prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Det kan emellerfid ivissa fall vara svårt att finna någon underhällsskyldig. Så är fallet dåanläggningen har tillhört innehavaren av någon särskild rättighet till fastighetenoch denna rätfighel av någon anledning har upphört. Frågan om ansvaret för övergivna anläggningardiskuteras utföriigt av utredningen. Som utredningen framhåller har iförarbetena lill VL (betänkande s. 236 och 265) anförts att VL:stvångsrälter av servituls natur upphör då företagel kan anses vara heltövergivet. Ett sådant övergivande anses få lill följd atl de med anläggningenförenade rättigheterna av servituls natur utan vidare förfaller. Samtidigterinras i förarbetena om att egendom som med äganderätt har tagils i anspråkför anläggningen allQämt fillkommer dess ägare. Ulredningen hävdar för sin del - och anför som stödför sin uppfattning uttalanden i förarbetena till lagstiftningen omåterställningsålgärder i avlyst flottled (prop. 1969:104 s. 20 och 36) ochjordabalken (prop. 1970:20 Del B 2 s. 742) - att äganderätten till enanläggning i vatten och den därmed förenade underhållsskyldigheten inte kananses övergå från rättighetshavaren till markägaren genom att anläggningenöverges och därmed förenade rättigheter av servituls natur upphör.Underhållsskyldighe- Prop, 1981/82:130 666 tenkan enligt utredningen i vissa fall vara mycket betungande och bör inte kunnafrångå rättighetshavaren bara genom dennes passivitet. Enligt utredningen bör principen omrättighetshavarens kvarstående äganderätt och underhållsskyldighet även gällaväganordningar, l.ex. broar eller bryggor, som har ingått i allmän väg somdragils in från allmänt underhåll. Ulredningen anser att dess uppfattning i fråga omäganderätten och skyldigheten att underhålla övergivna anläggningaröverensstämmer med gällande rätt och föreslår följaktligen inte någonlagbestämmelse rörande denna fråga. Tolkningen har också godtagits avremissinstanserna utom såvitt gäller väganordningar för allmän väg som dragitsin. , hovrätten för Nedre och anseratt tolkningen i fråga om väganordningar strider- mot 32 5 väglagen och att enlagändring därför behövs. Jag delar inte utredningens uppfattning i frågan omskyldigheten all underhålla övergivna anläggningar. Enligt 8 kap. 21 8 andrastycket och 14 kap. 13 6 jordabalken gäller beträffande arrende och servitutatl anläggning som har uppförts av arrendatorn eller servitulshavarentillfaller fastighetsägaren om de inle bortskaffats från delrättsförhållandet upphörde. Motsvarande bestämmelser finns i 32 8 väglagen ochi 7 kap. 3 6 andra styckel gmvlagen (1974:342) beträffande anläggningar som haruppförts på annans fastighet med slöd av vägrätt eller gmvrätl. Dessa bestämmelser,som naturligtvis även gäller vatlenanläggningar, måste enligl min meninginnebära att såväl äganderätten till som underhållsansvarel för en övergivenanläggning under angivna omständigheter övergår på markägaren. När det gäller de vattenrältsliga ivångsservituten,dvs. servitut som tillskapats med stöd av tvångsrättsbestämmelserna i 2 kap. 146 m.fl. lagrum i VL, saknas en bestämmelse molsvarande de ovan nämnda. I frågaom anläggningar för allmän flottled gäller emellertid enligt 6 kap. 28 6 VLatt, sedan flottleden avlysts, någon särskild ägare till dessa anläggningarinte finns. Anläggningarna kan emellerlid efter tillstånd av vattendomstolenbortskaffas eller övertas med äganderätt av enskilda eller det allmänna. Isamband med tillkomsten av denna lagbestämmelse uttalades att del inte kundeanses rimligl alt flottledsanordningar, på samma sätt som väganordningar vidindragning av väg, tillfaller fastighetsägaren sedan flottleden avlysts. Enligtuttalandel saknade flottledsanordningarna i regel värde för markägarensamtidigt som de kunde medföra en avsevärd belastning från underhållssynpunktför denne (prop. 1969; 104 s. 20 och 36). Enligt min mening torde för de vattenrätlsligaIvångsservituten i övrigt, i brist på särskild bestämmelse därom, bestämmelseni 14 kap. 13 8 jordabalken få tillämpas analogivis. Anläggningens ägare fårsålunda anses vara skyldig att från det servitutet upphördebortföra anläggningen. Om så inte sker tillfaller anläggningen den Qänandefastighetens ägare. Prop,1981/82:130 667 avsaknadav en särskild beslämmelse blir det alltså denne som har den vattenrätlsligaskyldigheten atl underhålla anläggningen. I de fall en valtenanläggning har uppförts med stödav ett vattenrättsligt tvångsservitut eller annan särskild rätl synesanläggningens ägare alltså ha möjlighet att genom passivitet överföraäganderätten och underhållsskyldigheten på markägaren. Frågan är om dennaordning är lämplig. Av allmänna rättsgrundsatser torde följa altservitutshavare och andra innehavare av särskild rätt lill en faslighet skallvid rättighetens upphörande lämna faslighelen i samma skick som han mottog den(se bl. a. uttalande av lagrådet i prop. 1952:52 s. 127). Härav följer attfastighetsägaren bör ha rätt att kräva att anläggningen tas bort och att markenåterställs i ursprungligt skick. Om detta inte är möjligt eller omåterställandet skulle medföra koslnader, som inle slår i rimligl förhållandelill del intrång eller den skada som anläggningens bibehållande skulleförorsaka, bör fastighetsägaren ha rätt till ersättning för detta avrättighetshavaren. När det gäller anläggningar som har tillkommit medstöd av vattenrättsliga tvångsservitut är del emellertid svårt att konstateranär rättigheten har upphört och markägaren kan göra sin rätt gällande. Ettvallenrättsligl servitut upphör när valtenföretaget kan anses vara övergivet.Det har emellertid inte varit möjligt all ställa upp någon allmängiltig regel ivattenlagstiftningen rörande frågan under vilka förutsättningar ett vatlenföretagskall anses vara övergivet och de med företagel förenade rättigheternaförfallna. I rättspraxis finns exempel på alt även ett ganska långvarigtnedläggande av driften av elt vattenföretag inle har ansetts medföra att entidigare förvärvad dämningsräll e.d. har förfallit. Det anförda innebär alhså att det i många fall ärosäkert om fastighetsägaren skulle ha någon framgång med ett krav moträttighetshavaren på borttagande av en anläggning, återslällningsåtgärder ellerskadestånd. Omvänt skulle motsvarande krav på fastighetsägaren från Iredje mankunna bemötas med att Ivångsservitutet fortfarande består. När del gäller arrende, avtalsservitut, vägrätt ochgmvrätl kan man lätt konstatera när rättsförhållandet har upphört ochmarkägaren och rättighetshavaren bör i de flesta fall ha möjligheter attöverblicka konsekvenserna av alt en anläggning inte tas bort utan överförs imarkägarens ägo. I sådana fall då en anläggning får stå kvar därföratt den representerar ett värde för markägaren och han har användning för denkan del anses rimligt att markägaren också svarar för det vattenrättsligaunderhållet. Annorlunda förhåller del sig i sådana fall dåanläggningen inte har något värde för markägaren ulan enbart medför koslnaderför honom. Som jag tidigare nämnt kan han visserligen ställa krav påborttagande av anläggningen och återställande av marken i ursprungligt skickalternativl väcka ersättningsanspråk mot rättighetshavaren. Det kan emellertidmånga gånger förhålla sig så att underhållsansvaret för en anläggning i vattenlill Prop, 1981/82:130 668 enbörjan inte är alltför betungande men alt del med liden förorsakar storakostnader. Sådant kan vara svårt Ibr markägaren atl överblicka, särskilt omtiden för honom atl framställa anspråk mot rättighetshavaren är begränsad. Jag anser med hänsyn till det anförda attövervägande skäl talar för att den vattenrältsliga underhållsskyldighetenallQämt bör åvila den gamle rättighetshavaren, även om själva äganderätten tillanläggningen enligt angivna bestämmelser övergår på markägaren. uttryckligtstadgande härom har tagits in i förevarande bestämmelse. För atlrättighelshavaren skall kunna bli kvitt sitt ansvar bör fordras att denvattenrätlsliga underhållsskyldigheten i särskild ordning har förts över päfastighetsägaren eller någon annan intressent. Sådana möjligheter ges enligt 14kap. 2 8 och 15 kap. 6 8. Fjärde stycket motsvarar 20 kap. 1 8 andra stycketi ulredningens förslag. Som jag har anfört i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.6.1) skall lill skillnad mot gällande VL och utredningsförslagetförsummelse av underhållet medföra straffansvar (se 21 kap. I 6 första slycketpunkt 3). Enligt 21 kap. 2 8 kan också förordna om handräckning.Den som lider skada av försummat underhåll kan också väcka talan vidvattendomstol om åtgärder eller skadestånd (se 13 kap. 14 8 punkt 10). Omförsummelsen av underhållet är allvarlig, kan lillsländet förklaras förverkat(se 15 kap. 5 6 andra styckel). 26 Vattenföretag som inverkar på vattenförhållandena skall drivas så att de inlei onödan skadar allmänna eller enskilda intressen. Paragrafen molsvarar 20 kap. 2 8 i ulredningensförslag samt 2 kap. 29, 30 och 32 88 VL Qfr också 2 kap. 27, 28 och 55 86 VL). Ett tillstånd till ett vattenförelag innebärregelmässigt också en rätt att utöva skadlig inverkan på vattenförhållandena.Tillståndsmyndighelen anger i tillståndet den inverkan på vattenförhållandenasom är tillålen och utdömer ersättning för de skador som kan förväntas uppkommadärigenom. Inom ramen för lillståndet kan emellertid vallenföretaget oftadrivas på olika sätt - mer eller mindre skonsamt för motstående intressen.Förevarande bestämmelse ålägger företagaren atl visa aktsamhet vid driften avvattenföretag. Bestämmelsen är endasl tillämplig i de fall särskildabeslämmelser om valtenförelagets drift inte har meddelats. Om del exempelvisinle närmare har angivits hur innehållande och tappning vid en regleringsdammskall ske innebär bestämmelsen att åtgärderna skall utföras så att onödigaskador på motstående intressen undviks såväl uppströms som nedströms, dvs.normalt så att snabba flödes- eller valten-ståndsändringar undviks. Omen företagare brister i den aktsamhet som åligger honom enligl Prop, 1981/82:130 669 förevarandebestämmelse, kan han bli skyldig atl ersätta uppkomna skador. Talan om sådanersältning kan väckas hos enligt 13 kap. 14 6 punkt 11.Företagaren kan också drabbas av straffansvar enligt 21 kap. 1 8 första styckelpunkt 3. 36 Den som är skyldig atl underhålla en vattenanläggning har rätt alt nylQaannans mark för arbeten eller åtgärder som behövs för alt underhållsskyldighetenskall kunna fullgöras. Den underhållsskyldige skall betala ersättning förskada och intrång. Paragrafen molsvarar 20 kap. 3 6 i ulredningensförslag och 14 kap. 6 8 Qärde stycket VL. Tvist om ersättning för skada prövasav efter stämning (se 13 kap. 14 8 punkt 12). Kapitlet, som motsvarar 21 kap. i utredningensförslag, har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6.1). Kapitletinnehåller med särskilda undcrtubriker bestämmelser om fillsyn (1 och 2 68),besiktning (3-5 66), rätt till tillträde m. m. (6 och 7 66) samt tystnadsplikt(8 6). Enligt24 6 i promulgafionslagen gäller förevarande kapitel även i fråga omvattenföretag som har tillkommit före ikraftträdandet av den nya vattenlagen. 1 6Tillsyn över vattenförelag och vattenanläggningar utövas av länssty relsen. Om särskilda skäl föreligger, får i entillståndsdom eller etl fillståndsbeslut förordnas atl någon annan myndighetän skall, jämte , utöva tillsyn i visst hänseende. 2 8Företagaren är skyldig att på begäran av tillsynsmyndighet lämna de upplysningar om företaget eller vallenanläggningen som behövs för till synen. Länsstyrelsenfår förelägga företagaren all utföra de undersökningar som behövs förtillsynen. Om särskilda skäl föreligger, får härvid föreskrivaatl en undersökning skall utföras av någon annan än företagaren och utse någonatt utföra undersökningen. Ibeslut om föreläggande enligt andra stycket får utsätta vite. Paragraferna motsvarar 21 kap. 2 och 3 66 iutredningens förslag. Paragraferna, som saknar motsvarighet i VL, harutformats efter mönster av 38 och 43 86 ML. Tillsynsfrågorna har behandlats iden allmänna motiveringen (avsnill 2.6.1). Enligl 20 kap. 12 8 skallvallenföretagets ägare svara för koslnaderna för tillsyn som avses i 1 8 andrastycket och undersökningar som avses i 2 6 andra stycket andra meningen. Prop, 1981/82:130 670 3 §I tillslåndsdomar och tillståndsbeslut får föreskrivas atl en valtenan läggning skall besiktas, sedan förelaget har utförts. Besiktningsman förordnas av efteranmälan av förelagaren. Paragrafen, som motsvarar 21 kap. 1 5 iutredningens förslag och 13 kap. 1 6 VL, har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.6.1). Enligt 20 kap. 12 8 skall vatlenanläggningensägare svara för koslnaderna för besiktningen. 4 6Efter ansökan av ägaren till en vallenanläggning eller av någon vars rätt berörs av anläggningen kan länsslyrelsen förordna en besiktningsman för atl utreda om anläggningen har tillkommit i laga ordning eller är av laga beskaffenhet eller om avvikelser har gjorts från vad som har föreskrivits i tillslåndsdomen eller tillståndsbeslutet. Paragrafen, som motsvarar 13 kap. 3 och 4 85 VL,har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6.1). Paragrafen saknarmotsvarighet i utredningens förslag. I motsats till vad som gäller enligt 13 kap. 4 8VL har även anläggningens ägare rätl atl begära besiktning för utredande avanläggningens laglighei. Koslnaderna för besiktning enligt förevarandeparagraf skall enligt 20 kap. 13 8 betalas av den som har begärt besiktningen.I de fall besiktningen leder till att talan väcks om borttagande avanläggningen eller om ändring av denna eller om ersältning för skada genomanläggningen är besiktnings-kostnaden att anse såsom en kostnad för bevisningeni målet och företagaren kan alltså enligl allmänna regler om rättegångskostnadförpliktas alt utge ersättning för dessa. Någon särskild beslämmelse härommotsvarande 13 kap. 3 6 tredje slycket VL behövs enligt min mening inle. Besiktningsmannens utlåtande har inte någonrättsverkan i sig ulan är endast elt bevismedel som sedermera kan användas i enrättegång om anläggningens bortskaffande m.m. I en sådan rättegång fårföretagaren självfallet åberopa den bevisning han vill mot rikfighelen avbesiktningsmannens utlåtande. Någon särskild bestämmelse härom motsvarande 13kap. 7 8 VL är enligt min mening inle nödvändig. 5 8Besiktningsmannen skall föra protokoll över vad som har förekommit vid besiktning enligl 3 eller 4 6. Protokollet skall inges lill och, såvitt avser besiktning enligl 4 6, i avskrift tillhandahållas den som har ansökt om besiKtningen. Om besiktningsmannen konstaterar att avvi kelser har gjorts från vad som har föreskrivits i tillslåndsdomen eller tillståndsbeslutet, skall han ange om avvikelserna enligl hans uppfattning kan skada allmänna eller enskilda intressen. Paragrafen saknar motsvarighet i ulredningensförslag och VL Qfr dock 13 kap. 2 och 5 86 VL). 1981/82:130 671 Besiktningsmannen har f. n. enligl 13 kap. 2 8första slycket VL skyldig-hel att om han konstalerar missförhållanden som kanmedföra allmänt åtal ålägga företagaren att vidla rättelse vid äventyr attåtalsanmälan görs. Denna skyldighet för besiktningsmannen har inte bibehållits.Det blir i stället såsom fillsynsmyndighet eller en enskildsakägare som får besluta om vad som skall ske när avvikelser från gällandebeslämmelser har konstaterats vid en besiktning. 6 8För att utöva tillsyn enligt denna lag har tillsynsmyndighet rätt atl fä tillträde till vattenanläggningar samt atl utföra undersökningar inom områ den som berörs av valtenföretaget. Samma rätt tillkommer dem som skall ulföra undersökningar som avses i 2 8 andra slycket andra meninget\ samt besiktningsmän. skall lämna det biträde som behövsför att fillsynen eller besiktningen skall kunna verkställas. Första stycket, som motsvarar 21 kap. 4 6 iutredningens förslag, har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt2.6.1). Bestämmelserna, som saknar motsvarighet i VL, har utformats eftermönster av 42 8 ML. Andra stycket molsvarar 23 kap. 3 8 tredje slycketi utredningens förslag Qfr 47 6 Qärde slycket ML). Det har även gjortstillämpligt på besiktning. 7 6Den som är beroende av hur elt vatlenförelag drivs, allmän åklagare och Qänstemän vid har rätt atl få tillträde lill platser för vattenståndsmälare, vattenmätare eller observalionsrör saml att la del av anteckningar som företagaren har ålagts alt föra rörande vattenstånd, vattnets avrinning eller tillgodogjorda vatten mängder. Tillfälle skall beredas stadig fiskeriQänsteman ochav förordnad fiskeritillsynsman att utöva tillsyn över attvillkor till skydd för fisket fullgörs. Paragrafen molsvarar 14 kap. 6 8 första-tredjestyckena VL och 24 kap. 3 6 i utredningens förslag. Första stycket innehåller en bestämmelse om rätlför den som är beroende av driften av ett vattenföretag samt vissa offentligaQänstemän alt för kontroll därav få tillträde till vattenslåndsmätare m. m. Andra stycket innehåller en beslämmelse om dllsynöver efterlevnaden av beslämmelser som har meddelats till skydd för fisket.Enligt 10 kap. 5 8 nya vattenlagen liksom enligt 2 kap. 8 8 VL kan enföretagare förpliktas att betala en särskild avgift för att bekosta kontrollenav alt meddelade föreskrifter till skydd för fisket efterlevs. Sådan kontrollkan ulföras av statliga fiskeriQänsteman - fiskeriintendent eller -eller av fiskeritillsynsman som förordnas av . Bestämmelsen i 14 kap. 6 8 första stycket andrameningen VL om rätt för en sakägare att undersöka en gmndvattenläkt har intefått någon Prop.1981/82:130 672 I den mån en sakägare anser all en sådanundersökning behövs, får han begära besiktning med stöd av 4 8 i förevarandekapitel. Bestämmelsen i 14 kap. 6 6 Qärdestycket VL om rätt all för tillsyn och underhåll av diken få tillträde tillnågon annans fastighet ersätts av bestämmelsen i 17 kap. 3 8 som gäller rättfill fillträde för underhåll av vattenanläggningar i allmänhet. 8 6 De som har deltagit i fillsyn eller besiktning ellerhar utfört sådana undersökningar som avses i 2 8 andra stycket andra meningenfår inte obehörigen röja eller utnytQa vad de därvid har erfarit om affärs-eller driftförhållanden eller förhållanden av betydelse för landels försvar. I det allmännas verksamheltillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980: 100). Paragrafen, som saknar motsvarigheti VL och ulredningens förslag, har utformats efter mönster av 44 8 ML i desslydelse fr. o. m. den (se SFS 1980:205). Kapidet, som molsvarar 2 kap. 14 8tredje stycket och 62-68 68 VL samt 8 kap. och 10 kap. 18 8 i utredningensförslag, har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7). Kapitletinnehåller med särskilda undermbriker allmänna bestämmelser (1-6 66) samtbestämmelser om ersättning (7-10 66). Som har berörts vid 1 kap. 2 8handlar förevarande kapitel i motsats till övriga delar av den nya vattenlageninte om vattenförelag. Del är länsstyrelserna som har beslutanderätten i frågaom vallenskyddsområden medan vattendomstolarna i efterhand får pröva deersättningsfrågor som aktualiseras. Med vattenförsörjningen avses härtillhandahållande av vatten för andra behov än vattenkraflsändamäl.Skyddsbestämmelserna är främst av belydelse när det gäller vatten som behövsför hushåll och industrier. Bestämmelserna är emellertid också tillämpliga iandra fall, l.ex. då en vattentillgång är av betydelse för bevattning. Särskilda övergångsbestämmelsertill förevarande kapitel finns i 25 8 promulgationslagen. 1 8 Om en yl- eller grundvattentillgång utnyttjas ellerkan antas komma att UtnytQas för vattenförsörjning, är alla som vill bedrivasådan verksamhet eller utföra sädana åtgärder i vatten eller på land som kanskada vallenlillgången skyldiga att vidta de anordningar, tåla de begränsningarav verksamheten och iaktta de försiktighetsmått i övrigt som skäligen kanfordras för att förebygga eller avhjälpa skadan. 1981/82:130 673 Den som utövar verksamhet ellerutför åtgärd i enlighet med vad som har föreskrivits i tillstånd enligt dennalag, miljöskyddslagen (1969:387) eller enligl 18 8 naturvärdslagen (1964:822)anses ha fullgjort vad som åligger honom enligt första stycket. får vid viteförelägga den som vill bedriva sådan verksamhet eller ulföra sådana åtgärdersom avses i första stycket att iaktta vad som gäller enligt nämnda stycke. Paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.7). Första stycket motsvarar 2 kap. 638 VL och 8 kap. 1 6 i utredningens förslag. Aktsamhetsregeln gäller inte som iVL bara grundvatten utan även ytvatten. Aktsamhetsregeln utgör när delgäller vatlenförelag elt komplement till det allmänna kravet påskadeförebyggande åtgärder som villkor för vattenföretag (se 3 kap. 1 6 iredjeslycket). Aktsamhetsregeln avser emellertid inle bara vatlenföretag ulan ävenåtgärder på land. 5 8 ML innehåller krav på försikfighetsmått i fråga ommiljöfarlig verksamhet som motsvarar förevarande aktsamhetsregel.Aklsamhetskravet i förevarande paragraf och i 5 8 ML skall iakttas anfingenvattenföretagel eller den miljöfarliga verksamheten tillståndsprövals ellerinte. Om tillståndsprövning sker skall tillståndsmyndigheten ange vilkaförsiktighetsmått som skall vidtas. Som exempel på åtgärder somomfattas av aktsamhetsregeln kan nämnas grävning, sprängning och anordnande avupplag samt utspridande av gödsel eller bekämpningsmedel. Utredningen har somytterligare exempel på verksamheter som kan beröras angivit båttrafik, annantrafik och bad. Enligl min mening skall emellerlid aktsamhetsregeln inleomfatta sådan verksamhel i den mån den utövas på allemansrättslig grund. Vidbehov får verksamheten i sådant fall regleras genom särskildaskyddsbestämmelser enligt 3 5. Ersättning utgår inte för delintrång som aktsamhetsregeln kan medföra för den enskilde (se 7 6 förstastyckel andra meningen). En underiåtenhel att iaktta aktsamhet kan tvärtommedföra skadeståndsskyldighet. Som nämnts skall aktsamhetsregelnbeaktas vid fillståndsprövningen av vallenföretag. Vid prövning av miljöfarligverksamhel enligt ML skall på samma sätt aktsamhetsregeln i 5 8 ML beaktas. Omföretagaren utför företagel eller bedriver verksamheten i enlighet med devillkor som meddelas vid denna prövning bör han sålunda anses uppfylla kravetpå aktsamhet. Han bör då inte kunna drabbas av ytterligare åligganden enligtdenna beslämmelse. Vad nu sagts bör gälla också då någon bedriver läkt verksamheli enlighet med fillstånd enligt 188 naturvårdslagen. Vid tillståndsprövning enligldenna paragraf beaktas nämligen också valtenskyddssyn-punkler. I andra stycketav förevarande paragraf stadgas därför att den som utövar verksamhel ellerulför åtgärder i enlighet med vad som har föreskrivits i tillståndsbeslulenligt denna lag, ML eller 18 8 naturvårdsla- Prop,1981/82:130 674 gen skall anses ha fullgjort sina åligganden enligt förstastycket. Om sådan verksamhet eller åtgärd medför en icke önskvärd inverkan påvattentillgången får bestämmelserna om on-iprövning i respektive lag tillämpasför all ändra villkoren för tillståndet. Tredje stycket motsvarar 2 kap. 658 första stycket VL och 23 kap. 65 första stycket i utredningens förslag. Enligt 21 kap. 2 8 andra stycketnya vattenlagen kan även i efterhand ingripa med ettvitesföreläggande mot den som inte har iakttagit aktsamhetsregeln.Aktsamhetsregeln är däremot inle straffsanklionerad Qfr 21 kap. 1 8 förstastyckel punkt 5). 2 8 Till skydd för en yt- eller grundvattentillgång somutnytQas eller kan antas komma alt utnyttjas för vattenförsörjning fårlänsstyrelsen besluta om ett behövligt skyddsområde (valtenskyddsområde). Länsslyrelsen skall föreskriva deinskränkningar i rätten att förfoga över fastigheter inom vattenskyddsomrädetsom behövs för att tillgodose syftet med skyddsområdet. Om det behövs för atltillgodose syftet med skyddsområdet, får länsslyrelsen föreskriva att skyltareller stängsel sätts upp på någons fastighet. Föreskrifter som medför atlpågående markanvändning avsevärt försvåras får endasl meddelas på begäran. Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 648 VL och 8 kap. 2 och 3 85 i utredningens förslag, har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.7). Av 25 6 i promulgationslagen följer bl.