prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Anmälan kan ocksä göras av bolag sompäkaUal ändringen eller vill frånträda överenskommelsen. förflufitefler det alt anmälan ingivits upphör överenskommelsen all gälla. Nägon anmälan av angivet slag har inte gjorts underden tid om som 302 § försäkringsrörelselagen gällt i sin aktuellalydelse. Prop.1981/82:180 Bilagedel 800 avannan anledning har paragrafen, såvitt gäller av regeringen utfärdadebestämmelser och av regeringen utsedd nämnd, någonsin behövt tillämpas. Dettahar sin förklaring i att bolagens egna regler för att garantera "godförsäkringssed" i marknadsföringen bedömts som tillräckliga. Del tryck som302 § utövat har därför uppenbarligen haft effekt. Anskaffningsöverenskommelsernagär längre och djupare i sina krav än marknadsföringslagen. Iöverenskommelsema finns detaljerade regler avsedda all tillgodose högaförsäljningsetiska anspråk. I sina nu reviderade versioner innehålleröverenskommelsema långtgående principer för försäljningsarbetet.Överenskommelserna mäste därför betraktas som en för försäkringsföretagenbetydligt hårdare konsumentskyddsreglering än vad som gäller för förelag iaUmänhet på den svenska marknaden pä gmnd av marknadsföringslagstiflningen. Det egna övervaknings- och sanklionssyslemel harockså i praktisk fillämpning fungerat tillfredsställande. Frågor angåendebolagens marknadsföring har endast sällan behövt hanleras av samhällsorganen.De har i stället på ell tidigt stadium klarats av genom den snabba och smidigaordning som det interna nämndförfarandet medger. De få fall som förekommit hari stor utsträckning varit frågor som fallit under 2 eller 3 §marknadsföringslagen. Det enda ärende hittiUs som gått till Marknadsdomstolenfrån del enskilda försäkringsområdet prövades i prejudikatsyfle på begäran avKO, trots att försäkringsbolaget dragit in de annonser som del var fråga om (MD6/1978 - genom beslut uppnådde KO en precisering av normernaangående fingerad intygsreklam). Erfarenheterna av bolagens eget sankfionssystemvisar övertygande alt det egentligen inte är nödvändigt att dessutom hamöjlighet alt tillämpa marknadsföringslagens generalklausuler ochpåföljdsregler. Genom att bolagens eget system är villkorat av alt detfungerar tillfredsställande har det en annan dignitet än vanligbranschsedvänja. Även i fortsättningen kommer bolagen att bedriva sinsjälvsanering under den press som ligger i formuleringen i 282 § i förslaget. Den generalklausul i marknadsföringslagen sombolagens eget system formellt inle omfattar utgör 4 § om produktsäkerhet. Dennafråga har på försäkringsområdet endast marginell betydelse. Avovan angivna skäl vill riksförbundet tillstyrka kommitténs förslag. vill dock tillägga att om del avprincipiella skäl skulle framstå som angeläget att för åtminstone teoretisktlänkbara fall av "tvister" i renodlade marknadsföringsfrägor sådanadirekt bör kunna underställas , så bör i vart fall funktionenalt föra talan inför domstolen placeras inom ramen för inspektionensorganisafion. Prop.1981/82:180 Bilagedel 801 Utredningsdirektiven och kommitténs förslag berör ihög grad en fräga som urspmngligen fick aktualitet genom den konsumentskyddandelagstiftningens snabba utveckling under del föregående decenniet och somdiskuterats , nämligen frågan om förhållandel mellan dennalagsfiftning och fiUsynslagsliftning inom specieUa områden. Dennäringsrätlsliga konsumenlskyddslagsttftningen är tillämplig inom snart sagtaUa områden av näringslivet. Detta gäller bl. a. marknadsföringslagen. Dessövergripande karaktär förtas inle av det förhållandet all vUlkoren för mänganäringar i större eller mindre utsträckning regleras i specialförfatlningarvilkas efterlevnad övervakas av särskilda myndigheter. Att så är falletframstår givetvis som naturligt i de fall myndighetens fillsyn enligt specialregleringeninle omfattar exempelvis marknadsföring. Den nämnda ordningen kan emellertidmed fog synas mindre självklar i sådana fall där specialregleringen gertillsynsmyndigheten befogenhet att övervaka samma handlingsomräden som demarkandsföringslagen är avsedd att täcka. Bank- och försäkringsverkamhet kanhär utgöra exempel. Dessa verksamheter är sålunda inte undantagna frånmarknadsföringslagens fillämpningsområde och var det inle heller från dessmer begränsade föregångare, lagen om otiUbörlig marknadsföring trots attövervakning av marknadsföring m.m. följer av tillsynslagstiftningen och därmedingär som en del i bank- och försäkringsinspekfionernas allmänna fillsynsuppgifler.Inom försäkringsområdet bedrivs dessutom i anskaffningsfrägor en aktivsjälvsanerande verksamhet i institutionaliserade former. Principenatt den näringsrättsliga konsumenlskyddslagstiftningen bör ha en övergripandekaraktär har emellertid inle upprätlhälUls fullt ut. Även här kan bank- ochförsäkringsverksamhet utgöra exempel genom att avlalsviUkorslagen inte ärtUlämplig på sådan verksamhet. Del förtjänar påpekas att en väsentlig gmnd fördetta undanlag varit och är just det faktum att dessa sektorer av näringslivetredan är underkastade liUsyn av särskilda myndigheter, vUken bl. a. omfattarövervakning av avtalsvillkor. Enannan sida av frågan om regelsystemens inbördes förhållande är fördelningen avansvaret mellan olika tillsynsmyndigheter. I de delar den näringsrättsligakonsumentskyddslagstiftningen gjorts "heltäckande" uppkommer den försåväl myndigheter som tillsynsobjekt väsenfiiga frågan om kompetensfördelningenmellan och tillsynsmyndigheten inom respektive specialområde.För försäkringsverksamhetens del är det övervakning enligtmarknadsföringslagen som kan aktualisera spörsmål om kompetensfördelningen.Frågor av delta slag har visserligen behandlats i förarbetena tillmarknadsföringslagen, men de har inte fått någon lösning i lagtexten. Iproposition (1975/76:34) med förslag till marknadsföringslag, m.m. anfördessålunda bl.a. ätt uppkommande gränsdragningsproblem borde kunna lösas genomsamarbete mellan myn-51 1981/82. Prop.1981/82:180 Bilagedel 802 digheterna.I det föreliggande delbetänkandet - liksom i reservationen och del särskildayttrandet uppges att några kompetenstvister inte förekommit inomförsäkringsområdet. Detta är riktigt eventuella oklarheter har hittiUs rettsut innan de vuxit tUl konflikter. Del bör dock samfidigt framhållas all dylikaproblem - molivutlalandena lill trots - förekommit inom andra områden som stårunder tillsyn av speciella myndigheter. Så länge den nuvarande dubbelheten imyndighetsuppgifterna består kan kompetenskonfiikter uppkomma och vad särskiltförsäkringsområdet beträffar kan den hittillsvarande utvecklingen knappast lastill inläkt för att också framtiden kommer att bli problemfri i detta avseende. finner för sin del att kommitténs förslagatt en myndighet bör åläggas hela ansvaret för konsumentskyddet inomförsäkringsområdet på ett tillfredsställande sätt undanröjer den potenfiellarisk för kompetenskonfiikter som enligt det sagda kan sägas vara inbyggdi del nuvarande systemet. Förslaget torde särskilt i denna del ocksä vara ägnatatt minska riskerna för onödig byråkrati. EnUgt vår mening har kommittén vidareanfört välgrundade skäl för att tillsynen i sin helhet bör koncentreras hosförsäkringsinspeklionen. Med de anmärkningar rörande enskUdheter i förslagetsom anges i del följande, tillstyrker att förslaget i huvudsak läggstill gmnd för lagsfiftning. Kommittén har enligt sina direktiv haft alt medförtur behandla försäkringsinspekfionens roll på det konsumenträttsligaområdet. Några motiv för att arbetet brådskar ges emellertid inte i direktiven.Kravet på skyndsamhet har resulterat i att kommittén nu lagt fram ett förslagtill organisatorisk lösning av konsumentskyddet trols atttillsynsverksamhetens framtida omfattning och inriktning - även i frågor medkonsumentpolitisk anknytning - inle torde kunna överblickas förrän kommitténslutfört sitt uppdrag. Delta förhållande kan i vissa avseenden försvära förremissinstanserna all nu bilda sig en rättvisande uppfattning om vilkaverkningar förslaget kan få för konsumenter och försäkringsgivare om det blirlagfäst. Vi vill i sammanhanget understryka alt vårt ställningstagande lill detföreliggande förslaget baseras på fömtsättningen att detta, när delsammanställs med kommitténs fortsatta överväganden, inte visar sig leda tillatt konsumentskyddet inom försäkringsområdet försämras i något avseende. Som framgär av betänkandet har det sedan längeansetts klart att övervakningen enligt skälighetsprincipen innefattar enbefogenhet för försäkringsinspektionen att granska och ingripa mot även andraförsäkringsvillkor än . uttrycksju detta också direkt iförsäkringsrörelselagen genom att ledningen för ell försäkringsbolag haransvar för att 1981/82:180 Bilagedel 803 premieroch andra villkor är skäliga och är skyldig alt ge inspektionen upplysningarsom behövs för granskningen. Kommitténunderstryker att tillsynen enligt soliditets- och skälighetsprinciperna ocksåframgent mäste åvila försäkringsinspektionen. Efteren genomgång av skäl för och emot olika modeUer för tillsyn över villkor ikonsumenlskyddande syfte, kommer man fill slutsatsen alt hela ansvaret förfillsynen över försäkringsvUlkor bör ligga kvar hos inspektionen. En avgörande faktor i valet mellan den gällandeordningen och en marknadsrältslig övervakning synes vara svårigheterna allförena en uteslutande konsumentpolifiskt betingad fillsyn med en sådanhelhetsövervakning som försäkringsinspeklionen ansvarar för. Det är här bl. a.av betydelse att /KO har en uttrycklig partsstäUning iavtals-villkorsärenden man skaU tUlvarata konsumenternas intressen. Om tvåmyndigheter övervakar samma område från oUka utgångspunkter, är del enligt vårmening ett rimligt antagande att deras bedömningar i vissa fall kan komma ikonflikt med varandra. Så länge försäkringslagstiftningens gmndläggandeprinciper om soliditet och skälighet kvarstår oförändrade, finner vi dengällande ordningen på villkorsgranskningens område vara den meständamålsenliga. har en lagenlig skyldighet attsärskilt bevaka konsumenters försäkringsviUkor. Under fömtsättning attinspektionen ges de reella möjligheterna alt uppfylla lagens intentioner, bördenna bestämmelse kunna ses som en garanti för att konsumentintresset fårvederbörlig tyngd i bedömningen. tiUstyrker sålunda kommitténs förslag i vaddet avser att försäkringsinspektionen skall svara för all övervakning avförsäkringsvillkor. I enlighet med principen om samlad tUlsyn inomförsäkringsområdet föreslår kommittén att försäkringsinspektionen får helaansvaret för tillsynen över försäkringsbolagens marknadsföring. delar kommitténs uppfattning att detta ären rationell lösning och tillstyrker förslaget. Del innebär visserligen att manbryter den i och för sig önskvärda enhetlighet som råder genomalt svarar för övervakningen av marknadsföringen inom alladelar av näringslivet. Försäkringslagarna föreslås emellertid få regler omotillbörlig marknadsföring och information med praktiskt taget samma lydelsesom marknadsföringslagens generalklausuler i motsvarande ämnen och kommitténfömtsätter ett nära samarbete mellan och inspektionen vidtillämpningen av dessa bestämmelser. Ett avgörande skäl för vårtställningstagande är att förslaget i denna del sålunda inte synes ägnat attleda tiU försämringar frän konsumentskyddssynpunkt. Några väsentliga nackdelarav att man förlorar den nuvarande enhetligheten Prop.1981/82:180 Bilagedel 804 behöverenligt vår mening inte heller uppkomma om man väljer en annan linje beträffandetillsynens former än de kommittén föreslär. Vi återkommer fill denna frågaunder mbriken "Tale- och besvärsrätt". instämmer i kommitténs bedömning att någonmotsvarighet till 4 § marknadsföringslagen - om farliga och otjänliga produkter- inle torde behöva införas i försäkringslagarna. Kommitténs förslag att konsumentkredifiagens ochkonsumentförsäkringslagens informafionsbestämmelser i påföljdshänseende skaUhänvisa till försäkringstagarna får ses som en naturlig följd av kommitténsöverväganden rörande marknadsföringstillsynen. En viktig fördel med förslagetär att det förbättrar överskådUgheten och undanröjer de möjligheter till dubblamyndighetsingripanden som dessa lagar ger och som i sig inle kan vara ettkonsumenfintresse. tiUstyrker därför förslaget. Kommittén anser att försäkringsinspektionen böröverta ansvar för den allmänna basinformationen inomförsäkringsområdet. Förslaget är enligt vår mening följdriktigt med hänsyn fillatt inspektionen föreslås får totalansvaret för informationsfillsynen - denmyndighet som övervakar försäkringsbolagels informationslämnande bör rimligenha de bästa fömtsättningarna att bedöma behovet av kompletterande informationfrån samhällets sida. Kommittén fömtsätter att uppgiften att framstäUabasinformation tiU-mäls stor betydelse när försäkringsinspekfionen fördelarsina resurser. Vi delar åsikten att så bör ske - i detta sammanhang kan erinrasom att framförde krav på ökade insatser från inspektionenssida när det gällde konsumentupplysning om försäkringar och erbjöd sig att fördetta ändamål erlägga en extra avgift till inspektionen. tillstyrker förslaget attförsäkringsinspektionen också skaU ha hela ansvaret förgranskningen av försäkringsbolagens skadereglering. Under denna mbrik diskuterar kommittén frågan ivilka former försäkringsinspektionens tiUsyn skall bedrivas - särskilt hurbeslut i konsumentärenden skaU fattas. Efter en genomgång av för- ochnackdelar hos två modeUer - inspektions- respekfive marknadsdomstolsmodellen -kommer man tiU slutsatsen att inspektionsmodellen är att föredra. Dennainnebär en rent administrativ ordning i vilken fiUsynsbeslut av inspektionenkan överklagas hos regeringen genom besvär. Modellen gäller redan för tillsyneni dess nuvarande utformning men skulle, om förslaget genomfördes, komma attbli tillämplig också på marknadsföringsfrägor som avses i de föreslagna generalklausulernai försäkringslagaraa. Kommittén gmndar ytterst sitt ställningstagande påmålsättningen att om möjligt åstadkomma ett enhetligt tiUsynssystem. 1981/82:180 Bilagedel 805 Vi delar kommitténs uppfattning att endastinspektionsmodeUen kan komma i fråga i de delar som omfattas av den nuvarandetUlsynen och inrymmer bedömningar en enlighet med soliditets- ochskälighetsprinciper-nas krav. När del gäUer marknadsföringsfrågor menar viemeUertid alt marknadsdomstolsmodellen erbjuder sådana fördelar från bl.a.konsu- mentskyddssynpunkt att den är att föredra framför inspektionsmodellen.Tillämpad pä kommitténs förslag om samlad tUlsyn skuUe marknadsdomstolsmodelleninnebära att försäkringsinspeklionen fick rätt att föra talan imarknadsdomstolen mot försäkringsbolag i marknadsföringsärenden. Försäkringsbolagens marknadsföring skUjer sig intefrån andra företags marknadsföring. I motsats till vad som är fallet videxempelvis avtalsviUkorskontroU, innehåller marknadsföringsärendena mycketsällan moment som vid tUlsynen kräver hänsynstagande liU soliditets- ochskälighetsprinciperna. Marknadsföringsfrågor kan i stället sägas vara relativtlätta att definiera och avgränsa från eventuella andra ingredienser i etttiUsynsären-de. Svårigheterna att skilja information som används som ett led imarknadsföringen från annan information kan inte heller anses vara särskiltstora. Marknadsföringsärendenas karaktär talar enligt vår mening alltså för attde mycket väl kan handläggas i en annan ordning än den inspektionsmodeUenmedger. Vi anser att marknadsdomstolsmodellen har ettsärskilt värde genom att de bestämmelser som kommittén föreslagit förmarknadsföring och information är av generalklausulkaraktär. Också kommitténpåpekar vikten av att innehåUet i sådana regler får sin bestämning genomdomstolsprövning i enskilda fall. Det kan vidare erinras om att lagstiftarenaUtsedan tillkomsten av det dåvarande marknadsrådet avsett att tyngdpunkten irättsbildningen inom marknadsrätten skaU Ugga hos denna specialdomstol. Inspektionsmodellenfillgodoser inte det prejudikatsintresse som av rättstekniska skäl kan sägasvara särskUt uttalat inom det mcU'knadsrätts1iga området. Kommittén är medvetenom detta och föreslår att regeringen skaU inhämta yttrande ibesvärsärenden som rör marknadsföring. Jämförd med en direkt talan införmarknadsdomstolen förefaller oss denna konstmktion vara en onödig omgång. Dentorde inte heller principiellt kunna anses vara ett nöjaktigt sätt att tadomstolens kompetens och resurser i anspråk. Besvärstalan hos regeringen är ett rent skriftUgtförfarande. I inspektionsmodellen går man sålunda miste om de möjligheter tillmunfiig förberedelse och sammanträde som kan utnyttjas imarknadsdomstolsmodeUen. Kommittén ifrågasätter om försäkringsinspektionensroU som tiUsynsmyndighet kan förenas med den åklagarliknande funktion förinspektionen som marknadsdomstolsmodellen skulle innebära. Vi kan för vår delinte finna att denna kombination skuUe ge upphov tiU problem - inspektionensfiUsyn syftar ju ytterst tiU att skydda kollektivet av konsumenter/försäkringstagareoch marknadsföringsfrägorna torde, som ovan nämnts, säUan 1981/82:180 Bilagedel 806 innehåUamoment som aktualiserar bedömingar baserade på soliditets- ochskälighetsprinciperna. Vad beträffar försäkringsbolagens informationspliktefter köp noterar kommittén att denna endast regleras ikonsumentförsäkringslagen. Man konstaterar att marknadsdomstolsmodellen endastskulle beröra informationen enligt denna lag, medan all övrig information efterköp - t.ex. inom personförsäkringsområdet - skulle slå under tUlsyn avinspekfionen med regeringen som besvärsinstans. Här finns emellertid skäl attpåpeka att konsumentförsäkringslagen i fiera avseenden kommer alt bilda modellför det fortsatta lagstiftningsarbetet inom försäkringsavtals-rätten. Det kanexempelvis närmast hällas för troligt all den rättslekniska lösning som valts ikonsumentförsäkringslagen när del gäller regleringen av informationspliktenockså kommer att återfinnas i det förslag till "personförsäkringslag"som kan förväntas i en relafivt snar framtid. Om ett sådant förslag lagfästs,skuUe en marknadsdomstolsmodeU vad beträffar informationsplikten omfatta denantalsmässigt helt dominerande delen av det totala försäkringsbeståndet,nämligen konsumenters person- och sakförsäkringar. InspektionsmodeUen medger i kommitténs utformninginte besvärsrält för exempelvis konkurtcrande näringsidkare ellersammanslutning av konsumenter. Kommittén har dock för avsikt att behandladenna fråga i ett senare skede av arbetet. Enligt 10 § marknadsföringslagen kan ensammanslutning av konsumenter eller löntagare hos ansökan omförbud eller åläggande enligt lagens generalklausuler - dock endast omkonsumentombudsmannen beslutat att inte föra lalan. Om frågan gällerotiUbörlig marknadsföring har också näringsidkare som berör;; av handlingenoch sammanslutning av näringsidkare en sädan rätt. Denna talerätl utnyttjasvisserligen i ringa utsträckning, men den har enligt vår mening en viktigprincipiell betydelse och bör finnas kvar även inom försäkringsområdet. Imarknadsdomstolsmodellen kan detta lämpligen åstadkommas genom alt man inför enmotsvarighet till 10 § marknadsföringslagen i försäkringsla-garna. Sammanfattningsvis kan vi inle tillstyrkakommitténs förslag rörande tale- och besvärsrält i konsumentärenden. Folksamförordar i stäUet all försäkringEJnspeklionen ges rätt att föra lalan imarknadsomstolen i ärenden enligt de föreslagna reglerna om otillbörligmarknadsföring och informafion i försäkringslagarna. Det är vår uppfattningatt en sådan ordning på ett lämpligt sätt tUlgodoser såväl principen om ensamlad lUlsyn som intresset av ett likformigt konsumentskydd inommarknadsföringsområdet. Vi föreslår ocksä alt konsumenter, löntagare ochförsäkringsbolag ges en subsidiär talerätl efter mönster fränmarknadsföringslagen. Om kommitténs förslag läggs tiU grund förlagstiftning, har ingen erinran mot förslaget attförsäkringsinspekfionens beslut i fillsyns- Prop.1981/82:180 Bilagedel 807 ärenden- också såvitt gäller otillbörlig marknadsföring och information -skall gä iomedelbar verkställighet. Kommittén föreslår att det ökade resursbehov somblir följden av dess förslag preliminärt skall lösas dels genom överflyttningav en tjänst frän konsumentveket tiU försäkringsinspeklionen, dels genomomfördelning av arbelsupgifter inom inspekfionen. anser del intemöjligt att nu avgöra om denna resursökning är tillräcklig för att på ett förkonsument-skyddssynpunkt godtagbart sätt svara mol den ökning av verksamhetensinnehåll som följer av förslaget och avstår därför från att ta ställning tilldenna fräga. tillstyrker kommitténs förslag rörandekontaktfomm och försäkringsinspektionens samrådsskyldighet medkonsumentverket. Vi instämmer också i vad kommittén i övrigt anför omsamarbetet myndigheterna emeUan. Med hänsyn tiU alt inspektionen numera ledasav en lekmannastyrelse, delar vi slutligen kommitténs åsikt att någonrepresentation för i denna styrelse inte erfordras. I det föreliggande delbetänkandet föreslås attansvaret för konsumentskyddet inom försäkringsområdet skall samlas hosförsäkringsinspekfionen. Förslaget innebär att inspekfionen får det totalaansvaret för tUlsynen över försäkringsverksamheten. ansluter sig till kommitténs förslag utom ivad del avser tale-och besvärsrätlen i konsumentfrågor, för vilka kommitténföreslår att samma administrativa ordning skall gälla som för övrigatillsynsbeslut. Vi anser i stället att försäkringsinspektionen i ärendenrörande otillbörlig marknadsföring och information bör ges rätt att föra talani . Med anförda reservationer tillstyrker de avkommittén föreslagna ändringama i försäkringslagarna, marknadsföringslagen,konsumentkreditlagen, konsumentförsäkringslagen och försäkringsinspekfionensinstmktion. 20 Utländska försäkringsbolags förening Utländska försäkringsbolag är i sin verksamhetunderstäUd i detta land i princip samma lagstiftning som svenskaförsäkringsbolag. har att kontrollera alt de utländskabolagen följer denna lagstiftning. Inspektionen har även att övervaka densärskilda lagstiftning som gäUer för utländska försäkringsanstalter medverksamhet i landet. 1981/82:180 Bilagedel 808 Inspektionenstillsyn är som Försäkringsverksamhelskommitlén framhåller i det närmaste totalnär del gäller ufiändska försäkringsbolags verksamhet. har i ett omfattandeyttrande framfört synpunkter som gäller aU försäkringsverksamhel inom landet.Föreningen anser all yttrande myckel väl täcker in de synpunktersom Föreningen har på delbetänkandet. Föreningen ansluter sig därför tUl de avRiksförbundet . Föreningen tillstyrker därmedFörsäkringsverksamhetskom-mitléns förslag. Föreslagenändring av 28 § UFL Kommittén har föreslagit allunderstödsföreningslagen skall kompletteras med en bestämmelse i 28 §innebärande att förening, då fråga uppkommer om antagande av ny medlem, lämnardenne sädan informafion som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt. Vi finner alt behovet av denna ändring intestyrkts. På sidan 205 i betänkandet medger kommittén att informationen isamband med värvandet av nya medlemmar har relafivt liten betydelse. Kommitténfinner ändock lagändringen lämplig. Såsom vi närmare skall förklara nedan harvi däremot den bestämda uppfattningen att informationsbehovet i sammanhanget är så ringaatt en lagbestämmelse därom innebär byråkrati och att den föreslagna bestämmelsen kan medföra onödigtarbete och kostnad för bäde föreningar som . Vi utgår ifrån att lagändringen inte är avsedd förslutna understödsföreningar. Påsidan 162 i betänkandet konstateras sammanfattningsvis rörande bolagen attkonsumentskyddet på försäkringsområdet är synnerligen väl utvecklat. Vi hävdaralt konsumentskyddet inom de föreningar som meddelar kapitalförsäkring, underbeaktande av formen och storleken av verksamheten Ukaså är fullttillfredsställande. Dessa föreningar har jämförelsevis mycket småförsäkringar. Högsta medgivna försäkringsbelopp är 15 000 kronor.Försäkringsinspektionen har utfärdat restriktiva regler för värvandet av nyamedlemmar. I praktiken söker föreningarna i fråga följa god försäkringssed isin rekrytering av nya medlemmar.