prop · G50397 · 1981-12-31 00:00:00 — Med sjukvård avses i lagen "vård för sjukdom, skada, kroppsfel ochbarnsbörd". Vårdskyldigheten gäller i första hand gentemot dem som ärbosatta inom landstingskommunen. Skyldigheten gäller dock också gentemot demsom vistas inom landstingskommunen utan att vara bosatta där, om behov avomedelbar vård föreligger. I sådant fall gäller skyldigheten att bereda slutenvård endast så länge den vårdbehövande inte utan men kan flyttas till ettsjukhus där den landstingskommun där han är bosatt förfogar över vårdplatser. Landstingenförpliktas vidare i lagen att se till att det inom landsfingskommunen finns enändamålsenlig organisation för transport tiU och från sjukhus eller läkare avpersoner, vilkas fillstånd kräver att transporten sker med fordon som ärinrättat för ändamålet. Sjukvårdslageninnehåller däremot inte något åläggande för landstingen att ombesörja hälsovårdför befolkningen. I sjukvårdskungörelsen föreskrivs dock att distriktsläkarehar att på begäran av enskild patient företa hälsoundersökning, ympning,provtagning och därmed jämförlig åtgärd. Prop.1981/82:97 154 Ledningenav den sjukvårdande verksamheten utövas av en sjukvårdsstyrelse. Särskildsjukvårdsstyrelse behöver dock inte tillsättas utan uppdrag att fungera somsjukvårdsstyrelse kan ges en annan nämnd. Har så inte skett ärförvaltningsutskottet eller kommunstyrelsen sjukvårdsstyrelse. Närmast undersjukvårdsstyrelsen utövas tillsynen vid och ansvaret för förvaltningen avsjukhusen av en direktion. Direktion kan vara gemensam för flera sjukhus ochkan utöver sjukhusförvaltning anförtros andra motsvarande uppgifter inomsjukvården. För såväl sjukvårdsstyrelser som direkfioner gäller bestämmelsernai kommunallagen. Överklagande av beslut kan sålunda ske i den ordningkommunallagen föreskriver. Ledningenav ett sjukhus och annan direktion underställd verksamhet utövas underdirektionen av en särskilt tillsatt sjukhusdirektör eller en läkare vidsjukhuset som styresman. Vidsjukhus med styresman skall dock ledningen av den ekonomiska förvaltningenutövas i den ordning sjukvårdsstyrelsen bestämmer. Om en annan än läkare utsestill sjukhusdirektör, skall en läkare vid sjukhuset förordnas att somchefsläkare biträda sjukhusdirektören i medicinska angelägenheter. Flerasjukhus kan ställas under ledning av en sjukhusdirektör eller en styresman. Omlandstingskommunen anställt en sjukvårdsdirektör såsom högsta chef närmastunder sjukvårdsstyrelsen för förvaltning av sjukvården, skall tjänstemannen isjukhusledningen handha sin förvaltning under sjukvårdsdirektörens ledning.Sjukvårdsdirektören kan enligt bestämmelser i sjukvårdskungörelsen tilläggasuppgifter som annars ankommer på direktionen eller tjänstemannen isjukhusledningen. Förden öppna läkarvården utanför sjukhusen skall landstingskommunen vara indelad iläkardistrikt. I varje sådant distrikt skall finnas ett erforderligt antaldistriktsläkare. För biträde i sjukvården kan anställas biträdandedistriktsläkare, extra distriktsläkare och underläkare. Distriktsläkare förordnasav sjukvårdsstyrelsen tills vidare. När distriktsläkare skall tillsättasåligger det särskilda läkarsakkunniga som tillsätter, tre förvarje landsfingskommun, att på förslag uppföra de fyra med avseende påförtjänst och skicklighet främsta sökandena. De sakkunnigas förslag kanöverklagas hos . Styrelsens förslag kan inte överklagas. Endastnågon av dem som uppförts på förslag får förordnas. För fillsättning avbiträdande distriktsläkare gäller samma förfarande som för distriktsläkare.Sådan tjänst får dock filisättas även . För övriga läkartjänster äringet sakkunnigförfarande föreskrivet och tillsättningen sker endast förbegränsad fid. Föreligger det behov inom ett läkardistrikt av att för särskilda 1981/82:97 155 sjukvårdsuppgifter konsultera annan läkare kan sådan såsomkonsultläkare stadigvarande knytas till distriktet. Lagen indelar sjukhusen i tre kategorier, allt efter dentyp av vård som meddelas, nämligen lasarett, sjukstugor och sjukhem. Vid varje sjukhus skall finnas läkare som har att ansvaraför sjukvårdens behöriga och ändamålsenliga handhavande, envar inom detverksamhetsområde som anförtrotts honom. Sådant verksamhetsområde får omfattaäven sjukvård utanför sjukhuset. Läkare med sådant ansvar benämns vid lasarettöverläkare och vid sjukstugor och sjukhem sjukstuguläkare resp. sjukhemsläkare.För fullgörande av viss del av överläkares åligganden kan anställas biträdandeöverläkare. För biträde i sjukvården får även anställas avdelningsläkare,extra läkare och underläkare. Överläkare tillsätts av sjukvårdsstyrelsen tillsvidare, de övriga får även förordnas . Tillsättningsförfarandetför överläkare, biträdande överläkare och avdelningsläkare är detsamma som fördistriktsläkare, dvs. med förslag av särskilda sakkunniga. Konsultläkare kanvid behov knytas till sjukhus genom förordnande av sj uk vårdsstyrelsen. Om intagning på sjukhus beslutar - inom ramen för vadsjukvårdsstyrelsen bestämt - vederbörande överläkare, sjukstuguläkare ellersjukhemsläkare. Denne får dock vid behov överlåta sin beslutanderätt på annanvid sjukhuset anställd läkare. Utan prövning av vårdbehovet skall intagning skei vissa fall. Detta gäller den som av läkare förklarats behäftad med ellermisstänks vara behäftad med allmänfarlig sjukdom, den som enligtsmittskyddslagen fått föreskrift eUer anmaning att låta inta sig för vård påsjukhus eller beträffande vilken beslut om intagning meddelats enligtnyssnämnda lag samt slutligen den som söker inträde på sjukhem till vilket hanhänvisats av läkare som sjukvårdsstyrelsen bemyndigat att meddela sådanhänvisning. Den som driver sjukhus får bestämma efter vilka grunderoch till vilket belopp vårdavgift skall erläggas fill sjukhuset för därmeddelad vård. Sätts vårdavgift till lägre belopp för sjuka från den egnalandstingskommunen (inomlänspafienter) än för andra sjuka, får inte tillsistnämnda grupp hänföras den som vid intagningen är bosatt inomlandsfingskommunen. Lagen innehåller bestämmelse om förbud för den som,äranställd i sådan sjukvårdande verksamhet som avses i lagen att för egen räkningmotta ersättning av patient som undersöks eller behandlas inom verksamheten. 1981/82:97 156 Bestämmelser om inrättande av läkartjänster och behörighetför läkare samt andra tillämpningsföreskrifter bemyndigas regeringen attmeddela. Regeringen får också meddela dispenser från flera bestämmelser i lagensom i samband med ändrat huvudmannaskap för sjukhus, för undervisningssjukhusm.m. I denna kungörelse meddelas flera för vårdorganisationenväsentliga regler. Sjukhusen kan indelas i kliniker och dessa kan sammanförastill block. Inom en klinik kan finnas flera överläkare. Av dessa skall enförordnas till klinikchef. Förekommer blockindelning skall en av klinikchefernainom blocket förordnas till blockchef. Klinik- och blockchefer har i dennaegenskap inga sjukvårdande uppgifter - dessa ligger på de olika överläkarnaenligt sjukvårdslagens bestämmelser - utan endast allmänna ledningsfunktioner.På motsvarande sätt kan flera distriktsläkare sammanföras till en enhet, varviden av distriktsläkarna förordnas till distriktsöverläkare med uppgift att haledningen av enheten. Inrättande av nya läkartjänster får - med vissaoväsentliga undantag -endast ske efter tillstånd av . Prövningenav ansökningar om nya tjänster skall ske på grundval av ett för riket upprättatläkarfördelningsprogram som fastställs av socialdepartementetssjukvårdsdelegation. I fråga om tjänst för läkare med allmänläkar- ellerspecialistkompetens skall prövningen i övrigt begränsas till att avse tjänstensmedicinska verksamhetsområde. För behörighet till fasta läkartjänster krävsspecialistkompetens inom det område som tjänsten avser. kandock dispensera från detta krav. För underläkartjänster gäller en särskildordning eftersom dessa är avsedda för utbildning. Den som redan harspecialistkompetens får inte utan tillstånd förordnas tillinnehavare av underläkartjänst. För tjänst som sjuksköterska, barnmorska ellersjukgymnast uppställs i kungörelsen krav på legitimafion. Detsamma gäller äveni fråga om vikarie på sådan tjänst om inte medgett undantag.Vidare har efter särskilda bemyndiganden av regeringenföreskrivit krav på fullgjord vidareutbildning för sjuksköterskor inomanestesisjukvård och fem andra vårdområden samt på viss sjukvårdsutbildning förambulanspersonal. I övrigt meddelas i sjukvårdskungörelsen bestämmelser omnärmare åligganden för såväl förvaltningsorganen som de olikaläkarkategorierna. Av vikt är därvid den föreskrift som reglerar förhållandetmellan förvaltningen och de anställda läkarna. Läkare åläggs sålunda att"i fråga som ej direkt hör till hans medicinska verksamhet" ställasig fill efterrättelse vad sjukvårdsstyrelsen och övriga förvaltningsinstanserföreskriver om tjänsten. 1981/82:97 157 Medett kommunalt undervisningssjukhus avses ett sådant sjukhus som upplåfits förgrundläggande utbildning av läkare. Kungörelsen innehåller huvudsakligenbestämmelser om läkartjänsterna och deras tillsättande och dessa avviker delvisfrån vad som gäller vid de övriga sjukhusen. Vissa tjänster kan förenas medlärartjänster vid universitet. I sjukvården får även biträda bl.a. studerandeunder medicinsk grundutbildning. Varje läkare vid undervisningssjukhus ärskyldig att biträda vid handledningen av de studerande. 1981/82:97 158 Hälso-och sjukvårdsutredningens sammanfattning av sitt betänkande Betänkandethar en uppdelning i två huvuddelar, en bakgrundsdel, omfattande kapitlen 1-5,samt en övervägandedel omfattande kapitlen 6-11, Till den senare delen hörförslaget till hälso- och sjukvårdslag med specialmotiveringar. Ikapitel 1 redovisas de fullständiga utredningsdirektiven. Direktiven återgesdessutom i sainmanfattning i kapitel II (avsnitt 11.2). Utredningensuppgift är enligt direktiven att framlägga förslag till en helt ny lagstiftningför hälso- och sjukvården, utformad som en ramlagstiftning. Denna skall ävenavse förebyggande åtgärder. Lagstiftningsarbetetförutsätts förankrat i cn övergripande målsättning för hälso- ochsjukvårdspolitiken. En utgångspunkt skall därvid vara att alla som bor i landethar rätt till hälso- och sjukvård pä lika villkor. Målsättningen förutsättsäven bygga pä en social helhetssyn. Utredningen har att i sina övervägandensärskilt beakta behovet av samverkan mellan hälso- och sjukvården pchsocialvården liksom hälso- och sjukvårdens samband med den allmännasjukförsäkringen. Dennya lagstiftningen avses omfatta hälso- och sjukvården i dess helhet, pavsettvårdgivare. Det innebär bl a, att de privatpraktiserande läkarnas verksamhetförväntas omfattas av lagstiftningen. Även skolhälsovården ochföretagshälsovården liksom lagstiftningens utformning när det gäller tandvårdenoch omsorgerna om psykiskt utvecklingsstörda bör enligt direktivenuppmärksammas av utredningen, (En särskild utredning om lagstiftningen föromsorg.sverk,samhetcn m. m. har sedermera tilfsatts.) Tilldessa direktiv fogar utredningen följande kommentar: Enramlagstiftning innebär att detaljreglering bör avskaffas där sådan inte längrehar någon väsentlig funktion och diir detaljerade föreskrifter kan utgörahinder mot cn fortsatt utveckling av hälso- och sjukvården. Enlagstiftning av denna karaktär bör ange mål för den framtida hälso-och sjukvården,dvs, kvalitativa krav på vårdens utformning, saml skapa möjligheter för de vårdansvarig:!ati anpassa verk.samhctcn efter skiftande förutsättningar och önskemål samttill hälso- och sjukvårdens utveckling. Principenmed en ramlag innebär också att man inte genimi lagstiftningen Prop.1981/82:97 159 direktkan garantera visst utbud av våidresurser. Vi räknar med att de vårdansvarigautan i detalj reglerande föreskrifter skall kunna bedöma vilken omfattning ochfördelning av vårdresurserna som krävs för alt tillgodose de kvalitativa kravsom lagen bör ställa. Kapitel 2 Gällande lagstiftning Idelta kapitel lämnas en så långt möjligt samlad redogörelse för den lagstiftningsom f, n, reglerar hälso- och sjukvård. Ikapitlet ingår en redogörelse för huvudinnehållet i sjukvårdslagen ochsjukvårdskungörelsen samt i folktandvårdslagen och folktandvårdskungö-relsen. Föratt ge ytteriigare undcriag, bl, a, för den övergripandemålsättnings-diskussion som direktiven föreskriver, redogörs också förförfattningar som rijr förbud mot verksamhet pä hälso- och .sjukvårdens område,\'is,sa författningar som reglerar behörighet och yrkesutövning m, m, samt gällandestadga om enskilda vårdhem. Detvå lagar som reglerar enskilds skyldighet att underkasta sig vård - lagen omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) och smiltskyddslagen -redovisas särskilt. Medhänsyn till landstingens centrala ställning när det gäller hälso- ochsjukvården och då även förutsättningarna för primärkommunerna är av intresseomfattar redovisningen också kommunallagen. Kapitel 3 Hälso- och sjukvårdsorganisationens uppbyggnadoch omfattning Vihar med hänsyn till våra utredningsdirektiv ansett angeläget att göra enöversiktlig beskrivande genomgång av hälso- och sjukvårdens verksamheter m. m. Dennagenomgång inleds med en historisk återblick omfattande utvecklingen fram till1960-talet. Härefter följer en beskrivning av hälso- och sjukvårdsverksamheterna- område för oinräde - med avseende på bakgrund och uppgifter, verksamhetensorganisation och omfattning samt i flertalet fall även pågående och diskuteradutveckling. Denna redovisning har fränisl uppgiften att bilda underlag förutredningens ställningstaganden senare i belänkandet ifråga om de olikasakområdena. Utredningenhar också ansett motiverat alt lämna en liknande redovisning för vi.ssa till häLso-och sjukvården angrän.sande områden, I kapitlet lämnas även en redogörelse förutvecklingen inom hälso- och sjukvården vad avser personal och utbildning resp,kostnader och finansiering saml för den allmänna försäkringen. Översiktligtredovisas också i kapitlets senare del huvudmannaskapsförhållandena inom hälso-och sjukvården, hälso- och sjukvårdens lokala organisation, vårdstruktur saml hälso-och sjukvärdens centrala organ. Prop.1981/82:97 160 Medhänsyn till att kapitlet i sig har karaktären av sammanfattning av verk.samhetensuppbyggnad och utformning i olika avseenden har en ytterligare och ännu merkoncentrerad sammanfattning inte ansetts meningsfull. Kapitlet bör såledesstuderas i dess fullständiga version. Kapitel 4 Samhälisrörändringar m. m. av betydelse för hälso-och sjukvården Kapitel4 avser att - utan att försöka vara uttömmande - spegla samhällsförändringar m,m, av betydelse för hälso- och sjukvården. Väsentliga sådana förhållanden ärsjukdomspanoramat och dess förändringar, samhanden mellan vårdbehov, vårdefterfråganoch vårdkonsumtion samt hefnlkningsiilvccklingcn. 1ett avsnitt om sjukdomspanoramat konstateras bl, a. att somatiska sjukdomarsom orsakar död, konsumtion av sluten och öppen vård, sjukskrivning ochförtidspensionering framförallt är cirkulation.sorganens sjukdomar, tumörer,andningsorganens sjukdomar, rörelseorganens .sjukdomar samt vissa skador ocholycksfall. De mentala sjukdomarna har bl, a. stor betydelse för efterfrågan påöppen vård Pch för förtidspensioneringarna. Sjukdomar har i inånga fall ettstarkt samband med människans levnadsvillkor och samhällsmiljön. Ifrågaom befolkningsutvecklingen är för hälso- och sjukvården de intressanta förhållandenabl, a, att totalbefolkningen i landet - utan inflytt-ningsöverskotl - på någotlängre sikt kan väntas minska, att födelsetalen visaren sjunkande tendens samlatt andelen äldre inom befolkningen kraftigt ökar. De fortsatta förändringarnai åldersfördelningen berör främst de allra högsta åldersgrupperna. Andelenäldre varierar starkt mellan olika delar av landet. Ettomfattande avsnitt av kapitel 4 ägnas de .sociala förhållandenas ochmiljöfaktorernas betydelse. Dessas samband med behovet av och efterfrågan på vårdin.satsertilldrar sig alltmer uppmärksamhet. Vi har därför funnit skäl att tämligen ingåendeberöra verkningarna av sådana förhållanden som har att göra med t. ex. bostad,arbete, ekonomi, utbildning, skolmiljö, trafikmiljö och psykisk miljö. Mångaundersökningar görs numera för att studera samband av detta slag. Kunskapernaär dock otillräckliga när det gäller de olika miljöfaktorernas betydelse. Dettahar flera orsaker, bl. a, miljö-rörligheten, svårigheterna att skilja på orsakoch verkan när man studerar olika samband samt svårighelerna alt skiljamiljöpåverkan frän effekterna av människans eget beteende, således livsstilen. Forskningenhar därför väsentliga problem att lösa. Forskningen om hälsansgrundförutsättningar måste fortsätta och breddas till att även omfattasamhällsvetenskapliga studier. Vi anser det också önskvärt att finna metoderför attityd- och beteendepåverkan. Storbetydelse för hälso- och sjukvården har också trygghetspoliiiken och dcmokraiiseringsproccsseni samhället. Särskilda avsnitt i kapitel 4 ägnas därför åt alt beskrivautvecklingen i berörda avseenden. Prop.1981/82:97 161 Kapitel 5 Vårdpolitiska reformer, program, planer och mål Enviktig utgångspunkt för en ny lagstiftning ger enligt vår uppfattningutvecklingen inom hälso- och sjukvårdssektorn, såväl utvecklingen tidigare .somden enligt föreliggande ambitioner och planer. En beskrivning därav är avintresse för överväganden i anslutning till den nya lagstiftningen. Kännetecknandeför den tidigare hälso- och sjukvärden var den starka sjukhusanknytningen ochfördelningen av ansvaret pä flera huvudinän. påbörjades endiskussion om utbyggnad av den öppna hälso-och sjukvården utanför sjukhus ochom införande av ett mer enhetligt huvudmannaskap. Debatten föranledde dockinga direkta åtgärder förrän och ,då bl. a, flera betänkanden spm berörde dessa frågor framlades. Densnabba ekonomiska tillväxten i landet under 1950- och 1960-talcn kom dock attbidra till en utveckling fräinst för sjukhusvården, i syfte alt därmedtillgodose en ständigt ökande efterfrågan på sjukvård. Diskussionerna gälldedä till stor del den medicinsk-tekniska utvecklingen, forskningen samtutbyggnad av nya och specialiserade resurser vid sjukhusen. Elt betänkande omregionsjukvården aktualiserade en utökning av resurserna för den mestspecialiserade verksamheten. Fränslutet av har, bl.a, mot bakgrunden av en avtagande ekonomisktillväxt i landet, hälso- och sjukvårdens utbyggnad, inriktning och strukturkraftigare kommit i förgrunden. En strävan har därvid varit att åstadkommaförändringar, varigenom vårdbehoven kan tillgodoses i mera åtgärdsanpassade ochmindre resurskrävande vårdformer, dvs. öppen och s. k. halvöppen vård. En sådanomstrukturering - för vilken förslag till principprogram,kallat HS 80, sedermera utgjort ett underlag -har avsett att brytakoncentrationen av värd resurserna till stora sjukhusanläggningar. Ökaduppmärksamhet har även ägnats de förebyggande åtgärdernas betydelse. Hälso-och sjukvårdsdebatten inriktades också pä frågor bl. a.rörande läkarutbildning och system för vidareutbildning, försäkringssystem medbl, a, en enhetstaxa samt program för utbyggd åldringsvård och långtidssjukvård. Ändradvärdstruktur samt inriktning pä förebyggande åtgärder kännetecknar också densenaste tidens utvecklingsarbete pä central nivå liksom landstingens långtidsplanering.Planeringen avser i enlighet härmed genomgående främst en förstärkning av denöppna hälso- och sjukvården samt långtidssjukvården. Genomgripande förändringarplaneras för den psykiatriska vården, bl, a, i syfte att skapa envårdorganisation som mer liknar organisationen för den somatiska vården. Dethar dock noterats att takten i förändringarna pä dessa vårdområden inte blivitden avsedda, 1den senaste tidens hälso- Pch sjukvårdsdebatt har en tyngdpunkt även lagts på frågprom hälso- och sjukvårdens inre organisation samt om vård-och arbetsmiljön.Patienternas krav - inte bara på en god medicinsk vård utan även pä beaktandeav individuella behov av i. ex, omvårdnad och på information och medinflytande- har påverkal utvecklingen. Demokratiseringen inom arbetslivet med krav påökat personalinflytande och förbättrad arbetsmiljö osv. har även inom hälso-och sjukvården medfört bl. a, arbetsorganisatoriska förändringar. 1981/82:97 162 Idetta kapitel diskuteras vidare frågan om värdpolitiska mål. Det påpekas, attden tidigare beskrivna utvecklingen ägt rum under i stprt sett avsaknad av kpnkretasädana mål. Vad som i brist pä övergripande målsättning kommit att bestämma hälso-pch sjukvårdens utveckling har varit icke samordnade beslut ochrekommendationer av olika instanser i samhället - riksdag, regering,departement och ämletsverk etc. - t. ex. om prioriteringar. Prioriteringar harframförallt skett genpm resursfördelning över statsbudgeten, i reformarbetetsamt i olika program och planer. I budgetpropositipnema från harklart framkommit en inriktning av hälso- och sjukvärden pä decentraliseradöppen vård pch pä ökade resurser för äldresjukvärd, långtidssjukvård Pchpsykiatrisk verksamhet. Även betydelsen av förebyggande åtgärder har kraftigt betpnats.Ökade resurser har successivt ställts till förfogande för hälsoupplysning. Med hänvisningtill spcialstyrelsens principprogram har påpekats nödvändigheten avomstrukturering frän en i huvudsak sjukhusbunden verksamhet till en värd ochomvårdnad även i andra former. Äveni investeringssammanhang har sedan lång lid den somatiska långtidssjukvården,den öppna vården och den psykiatriska verksamheten prioriterats avstatsmakterna. Kapitletavslutas med ett avsnitt om gällande synsätt ifråga om statens ansvar för hälso-och sjukvården med redogörelse för förekommande statliga styrmedel saml med ettavsnitt, vari utredningen tar upp de tekniska utgångspunkterna för endiskussion om hälso- och sjukvårdens tnål. Kapitel 6 Utgångspunkter och mål för hälso- ochsjukvårdspolitiken Dettakapitel inleder betänkandets övervägandedel. I denna del - som omfattarkapitlen 6-11 - sker den följande redovisningen i anslutning till kapitlens huvudavsnitt. Ikapitel 6 redovi.sas de enligt utredningens uppfattning grundläggande utgångspunkternaför hälso- och sjukvårdsverksamheten. 1detta avsnitt diskuteras innebörden av begreppen hälsa och sjukdom. Beträffande"hälsa" konstateras den vidgade betydelse begreppet erhållit.Såväl den fysiska hälsan som psykiska Pch spciala faktorer har numera betydelseför dess innebörd. I motsats till tidigare tas också hänsyn till positivavärden, sammanfattade i begreppet livskvalitet. Vi utgår i våra resonemang frånatt begreppet hälsa har denna vidare betydelse. Närman skall beskriva begreppet "sjukdom" finns plika synsätt. Ett s. k.objektivt synsätt innebär att det som avviker från det medicinskt normala är.sjukt. Bedömningen görs i detta fall helt oberoende av vilken person detgäller. En person med objektivt påvisbar sjukdom behöver inte .själv uppfattasig som sjuk. Enligt ett s.k. subjektivt synsätt grundas bedöm- 1981/82:97 163 ningenpå individens upplevelser. Det en människa upplever som phälsa, besvär ellerstörning i hälsotillståndet anses spm sjukdom. Man kan alltså betraktas somsjuk utan att sjukdom kan påvisas rent objektivt. Grundenför en sjukförklaring är emellertid oftast en kombination av olika bedömningar,där hänsyn också tas till den sociala situationen och till individens arbets-och funktionsförmåga. Vianser att en alltför vid tolkning av sjukdomsbegreppet måste motverkas. Ensjukförklaring bör i de allra flesta fallen grundas pä medicinskt påvisbarsjukdom eller en kombination av medicinska och andra bedömningar. Somsenare visas utgör både "hälsa" och "sjukdom" centralabegrepp i vårt förslag till hälso- och sjukvårdslag, Utredningenunderstryker kraftigt vikten av att hälso- och sjukvården i ökad utsträckninginriktas pä förebyggande åtgärder. Verksamheten bör förutom den direktasjukvården även ha att tillvarata den friska människans intresse av att bevarasin hälsa. Utredningenvill därför främja ett vidgat hälsopolitiskt synsätt som omfattas inte bara avhälso- och sjukvårdens företrädare utan också av den enskilda människan själv.