövats i högre instans. De fall som förekommit torde vanligen ha varitgrundade på Prop,1981/82:130 109 överenskommelseeller medgivande, vilket sammanhänger med att AL när del gäller va-anläggningarhar sin främsta användning i nyexploateringssi-luationer. Den nämnda tillämpningen har gott fog för sig omman ser saken från ändamålssynpunkt (jfr ändringar lag omvissa gemensamhelsanläggningar) men kan ifrågasättas om man ser tilllagtextens utformning. Här avses närmast 12 8, som handlar om upplåtelse av"mark eller annat utrymme". Det är önskvärt att det klargörs hur det förhållersig med den här berörda frågan. Del lämpligaste är att AL ges den innebördenatt också frågan om behövlig rätt till vatten kan lösas inom förrättningensram. Elt alternativ kan vara en kombinerad tillämpning av AL och FBL. Ett annatalternativ är atl den nu föreslagna bestämmelsen i 2 kap. 6 8 VL vidgas tillatl avse också andra behov än bevattning inom jordbruket. Det är emellertid uppenbartatl tillämpningen blir tyngre om prövning skall ske enligt två lagarparallellt. i län: Motbakgrund av de möjligheter som FBL, AL m. fl. lagar ger atl reglera förhållandetmellan fastigheter kan det ifrågasättas om det finns behov av den bestämmelsesom föreslagits i 2 kap. 6 8. Att vallenrätt kan erhållas för viktiga samhällsintressen(kraftförsörjning, vattenföretag åt kommun och stat m. såsom föreslagits i2 kap. 4 och 5 88 torde vara befogat. Regeln i 6 8 avser emellertid i förstahand förhållandet mellan flera fastigheter, dvs. sådana frågor som normaltskall prövas genom fastighetsreglering. Även eventuella ersättningsfrågorbehandlas och avgörs vid sådana fastighetsbildnings-förtättningar. i län: Det måsteifrågasättas om inte granne-lagsfrågor av detta slag av praktiska skäl börprövas inom ramen för förtättningsförfarandet enligtfaslighetsbildningslagstiftningen, varvid berörda fastigheters behov av vattenoch ersättningsanspråk kan prövas i ett sammanhang. Talan mot förrättningarenligt sistnämnda lagsfiftning fullföljs hos fastighetsdomstol, som enliglförevarande lagförslag också får pröva vattenrättsliga ersättningsanspråk iallmänhet. Rent principiellt ligger det någol vid sidan av länsstyrelsensuppgifter på delta område att pröva rättsförhållanden mellan fastigheter iandra fall än där också allmänna intressen berörs, vilket dock inte är falleti den här behandlade frågan. Enligt lagförslaget skall staten, kommunen ochlandstinget vara undantagna från valtenrätt. delarlantbruksnämndens uppfattning att behovet av vatten och möjligheterna alltillgodose detta behov ulan alt andra berättigade intressen av vatlenfillgångartrades för nära ensamt bör vara avgörande för att säkerställa förjordbruksändamål genom ett Ivängsförfarande. I konsekvens med denna uppfattningbör ingen markägarekategori vara undantagen från eventuell tvångsupplålelse avvattenrätt för jordbruksändamål. i : Vi kan intefinna sakliga motiv för ett undantagande av staten, kommun m. fl., enär helalagbestämmelsen bygger på principen alt intrånget av upplåtelsen är obetydligti jämförelse med nyttan för den som får sådan rätt förordnad. En ytterligaremotivering för att samtliga vallenrättsinnehavare skäligen bör ingå i sådanskyldighet atl upplåta vattenrätt för bevattningsändamål är bestämmelsen i 8 7om att tillständsmyndigheten med sådant förordnande får föreskriva de villkorsom är erforderliga från allmän synpunkt. Prop,1981/82:130 110 i : Detfinns vattenbehov vilka av ekonomiska eller andra skäl är hänvisade tillendast de vattentillgångar som finns på platsen. Det kan t. ex. gälla detenskilda jordbrukets behov för bevatlningsändamål. I en konkurrenssituation dävattenvårdens övergripande intressen fillgodoselts synes enskildajordbruksföretag skola ha företräde till den lokala vattentillgången.ILänsslyrelsen anser att detta borde ha återspeglats i lagtexten. Länsslyrelsen finner del önskvärtmed ett klarläggande om undantaget för staten, kommun m. fl. bör gälla även dådet allmänna har valtenrätt i de störte sjöarna i landet som t. ex. ochVättern. Utredningen har utgått ifrån att kommunerna skulle medverka tillbevatlningsföretag genom frivillig upplåtelse av vattenrätt. Någol antagandebeträffande t. ex. statens principiella beredvillighet härfill har utredningeninte gjort men hade varit av intresse. Med reservation för dessasynpunkter tillstyrker förslaget i denna del. i län:Den föreslagna regeln om tvångsupplåtelse av vattenrätt förjordbruksbevattning blir av stort värde för många lantbmk i områden med bristpå vatten. Trädgårdsnäringens riksförbund:Enligt förbundet bör behovet av vatten vara avgörande för att säkerställavatten för jordbruksändamål genom etl tvångsförfarande. Staten, kommuner etc.bör därför ej vara undantagna från tvångsupplåtelse av vattenriä.tt förjordbruksändamål. Tvångsupplålelse bör emellertid endast tillgripas som ensista utväg. I allmänhet bör vallenrätt kunna skaffas genom frivilligupplåtelse från någon granne etc. Upplåtelsen kan t. ex. ske iservitritsavtalets form. : Den starktexpanderande jordbruksbevattningen har främst i syd- och redanvållat fisket allvariiga skador genom att många mindre vattendrag helt ellerdelvis torrlagts med påföljd att öringens lek- och uppsäxtområden förstörts.De decimeringar detta medfört på fiskbestånden har drabbat såväl yrkes- somfritidsfisket i aktuella vattendrag och havsområdena därutanför. Det är därförav stor vikt atl den myndighet som ges rnakt att bestämma om tvångsrätlen förjordbruksbevattning noga beaktar den konfliktrisk som kan föreligga mellanjordbruk och fiske i bevattningsintensiva delar av landet. Några remissinstanser är merakritiska till utredningsförslaget om en expropriationsrätt förbevattningsändamål. : Förbundetifrågasätter om tillräcklig anledning finns att tillerkänna enskildavattenförsörjningsinlressen tvångsrätt. : Det är myckettveksamt om man på detta sätt bör ta särskild hänsyn till bevattningsintressel. Andra enskilda behov för vatten försörjning t. ex. i industriella sammanhang kan vara väl så beaktansvärda. Troligen bör endast allmänna vattenförsörjningsintressen tilläggas tvångs- rätt. Särskilt i fråga om jordbruksbevattning från smärre vattendrag skapas genom möjlighet att tvångsvis förvärva vattenrätt en ökad konkurrens om fillgängligl vatten; en konkurrens som blir hårdast vid torrperioder. Med förbättrad teknik i fråga om ledningar och pumpar kan ägare av mycket stora arealer på avsevärt avstånd från ett vattendrag bli intressenter. Det inses lätt att svårigheterna att rättvist fördela tillgängligt vatten ökarstarkt i sådana situationer och att särskilt nedströmsintressena kan komma i besvärliga lägen.--- Trots kriteriet atl intrånget måsle vara obetydligt ijämförelse med Prop, 1981/82:130 111 nyttan därav har man undantagit förutom staten - ävenkommun m. fl. Om man nu anser bevattningsintresset varaså stort att vallenrättsägare kan drabbas av tvångsrätl, förefaller detologiskt alt undanta kommun, landstingskommun och kommunalförbund; undantagsom icke finns enligt 4 och 5 88. Länsstyrelse bör icke tilläggas kompelens atlförordna om ifrågavarande tvångsrätl. Antalet fall med tillämpning avstadgandet kan antagas bli betydande. Även om intrånget är obetydligt för denmot vilken tvångsrättsförtarandel riktas kan det bli betydande sammanlagdaverkningar för de till visst vattendrag anknutna nedströmsintressena.Konkurrens med uppströmsinlressen kan även tänkas uppkomma i fall dåvattenföringen är otillräcklig. Hovrätten för Nedre Norrland:Hovrätten kan ej finna alt utredningen anfört hållbara motiv för förslagel atli vattenlagstiftningen införa expro-priafionsrätt för jordbruksbevattning.Lantbrukarnas ifrågavarande behov skulle på etl smidigare sätt kunnatillgodoses genom en lämplig komplettering av FBL;s regler om tvångsservitut. Många remissinstanser är positivatill utredningens förslag att tillerkänna arrendator rätt att söka tillståndlill vissa vattenförelag.