prop · G50385 · 1981-12-31 00:00:00 — I linje med vad jag har föreslagit i fråga ombokföringsbrott bör detta komma till uttryck genom en särskild straffskala förgrova fall av försvårande av skattekontroll. Däremot synes det inte finnastillräckligt underlag för att i enlighet med vad som också ifrågasatts av RÅ:sarbetsgrupp, upphäva den särskilda bestämmelsen i 10 § SkBL om att ringa fall inteskall föranleda straffansvar. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring ibokföringslagen (1976:125), 3. lag om ändring iskattebrottslagen (1971:69). Förslagenbör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 5. 1981/82:85 30 4.1Förslaget till lag om ändring i /;kap. 5 § Ändringsförslagetinnebär till en början att paragrafen har kompletterats med en exemplifieringav förfaranden som kan innebära att bokföringsskyldigheten åsidosätts. Därvidhar uttryckligen upptagits underlåtenhet att föra och bevara räkenskaper. Attunderlåtenhet att föra räkenskaper f. n. är straffbart som bokföringsbrott ärfullt klart, men tvekan kan råda i fråga om underlåtenhet att bevararäkenskapsmaterial i de fall underlåtenheten är att tillskriva oaktsamhet.Genom den föreslagna ändringen blir det klarlagt att straffansvar kan ifrågakommaäven i dessa fall, som ingalunda är ovanliga i praktiken. Bestämmelsenkorresponderar i denna del med den föreslagna nya föreskriften ibokföringslagen (22 §) om att räkenskapsmaterial skall bevaras på ettbetryggande sätt. Även den som av vårdslöshet åsidosätter denna föreskrift medföljd att räkenskapsmaterialet förkommer kan sålunda i fortsättningen dömas förbokföringsbrott. Beskrivningeni övrigt - att gäldenären lämnar oriktiga uppgifter i räkenskaperna ellerannars åsidosätter bokföringsskyldigheten - är inte avsedd att medföra någonändring i förhållande till gällande rätt. Rekvisitet "oriktigauppgifter" måste självfallet tolkas med beaktande av sådana under- ellerövervärderingar, s. k. dolda reserver och liknande, som anses tillåtna enligtgod redovisningssed. F.n. kvalificeras den brottsliga handlingen genom att den försummadebokföringsplikten skall ha lett till att "ställningen och rörelsensgång" inte kan i huvudsak bedömas med ledning av bokföringen. Iöverensstämmelse med promemorieförslaget har för att anpassning tillterminologin i 2 § bokföringslagen skall uppnås i stället valts uttryckssättet"rörelsens förlopp eller ekonomiska resultat eller ställning". Någonsaklig ändring innebär inte detta. Kravet på att försummelsen skall vara såomfattande att man inte ens "i huvudsak" kan bedöma rörelsen stårkvar. I promemorian föreslogs en viss omformulering av detta rekvisit, somemellertid att döma av remissutfallet skulle ha kunnat föranledatolkningssvårigheter. Somsubjekt för den brottsliga handlingen har behållits uttrycket "gäldenär".Det skulle naturligtvis ha kunnat övervägas att i överensstämmelse medpromemorieförslaget låta straffbestämmelsen i stället ta sikte på var och ensom är bokföringsskyldig, men med den här valda lösningen att låta bestämmelsenstå kvar i gäldenärsbrottskapitlet har det ansetts mest följdriktigt attbehålla anknytningen till gäldenärsbegreppet. Från saklig synpunkt fårdistinktionen i det närmaste anses sakna betydelse, eftersom det knappast ipraktiken torde förekomma att den som är bokföringsskyldig inte på ett ellerannat sätt också är gäldenär. Den omständigheten att anknytning till gäldenärsbegreppetbehålls torde inte hindra att Prop.1981/82:85 31 mani det enskilda fallet vid bedömningen av brottets straffvärde tar hänsyn äventill andra aspekter på gärningen än dess konsekvenser för borgenärerna.Bedömningen av sådant slag förekommer även vid annan gäldenärsbrottslighet. Det har uttryckligen angettsatt fråga skall vara om en gäldenär som är bokföringsskyldig enligtbokföringslagen. Att paragrafen inte kan anses omfatta den som är underkastadexempelvis jordbruksbokföringslagens bestämmelser torde visserligen redan nuvara klart (jfr prop. 1971:10 s. 260 och prop. 1978/79:44 s. 32, 38, 49), menuttalanden som från olika håll har gjorts i detta lagstiftningsärende visar atttvekan kan uppkomma rörande bestämmelsens rätta innebörd. Det kan anmärkas attmotsvarande förtydligande numera också har gjorts i bl. 199 a § konkurslagen(jfr prop. 1979/80:83 s. 55). I paragrafen har upptagitsen särskild straffskala för grova fall av bokföringsbrott omfattande fängelsemellan och . Härigenom blir strafflatituden likvärd med vadsom gäller för undertryckande av urkund. Om brottet är grovt skall på vanligtsätt avgöras med hänsyn till samtliga omständigheter. Bland de omständighetersom kan vara av betydelse är, som redan antytts, om bokföringsskyldighetenåsidosatts helt eller till stora delar. Över huvud taget är naturligtvisbristernas karaktär och betydelse i ekonomiskt eller annat hänseende av storvikt. Vidare inverkar självfallet graden av förslagenhet och planering. Somexempel på omständigheter som bör föranleda att brotten bedöms som grova kanhär nämnas att åsidosättandet av bokföringsskyldigheten skett systematiskt underen följd av år eller att det skett i en rörelse, vars verksamhet är av storomfattning och omsätter höga belopp. Ansvar enligt den svårare graden torde ipraktiken komma i fråga endast vid uppsåtligt brott. Straffskalan blir intelika sträng som för grovt bedrägeri, grov förskingring och grov oredlighet motborgenärer. Härav torde följa att om ett brott av sådant slag förövats medvilseledande bokföring som medel, straffansvar kommer i fråga endast för detgrova bedrägeriet eller den grova förskingringen eller oredligheten. Om däremotgrovt bokföringsbrott har utgjort ett medel för grovt svindleri, som har sammastraffskala, torde till skillnad från f. n. straffansvar bli att ådöma för bådabrotten i konkurrens. Vad avser bestämmelsen i 10 § SkBL om försvårande avskattekontroll föreslås denna liksom nu bli subsidiär till bestämmelsen ombokföringsbrott. Om straffansvar i enlighet härmed skall ådömas för ettbokföringsbrott, som även har försvårat skattekontrollen, bör regelmässigt detförhållandet att denna kontroll har försvårats beaktas vid straffmätningen.Detta torde ske redan enligt nuvarande ordning. Beträffandeförhållandet mellan bokföringsbrott och osant intygande enligt 15 kap. 11 § hartidigare, med visst stöd i motivuttalanden av straffrättskommittén (SOU 1944:69s. 348), i allmänhet ansetts att straffansvar för osant intygande vid oriktigauppgifter i bokföring har varit Prop.1981/82:85 32 uteslutet.Detta hänger samman med att kravet på att den osanna uppgiften enligt detaktuella lagrummet skall avse annat än egna angelägenheter. Av vad jag föruthar framhållit framgår att en sådan syn på bokföringens natur numera inte ärbefogad, Med hänsyn till att bestämmelsen om bokföringsbrott har densträngaste straffskalan och till att den får karaktär av specialbestämmelse iförhållande till bestämmelsen om osant intygande torde dock i fall av nu aktuelltslag 11 kap. 5 § bli tillämplig på lämnandet av osanna uppgifter i bokföringeni de fall då förutsättningarna i övrigt är uppfyllda för straffansvar förbokföringsbrott. Ansvar för osant intygande kommer då inte i fråga. Det kanemellertid tänkas förekomma fall då en oriktig uppgift i bokföringenvisserligen inte innebär att rörelsens förlopp, ekonomiska resultat ellerställning inte kan i huvudsak bedömas men leder till fara i bevishänseende pånågot annat sätt. I ett sådant fall kan ansvar för osant intygande b|iaktuellt. Så kan t. ex. vara fallet, om en antedate-ring av en affärshändelse ibokföringen åberopas för att förhindra återvinning i konkurs. Av5 § andra stycket lagen (1964: 163) om införande av följer att deändringar i skärpande riktning som har föreslagits nu inte blir tillämpliga påbrott som har begåtts före ikraftträdandet. 11 kap, 8 § Förslagetinnebär att andra stycket upphävs. Kravet på konkurs eller motsvarande förhållandesom förutsättning för åtal gäller sålunda inte i fortsättningen. Av 7 § lagen(1964: 163) om införande av följer emellertid att den nämndabegränsningen alltjämt skall iakttas i fråga om brott som begåtts föreikraftträdandet. 14 kap. 4 § Omnågon uppsåtligen förstör räkenskapsmaterial, anses f. n. straffansvar böra ådömasför undertryckande av urkund enligt förevarande bestämmelse. Bestämmelsen i 11kap. 5 § blir då inte tillämplig. Det kan emellertid uppkornma tvekan om hurdenna konkurrensfråga skall bedömas i fortsättningen, om i enlighet med mittförslag underlåtenhet att bevara räkenskapsmaterial uttryckligen anges som ettexempel på brott enligt sistnämnda bestämmelse och straffskalan i dennadessutom anpassas til! vad som gäller pm undertryckande av urkund. Föratt svårigheter i rättstillämpningen av den art som har antytts nu skallförebyggas framstår det som lämpligt att samtliga fall av åsidosättande avbokföringsskyldighet bedöms enligt samma bestämmelse. I överensstämmelse medpromemorieförslaget har därför i paragrafen intagits en uttrycklig subsidiaritetgklausul,som klargör att undertryckande av bokföringsmaterial alltid skall bedömas sombokföringsbrott, när gärningsbeskrivningen för detta brott är uppfylld. Ärett uppsåtligt undertryckande av räkenskapsmaterial inte att bedöma Prop.1981/82:85 33 sombokföringsbrott, blir det fortfarande straffbart som undertryckande av urkund idet fall att gärningsmannen har förstört material som skulle ha bevarats enligtnågon av de skatteförfattningar som är tillämpliga på området. 4 § andra stycket Somförut har angetts upphävs enligt förslaget regeln i 11 kap. 8 § andra stycketbrottsbalken om att åtal för bokföringsbrott får väckas endast om gäldenärerinom från brottet har kommit i konkurs eller motsvarande förhållandeinträtt. Detta innebär i sin tur att den speciella preskriptionsregeln i 35kap. 4 § andra stycket inte kan behållas i gällande lydelse. För att man skallundvika de nackdelar från preskriptionssynpunkt som det skulle innebära atthelt upphäva denna har - som förutskickats i den allmänna delen - i paragrafeni stället införts en ny preskriptionsregel. Den innebär att om den somåsidosatt sin bokföringsskyldighet från brottet har försatts ikonkurs, fått eller erbjudits ackord eller inställt sina betalningar,preskriptionstiden skall räknas från den dag dä detta skedde. Ett uttryckligtundantag har dock gjorts för ringa fall av bokföringsbrott, på vilket endastböter kan följa och som alltså med tillämpning av första stycket och 1 § ikapitlet preskriberas när har förflutit från dess fullbordan. Att pådetta sätt införa en regel som innebär en avvikelse från vad som i allmänhetgäller om preskription möter mindre betänkligheter i förevarande fall, eftersomdet redan nu gäller en särlösning beträffande bokföringsbrott. Detbör anmärkas att det även med den här valda lösningen kan inträffa att etträkenskapsbrott är preskriberat som bokföringsbrott men fortfarande kanföranleda straffansvar för försvårande av skattekontroll. Sistnämnda brott ärnämligen ett s. k. effektbrott, och effekten - att skattekontrollen i ettsärskilt fall allvarligt försvåras - kan ju tänkas inträffa senare än fem årfrån gärningen, då ansvar för normalfallet av bokföringsbrott enligt förslagetpreskriberas ifall konkurs e.d. inte har mellankom-mit. 4.2Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen (1976:125) I22 § första stycket bokföringslagen har gjorts ett tillägg av den innebördenatt allt räkenskapsmaterial skall bevaras inte bara i ordnat skick utan även påett betryggande sätt. Härigenom införs en skyldighet för den som handhar bokföringshandlingaratt inte förvara dessa på ett sådant sätt att de riskerar att förkomma genomstöld eller brand eller på annat sätt. Helst bör naturligtvis denbokföringsskyldige hålla räkenskapsmaterialet under uppsikt eller under lås,men detta synes inte generellt kunna krävas. Under alla omständigheter får detanses otillåtet att - som förekommit - förvara handlingarna utan tillsyn i ensommarstuga eller en parkerad bil. Skickas 3 1981182. 1981/82:85 34 bokföringshandlingargenom postverkets försorg bör de uppenbarligen som regel assureras. I attbokföringsmaterialet skall bevaras på betryggande sätt ligger naturligtvisockså att det inte får vara oåtkomligt utan det vid behov skall kunna företesför exempelvis revisorer eller myndighet, när detta skall ske enligt lag. Detingår i bokföringsnämndens uppgifter enligt dess instruktion (1976:377) att vidbehov meddela närmare rekommendationer om hur bokföringshandlingar börförvaras. 4.3Förslaget till lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) I 10§ första stycket skattebrottslagen har upptagits en särskild straffskala förgrova fall av försvårande av skattekontroll omfattande fängelse mellan sexmånader och . Härigenom blir strafflatituden likvärd med vad som gällerför bokföringsbrott i . Eftersomparagrafen enligt tredje stycket är subsidiär till den om bokföringsbrott, fårändringen betydelse främst för sådana fall då skattekontrollen allvarligt harförsvårats genom räkenskapsförsummelse utan att bokföringsskyldighet harförelegat. Detta kan vara fallet när skyldighet att föra eller bevararäkenskaper har åvilat den skattskyldige enligt exempelvis jordbruksbokföringslageneller vissa punktskatteförfattningar. Som jäg har påpekat i den allmännamotiveringen kan ändringen emellertid också få betydelse för fall då ennäringsidkare som är bokföringsskyldig har vidtagit manipulationer med sinbokföring som allvarligt försvårar taxeringsmyndighetemas kontrollverksamhetmen ändå inte är av väsentlig betydelse för bedömningen av rörelsens förloppeller ställning. Klart är att det för att grovt brott skall föreligga i de fallsom här kan bli aktuella bör fordras att fråga är om en systematisk ochuppsåtlig brottslighet som har avsett särskilt höga belopp. Av5 § andra stycket lagen om införande av följer att ändringen inteblir tillämplig på brott som har begåtts före ikraftträdandet. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring ibokföringslagen (1976:125), 3. lag om ändring iskattebrottslagen (1971:69). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1981/82:85 35 Frånolika håll har kommit uppgifter om att det blivit alltvanligare, att bokföringsskyldighet åsidosätts eller att räkenskapsmaterialpåstås helt eller delvis ha förkommit genom stöld, brand, översvämning eller påannat sätt. Enutveckling som innebär att bokföringsskyldiga i ökad utsträckning förstörbokföringsmaterial hellre än att låta myndigheterna få del av det är allvarlig.Det är särskilt skattemyndigheternas kontrollmöjligheter som blir lidande. Iavsaknad av bokföring blir taxeringsrevisionsarbetet tidskrävande. Lång tidförflyter innan lagakraftvunnet beslut föreligger i skatteprocessen. Oftamynnar processen ut i skönstaxering. Harbokföringsskyldigheten åsidosatts blir utredningsarbetet långvarigt och svårtockså för polis och åklagare. tvingas man på grund avbevissvårigheterna att helt avstå från att väcka åtal eller hänvisas till att väckaåtal för lindrigare brott än som med all sannolikhet har förövats. Och lederåtalet till fällande dom blir påföljden ofta, på grund av den långa tid somförflutit mellan gärningen och domen, påfallande mild och står inte i rimligproportion vare sig till brottets svårhetsgrad eller till nedlagda resurser. Dessamissförhållanden inger allvarlig oro. Om den uppfattningen vinner spridning,att det lönar sig att förstöra bokföringsmaterial hellre än att låta skatte-och brottsbeivrande myndigheter ta del av det, ställs rättsväsendet inför storaproblem. Risk finns att utredningspersonalen, såsom i viss utsträckning redantycks ha skett, finner det meningslöst att inleda förundersökning i fall av nubeskrivet slag. Än allvarligare blir det om allmänheten härigenom får denföreställningen, att rättsväsendet saknar resurser, förmåga eller vilja attbekämpa kvalificerad ekonomisk brottslighet. Vi har därför ansett det vara enangelägen uppgift att ta upp frågan om räkenskapsbrottens utformning ochstraffvärde med sikte på att få till stånd en ordning som så effektivt sommöjligt förhindrar att allvarlig ekonomisk brottslighet kan döljas genombokföringsmanipulationer. Enligtgällande rätt får bokföringsbrott åtalas endast om den bokföringspliktigeråkat på obestånd från brottet. Denna inskränkning bygger på en föriegaduppfattning om att bokföring har en helt privat karaktär. Goda skäl talar istället för att bokföringsskyldiga - oavsett sin betalningsförmåga alltidskall ha en straffsanktionerad plikt att iaktta god redovisningssed. Viförordar därför att åtalsregeln i 11 kap. (BrB) upphävs och attåtal för bokföringsbrott följaktligen skall kunna väckas oberoende av om denbokföringsskyldige råkat på obestånd eller inte. Om emellertid konkurs ellermotsvarande är en förutsättning för åtal, passar bokföringsbrottetsystematiskt inte längre in i kapitlet om gäldenärsbrott. Det hör snarare hemmai 15 kap. BrB bland brotten mot sanningsplikter av olika slag. Medhänsyn härtill föreslås att det i 15 kap. BrB införs en ny paragraf betecknad11 a §, som föreskriver straff för den som lämnar osann uppgift, förtigersanningen eller på annat sätt åsidosätter bokföringsskyldighet. Saken måstedock alltid gälla omständighet som är av väsentlig betydelse för bedömningen avrörelsens förlopp, ekonomiska resultat eller ställning. Prop.1981/82:85 36 Dessutomkrävs att gärningen innebär fara i bevishänseende. Sker sådan gärning av grov vårdslöshet, skall den också kunnaföranleda straff. En bestämmelse om detta har tagits upp i andra stycket avnämnda paragraf. Det brottet betecknasvårdslös bokföring. Straffet skärps jämfört med nuvarande bestämmelser genomatt en särskild straffskala för grovt bokföringsbrott införs. Det har varit en kriminalpolitiskutvecklingslinje att ta upp de allvarligare brotten i BrB ochlåta ordningsförseelser beivras enligt bestämmelser i speciallagstiftningen.Den ordningen bör följas också i detta sammanhang. För de fall någon uppsåtligeneller av oaktsamhet eljest försummar bokföringsplikten föreslås sålunda en nystraffbestämmelse i bokföringslagen resp. jordbruksbokföringslagen. Enförutsättning för ansvar är att den bokföringsskyldige uppenbart åsidosatt godredovisningssed. Med den uppläggning avbokföringsbrottet som angetts, fyller straffbestämmelsen i 10 §skattebrottslagen (1971:69; SkBL) om försvårande av skattekontroll inte längrenågot praktiskt behov. Vi föreslår därJFör att den bestämmelsen upphävs. Dettagör att vissa justeringar i bestämmelser om anmälningsplikt till polis ochåklagare blir nödvändiga. 1981/82:85 37 Lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om ' dels att 11 kap. 5 § skall upphöra att gälla, dels att 11 kap. 8 §, 14 kap. 4 § och 35 kap. 4 § skall hanedan angivna lydelse, dels att i balken skall införas en ny paragraf, 15 kap. 11a §, av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 11 kap. 8§' Vårdslöshet mot borgenär enligt 3 § förstastycket må åtalas av åklagare endast om åtal finnes påkallat ur allmänsynpunkt. Ätal för bokföringsbrott må äga rum endast om gäldenäreninom från det brottet förövades kommit i konkurs, fått eller erbjuditackord eller inställt sina betalning- 14 kap. 4§ Den som förstör, gör obrukbar Den som förstör, gör obrukbar eller undanskaffar urkund, över vil- eller undanskaffar urkund, över vil ken han vid tillfället ej äger så förfo- ken han vid tillfallet ej äger såförfo ga, dömes, om åtgärden innebär ga, dömes, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, för under- fara i bevishänseende och brottet ej tryckande av urkund till är att anse som bokföringsbrott, iöv fängelse i högst eller, om undertryckande av urkund brottet är ringa, till böter eller fäng- till fängelse i högst eller, om else . brottet är ringa, till böter ellerfäng- Är brottet grovt, dömes till fängelse, lägst sex månaderoch högst fyra Den som lämnar osann uppgift, förtiger sanningen eller påannat sätt åsidosätter bokförings sky l- ' Senaste lydelse av 11 kap. 5 § 1976:56. Senaste lydelse1976: 56. dighet rörande omständighet, som är av väsentlig betydelseför bedömningen av rörelsens förlopp, ekonomiska resultat eller ställning,döms, om gärningen innebär fara i bevishänseende, för bokfö-ringsbrott tillfängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst sexmånader och högst . Sker sådan gärning av grov oaktsamhet döms för vårdslösbokföring till böter eller fängelse . 35 kap. 4§> De i 1 § bestämda tiderna skola räknas frånden dag brottet begicks. Förutsattes för ådömande av påföljd att viss verkan avhandlingen inträtt, skall tiden räknas från den dag då sådan verkan inträdde. / fall, som ill kap. 5 § sägs, skall tiden räknas från dendag då beslut om egendomsavträde meddelades eller åtal eljest tidigast kundeske. Denna lag träder i kraft den Lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) Härigenomföreskrivs att 10 § skattebrottslagen (1971:69) skall ha nedan angivna lydelse. Den somuppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätter bokföringsskyldighet ellersådan skyldighet att föra och bevara räkenskaper, som föreskrivs för vissauppgiftsskyldiga, och därigenom allvarligt försvårar myndighetskontrollverksamhet vid beräkning eller uppbörd av skatt eller avgift Omansvar i vissa fall för den som åsidosätter bokföringsskyldighetfinnsbestämmelser i 15 kap. 11 a § , 22 a § bokföringslagen (1976:125)och 18 a § jordbruksbokföringslagen (1979: Ml). Senaste lydelse 1975:667. Prop.1981/82:85 39 dömesför försvårande av skattekontroll till böter eller fängelse i högst . 1ringa fall dömes ej till ansvar enligt första stycket. Ansvarenligt första stycket inträder ej, om ansvar för gärningen kan ådömas enligtbrottsbalken. Dennalag träder i kraft den Lagom ändring i bokföringslagen (1976:125) Härigenomföreskrivs att i bokföringslagen (1976:125) skall införas en ny paragraf, 22 a §,samt före denna en ny rubrik av nedan angivna lydelse. Bokföringsskyldigsom uppsåtligen eller av oaktsamhet uppenbart åsidosätter god redovisningsseddöms, om gärningen inte föranleder ansvar enligt , till böter. Iringa fall skall inte dömas till Dennalag träder i kraft den Lagom ändring i jordbruksbokföringslagen (1979:141) Härigenomföreskrivs att i jordbruksföringslagen (1979:141) skall införas en nyparagraf, 18 a §, av nedan angivna lydelse. Redovisningsskyldig som uppsåtligen eller av oaktsamhet uppenbart åsidosätter god redovis- Dennalag träder i kraft den ningssed döms, om gärningeninte föranleder ansvar enligt , till böter. Iringa fall skall inte dömas till ansvar. Riksåklagarens arbetsgrupp mot kvalificerad ekonomisk brottslighet Frågaom översyn av 11 kap. 5 § och 10 § skattebrottslagen RÅtillsatte en arbetsgrupp fÖr uppföljning av åklagar-verksamhetensåvitt avser kvalificerad ekonomisk brottslighet. Gruppen har att överväga ochhos RÅ föreslå åtgärder i syfte att effektivisera brottsbekämpningen på dettaområde. Gruppenskall härvid ägna uppmärksamhet åt bl. a. brottsformer, rättsfrågor,utredningsmetoder, informationskällor, samarbetsfrågor och utbildningsbehovsamt frågor rörande organisation, resurser och lagstiftning. En huvuduppgiftför gruppen är att insamla, bearbeta och vidarebefordra information ombrottsbekämpningen. Ledamöteri arbetsgruppen är från åklagarväsendet länsåklagare ,ordförande, samt länsåklagare och chefsåklagare ingår en företrädare för och en för RSV. ochgeneraltullstyrelsen har utsett var sin representant att vid behov adjungeras iarbetsgruppen. RÅ är företrädd vid gruppens sammanträden genom byråchef sekreterare är distriktsåklagare . BRÅhar av regeringen fått i uppdrag ätt göra en översyn av lagsfiftning motorganiserad och ekonomisk brottslighet. Med anledning härav vill arbetsgruppenfästa BRÅ:s uppmärksamhet på ett förhållande som enligt vad gruppen erfarit ihög grad inverkar menligt på effektiviteten i bekämpningen av kvalificeradekonomisk brottslighet och som det enligt gruppens uppfattning finns anledningatt beakta vid en översyn av denna lagstiftning.