prop · G503172 · 1981-12-31 00:00:00 — om förbud motomskärelse av kvinnor; Regeringenföreslår att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdragav regeringsprotokoll denna dag. Ipropositionen föreslås en lag med förbud mot omskärelse av kvinnor. Lagförslagetsyftar till att förhindra att kvinnlig omskärelse företas i vårt land.Samtidigt avser lagförslaget att markera ett avståndstagande från den kvinnosynsom omskärelsebruket är ett uttryck för. Lagen har utformats som ett friståendekomplement till regler om misshandel med samma strafflatitudersom gäller för de olika graderna av misshandel. Lagenföreslås träda i kraft . 1 1981/82. Prop, 1981/82:172 2 Lagmed förbud mot omskärelse av kvinnor 1 § Ett ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfte att stympadessa eller åstadkomma andra bestående förändringar av dem (omskärelse) fårinte utföras, oavsett om samtycke har lämnats till ingreppet eller inte. 2 § Den som bryter mot 1 § döms till fängelse i högst eller, om omständigheternaär mildrande, till böter. Om brottet har medförtlivsfara, svår kroppsskada, allvarlig sjukdom eller i annat fall inneburit ettsynnerligen hänsynslöst beteende skall det bedömas som grovt. För grovt brottdöms till fängelse, lägst ett och högst . Förförsök döms till ansvar enligt 23 kap. . Dennalag träder i kraft den 1 juh 1982. 1981/82:172 3 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , Åsling, Söder, , ,, , , , , Elmstedt, Tilländer, Ahrland, Lagrådsremiss om förbud mot omskärelse av kvinnor har i olikainternationella organ verkat mot den i vissa länder utbredda seden att omskärakvinnor. Inom landet fick frågan om omskärelse av kvinnor särskilduppmärksamhet . Då återgav en tidningsartikel uppgifter, vilka senarehar vederlagts, om att en svensk läkare skulle ha omskurit någrainvandrarkvinnor vid ett sjukhus i vårt land. Flera mofioner och frågor i riksdagenföljde. Frågan har behandlats av utrikesutskottet i betänkandet UU 1978/79:6och av socialutskottet i betänkandet SoU 1981/82:9. Som en följd av den redovisade debatten utarbetades påuppdrag av min företrädare inom och efter samråd med justitie-och arbetsmarknadsdepartementen promemorian (Ds 8 1981:3) Kvinnlig omskärelse.Promemorian bör fogas fill protokollet i detta ärende som bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning avremissvaren bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2. 2.1 Promemorian och remissutfallet I promemorian redovisas utförligt vad som avses medomskärelse av kvinnor och vilken utbredning denna sedvänja har i världen.Sammanfattningsvis framgår att det rör sig om stympande ingrepp av varierandeomfattning i kvinnans yttre könsorgan (de yttre och inre blygdläpparna samt klitoris).Seden är mycket gammal. Den förekommer allmänt i ett flertal Prop,1981/82:172 4 länder huvudsakligen i . Den är inte knuten tillnågon viss religion. Ett utpräglat patriarkaliskt samhällssystem ärförhärskande i länderna som dock genomgående officiellt tar avstånd frånbruket. I t.ex. är bruket kriminaliserat . Promemorian redovisar också ingående frågans fidigarebehandling i svensk debatt. Vidareframgår det att efter den fidigare nämnda tidningsartikelnundersökte om läkare omskar kvinnor i . Styrelsen fann inga belägg föratt så skulle ha skett. Inte heller i något annat sammanhang har det framkommitnågot stöd för sådana påståenden. Promemoriananalyserar slutligen om ingrepp av den här aktuella arten är fillåtna ellerinte enligt svensk lag. Alla ingrepp med enbart omskärelsesyfte bedöms somstraffbar misshandel enligt 3 kap. 5 eller 6 § , med undantag avnågot mindre ingrepp som görs på en vuxen kvinna med hennes samtycke. Utan attta ställning till behovet av att straffbelägga även de sistnämnda ingreppeninnehåller promemorian ett förslag till lag med förbud mot omskärelse avkvinnor och vissa överväganden för och emot en särskild lagstiftning. Lagtextenoch promemorians motiveringar återfinns i sin helhet i bilaga 1. Samtligaremissinstanser har med kraft tagit avstånd från bruket att omskära kvinnor.Flertalet instanser uttrycker klart önskemålet att även ifortsättningen skall internationellt arbeta för att påverka inställningen i deländer där bruket förekommer. Detta kan, framhåller t.ex. SIDA, ske både genom akfioneri internationella organ och genom insatser i de enskilda länderna. Ettbetydande antal instanser framhåller också behovet av information i Sverigesärskilt fill berörda invandrargrupper, en information som kan och bör gesgenom mödra- och barnhälsovården samt skolhälso-vården. Samfiigainstanser som har yttrat sig i frågan instämmer i promemorians straffrättsligabedömning av omskärelseingrepp i kvinnans könsorgan. Däremot bryter siguppfattningarna starkt i frågan om behovet av en kompletterande lagregleringför sådana ingrepp som eventuellt kan falla utanför det straffbara området ibrottsbalken. Samtligaideella organisafioner - de fackliga, politiska samt kvinnoorganisationerna -tillstyrker, med ett undantag, särskild lagstiftning, liksom de bådakommunförbunden. Organisationerna framhåller att en lag som förbjuder allaformer av kvinnlig omskärelse skulle få stor betydelse. Det gäller dels nafionellti det förebyggande upplysningsarbetet och i arbetet med att ge invandrarkvinnormöjlighet till ökad självständighet, dels internationellt som ett bevis påSveriges vilja att aktivt ta avstånd från omskärelseseden och ett stöd förandra länder att vidta liknande åtgärder. Flertaletmyndigheter avstyrker däremot med samstämmiga motiveringar lagsfiftningsåtgärder.De anför sammanfattningsvis följande. Belägg saknas för att seden förekommer iSverige. En särskild lag som förbjuder omskärelse Prop.1981/82:172 5 av kvinnor skulle därför knappast få praktisk användningutan enbart ses som ett uttryck för den svenska attityden fill frågan. Omomskärelse ändå skulle utföras i är gällande straffrättslig lagsfiftningtillräcklig för att ingripa mot straffvärda beteenden. Införandet av ensärskild lag enbart för att markera ett avståndstagande från sedvänjan kan ledafill att man motverkar sina egna syften. Detta kan uppfattas som en opåkalladinblandning i andra länders angelägenheter. Några myndigheter tillstyrker dock en särskildlagstiftning med förbud mot kvinnlig omskärelse. framhålleratt en lag kan tjäna som ett moraliskt och praktiskt stöd för de kvinnor ochflickor som kan vara berörda. Riksåklagaren framhåller för sin del att det föreliggerbåde rättsliga och faktiska svårigheter att ingripa mot kvinnlig omskärelse medstöd av bestämmelserna om misshandel och är därför positiv fill promemoriansförslag om en särskild lag. 2.2 Förslag till åtgärder Omskärelse förekommer i stor omfattning på både män ochkvinnor i vissa kulturer. Omskärelse av män utgörs av ett bortskärande avförhuden på penis. Ingreppet företas främst på mycket små barn inom den judiskaoch islamitiska trosåskådningen. Det är regelmässigt okomplicerat och utan menför den omskurne. Det har stark förankring i rehgionen. Omskärelse av män medåberopande av enbart hygieniskt syfte förekommer emellertid också, särskilt iUSA och . Omskärelse av kvinnor har inte anknytning fill någon särskildreligion och utgörs, som framgår av bilaga 1, av ingrepp med varierandeomfattning. I många fall blir kvinnan oförmögen att utan avsevärda svårigheterkasta vatten, menstruera, ha samlag eller föda barn. Motiven till ingreppen ärinte helt klara men torde i inte oväsentlig grad hänga samman med synen påkvinnans ställning i förhållande fill mannen och dennes familj. Omskärelse avkvinnor är i de kulturer där den förekommer djupt förankrad i traditionen ochsom sådan av stor psykologisk betydelse. En av de grundläggande reglerna i vårt rättssystem är attvarje människa oberoende av ålder och kön skall vara skyddad mot kränkningar avsin kroppsliga integritet. Liknande principer uttrycks i FN:s deklaration om demänskliga rätfigheterna och i andra internafionella rättighetsdokument. Det ärdärför en självklarhet att en sedvänja som går ut på att regelmässigt avrituella skäl avlägsna eller förändra vissa kroppsdelar på människor medinvalidiserande följder för individen inte är acceptabel någonstans i vårvärld. Den bör motarbetas med alla medel och av alla ansvarskännande människoroberoende av nationalitet. Det kunde i och för sig anses naturligt att inte göraåtskillnad i synen på omskärelse av män och av kvinnor. Som har framgått äremellertid den kvinnliga omskärelsen till skillnad från den manliga i flertaletfall mer eller Prop,1981/82:172 6 mindre invalidiserande och har också till direkt syfte attvara det. Det är här inte bara en fråga om individens rätt till kroppsligintegritet. Det är lika mycket en fråga om kvinnans rätt att bestämma över sigsjälv, att leva ett liv efter sina egna förutsättningar och behov. Det är motden bakgrunden som det har ansetts angeläget att bekämpa just kvinnlig omskärelseoberoende av vilka former den tar sig. Kampen mot bruket att omskära kvinnor förs alltså både avdet skälet att det utgör en inhuman kroppskränkning av individerna och att detutgör ett utslag av förnekande av kvinnors rätt och möjlighet att vara självständiga- Som harframgått av min inledande redogörelse har under de senaste årtiondenainom olika internationella organ återkommande erinrat om nödvändigheten attmotarbeta kvinnlig omskärelse. Liksom remissinstanserna vill jag understrykaatt detta arbete måste fortsätta med samma eller ökad intensitet även omeffekterna av de hittillsvarande insatserna såvitt känt har varit relativtbegränsade. Jag tror, i likhet med flera av kvinnoorganisationerna, att denunga generationen kvinnor från de länder som är närmast berörda har starkt stödav upprepade uttalanden mot omskärelse av kvinnor vid internationellasammankomster. Det har också visat sig att synen på och accepterandet avomskärelse av kvinnor förändras hos kvinnorna själva allteftersom utbildningsnivånhöjs. De yngre kvinnornas egen inställning och tro på sig själva måste mednödvändighet vara en förutsättning för en framgångsrik kamp motomskärelsebruket och för förändringar i nästa generation. Jag delar därförockså den uppfattning som bl.a. SIDA har framfört, nämligen att det finns behovav direkt stöd till personer och organisationer som inom bekämparkvinnlig omskärelse. SIDA har i sitt remissvar angett att det är dess policyatt bemöta sådana initiativ och framställningar positivt. Jag vill understrykavikten av att den handlingslinjen följs även i framfiden. att enbart små förändringar i bruket avkvinnlig omskärelse hitfills har kunnat förmärkas har naturligtvis kommit attmedföra en otålighet hos dem som arbetar med frågan på olika plan. Därvid harnya, verksamma åtgärder i arbetet med att påverka opinionen kommit attefterfrågas. När det kom fram uppgifter om att omskärelse skulle ha utförts aven svensk läkare vid ett svenskt sjukhus, var det därför en naturlig reaktionatt kräva en svensk lagstiftning med förbud mot omskärelse av kvinnor. Ävensedan uppgifterna om att läkare vid svenska sjukhus utfört omskärelse visat sigmed all sannolikhet vara oriktiga, kvarstår ändå - vilket remissutfallet visar- från många håll kravet på en svensk lagstiftning som förbjuder omskärelse avkvinnor. Som skäl anförs därvid främst den betydelse en sådan lag skulle kunnafå för det fortsatta internafionella arbetet. De rättstillämpande instanserna har i sina remissvarframhållit att det är ytterst tveksamt att stifta svensk lag avstraffrättskaraktär i syfte att främst Prop,1981/82:172 7 påverka opinionen i andra länder. Jag delar dennatveksamhet och är inte beredd att enbart i sådant syfte föreslålagstiftningsåtgärder. Det finns emellertid även andra betydelsefullaomständigheter att beakta i sammanhanget. är ett land med betydandeinvandring från andra länder och kulturkretsar. Utvecklingen har gått mot attmänniskor av allt fler nationaliteter har kommit hit. Även om f.n. de kulturerdär omskärelse av kvinnor förekommer är endast sparsamt representerade i vårtland, kan man mot bakgrund av den hittillsvarande utvecklingen av invandringenknappast utgå från att så alltid kommer att bli fallet. Att det saknas beläggför att omskärelse av kvinnor har förekommit i utesluter inte i och försig behovet av en lagstiftning som uttryckligen förbjuder sådana handlingar.Ett sådant skäl måste kunna respekteras även av andra länder som ett uttryckför svensk rättsordning. De farhågor som några remissinstanser har framfört atten svensk lagstiftning med förbud mot kvinnlig omskärelse skulle kunnauppfattas som en otillbörlig inblandning i andra länders förhållanden tyckerjag därför inte behöver bemötas ytterligare. Visserligen torde, som promemorian och remissorganen harvisat på, regler om straff för misshandel kunna fillämpas påflertalet, kanske t.o.m. samtliga, ingrepp som det här är fråga om. Eftersomdet gäller att klart markera att sedvänjan med kvinnlig omskärelse i alla dessformer, även de minst ingripande, är oförenlig med svensk rättsuppfattning ärdet dock, som t.ex. riksåklagaren har framhållit, mindre tillfredsställande attenbart lita till bestämmelserna om straff för misshandel. Jag anser därförliksom riksåklagaren och på de skäl som denne även i övrigt har anfört att detfinns anledning att införa särskilda regler med förbud mot omskärelse avkvinnor. De nya reglerna bör, som promemorian har föreslagit och flertaletremissinstanser har lämnat utan erinran, tas in i en särskild lag. I frågan om vilken utformning lagen skall ges harutredningen om barnens rätt anfört följande. Promemorians lagförslag medför attomfattande former av omskärelse på myndiga kvinnor och alla former avomskärelse på flickor skall bedömas enligt de vanliga bestämmelserna ommisshandel i , medan lindriga ingrepp på en vuxen kvinna skallbedömas enligt den särskilda lagen. Om lagens huvudsyfte är att ha en moralbildandéeffekt och användas för information till människor i som kommer frånandra länder och kulturer blir den med den föreslagna utformningen intesärskilt lätt att förstå och tolka. Utredningen anser därför att lagen börklart och entydigt utvisa att i alla former av omskärelse av såvälflickor som kvinnor är att anse som misshandel oavsett om samtycke lämnatseller inte. Jag anser för min del att utredningens synpunkter förtjänar attbeaktas vid utformningen av förslaget till ny lag. Jag har i detta ärende samrått med cheferna för utrikes-och justitiedepartementen, samt med statsrådet . Prop,1981/82:172 8 I enlighet med det anförda har inom socialdepartementetupprättats ett förslag fill lag med förbud mot omskärelse av kvinnor. Förslagetbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga J'. I promemorian (s. 19 - 22) utvecklas i vilken utsträckningreglerna om misshandel i kan anses vara tillämpliga på olikaformer av omskärelse. Promemorians lagförslag har utformats som ett komplement fillbrottsbalkens misshandelsregler, där en hänvisning i lagtexten anger att omgärningen (omskärelse) är belagd med strängare straff enligt skalldess straffregler tillämpas. Med hänsyn till arten av och syftet med de regler som detgäller här har förslaget utformats som en särskild lag som uttömmande reglerarförbudet mot en viss handling, omskärelse av kvinnor. Syftet är alltså attnågon fillämpning av misshandelsreglerna i inte skall bli aktuelli dessa fall. För att ändå markera sambandet med misshandelsbrotten harstraffbestämmelsen i lagen utformats efter mönster av 3 kap. 5 och 6 §§brottsbalken. Samma strafflafituder gäller för det här brottet och förmisshandelsbrottet av olika grader. Omskärelseingrepp som har vidtagits före ikraftträdandetav den nya särregleringen får bedömas med hänsynstagande till de allmännareglerna om strafflags tillämplighet i tiden (5 § lagen om införande avbrottsbalken). 1§ Ett ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfteatt stympa eller åstadkomma andra bestående förändringar av dessa (omskärelse)får inte utföras, oavsett om samtycke har lämnats till ingreppet eller inte. I paragrafen uttrycks det gmndläggande förbudet mot allomskärelse av kvinnor. Därvid beskrivs den förbjudna handlingen som ett ingreppi de kvinnliga yttre könsorganen. Ordet ingrepp omfattar alla typer av åtgärderfrån de mest omfattande där stora delar av könsorganen skärs bort och slidöppningensluts till genom hopsyning (infibulation), till de minst ingripande - prickningav klitoris med ett vasst eller spetsigt föremål. Med de kvinnliga yttrekönsorganen avses de yttre och inre blygdläpparna samt klitoris. Vidare förutsätts att det ingrepp som görs har fill syfteatt stympa eller åstadkomma andra bestående förändringar av könsorganen. 1 Bilagan har uteslutits här. Frånsett en redaktionelländring är förslaget likalydande med det som är fogat till propositionen. Prop, 1981/82:172 9 förstås att alla former av ingrepp är otillåtna. De längstgående utgör i sin mest utvecklade form en uppenbar stympning av individen bådegenom att vissa kroppsdelar skärs bort och genom att kroppens naturligafunktioner i olika hänseenden - bl.a. de sexuella - hindras eller förstörs. Demindre ingreppen medför även de bestående kroppsskada och har till syfte attminska möjligheten fill ett normalt sexualliv. Detta uttrycks här genom orden"andra bestående förändringar". Promemorian analyserar betydelsen av att ettomskärelseingrepp sker med samtycke av kvinnan själv eller någon behörig ställföreträdareför henne (s. 21 - 22). Sammanfattningsvis anförs där att det är helt klart attenligt svensk rätt dödande och tillfogande av svårare kroppsskada inte blirstraffritt genom samtycke. Däremot kan ett samtycke från den mot vilken en skadebringandehandling riktas i vissa fall medföra att gärningar blir helt straffria beroendepå omständigheterna i övrigt i det enskilda fallet, t.ex. gärningens art ochdess bevekdsegrunder. Promemorian gör den bedömningen att vissa av de minstingripande formerna av kvinnlig omskärelse skulle kunna bedömas som en straffrihandling om ingreppet företas på en vuxen kvinna som har samtyckt fill ellerkanske t.o.m. själv begärt ingreppet. Många remissinstanser framhåller dock attvarje ingrepp i omskärelsesyfte måste vara ofillåtet, således även mindreingrepp som en vuxen kvinna fill äventyrs själv efterfrågar. Med hänsyn fillatt den föreslagna regleringen har som ett vikfigt syfte - förutom att bildaopinion mot det synsätt som kvinnlig omskärelse är ett uttryck för- att fångaupp de fall som eventuellt inte skulle vara straffbara enligt brottsbalkensregler om misshandel, har därför i lagtexten uttryckligen sagts att ettsamtycke inte gör en omskärelsehandling tillåten. Det samtycke som avses ärsamtycke från kvinnan själv eller, i förekommande fall, legal ställföreträdareför henne. har uttalat att kvinnlig omskärelse i allaformer enligt styrelsens uppfattning står i strid mot vetenskap och beprövaderfarenhet och följaktligen är oförenlig med läkares åligganden enligt allmännaläkarinstruktionen (1963:251). Det kan inte heller vara tillåtet för annan hälso-och sjukvårdspersonal att utföra sådana ingrepp. Att ett operativt ingrepp ikönsorganen som är påkallat av sjukdom eller eljest medicinskt mofiverat -t.ex.i samband med en förlossning-och därför står i överensstämmelse med medicinsk efikär tillåtet följer av allmänna rättsgrundsatser och behöver inte sägas särskilti lagtexten. Genom att förbudet har avgränsats fill att gälla ingrepp i deyttre könsorganen berör det inte heller ingrepp som t.ex. sterilisering. r 1981/82. Prop,1981/82:172 10 Den som bryter mot 1 § döms fill fängelse i högst två åreller, om omständigheterna är mildrande, till böter. Om brottet har medfört livsfara, svår kroppsskada,allvarlig sjukdom eller annars inneburit ett synnerligen hänsynslöst beteendeskall det bedömas som grovt. För grovt brott döms fill fängelse, lägst ett ochhögst . För försök döms till ansvar enligt 23 kap. . Paragrafen anger påföljderna för överträdelse av förbudeti 1 §. Straffla-fituderna har gjorts överensstämmande med dem som gäller förmisshandel enhgt . Något uttryckligt omnämnande av ringa brott hardock inte ansetts lämpligt. Omständigheterna i det enskilda fallet kanemellertid vara sådana att en frihetsberövande påföljd framstår som en alltförkraftig reaktion. Ett sådant fall skulle t.ex. det under 1 § behandlade falletmed ett mindre omfattande ingrepp på en vuxen kvinna på hennes egen begärankunna vara. Böter har därför medtagits i straffskalan. Däremot har uttryckligennämnts grova brott med samma straffsatser som för grov misshandel i 3 kap. 6 §brottsbalken. Liknande kriterier för bedömningen av huruvida brottet skallanses grovt används här. Faktorer som bör kunna påverka bedömningen av ombrottet är grovt är skadans omfattning - både fysiskt och känslomässigt -kvinnans ålder vid ingreppet, hennes inställning fill det, om det begåtts somett led i en verksamhet som bedrivits i stor omfattning m.m. Försök är straffbart enligt regler enligtvad som föreskrivs särskilt i paragrafen. allmänna regler medföratt även medverkan till gärningen blir straffbar. Av allmänna straffrättsligaprinciper följer att medverkansansvar inte kan komma i fråga för den kvinna somingreppet utförs på liksom att en kvinna som själv utför ett omskärelseingreppinte är underkastad ansvar enligt lagen. I fråga om s.k. konkurrens med andra straffbestämmelser -t.ex. regeln i 3 kap. 8 § om straff för vållande till kroppsskada- bör samma principer tillämpas som vid misshandelsbrott (beträffande dessaprinciper se m.fl.. I, 4:e uppl., s. 136-139). Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas överförslaget till lag med förbud mot omskärelse av kvinnor. Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan. Prop, 1981/82:172 11 Prop,1981/82:172 12 Promemoria' angående kvinnlig omskärelse Med kvinnlig omskärelse avser man ett helt eller delvisborttagande av de yttre könsdelarna. Den förekommer i huvudsak i tre former. Denna finns iolika former från den mildaste, då endast förhuden till klitoris skärs borteller då klitoris prickas med ett vasst eller spetsigt föremål, till meraavancerade former, då delar av eller hela khtoris skärs bort. Vid dennaform av omskärelse skärs bort dels hela klitoris, dels de små blygdläpparna. Infibulation eller faraoniskomskärelse. Denna omskärelse är den mest omfattande. Förutom klitoris och desmå blygdläpparna avlägsnas här även de inre väggarna av de störreblygdläpparna ända ned till nedre delen av slidöppningen. Därefter sys de storablygdläpparna ihop så att slidöppningen täcks av en vävnadsvägg. En Utenöppning lämnas kvar för urin och menstruationsblod. Ingreppen går i de länder de förekommer i huvudsak till påföljande sätt. Denna typ av omskärelse utförs vanhgenav medicinskt outbildad personal, ofta den lokala barnmorskan eller barberaren.Den som utför ingreppet skär utan bedövning bort de aktuella delarna med enkniv. Såret får därefter självläka. I många fall lägger man anfiseptiska medicinal-örterpå såret eller badar flickan i sittbad efteroperationen. I de fall omskärelsen utförs av utbildad medicinalpersonal användssterila instrument och såret sys ihop med steril catgut. Tillvägagångssättet överensstämmer iallt väsentligt med det som tillämpas vid sunna-omskärelse. I de fall ingreppet utförs av medicinsktutbildad personal används bedövning och såren sys ihop. Utför någon annaningreppet - vilket är det vanUga, eftersom denna typ av omskärelse oftast ärförbjuden - fästs sårkanterna samman med taggar, varefter sårsidorna surrassamman med tråd. Såret penslas med socker, gummi arabicum och läkande örter.Blandningen bildar ett slags försegling av såret och stoppar blödningen. Efteringreppet binds flickans ben samman ända ned till anklarna och hon får ligga fillsängs fills såret helats. Efter ca tas förbandet bort, taggarna ochtråden avlägsnas och såret förbinds igen. binds benen endast ned 1 Promemorian har upprättats i sararåd medtjänstemän inom justitie- och arbets marknadsdepartementen.