prop · G5031 · 1981-12-31 00:00:00 — Devapen, varom det här är fråga, är enligl JK särskill farliga med hänsyn lill användningenvid olika fmklade våldsbroll. Det lorde emellertid vara sällsynt alt denlegale innehavaren av exempelvis ell enhandsvapen begår ett sådanl brolt.Risken alt hans vapen kommer till sådan användning förefaller i praktiken meravara knuten till att vapnet kommit i orätta händer. Även om vinslen med denföreslagna ordningen skulle bli liten, vill JK dock inle avstyrka förslagel.Med hänsyn lill all ölägenheterna för den enskilde i ekonomiskt avseendeskulle kunna bli stora anser JK dock att som molindikalion till ålerkalldse börgälla atl återkallelsen framstår som oskälig och alt trygghet föreligger förall vapnet inle skall missbmkas. Föralt uppnå bättre överensstämmelse med det bakomliggande syftet ifrågasätteryafcr-och viltvårdsberedningen om inle "särskilda skäl" i 10 § bör bytas ulmot "synnerliga skäl". Enligt beredningen kan del diskuteras om delförhållandel all innehavaren tillmäter vapnel ell affektionsvärde bör föranledaalt licensen inle skall ålerkallas. I varje fall bör undanlaget och de imotiven nämnda villkoren komma lill klarare uttryck i lagtexten. Någonminimitid för tidsbegränsning bör enligl polisstyrelsen i inleinföras. Del kan nämligen ibland inlräffa all ell vapen förvärvas endasi för enkort tid, l.ex. för utförsel, varvid tiden före utförseln kan undersliga enmånad. EnliglFöreningen och Föreningen får polisslyrelsernain vapen frän allmänhelen pä i huvudsak Ivå vägar. Dels rör del sig om vapensom omhändertagits jämlikl 32 S VL, dels vapen för inlösen jämlikl 35 S VL.Även om så ej utsågs i 32 § VL torde det få anses ligga i sakens natur all, omvapeninnehavaren ej vill eller av annan anledning inle förmår lillhandahållaberörda vapen, vapnel får eftersökas av polisen varvid rällegångsbalkens reglerom husrannsakan analogivis får lillämpas. Beiräffande vapen för inlösen ger 35 §VL ej slöd för ell motsvarande arbetssätt om vapen ej inlämnas på anmodan.Visserligen kan vid underlåtenhet all avlämna godset (betr. ammunition jfrdock Prop.1981/82:1 108 38 § VL) fråga om olaga vapeninnehav uppkomma och beslagske enligl reglerna för beslag i broUmål. Dock synes delta vara en väg som ickei alla silualioner är framkomlig eller i vart fall den mesl lämpliga.Förslagsvis bör enligl föreningarna 35 § VL komplelleras med regel som angerpolisstyrelsen äger beslula om omhändertagande för del fall vapen enligl 33 §I -3 VL ej avlämnats Irots anmodan. Bestämmelsernaom inlösen avses enligt SPOFA vara tvingande för slaten men ej för den andraparten som i de silualioner som nämns kan avyttra sitt vapen lill exempelvis envapenhandlare. 1 detta fall bör, anser SPOFA, elt förtydligande ske ilagtexten. Här bör understrykas all om vapnet i fråga överiåles lill envapenhandlare kommer del all på normala vägar på nytl föras ut i marknaden. Delhar konstalerals alt så ofta inle är fallet när det gäller av staten inlöstavapen. 3.9 Skrotning av vapen Promemorieförslaget i denna del godtas i alll väsentligtav remissinslanserna. EnligtFöreningen och Föreningen kan ellgenomförande av förslagel innebära atl vapen använda som brottsverktyg förstörsutan möjlighel för polisen all undersöka vapnet. Förslagel innebär också, atl idenlifieringsproblemav skrolade vapen kan uppstå då lagen medger omedelbar skrotning utan möjligheltill kontroll. Sammanfattningsvis inbjuder förslaget enligt föreningarna hel del oegenlligheler med hänsyn lill de små kontrollmöjligheter som detger. Brislerna kan motverkas genom, atl den godkände "skrotaren" inleulan lillslånd av polisstyrelsen i del enskilda fallel får skrota vapnel förränexempelvis 3 månader förflutit för anmälan till polisen. Den somhos polisstyrelsen anmäler att han skrotat sitt vapen bör enligl polisstyrelseni vara skyldig atl förele bevis om skrolningen. Även vapenreparatör som godkänls enligl 25 § VL bör menarpolisstyrd-sen i tilläggas räll att ulan särskill tillstånd skrotavapen. 3.10 Transport av vapen Den i promemorian föreslagna beslämmelsen om vapenlransporteri 28a§ VL har föranleU synpunkter av delvis kritisk innebörd. Postverketanför att den kraftiga ökningen av antalet väpnade rånbrotl under 1970-ta\et ärmycket oroande. Genom ett bretl samarbete mellan bl.a. polisen, bankerna,handeln och poslen har olika åtgärder vidtagits och ytterligare åtgärder planerasför alt öka den personliga säkerhelen för de människor som är särskill ulsatlaför rånrisker samt för all förebygga riskerna över huvud laget för rånbrolt. Enmyckel viktig del i dessa strävanden är all så långl möjligt förhindra attskjulvapen kan åtkommas Prop.1981/82:1 109 Poslverkel lillslyrker därför en lagändring, innebärandeall skjutvapen som skickas med poslen alltid skall assureras och attmotsvarande krav på säker hantering ställs vid transport av vapen med annantransportör. I den föreslagna nya paragrafen 28a§ i vapenlagen bör dockammunition strykas vad gäller postbefordran, eftersom det redan finns etlförbud mot postbefordran av ammunition. Genom de föreslagna lagändringarnauppnås en överensstämmelse i lagen mellan kraven på förvaring av vapen underIransport och kraven på förvaring av vapen i övrigt. Lagändringarna innebärvidare atl ansvarel för atl vapen skickas på i lagen föreskrivet sätt läggs påavsändaren. kan inte åla sig något generellt övervakningsansvar ulanendasi vid förfrågan från kunder eller i uppenbara fall informera om de Iransportreglersom gäller. EnligtSJ bör transportföretagen givelvis efter förmåga medverka lill altvapentransporter som de åtager sig ulförs under sådana betingelser all rimliggrad av säkerhet uppnäs mot tillgrepp och obehöriga förfoganden i övrigt. VidSJ gäller f n. följande föreskrifter om behandling av ddhand-vapen i sambandmed järnvägslransport såsom slyckegods: Slyckegodssändningsom innehåller eldhandvapen skall av järnvägen hållas låst med hänglås. Påstation skall styckegodssändning av eldhandvapen förvaras i särskill låsl ulrymme.Polisen på orlen skall om så kan ske underrälias om upp-slällning över nalteller över veckoskiflen eller om längre uppehåll av slyckegodsvagn medeldhandvapen (SJF 620). Närhandeldvapen medförs som handresgods eller polletteras måsle "vitaldel" avlägsnas och förvaras skild från vapnel (SJF 600). Någramotsvarande bestämmelser om transport av vapen såsom vagns-laslgods har ej meddelals.Sådana sändningar kan av lätt insedda skäl tänkas endast för försvarsmaktensbehov och regleras då av överenskommelse mellan SJ och vederbörande mililärmyndighet.Såsom den nya bestämmelsen i 28a§ vapenlagen utformats i förslagel överlåterden på transportföretaget att ensamt bedöma vad som i förekommande fall motsvararkravet på "lämplig" bevakning. Det är emellertid här ej, såsom närdet gäller transporter av farligt gods, fråga om skydd mot risker vilkasammanhänger med godsets egenskaper atl kunna framkalla skada vid oriktigbehandling utan om risken för angrepp utifrån på godset. Vad som från fall lillfall kan krävas i form av "lämpligl" skydd uiöver vad som för SJ:sdel anges i de citerade föreskrifterna är en fråga som SJ saknar fömtsättningaratl besvara. Svarel blir ju beroende av överväganden rörande del mått av hotmot sändningen - och arlen därav - som bör antagas föreligga, alltså närmasl aven polisiär bedömning. En lillämpning av beslämmelsen i syfle alt uppnå enhögre grad av säkerhel mol tillgrepp än som följer av SJ:s gällandeföreskrifter lorde för SJ:s del knappasl vara generellt genomförbar ulanavsevärda bevakningsinsatser. SJ vill i sam- 1981/82:1 110 manhangelockså fäsla uppmärksamhelen vid risken för felexpediering i samband med ullämning.På den föreslagna beslämmelsen synes kunna stödas krav på en avsevärt meralångtgående kontroll än i fråga om annal gods av den privaträllsligabehörigheten hos den som i uppgiven egenskap av mottagare påkallar utlämning.Enligt SJ :s besiämda mening bör preciserade föreskrifter tillhandahållas omde säkerhetsåtgärder som skall vidtagas, i all synnerhet som åsidosättande juförutses skola vara straffbart. Sådana föreskrifter bör utfärdas av regeringen enliglbemyndigande som synes kunna upptagas i elt nytl andra stycke i 48 § kan lämpligen införas i vapenkungördsen. SJ tar för givet atl SJ- liksom berörda trafikföretag i övrigl och Iransportnäringens organisalioner-bereds lillfälle alt ge sina synpunkler tillkänna på ulformningen av sådanaföreskrifter. Enligt och Föreningen har säkerhelen kring transporterav vapen varit eftersatt i många fall. Lagförslaget bör medföra enförbättring. Det synes dock enligl föreningarna logiskt alt koppla iransportreglernalill 26 § andra stycket på så sätt all vapnet och vital vapendel måsletransporteras skilda från varandra genom l.ex. separata poslpakel eller olikatransportvägar såvitt transporten icke är bevakad i hela dess längd. Förenadefabriksverken vill påpeka all del i och för sig välgrundade förslagel angåendeförsändning av vapen kommer alt medföra visst merarbete med förpackningen, vilkeli likhet med de ökade försändningskoslna-derna kommer alt medföra en fördyringav utlevererade produkler. Jakt-och viltvårdsberedningen ansluter sig till uppfattningen all de skärplabestämmelserna för förvaring av vapen och ammunition bör kompletteras med moisvarandesäkerhetsföreskrifter för vapen- och ammunitionstransporter. Det finnsemellertid anledning att peka på att den förutsatta iransportbevakningen kanföranleda praktiska problem. I varje fall bör det närmare klargöras vilka kravsom skall ställas på bevakningen. Del kan inle anses tillräckligl atl, som detsägs i motiven, meddelar ytterligare föreskrifter elleranvisningar. RÅfinner liksom länsåklagaren i den i 28a§ andra slyckelvapenlagen föreslagna bevakningsskyldigheten väl allmänl formulerad. För aU nåsyftet med en ändamålsenlig bevakning bör ordet "lämpligl" ersättasmed ordel "belryggande". Även anser aU bestämmelsen, somär slraffsanktionerad, bör konkretiseras. Devapen som skickas med posl sänds enligt SPOFA vanligen som postpaket.Risken för stöld av icke assureral postpakel jämfört med risken för stöld av assureralpostpaket torde vara minimal. Vidare kan konslaleras all stöld av vapen underpostbefordran mycket sällan förekommit. Assurering innebär ökade kostnader,vartill kommer större krav på embal-lering, vilkel också innebär koslnader. Särskillkännbart blir della då etl vapen sänds tur och retur till en vapenhandlare förreparation. Prop.1981/82:1 111 maniagdakostnaden för reparationen blir därvid väsentligi ökad. SPOFA yrkar avslag påden skärpning av lagen som 28 a § första stycket innebär. Normaprojektilfabriks erfarenhet är alt tillgrepp sällan sker av vapen undertransport. Med lanke på del slora anlal vapenförsändelser som sker perpost, järnväg och med biltransport finns ingen anledning all förmoda att slöldfrekvensenär siörre för denna varukategori än för försändelser i övrigt. Vapen och ammunilionsbranschenarbetar under etl mycket högl kostnadstryck, icke minsl förorsakat av de omfatlandehandhavande- och lagringsbeslämmdser som redan införts. Atl kräva bevakning avsamtliga vapen (och ammunitions-?) iransporter skulle enligt företagelsuppfattning leda lill en oacceplabd höjning av dislribulionskosl-naderna.Sveriges industriförbund har samma uppfattning. EnligtASG utför företagel ell belydande antal vapenlransporter. I en interninstruktion har ASG bl.a. angivit atl vapen de befinner sig imagasin skall förvaras under lås, och att fordon som är lastade med vapen inteskall lämnas utan uppsikt. 1 sammanhangel bör dock noleras, atl fordonen regelmässiglär bemannade med endast en chaufför, och all uppsikten vid raster o. dyl.sannolikt inle skulle kunna anses motsvara vad man i allmänl språkbruk lägger iordel "bevakning". ASG ser sålunda i den praktiska lillämpningensvårigheter atl leva upp lill krav på "bevakning" utan alt vidlasärskilda åtgärder såsom all dubbdbe-manna bilarna el, dyl. Åigärder av angivelslag skulle avsevärt fördyra transporten. För det fall atl lagstiftaren väljeralt införa ett krav på "bevakning" av vapentransporter synes detnödvändigt alt närmare ledning ges i frågan hur denna skall vara anordnad. Kvalificeringen"på lämpligt sätt" är knappast av sådan karaktär atl den motsvararens lågt ställda krav på svensk lagstiftning. k. svartkrutsskytte m. m. Fråganom svartkmlsskytle bör tillåtas eller ej diskuteras av flera remissinstanser. Enliglrikspolisstyrelsens mening bör tillstånd inle meddelas för innehav av svartkrulsvapenförrän målskjutning med sådana vapen upplages på riksorganisationernastävlingsprogram. Den bedömning som f.n. råder bland landels polisstyrelsersynes emellertid inte vara enhetlig. Intresset för della slags skylte tycksvara stadigt växande. Därför vore det önskvärt om lagstiftaren, i vart fallklarare än i promemorian, lar slällning till denna form av skylte. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen delar ejsynpunkten i promemorian all en reglering f. n. ej är påkallad. Såväl svartkmtsskyltetsom magnumskytlel och del mer eller mindre jippobetonade combat-skyltel hartagit sådan omfattning all en reglering är påkallad. Såtillvida är fråganmåhända ej aktuell i delta sammanhang som 1981/82:1 112 denej tarvar reglering i författning. ställningstagande i tillämpningsanvisningarnasynes tillräckligl f n. Svartkrutsskytte synesenligt i väsentligen vara utbrett i två områden,det ena i Göteborgs- och Trollhättan- och Kungsbacka-området, del andra iÖrebro län med Kariskoga som centrum. Svartkrutsskytlarna bedriver en intensivpropaganda för all få sitt skylte "legaliserat". Efter utiändskförebild har de bildat en , som sökt inträdesåväl i riksidrotlsförbundet som i pistolskylle- resp. sportskytteförbundet. Hillillshar dock samtliga ansökningar avslagits. Genom de kontakter som länsstyrelsenhaft med förelrädare för svju-tkmtsskyltet har fåttuppfattningen, all delta skylte väsentiigen bedrivs dels av etablerade skyttarsom omväxling mol det "ordinarie" skyttel och dels av skyttar, som avnågon anledning inte nått elitklass i nyssnämnda skytleformer och därför helleller delvis gåll över lill svartkrulsskylle där konkurrensen inle är likahård. Mol bakgrund bl. a. av det anförda finner del angeläget atlstatsmakterna nu tar ställning till förevarande skytleformer alltså såvälsvartkruts- som magnumskytte. När del gäller dessa nya former av skylte anserlänsstyrelsen i princip att en restriktiv inställning bör intas. Länsslyrelsengmndar denna inställning väsentligen på två olika förhållanden. Det ena är denpå olika ställen i promemorian angivna målsättningen för lagstiftningsarbetetpå vapenområdel, nämligen all begränsa spridningen av skjulvapen i samhället.Del andra är den stora reslrikliviiet som lagstiftarna ålagl tillslånds-myndighelernavid behandlingen av ansökningar om lillslånd till innehav av pistoler och andraenhandsvapen. - Sistnämnda vapentyper utgör en väsentlig del av de vapen somanvänds för förevarande skytteformer. När det gäller svartkmtsvapen vill länsslyrelsendock framhålla atl dessa vapens farlighet får bedömas som mindre än andramotsvarande vapen med hänsyn till del speciella - och för den oinvigde komplicerade- sätt, varpå dessa vapen laddas. Normaprojektilfabrik anser alt skylte bör få bedrivas på så många säll som möjligt,men givelvis under belryggande säkerhelsformer. Alt varje skytleaklivitelnödvändigtvis måste ha elt seriöst syfte kan knappasl vara i överenssiämmelsemed modernl demokratiskt synsätt. Skylte är för många människor, dels entävlingsform, dels rekreation. Om denna rekreation för några lar sig formen avvapenleknisk lek bör della inte enligl fabrikens mening diskvalificeravederbörande från all få ulöva sin hobby. Pistolskytteförbundelupplyser all förbundel numera godkänner alt svartkmlsskytle bedrivs inomföreningarna men alt del vid överläggningar med riksidrottsförbundet om svartkrutsskyllefederalionensanslulning lill någon skylteorganisalion förklaral sig f n. ej ha resurser attge den tekniska service som federationen kunde ha anspråk på efler en anslulning.Oberoende av federationen har en intresseförening för svartkrulsskylle Prop.1981/82:1 113 Dess verksamhel synes upplagd så atl den skulle kunna bedrivas som eltkomplement lill pislolskylleförbundel. Del förutsätts då all intresseföreningenöverlåler all skylleverksamhet vad avser pistol och revolver till föbundelsföreningar och endast ägnar sig åt information. skullevarken centralt eller lokalt ha någon som helst direktivrätt i förhållande tillförbundel, kretsar eller föreningar. EnligtSvenska svartkrutsskyttefederationen används på flera håll i och Asienfortfarande svartkrutsvapen för dagligt bmk och samma har förhållandel varil ivästvärlden till långl in på 1900-lalel. Anledningen till della är och harvarit i första hand ekonomiska skäl. Del moderna läv-lingsskyttel med svartkmtsvapentogs upp i i början på 1930-lalet och har sedan fått en alltmer ökandespridning. Svartkrulsskyllel bygger således på en obruten skyltetradition,till skillnad från del nu allmänt accepterade bågskyttel. Som exempel påspridningen, både lill tid och rum, kan nämnas atl den engelskariksorganisationen bildades och all det nu finns nationella förbund isamtliga 5 världsdelar. Federationen framhåller att svartkrutsskytte är en seriösoch ofarlig form av sportskytte och att vår sport har samma legitima rätt attutvecklas som de moderna skytlefor-merna och bågskyttel. ÄvenSvenska vapenhistoriska sällskapet vill bestämt hävda all svartkmtsskyltet harelt seriöst syfte. Från kulturhistorisk synpunkl är detta en verksamhet som kanpåräkna stöd från musealt håll. Sällskapel vill därför instämma i den uppfallningsom framförs i promemorian nämligen atl svartkmtsskyltet inte behöver reglerassärskilt. Liknande synpunkter framförs av Svenska vapenstiftelsen. Svartkrutsskyttetär enligt internationellt i starkt tilllagande. Det fördjuparkännedomen bland utövarna om äldre vapentyper och deras funklion och är sålundaav värde för studier i vapenhistoria. Ärmémuseum delar den i promeorian anfördauppfattningen, alt lagstiftningen inte i onödan skall försvåra innehav ochanvändning av vapen för legitima ändamål och biiräder åsiklen all enförfattningsreglering av svartkmtsskyltet inte behövs, uiöver befintliga bestämmelserom tillverkning av svartkmt. 3.12Långtidsförvaring (deponering) av skjutvapen Förslageti promemorian att införa en särskild regel i 26 § tredje slycket VL omdeponering av skjulvapen har fåll etl övervägande positivt mottagande. Några remissinslanserhar emellertid synpunkler på utformningen av bestämmelsen. Enligtlänsstyrelsen i synes deponering inle böra komma ifråga annalän vid kortare lids förvaring. Del saknas uttryckliga regler i förslagel om vadsom skall ske, om den som ulan särskill tillstånd skall förvara vapen brytermot den allmänna förvaringsregdn. Det bör 8 1981182. Prop.1981/82:1 114 särskilt anges, atl den som förvarar vapen är skyldig atl iakllagade eventuella förvaringsföreskrifler som gäller för den som deponerar vapen, någolsom förutsätter skyldighel för deponenten atl informera därom och att sammastraffansvar gäller som för deponenlen-licensinnehavaren. Del bör vidare klartuttalas, all brislfällig förvaring av vapen kan medföra all polisen lar hand omvapnen i avvaktan på att licensinnehavaren åter kan ta emol dem. Vid längrelids förvaring bör fordras förvaringslicens. Föreningen och FöreningenSveriges polischefer anför dels atl förvar hos annan bör vara av tillfällig karaklär,dels atl förvar över längre lid - exempelvis 3 månader - endasi bör fåförekomma efler särskild prövning av polismyndigheten av vapenmollagarenslämplighet att inneha vapen. Den anmälan som skall fullgöras i samband med atlvapeninnehavare vill deponera sina vapen hos annan bör enligl iMalmö mening vara skriftlig. Om polismyndigheten godkänner depositionen bör eltbevis om anmälan utfärdas. Beviset, som bör tillställas och innehas av den somförvarar vapnen, måsle även ange de särskilda förvaringsföreskrifler, sompolismyndigheten kan finna lämpliga. Liknande synpunkler framförs avlänsstyrelsen i . i tillslyrker förslagel menanser all del inte är tillräckligt med en anmälan till vederbörandepolisstyrelse om deponeringen. Enligt uppfallning måsle detkrävas en ansökan, som sedan prövas av polisstyrelsen i vederbörlig ordning. JK påpekar att i motiven lill det föreslagna nya stycketanges alt polismyndigheten skall se till att depositionen inte kommer tillstånd om myndighelen anser det vara olämpligt atl vapnet förvaras hos den somlicensinnehavaren anvisal. Det anges atl polismyndigheten i sista hand har möjlighelatt omhänderta vapnet och återkalla lillslåndel. Uttalandet kan enligt JK:smening förleda till uppfattningen all andra åtgärder är möjliga, l.ex. altutfärda förbud mot en deposition. Del lorde i stället vara så att den åtgärd somanges stå till buds i sista hand är den enda som över huvud taget föreligger. Imotiven anges vidare en tidsfrist inom vilken anmälan skall göras. Om det ärmeningen all en tidsfrist skall gälla, bör delta framgå av vapenlagen ellervapenkungörelsen. JK vill sätta i fråga om inle lagtexten givits en onödigl reslriktivulformning. Det kan tänkas situationer då det är såväl lämpligl som önskvärt, atlvapen deponeras hos annan, ulan atl licenshavaren är direkt förhindrad atl lagavård om vapnel. Del bör vara möjligt alt överiåla ål licenshavaren atl avgöranär omsländighelerna är sådana all det är lämpligt alt annan person lar vård omvapnel. Enligl Svenska Jägareförbundets uppfallning bör "Ivåveckorsregdn" inarbetas i paragrafen, vilket synes kunna ske på följande säll: "Ärinneha vare av------ gjorts hos polismyndighelen. Sådan anmälan skall göras senasi vapnel eller ammunitionenöverlämnas för förva ring. Förvaring får dock--- all missbruka vapnel," Den möjlighel lill Prop.1981/82:1 115 senareanmälan som berörs i specialmotiveringen bör givelvis föreligga och syneslämpligen kunna inarbetas i rikspoUsstyrdsens föreskrifter m.m. till vapenlagstiflningen.Beiräffande återkallelse av tillstånd i aktuella fall synes detta enligtjägareförbundels uppfattning vara en alltför långtgående åtgärd. Från allmänsäkerhetssynpunkt torde del vara fullt tillräckligl om polismyndigheten gesbefogenhet alt i akluella fall omhänderta och förvara vapnet. föreslår atl lagtexten ges den utformning som jägareförbundethar föreslagit. Skytteförbundensöverstyrelse pekar på alt överstyrelsen i skrivelse lill justitiedepartementethar anhållit att i 9§ vapenlagen målskjutningsvapen skall jämställas medjaktvapen vid vissa fång av familjerätlslig karaklär. I promemorian har dockdenna anhållan tillbakavisats med moliveringen att antalet vapen härigenomskulle öka i alltför slor omfattning. påstående är i och för sig rikligtoch överstyrelsen har full förståelse för alt statsmakterna inte onödigtvisvill öka antalet vapen i landet. Målskjulningsvapen har dock ett minsl likastort affektionsvärde som jaklvapen, varför det inte ler sig rättvist att enkategori vapen skall äga företräde framför en annan inle minst i belysning avdet förhållandel all mer än hälften av det antal vapen som försvinnerär jaktvapen. Ur säkerhetssynpunkt torde del slå klart för envar attmålskjutningsvapen inte är farligare än jaklvapen. Enligt överstyrelsens besiämdauppfattning är det etl rällvisekrav all målskjutningsvapen inle behandlasoförmånligare än jaklvapen. Liknande synpunkter anförs av Normaprojektilfabrik. Polisstyrelseni anser motivet atl förhindra att ett stort anlal vapen kommer iomlopp som sakskäl är svagt. Problemet bör vara humvida jaktvapen vidfamiljerättsliga fång kan anses märkligare än målskjutningsvapen. Så lorde ejvara fallet. Atl jaklvapen haft den här särställningen är beroendeav omsländigheler som ej är akluella. Om inle överslyrdsens slåndpunklgodtas bör - enligt polisstyrelsens mening - del vara logiskl all för samtligavapen endasi beslämmelsen om affektionsvärde får gälla vid förvärv genomgiftorätt, arv eller testamente.