prop · G50357 · 1981-12-31 00:00:00 — Enligt (s 385) synes en advokat,i de fall tvekan kan råda huruvida visst av försvararenutfört arbete kan sägas falla inom eller utom ramen för försväraruppdraget,böra yrka ersättning av allmänna medel; finner rätten arbetet falla utanför försvararensuppdrag, måste advokaten anses oförhindradatt rikta sitt arvodesanspråk i denna del mot klienten. Denegentliga frågan om en advokat bör vara försvarareför en klient som han har eller tidigare haft förbindelsermed är emellertid inte besvarad genom begreppet god advokatsed. Frågan omoch i vilken utsträckning ekonomiska förbindelser mellan klientenoch advokaten själv är tillåtna har visserligen reglerats ingående i devägledande reglerna om god advokatsed (se 22 §). I denmån det inte är fråga om sådana situationer torde närmastvara av intresse vad som gäller beträffande avböjande på grund av intressekonflikt - kollision med egnaintressen eller motstridiga klientintressen - och avböjande på grund avtidigare befattning med uppdrag från annan klient eller med ärende iannan egenskap än som biträde åt klient. Ingen av dessa situationer synes dock här varadirekt tillämplig. (s 185) ger emellertid exempel på ettfall, där advokaten på grund av eget personligt intresse i saken måste avböja ettuppdrag. I detta fall - återgivet i TSA 1969 s 24, fall 6 - uttaladeadvokatsamfundets styrelse, sedan en för försök till försäkringsbedrägeri misstänkt person vid polisförhör påstått atthan företagit den brottsliga gärningen på inrådan av sin advokat, att advokaten borde avböjauppdrag att såsom försvarare biträda den misstänkte i brottmålet. Eftersom den misstänkte hadeintresse av att skjuta skulden på advokaten, medan denne hade intresse av atttillbakavisa beskyllningen, var enligt intressemotsättningenuppenbar. Sora ett exempel på mot- 1981/82:57 76 stridigaklientintressen - i detta fall avseende ett konkursbo .och konkursgäldenären - nämnerWiklund (s 195) ett avgörande, refererat i TSA 1958 s 151, fall 4:IV, däradvokatsamfundets styrelse uttalat att'.en advokat förfarituppenbart olämpligt, då han vidtagit åtgärder för att bli utsedd till förvaltarei en konkurs, trots att han förordnats till offentlig försvarareför konkursgäldenären . 6.2.3 Arbetsgruppens förslag om ändringar i RB Avredogörelsen för nuvarande synsätt kan.man enligtarbetsgruppen dra den slutsatsen att de situationer i vilka en advokat ellerannan är skyldig att avböja eller frånträda uppdrag som försvarare inte direkt tarsikte på sådana fall, där vederbörande åt den misstänkte utför uppdrag av annat slag än det somfaller inom ramen för försväraruppdraget eller tidigare biträtt dennei annan egenskap än sora försvarare. Som gruppen har anfört (avsnitt6.2.1) anser den emellertid att det här kan vara fråga om jävsliknande situationer som inte är förenligamed försvararens ställning. I den mån exempelvis en advokat haftdirekt anknytning till den brottsliga gärningen - även om han själv inte kan åtalas för någon form av medverkansansvar - måste hanenligt gruppens uppfattning anses klart olämplig som försvarare. Man kan sålunda tänka sigatt en advokat biträder en klient i tvivelaktiga transaktioner och atthan senare åtar sig uppdrag som offentlig försvarareför klienten i mål som har samband med dessa; jfr ovan det avWiklund åberopade fallet TSA 1969 s 24, fall 6. Ett motiv föradvokatens intresse av att göra detta kan man finna i bestämmelsernaom advokats vittnesplikt enligt 36 kap. 5 § RB. Av paragrafens fjärdestycke framgår nämligen att försvarare är ovillkorligen befriad frånskyldighet att avge vittnesutsaga. Som ett annat exempel på en olämpligrelation mellan försvararen och den misstänkte kananges det fallet att en advokat, som förordnats till offentlig försvarare,under brottmålets handläggning biträder den misstänkte Prop.1981/82:57 77 iaffärsangelägenheter som har samband med det brott för vilketklienten är misstänkt. Också andrakontakter av olämpligt slag kan naturligtvis tänkas förekommamellan en person som är misstänkt för brott och en advokat eller annan som färerbjudande om uppdrag som försvarare. A andra sidan måste medskärpa understrykas, att kontakterna mellan den misstänkte ochhans försvarare - vid sidan av försväraruppdraget -naturligtvis också kan varaav ett helt legitimt slag. En person kan sålunda vara misstänkt för en gärning ochsom offentlig försvarare önska en advokat, vilken tidigare konsulterats avden misstänkte i en sak som saknar varje samband med den aktuellagärningen. Attadvokatsamfundet i sin disciplinära verksamhet sällan eller aldrig haftanledning att ta ställning till det problem som arbetsgruppen nu försökt belysakan sammanhänga med det av gruppen i annan del av dennapromemoria (avsnitt 6.5) behandlade förhållandet att disciplinärenden sällaninitieras av myndighet. Av debatten inom samfundet framgåremellertid att problemet upplevs som väsentligt av advokaterna själva.Enligt arbetsgruppens mening är det inte minst med tanke påproblemen med organiserad och ekonomisk brottslighet av största viktatt försvarare, särskilt i mål med anknytning till sådanbrottslighet, garanteras en gentemot den misstänkte självständig ställning. Arbetsgruppenanser alltså att man bör överväga att införa regler som tar sikte på attgarantera försvararens integritet och oavhängighet idet avseende som här diskuterats. En reglering på dennapunkt bör självfallet ha sådana begränsningar att den inte leder för långt. Vaddet gäller är att förhindra att en försvarare hamnar i ett jävsliknandeförhållande till den misstänkte av det slag somarbetsgruppen försökt att beskriva. Det bör vara fråga omendast sådana relationer till den misstänkte ochdennes sak, som medför en väsentlig risk för en situation av detta slag. 1981/82:57 78 Enjämförelse kan här göras med förhållandena i . Enligt genomförda ändringari dansk rätt kan en advokat utestängas somförsvarare i ett enskilt fall bl a om "der er påviseligrisiko for, at advokaten vil hindre eller modvirke sägensopklaring" (se § 733, stk. 2, samt § 730, stk. 3, § 736,stk. 2, och § 737 retsplejeloven). I motiven till dessa regler,som är av extraordinär karaktär, sägs bl a att "en påviseligrisiko for, at en advokat vil hindre eller modvirke sägens opklaringvil f. eks. kunne vaere begrundet i, at advokaten i tidligare säger hartilsidesat sine pligter som forsvarer, eller at han i säger om'bag-mandskriminalitet' har haft förbindelse med de implice-rede på en made,der skaber begrundet tvivl om hans egnethed som forsvarer (se betaenkning överforslag til lov om aendring af retsplejeloven m.v., blad nr 789 s 14, avgivetav retsudvalg ). Även om den som skall utses till försvarareförut haft samröre med den misstänkte eller dennes sak, kaninte varje tidigare relation göra vederbörande obehörig att brukas som försvarare. Att en advokattidigare varit försvarare åt den misstänkte i ett annat mål är i och för siginte anmärkningsvärt. Också andra uppdrag som en advokat tidigare utfört åt denmisstänkte måste komma att falla utanför enregel om obehörighet att vara försvarare. Vad som först ochfrämst bör falla in under en sådan regel är att någon genområd eller på annat sätt varit den misstänkte behjälplig vidgärningen, dvs beträffande just de förhållandenoch omständigheter som utgör grund förmisstanken om brott. Därutöver bör regeln också träffa den som varit den misstänkte behjälplig iandra angelägenheter, vilka har ett väsentligtsamband med gärningen; exempel på ett sådantsamband kan vara att en person medverkar vid upprättande av en handling, somsenare kommer till användning som ett led i ett skattebrott. Arbetsgruppenanser att en regel om obehörighet att brukas som försvararepå grund av tidigare Prop.1981/82:57 79 samröre medden misstänkte och dennes sak härigenom får enrimlig begränsning. När detsedan gäller den situationen att den som utsetts till försvarareutför annat åt den misstänkte än det som faller inom ramen föruppdraget, anser arbetsgruppen att utgångspunkten också här måste varaatt man skall motverka att försvararen hamnar i ett jävsliknandeförhållande till den misstänkte ochdennes sak. Detta innebär emellertid att det i många fallskulle te sig orimligt att förhindra att en försvarare biträder denmisstänkte i frågor vid sidan av uppdraget. I enlighet med vadarbetsgruppen har anfört bör ett förbud föreligga på denna punkt endast när försvararenssamröre med den misstänkte utanför försväraruppdraget medför en väsentlig riskför en jävsliknande situation. Det är ju inteovanligt att en advokat har fasta klienter, som advokaten löpandebiträder i t ex ekonomiska frågor. Om en sådan klient blir misstänkt för t exett trafikbrott är det enligt arbetsgruppen alltför långtgående attkräva att klienten inte får ha denne advokat som försvarare.Likaså måste det anses fullt legitimt att en advokat sombiträder en person i ett skattemål är dennes försvarare i motsvarande skattebrottmål, förutsattnaturligtvis att vederbörande inte är obehörig som försvarare enligt den diskuterade bestämmelsen.A andra sidan anser arbetsgruppen att det som regel är olämpligtatt den som är försvarare i ett sådant mål också är denmisstänkte behjälplig i dennes allmänna affärsangelägenheter.En väsentlig risk kan här föreligga att försvararen inte kan upprätthålla densjälvständiga hållning gentemot den misstänkte ochdennes sak som, enligt vad gruppen har anfört ovan, bör krävas av en försvarare. Detsagda leder till slutsatsen att det inte är möjligt att på förhand generellt avgränsa de situationer i vilkaen försvarare inte får biträda den misstänkte i frågor vid sidan av uppdraget. Saken måste prövas frän fall Prop.1981/82:57 80 En rimlig avvägning synes kunna erhållas genom ett stadgande avinnehåll att den som är försvarare inte får vara den misstänkte behjälplig iandra ekonomiska angelägenheter än sådana som faller inom ramen för försvareteller uppenbarligen saknar samband med gärningen. I och med att regeln tar sikte påekonomiska angelägenheter omfattar den inte biträde iskattemål i det förut angivna exemplet. Däremot förbjudsbiträde i allmänna affärsangelägenheter, om de inte uppenbarligen saknar sambandmed gärningen såsom i exemplet med trafikbrott. Arbetsgruppen villslå fast att avsikten inte är att motverka den kurativa funktion sora ligger iförsvarar-rollen, t ex att betala förfallen hyra eller att sökakontakt med socialvården för familjens räkning. A andra sidan bör betonasatt uppgiften att tillhandagå häktade och intagna raed service i detta hänseende iförsta hand ankommer på personal inom kriminalvården.Arbetsgruppen vill vidare erinra om att viss ledning om vad som ligger i en försvararesuppgifter ges, enligt vad som har sagts, i principerna för ersättningentill offentlig försvarare. Deregler som arbetsgruppen här föreslår bör naturligtvis gälla också för a.nnan än advokatsom kan ifrågakomma som försvarare. Därför bör reglerna införas i RB och inte i internanormsystem. Arbetsgruppen har vidare övervägt om de föreslagna reglerna bör begränsas tillatt avse yrkesmässiga förhållanden. Det ter sig emellertid enligt gruppen svårt att göra en sådan avgränsning.Sålunda finns det en uppenbar risk för att olika slags ekonomiskarådgivare, som inte kan anses vara yrkesmässigt verksamma som försvarare,skulle börja uppträda som försvarare på det område gruppens förslag särskilt tar sikte på, nämligen företeelsermed anknytning till organiserad och ekonomisk brottslighet. Att begränsareglerna till att gälla endast offentlig försvarare- och inte privat försvarare - bör enligt gruppen ej heller komma i fråga.Vidare är det ogörligt att inskränka reglerna till vissatyper av grövre brott, som skulle kunna hänföras tillden aktuella brottsligheten. Prop.1981/82:57 81 Från regelnom obehörighet att vara försvarare på nu aktuell grund bör rätten i särskiltfall kunna medge undantag. Skäl till undantag torde enligt arbetsgruppen föreligga tex när det gäller mindre allvarliga brott. Om rättenskall medge undantag, bör det emellertid stå klart att risk inte föreliggeratt den misstänkte biträds av en försvarare, vars självständighetoch integritet kan sättas i fråga. Ettproblem i sammanhanget utgör risken för de ökade kostnader, som arbetsgruppens förslag ivissa fall skulle kunna medföra. Av kostnadsskäl kan det nämligen ioch för sig vara en fördel att den som t ex tidigare biträtt enklient i affärsan.gelägenheter får vara dennes försvarare i ett brottmål som harsamband med dessa; en annan försvarare mäste ju sannolikt lägga ned mer arbete för att sätta sigin i målet. På mindre orter, där tillgången påadvokater är begränsad, skulle de nu diskuterade reglerna kunna medföra attadvokat från annan ort måste anlitas i ökad utsträckning. Arbetsgruppen anser att olägenheterav detta slag inte bör hindra förslagets genomförande. Synpunkterna i fråga skulleemellertid, åtminstone i viss utsträckning,kunna tillgodoses inom ramen för den föreslagna regeln om undantag från bestämmelsenom obehörighet att vara försvarare. Enligtarbetsgruppen bör' det åvila den som erbjuds uppdrag som försvarareatt själv pröva huruvida hans relationer till den misstänkte är sådana atthan är obehörig att vara försvarare och att, om så är fallet,avböja uppdraget. Anser han saken vara tveksam är hanskyldig att till rätten självmant anmäla detta. I den mån han först efterdet han mottagit sitt uppdrag upptäcker att han är obehörig att vara försvarare, är han skyldig att vidta åtgärder för att blibefriad från .uppdraget. Den som äroffentlig försvarare har alltså att anmäla sakenför rätten och hemställa om sitt entledigande medan en privat försvararehar att avsäga sig uppdraget. Prop.1981/82:57 82 Enligtallmänna processuella grundsatser måste det ocksåankomma påmotparten, dvs i praktiken åklagaren, att bevaka att ingen anmärkningkan göras mot försvararen i fråga om de aktuella reglerna och att eljest anmäla sakenför rätten. Och det är naturligtvis rätten som ytterst - ienlighet med vad som allmänt gäller om dess skyldighet att övervakaatt försvararen iakttar de krav som ställs pä honom - har att ta ställningtill dessa frågor. Om rätten sålunda upptäcker att någon som förordnats till offentlig försvarare är obehörigenligt den föreslagna regeln, skall förordnandetjämlikt 21 kap. 6 § första stycket RB återkallas. Är fråga om enprivat försvarare skall denne jämlikt 21kap. 3 § andra stycket RB jämfört med 12 kap. 5 § RB avvisas som försvararei målet. I fråga om förbudet för försvarare att vara den misstänkte behjälplig iekonomiska angelägenheter måframhållas att detta förbud i första handären för-hållningsregel för försvararen. Skulle en allvarligare överträdelse skeav förbudet får rätten enligt vanliga regler pröva om dendet gäller ej längre bör kvarstå som försvarare i målet. Någon inverkan på målets handläggning i övrigt kan ett åsidosättande av de nu föreslagna reglerna inte ha.För det fall försvararen är advokat kan naturligtvis disciplinära åtgärderkomma i fråga. Motbakgrund av det anförda föreslår arbetsgruppen att det i 21 kap. RB införs bestämmelserav innebörd att den som genom råd eller på annat sätt varitden misstänkte behjälplig vid gärningen eller i angelägenhet som har väsentligtsamband därmed inte får vara försvarare, att rätten i särskiltfall kan medge undantag från denna regel samt att den som är försvarareinte får vara den misstänkte behjälplig i apdra ekonomiska angelägenheter än sådana somfaller inom ramen för försvaret eller uppenbarligen sakhar samband raed gärningen. Regelnom att den som genom råd eller på annat sätt varit den misstänkte behjälplig vidgärningen eller i Prop.1981/82:57 83 angelägenhetsom har väsentligt samband därmed inte får vara försvarareinnebär att en försvarare i förekommande fall är obehörig.Regeln bör därför lämpligen fogas in bland bestäraraelsernai 21 kap. 3 § andra stycket RB som anger vilka kvalifikationersom krävs av en privat försvarare. Till bestämmelsen bör också knytasden föreslagna undantagsregeln. Enligt 21 kap. 3 § andrastycket RB gäller vidare att, om den misstänkte för sig ställt rättegångsombud,ombudet anses sora försvarare. För att den nu föreslagna regeln om obehörighetatt vara försvarare skall bli tillämplig också på rättegångsombudkrävs vissa ändringar i 21 kap. 3 § andra stycket RB i huvudsakav redaktionell art. Genomatt den föreslagna regeln om obehörighetatt vara försvarare fogas in bland de bestämmelsersom anger vilka kvalifikationer som krävs av en privat försvarare blir den också tillämplig när fråga är om attförordna offentlig försvarare. Den som inte kan godtas som privat försvarareenligt 21 kap. 3 § andra stycket RB kan naturligtvis inte heller förordnassom offentlig försvarare enligt 21 kap. 5 § RB. När detsedan gäller den föreslagna regeln om att den som är försvarareinte får vara den misstänkte behjälplig i ekonomiska angelägenheter,har denna enligt arbetsgruppen en naturlig anknytning till de allmänna bestämmelserom försvararens skyldigheter som anges i 21 kap. 7 § RB. Denbör därför utgöra ett nytt tredje stycke i denna paragraf. Arbetsgruppenhar övervägt om de föreslagna reglerna borde utsträckas attgälla även ombud i tvistemål samt skattemäl ochannan förvaltningsprocess. I viss mån talar samma skäl som beträffande försvarareför att liknande regler införs i dessa situationer. Vissa väsentligaolikheter finns dock mellan de olika mältyperna. I brottmål gäller somhuvudregel att handläggningen är muntlig. En försvarare måste alltså för attkunna biträda 1981/82:57 84 den misstänkte fraraträda öppet vid enrauntlig förhandling inför domstolen. I t ex skattemål, där handläqgningen vanligen är skriftlig, kan en part emellertid ha en rådgivare eller ett biträde som t ex upprättar inlagor men inte själv framträderi målet. Om bestämmelser liknande de av arbetsgruppen föreslagna reglerna för försvarare kom att gälla i dessa sammanhang skulle detta kunna leda tillatt ombud och biträden i ökad utsträckningverkade i det fördolda. Gruppens förslag bördärför begränsas till för-svararrollen. I den mån fråga är om advokater torde olämpliga förhållanden i de nu angivna situationerna i stället kunna motverkas med etiska regler. Arbetsgruppen har slutligen berört frågan om de jävsliknande regler som föreslås för försvarareborde omfatta också vissa andra uppdrag, som det är vanligt att advokater åtar sig. Närdet gäller uppdrag som konkursförvaltare anser gruppen - med hänsyn till vad som har uttalats i motiven till de ändringar 1 konkurslagstiftningen, som träder i kraft , beträffande fråganom en tidigare rådgivare till gäldenären bör utses till förvaltare(se prop 1978/79:105 s 158 f) - att den föregen del saknar anledning att diskutera detta problem. Ej heller har gruppentagit ställning till om det finns behov aven raotsvarande reglering för t exlikvidator i aktiebolag. Gruppen vill emellertid peka på att denna frågakan komma att tas upp i samband med den översynav likvidationsförfarandet som f n görs av en annan arbetsgrupp inom brottsförebyggande rådetinora ramen för översynen av lagstiftning mot organiserad och ekonomisk brottslighet. Prop.1981/82:57 85 6.3 Komplettering av de vägledande reglerna om god advokat sed komplettera de vägledandereglerna om god advokatsed med uttalanden av följande innebörd: Advokat får i sinverksamhet inte främja orätt. Han skall avhållasig från att genom rådgivning eller annat aktivt arbete medverka ihandling som, enligt vad han inser eller börinse, är lagstridig eller uppenbarligeninnebär kringgående av lag, vare sig förfarandet riktar sig mot någon enskild eller mot det allmänna. Han skall icke heller aktivt medverka i förberedelser som, enligt vad han inser eller bör inse, syftar till sådana handlingar. Vad nu sagts innebäringa inskränkningar i advokats rätt och skyldighet att lämna upplysning om innehållet i gällanderätt. Det medför ej heller skyldighet för denne att särskilttillvarata myndigheternas intressen. Arbetsgruppen har i en tidigare promemoria - (BRA PM1978:2) Revisors verksamhet - rekommenderat revisorsorganisationerna attkomplettera sina etiska regler med vissa uttalanden. Gruppen anförde därvid ometiska regler rent allmänt (s 56): Arbetsgruppen vill framhålla att yrkesetiska regler i likhet med andra etiska normer aldrig kanbli uttömmande. .Det ligger i sakens naturatt en etisk kod mäste bli ofullständig. De förhållanden och situationer som de etiska reglerna tarsikte på utvecklas och förändras medtiden. Etiska regler som tar sikte påsärskilda situationer bör därför undvikas. Dessa invändningar träffar däremot inte yrkesetiska regler, vilka tjänar som allmännariktlinjer för en viss yrkeskårs verksamhet. Som sådana anger de för utomstående - t ex klienter - vilka krav och förväntningarsom kan ställas på en medlem av kåren.Dessutom utgör reglerna ett stöd för denenskilde medlemmen gentemot en klients alltför långtgående krav i fråga om t ex biträde och rådgivning. Prop.1981/82:57 86 Arbetsgruppenanser att det sagda äger giltighet också i fråga omadvokatverksamhet. När det gäller de yrkesetiska reglerna på dettaområde bör man emellertid ha i minnet att advokatyrket haren lång tradition och att det finns en enda yrkesorganisation. -- har en stark ställning isamhället beroende på det offentligrättsliga stöd advokatväsendethar genom regleringen i RB och de av regeringen fastställdastadgarna för samfundet. Det har vidare sedan längefunnits ett väl utvecklat regelsystem kring begreppet godadvokatsed. Ar 1971 antog samfundet vägledande regler om god advokatsed. Då dessaregler antogs u.t-gjorde de i allt väsentligt endast en kodifiering av de normer somdittills tillämpats och upprätthållits i samfundets disciplinärapraxis. Sedan de vägledande reglerna antogs har det i den disciplinäraverksamheten på advokatväsendets område skett en fortsatt utveckling av begreppet godadvokatsed. Motbakgrund av bl a påståenden i den allmänna debatten om advokatersmedverkan i organiserad och ekonomisk brottslighet har emellertid ifrågasattsom de etiska regler som styr advokatverksamheten har tillräcklig räckviddoch är tillräckligt tydliga för att fånga in företeelsermed anknytning till sådan brottslighet. Bl a har man pekat på behovetav en mer allmän etisk regel, som skulle ta sikte på justdessa förfaranden. Frågan har kommit att diskuteras också inomadvokatkåren. Vid ordinarie fullmäktigemöte år 1978behandlades saken sålunda under överläggningsämnet "Etisk generalklausul?" (se TSA1978 s 342-358). har vidare, som har nämnts(avsnitt 5), tillsatt en kommitté med uppdrag att företa en översyn avde vägledande reglerna om god advokatsed. I kommitténsuppdrag ingår också att överväga frågan om reglerna bör kompletteras med en etiskgeneralklausul och i förekommande fall lägga fram förslagtill en sådan klausul. Prop.1981/82:57 87 Även arbetsgruppen har funnit det angeläget attundersöka hur man med hjälp av etiska regler kan motverka att advokatergenom t ex rådgivningsverksamhet kan komma att medverka till företeelsermed anknytning till organiserad och ekonomisk brottslighet. Vid en bedömning avhur långt de nuvarande etiska reglerna sträcker sig i detta hänseendefaller det sig därvid för gruppen naturligt att göra en jämförelse medde principer som gruppen utarbetat på revisorsorarådet. Att direkt överföra dessatankegångar på advokatverksamheten låter signaturligtvis inte göra. Men även om revisorer och advokater i allmänhetfyller skilda funktioner, bedriver de i vissa fall likartad rådgivningsverksamhetoch kan härigenom komma att hamna i sammakonfliktsituationer. Detta motiverar enligt arbetsgruppen att så långt möjligtsamma synsätt kommer till uttryck i dessa yrkesgruppers etiskaregler för sådana situationer. 6.3.2 Nuvarande etiska regler Enligt1 § i de vägledande reglerna om god advokatsed äradvokatens främsta plikt att, inom ramen för vad lagoch god advokatsed bjuder, efter bästa förmåga tillvarata klientens intressen. Advokaten haralltså i sin verksarahet ingen fullständig handlingsfrihet till förmån förklienten.