prop · G50340 · 1981-12-31 00:00:00 — Det omröstningsförfarande som kommit till användninghar inneburit att som kommitténs förslag i denna fråga redovisas en regel somendast har stöd av ordföranden och en ledamot. Av de tre övriga förordar enledamot en aviseringsskyldighet utan godkännande av konsumenten, en ledamot en aviseringsregelav generalklausulsmodell och en ledamot tar avstånd från aviseringstanken. Kommittén har som grund för aviseringsförslaget åberopatkonsumenternas negativa inställning till hemförsäljning och dess ingrepp i denpersonliga integriteten. Kommittén har fill stöd för sina påståenden endastuttalanden från yrkesmässiga konsumentföreträdare. Man har grundad anledningantaga att dessa ofta underskattar konsumenternas förmåga till egnaställningstaganden. (, Konsumentpolitik vid korsväg, 1970, sid4.) I den mån konsumenterna själva genomintervjuundersökningar fått komma till tals har kommitténs påståenden inte fåttdet stöd som är erforderligt för att lägga fram ett konkurrenssnedvridandelagförslag som strider mot den näringsfrihetsprincip som den svenskamarknadsrätten bygger på. Dessutom strider förslaget mot grundlagsskyddaderättigheter. Organisationerna kan inte heller biträda den begränsade aviseringsskyldighetsom föreslagits av ledamoten . Som angivits tidigare i remissvaretförutsätter en rationell försäljning att konsumenterna besöks områdesvis ellerkategorivis. Telefonregistren fyller inte den funktionen. Utdelning avreklamlappar per post eller direkt i brevlådan är alltför kostnads- ochtidskrävande. Reklamlappar i brevlådan kan upplevas som störande i lika höggrad som en oönskad påringning för hemförsäljning. Ledamoten förslagom generalklausul kan bli förvirrande för konsumenterna och näringsidkaren,eftersom oklarhet kan uppstå för vilka näringsidkare klausulen gäller. , som haft till uppgift attutvärdera denna lagstiftning, har ändå kommit till uppfattningen att lagen börskärpas. Man föreslår därför att en säljare - med vissa undantag - inte färbesöka konsumenten utan att först avisera sitt besök och få konsumentensbekräftelse på att besöket accepteras. Som grund för denna skärpning av lagenanger kommittén bl. a. den kritik mot och de negativa attityder fillhemförsäljning som skulle ha kommit fram i olika undersökningar. Kommittén harmot denna bakgrund funnit att den nuvarande lagen inte ger ett tillräckligtskydd för konsumenterna. Vi menar för vår del att det stora flertalet konsumenterår fullt kompetenta att själva bedöma sin situation och att ta ställning tillförekommande säljerbjudanden, även när dessa görs vid hemförsäljning. Kommitténhar enligt vår mening klart överskattat den kritik mot hemförsäljningen somuppges föreligga. De undersökningar som kommittén åberopar och som samtligagjordes ger inte belägg för att det skulleföreligga sådana ölägenheter för konsumenterna att det skulle finnas 1981/82:40 109 behov av en så drastisk skärpning av lagen som den avkommittén föreslagna Bilaga 3 aviseringsregeln skulle innebära. Kommittén haruppenbarligen mera tagit intryck av den negativa syn på hemförsäljningen somsådan som finns i vissa politiska kretsar och bland vissa konsumentföreträdareän av den attityd som konsumenterna själva har. Den ångerrätt som föreliggerenligt nu gällande lag ger rimligen ett fullt tillfredsställande skydd för dekonsumenter som på något sätt anser sig ha blivit överrumplade vid säljarensbesök i deras bostad. Vår kritik av den föreslagna aviseringsregeln förstärks avdet faktum att den i praktiken skulle omöjliggöra hemförsäljning. Tvånget attavisera besök och vänta på konsumentens bekräftelse skulle försvåra och fördyraverksamheten i sådan grad att det i realiteten blir omöjligt att bedrivahemförsäljning. Kommittén har uppenbarligen inte satt sig in i hurhemförsäljning praktiskt sett går till. Den borde annars ha insett att dessförslag om aviseringstvång måste få sådana konsekvenser - inte minst kostnadsmässigt- att det skulle bli liktydigt med ett förbud. Dessa förhållanden har utförligtoch övertygande utvecklats av experten , till vars särskildayttrande vi hänvisar. Vi avstyrker därför på dessa grunder förslaget om avisering. Som sammanfattning konstaterar vi att hemförsäljningskommitténinte kunnat göra sannolikt att det föreligger ett behov av en lagstiftning somgenom ett långtgående krav på avisering gör att en gammal och legitimförsäljningsform inte längre skulle kunna bedrivas. Vi hänvisar därvid till ochinstämmer i den reservation som avgivits av ledamoten . Vad kommitténi övrigt föreslagit ger ett förstärkt konsumentskydd som är fullt tillräckligtoch som vi därför i stort sett tillstyrker. 3.23 (): Försäljning av förtillverkade s. k. styckehus sker direkttill konsument, oftast efter ett flertal personliga sammanträffanden, som kanske i köparens bostad. Dessa sammanträffanden sker aldrig utan föregåendekontakt och överenskommelse med köparna, bl. a. med hänsyn till produktensstorlek och pris och till att köparens make/maka också skall närvara. Det är oftast köparen som tar den första kontakten medförsäljaren genom s. k. kupongsvar på annons eller på annat sätt. Som ovan anförts sker säljbesök aldrig utan attöverenskommelse därom träffats . En särskild aviseringsskyldighetskulle således enbart öka krånglet, både för köpare och säljare, utan att förden skull medföra någon faktisk ändring av förhållandena. Om dessutom säljarenskall nödgas införskaffa bevisning för att samtycke till besöket lämnats blirkrånglet än mer betungande för båda parter. En ökad byråkratisering måstedessutom leda till större kostnader för säljaren och därmed till högre pris påprodukterna. förordar, att den föreslagna regeln ej skall gälla förförtillverkade småhus. Eftersom försäljning av förtillverkade småhus - när hemförsäljningslagenkan vara tillämplig - undantagslöst sker efter överenskommelse om besök ochregelmässigt först efter ett flertal sammanträffanden (varigenom"spontana" köp undviks) samt med hänsyn till produktens höga värdeoch 1981/82:40 110 speciella art torde sådan försäljning helt kunna undantasfrån lagens Bdaga 3 tillämpningsområde. Detta kan exempelvis ske genom attförsäljning av produkter med ett värde överstigande förslagsvis undantasfrån lagens tillämpningsområde. I vart fall måste förtillverkade småhus undantasfrån förslagets regler om aviseringsskyldighet, om ångerfristens beräkningenligt 8 § andra stycket och om s. k. avslutsfullmakt. 3.24 (): KF anser att några av de väsentligaste nackdelar urkonsumentsynpunkt, som är förknippade med hemförsäljning såsom säljform, tordekomma att till stor del elimineras genom den föreslagna regleringen. Genom attkonsumenten är beredd på besöket motverkas den överraskningseffekt som annarsi många fall medför att konsumenten kommer i psykologiskt underläge vid försäljarbesöki hemmet. Genom att konsumenten är beredd på besöket får han dessutom möjlighetatt ta reda på vilka alternativ som kan finnas till de varor som hemförsäljarenhar att erbjuda. Reglerna torde således kunna bidra fill att konsumentensställning i hemförsäljningssituationen avsevärt stärks. KF tillstyrker att en aviseringspliktav den innebörd förslaget innehåller genomförs. I sitt särskilda yttrande påvisar experten atthemförsäljning i praktiken kommer att omöjliggöras för den händelse ett aviseringstvångi föreslagen form skulle genomföras. Även ledamöterna berör i sina resp.reservationer aviseringsregelns effekter. Schierbeck finner att enförbudsverkan är mycket sannolik och anser att den av branschen gjordabedömningen har en högst reell bakgrund bl. a. med hänsyn till erfarenheternafrån . Föreningen och dess samtliga medlemsföretag vill understrykasakens allvar. Eftersom aviseringsregeln sålunda anses få effekten av ettgenerellt närinsförbud. uppstår också frågan om lagförslaget i detta sammanhangkan betraktas som förenligt med utredningsdirektiven. Av dessa framgick attgenerella näringsrättsliga åtgärder av förbudskaraktär icke kunde komma ifråga.Att förbudseffekten åstadkommes indirekt torde knappast göra förslagetförenligt med direktiven. Inte heller kan någon förändrad näringspolitiskinställning i huvudfrågan motivera ett frångående av direktiven. Därom gerföljande utdrag ur årets Statsverksproposition belägg: "Liksom frihandel är av grundläggande betydelse förvår utrikeshandel är näringsfriheten och den fria konkurrensen viktigautgångspunkter för vår näringspolitik. Härigenom skapas de bästaförutsättningarna för ett effektivt näringsliv och för ett optimalt utnyttjandeav våra resurser. Ett fortsatt utvecklat välstånd i vårt land måste bygga påett fullföljande av denna politik." Den förslagsställande minoriteten inom hemförsäljningskommitténkan enligt Föreningens uppfattning inte anses ha presenterat tillnärmelsevisgodtagbar dokumentation för sin uppfattning om behovet av en tvingande aviseringsregel.Här skall endast ett par av de aktuella bristerna framhållas. 1981/82:40 111 En noggrann genomgång av betänkandet visar att förslagettill aviserings- Bdaga 3 tvång i huvudsak bygger på en förmodadöverraskningseffekt och på kundens psykologiska underläge i relation tillsäljaren. Denna uppfattning hävdas inte minst ifråga om varor och tjänster sombetingar ett högre pris och som därigenom antas få långtgående konsekvenser förkonsumenten. Det är påfallande hur bristfällig kommitténs dokumentation är idetta hänseende. Hänvisning görs visserligen till betänkandets bilaga 3.2,vilken består av en rapport från en undersökning, beställd av Konsumentverketoch utförd av . Denna rapport innehåller emellertidingalunda något entydigt stöd för den förslagsställande minoritetens slutsatseri huvudfrågan. Den tvärtom direkt motsäger betänkandets argumentation. Sålundaframgår t. ex. att överrumplande hemförsäljningsköp av kapitalvaror tycks höratill undantagen. Av rapporten framgår också att huvuddelen av de intervjuade personernainte ställer sig positiva till införandet av ett aviseringstvång utan anser'att ett sådant skulle omöjliggöra hemförsäljning. Denna sistnämnda slutsats av Specialundersökningen berörsinte alls i den förslagsställande minoritetens argumentering, utan man synes idenna fråga mera förlita sig på egna preferenser. Denna tendens aktualiserar enövergripande frågeställning, nämligen huruvida konsumenternas egna intressenverkligen återspeglas i förslaget. I ett föredrag hållet vid ochKonsumentverkets konferens framhöll professor några synpunkter som här kan vara värda attåterges: "(Lagstiftningen) har baserats på mer eller mindregrundliga utredningar. Konsumenternas problemsituation har oftast belysts genom bedömningar gjorda av ställföreträdande konsumenter. har konsumenternas egen uppfattning kommit till tals - och aldrig mer uttömmande och systema tiskt.--- Det skymtar både tveksamhet och avståndstagande till tanken på en fortsatt utbyggnad av den statliga regleringen. Vad somefterlyses är mer hjälp till självhjälp i form av utbildning och konsumentupplysning men också påverkan från frivilliga konsumentorganisationer. Myndigheterna ser t. ex. betydligt allvarligare påkonsumenternas situation än vad konsumenterna själva gör. Beror det på attmyndigheterna har behov av att rättfärdiga sitt arbete eller på attkonsumenterna inte inser problemens vidd?" Utvärderingar av attityder kan av naturliga skäl bli mereller mindre subjektiva. När den förslagsställande minoriteten önskade finnabelägg för sina negativa omdömen om hemförsäljningen fanns emellertid även kvanti-fieratfaktaunderlag tillgängligt bl. a. i form av ärendestatistiken hos KO V/KO. Denna redovisas visserligen i bilaga 5 till betänkandet,men man har uppenbarligen ej funnit anledning att närmare analysera materialet.En detaljerad specifikation har däremot gjorts i experten särskildayttrande. Föreningen vill starkt understryka att ärendestatistikpå intet sätt ger belägg för missförhållanden på hemförsäljningsområdet.Antalet behandlade fall är anmärkningsvärt lågt, såväl i relation tillantalet kontakttillfällen som till ärendefrekvensen inom andradistributionsformer. Reservanterna och har även berörtdokumentationsfrågan och ger båda uttryck för att det presenterade materialetoch de 1981/82:40 112 slutsatser som dragits därav inte motiverar ingrepp med sålångtgående Bilaga 3 effekter som dem aviseringstvånget skulle medföra. Kommittén gör kategoriskt gällande att den föreslagnalagregeln om aviseringsskyldighet i samband med hemförsäljning av böcker inteskulle strida mot tryckfrihetsförordningen. Föreningen menar att denna bedömningär oriktig. Föreningen vill i detta sammanhang hänvisa till uttalanden frånjustitiedepartementet (prop. 1971:86, s. 63), kommittédirektiven (1973.03.23),konsumentombudsmannen (1972.12.19) och yttrande av tryckfrihetsexperten (1978.09.07, vilket f. ö. ingår i experten särskilda yttrande).Kommittén har uppenbarligen också förbisett att i den lag om fillfällig handel(SFS 1975:985), som trädde i kraft så sent som ar 1977, speciellt undantag göresför handel med tryckt skrift (3 §). Vare sig i förarbetena till lagen eller ipropositionen ifrågasattes undantagets berättigande. Föreningen yrkar under hänvisning till dessa auktoritativauttalanden att bokförsäljning under alla omständigheter undantages från aviseringsplikt. Kommittén hävdar i sin motivering att en lagregel om aviseringsskyldighetvid bokförsäljning inte skulle strida mot TF under den "absoluta förutsättningenatt aviseringsregeln är neutral till arten av den nyttighet sommarknadsförs". synes dock kommittén frångå dettaneutralitetskrav genom att i 3 § föreslå aviseringsskyldighet för böcker medett pris överstigande , medan sådan skyldighet inte föreligger ompriset kan antagas understiga samma belopp. Denna inkonsekvens undanröjer enligt vår uppfattning denabsoluta förutsättning som kommittén själv ställt upp ur tryckfrihetsrättsligsynpunkt. Det är vidare svårt att ur integritetssynpunkt finna saklig grund förkommitténs tänkesätt i denna fråga. Konsumentskyddet vid hemförsäljning är redan vältillgodosett De näringsidkare som använder sig av hemförsäljning somdistributionsform har ett komplex av lagbestämmelser att iaktta. Deras verksamhet kontrolleras dessutom av institutionersom KO, och , varfill kommer särskilda överenskommelser,vilka träffats mellan branschorganisafioner och resp. myndighet. Ledamoten i sin reservation mera ingående behandlat detta område och erinrar om att"det är det samlade skydd för konsumenterna som framgår ur dettalagstiftningskomplex som utstakar skyddsnivån på hemförsäljningsområdet". Av olika myndigheter och t. o. m. av kommitténs egnauttalanden har vitsordats att de berörda företagen iakttar gällande lagar ochöverenskommelser på ett lojalt sätt. Föreningen finner det ofattbart att manmot ovan anförda bakgrund kunnat föreslå en aviseringsregel med verkan avgenerellt näringsförbud. Liknande uppfattningar kommer till uttryck även på andrahåll. kommenterar saken pä följande sätt (): "Praktiskt är köpenskapens väg belamrad med hinder,förbehåll. Prop.1981/82:40 113 lagar och förordningar. Att bli gårdfarihandlare krävernästan juridisk Bdaga 3 kompetens. Det finns i tidsandan inbyggd en misstromot det kommersiella, exploaterad av byråkrater och lagstiftare. Ett exempel ärden nya lag som förberedsatt varje dörrförsäljare måste ringa kunden först. undra huren sådan lag kommer till. Är den verkligen ett folkligt krav?" Alternativ utformning av aviseringsregel Under kommittéarbetet har enligt betänkandet olikavarianter av en aviseringsregel diskuterats. Ledamoten framhåller i sinreservation att han inom kommittén förordat en mjukare form, innebärande attkonsumenten genom avisering ges tillfälle att i förväg meddela att han avböjerbesök. En förutsättning för en sådan variant är dock enligtreservanten "att företagna kostnadsstudier visar att en sådan ordning,såsom kan antas, låter sig genomföras till rimliga kostnader". Hanförmodar att kostnadsaspekterna blir närmare utredda i samband medremissbehandlingen. Föreningen har genom preliminära undersökningar kommitfram till att kostnaderna för det mjuka aviseringsalternativet likväl blir betydande. Särkostnaden per adresserad försändelse uppskattas till i genomsnitt kr. 2:35, vartill kommer icke oväsentliga interna hanterings- och administra tionskostnader. En rikstäckande utsändning till huvudmännen för landets ca4,5 miljoner hushåll (enligt uppgifter från Postens adressregister) innebärsåledes kostnader om ca per tillfälle och företag. Medhänsyn till kravet på konfinuerlig säljverksamhet torde 3 utsändningar per årerfordras. Den samlade kostnaden blir därmed prohibitiv inte bara för de småföretagen utan även för den direktsäljande industrin. Utöver den rena kostnadsfrågan tillkommer en rad problem: - De praktiska hinder som redovisas isärskilda yttrandet (sid. 206-207) - Svårigheter atti utsändningen samordna postens områdesgränser med resp. företags verksamhet - Bevisbördan,dvs. kravet att säljaren skall kunna styrka att avisering verkligen skett,torde i praktiken bli ohanterlig - Ur allmänsynpunkt förefaller det vara oklart huruvida en passiv acceptans av detaktuella slaget bör uppfattas som om intresse frän konsumentens sidaföreligger. Föreningen har därför funnit att den mjukare aviseringsformenpå grund av sina kostnader och praktiska problem ej utgör något realistisktalternativ till det av kommittén föreslagna aviseringstvånget. Som framgått av anförda synpunkter villFöreningen avvisa förslaget till tvingande aviseringsregel med hänvisning tillfrämst - Förslagets indirekta karaktär avgenerellt näringsförbud, - Förslagets konkurrenshindrandeeffekter i övrigt, - Denbristfälliga dokumentationen betr. behovet av ett aviseringstvång, - Oantaglighetsåvitt gäller tryckfrihetsrättsliga aspekter samt - Förhållandetatt konsumentskyddet vid hemförsäljning redan kan anses väl tillgodosett. 8 1981/82. 1981/82:40 114 Företagsekonomiska och sysselsättningsmässiga konsekvensertn. m. Bdaga 3 Ett aviseringstvång skulle medföra en rad konkretaeffekter av företagsekonomiskt och sysselsättningsmässigt slag, vilkakommittén över huvud inte beaktat. I betänkandet anförs t. ex. att "dennärmare avvägningen mellan arbetsmarknadspolitiska och konsumentpolitiskahänsyn är något som tillkommer regering och riksdag" (s. 106). I vart fallkan en sådan avvägning inte ske på basis av betänkandet. Detta saknar heltfakta till belysning av de arbetsmarknadspolitiska och samhällsekonomiskaeffekterna av förslaget. Detta är så mycket mera anmärkningsvärt som kommitténi olika sammanhang visat sig vara medveten om de drastiskt negativa effekternaav ett aviseringstvång. Kommitténs enögda syn framstår som märklig i dagenssamhälle. Samma omtanke som ägnas övriga yrkeskategorier borde även ha kommithemförsäljningens personalgrupper till del. Här skall ej förslagets alla negativa konsekvenser päsysselsättning och företag återupprepas eftersom dessa på ett uttömmande sättbehandlats i experten särskilda yttrande (s. 217-223). Föreningenhar efter kontakt med sina medlemsföretag funnit att dessa reservationslöstvitsordar riktigheten av vad som sägs i yttrandet om hithörande frågor. Ett genomförande av aviseringsregeln skulle skapa ytterstsvårbemästrade sysselsättningsproblem för den direkt berörda säljpersonalen,vilken kan beräknas till ca 25 000 heltids- och deltidsarbetande. Likartadeproblem skulle successivt uppstå även för anställda inom produktion och administrafion. Frågan orn aviseringstvång får mot denna bakgrund en sådansocial och samhällsekonomisk räckvidd att ett genomförande skulle framstå somen orimlighet - med tanke på åtgärdens begränsade konsumentpolifiska värde. Inom försäkringsbranschen sker kundkontakterna i storutsträckning genom ett nät av ombud. Vissa ombud har endast till uppgift attskapa kontakter med tänkbara kunder medan andra, ofta yrkesanställda, är de somutför den slutliga försäljningen. När det gäller mera omfattande försäkringsavtalsärskilt på personförsäkringsområdet sker marknadsföringen i regel med hjälp avdetaljerad behovsutredning. Försäkringsansökan kommer i sådana fall till ståndförst sedan denna utredning penetrerats med kunden och ofta även med dennesekonomiska rådgivare. Kundkontakten etableras vanligen genom telefonsamtal,personligt brev, personliga rekommendationer, introduktionssamtal genom någonkontaktman eller - företrädesvis inom sakförsäkringen - genom svarskort ellerreklammaterial. Mönstret kan därvid variera från bolag till bolag och är ävenberoende av omfattningen av det försäkringsskydd som skall erbjudas.Kontakterna uppkommer ofta i anslutning till försäkringar som redan gäller för kunden. Förslaget innebär skyldighet att skriftligen eller pertelefon avisera kundbesök. Besöken får endast ske om konsumenten har lämnatsitt samtycke. Vid aviseringen skall uppgift lämnas bland annat om vadnäringsidkaren vill sälja. Avtal som upprättas vid icke aviserat besök ellervid 1981/82:40 115 besök till vilket samtycke inte har lämnats gäller intemot konsumenten utan Bilaga 3 skall anses som otillbörlig marknadsföringenligt 2 § marknadsföringslagen. Avisering tillämpas redan i stor utsträckning inombranschen. På sid. 95 har kommittén antecknat att beträffande försäkring mångaförsäkringsbolag redan använder sig av någon form av avisering före säljbesök ikonsumenternas bostäder. Här kan också hänvisas till den enkät som kommitténhar gjort och som redovisas i bilaga 8 på sid. 311. Som framgår av enkätenbedöms aviseringen vara en nödvändighet. Kundbesök utan avisering anses vara enmycket ineffektiv metod eftersom risken är stor att man kommer vid en olämpligtidpunkt som kan spoliera möjligheten till försäljning och även till framtidakontakter. Behov av avisering föreligger också med hänsyn till åtgärder sommåste företas i förväg från båda parters sida t. ex. för att möjliggöra en s.k. behovsutredning. Det framgår även av enkäten att underlåtenheten att besvaraen avisering oftast leder till att något försäljningsbesök inte kommer tillstånd. Kravet på uttryckligt samtycke frän kundens sida tillbesöket kan emellertid leda till svårigheter. Den ordning som tillämpas i daginnebär att samtycke till besöket i de allra flesta fall föreligger.Riksförbundet anser ändå att det är förenat med olägenheter att samtycke är enförutsättning för giltigt avtal. Det minskar möjligheten till smidighet vidförsäljningsförfarandet, utan att konsumentskyddsaspekterna för den skull blirbättre tillgodosedda. Kontakterna med försäkringskunderna bör inte - med hänsyntill försäkringens sociala funkfion - försvåras i onödan. Det torde vara fullttillräckligt att konsumenten får tillfälle att i förväg meddela att han avböjerbesök.Kunden har ju, när det gäller försäkring, möjlighet att låta bli att betalapremien och därmed åstadkomma att något avtal inte blir av. Riksförbundetansluter sig alltså i denna del till den reservation som i kommittén haravgetts av ledamoten professor . I vissa fall torde det vara naturligt även för konsumentenmed besök utan föregående avisering. Det ingår i ombudets uppgift att hakontinuerlig kontakt med kunderna som service under den ofta långa försåkringstiden.Behov av anpassning av försäkringsskyddet till ändrade familjeförhållandeneller till en ny ekonomisk situation uppkommer tid efter annan. Med gamlakunder uppstår en kontinuerlig och personlig kontakt. För kunden somförsäkringsmannen ter det sig därför naturligt, att försäkringsmannen undersina resor i sitt distrikt gör besök hos dessa kunder även utan föregående avisering.Om behov av komplettering till försäkringsskyddet då framkommer är detangeläget för kunden att sådant kan tecknas utan dröjsmål. Kunden står annarsutan det nödvändiga och önskvärda skyddet. För dessa situationer framstår det som mindre lämpligt att4 § är så kategoriskt utformad. Det kan inte anses från konsumentskyddssynpunktstötande att avsteg från aviseringsplikten får förekomma om det är uppenbartatt ett besök utan föregående avisering sker med konsumentens klara medgivande.4 § bör därför göras mindre rigorös och inrymma möjligheter till undantag omomständigheterna talar härför.