prop · G50371 · 1981-12-31 00:00:00 — Detta beror på dettillägg som har gjorts i 39 § i de begränsningsregler till vilka 38 §hänvisar. Här kan hänvisas till specialmotiveringen till 39 § och tillskadeståndsavsnittet i den allmänna motiveringen (2.5). 1981/82:71 153 1 tredje stycket finns en regel om jämkning eller bortfallav skadestånd. Regeln är förkortad i jämförelse med de uttryckssätt som användsi lagens gällande lydelse. I avsnitt 2.5 av den allmänna motiveringen harsärskilt pekats pä fall där det allmänna skadeståndet är avsett att falla bort,nämligen i vissa situationer, där det råder osäkerhet om omständigheterna kringupplösningen av ett anställningsförhållande. 39 § Om en arbetsgivare vägrar att rätta sig efter en domvarigenom en domstol har ogiltigförklarat en uppsägning eller ett avskedandeeller förklarat att en tidsbegränsad anstäUning skall gåUa tUls vidare, skallanställningsförhållandet anses som upplöst. Arbetsgivaren skall för sin vägranbetala skadestånd till arbetstagaren enligt följande bestämmelser. Skadeståndet beräknas med utgångspunkt i arbetstagarenssammanlagda anställningstid hos arbetsgivaren när anställningsförhåUandet upplösesoch bestäms tdl ett belopp motsvarande 16 månadslöner vid mindre ån fem årsanställningstid, 24 månadslöner vid minst fem men mindre ån tio årsanställningstid, 32 månadslöner vid anstäUningstid. Har arbetstagaren fyllt , höjs beloppet så att detmotsvarar 24, 36 respektive 48 månadslöner. Skadeståndetfår dock inte bestämmas så att beloppet beräknas efter fiera månadslöner än sommotsvarar antalet påbörjade anställningsmån-ader hos arbetsgivaren. Hararbetstagaren varit anställd mindre än , skall beloppet dockmotsvara sex månadslöner. Reglerna i denna paragraf handlar om verkningarna av atten arbetsgivare inte rättar sig efter en domstols ogiltigförklaring av enuppsägning eller ett avskedande. I ett sådant läge skallanställningsförhållandet anses upplöst. Så långt överensstämmer paragrafen medgällande lydelse av 39 §. I den nya lagen slås nu ocksä fast, att samma verkaninträder när en arbetsgivare inte rättar sig efter en domstols förklaring atten tidsbegränsad anställning gäller tills vidare. Paragrafens första, andra ochtredje stycken är i övrigt i sak oförändrade men har omarbetats språkligt. Den regel om äldre arbetstagares rätt att tillgodoräknasig extra anställningstid som f.n. finns i 39 § Qärde stycket har flyttatsfill 3 §. Den särskilda begränsningsregeln i sista stycket har fått etttillägg av innebörd att en arbetstagare med helt kort anställningstid har rätttill ett minimiskadestånd motsvarande sex månadslöner. Tillägget har behandlatsi den allmänna motiveringen. Det fär till följd av hänvisningen i 38 § andrastycket betydelse även i andra fall av skadeståndsberäkning än sådana somomedelbart avses med 39 §. 1 detta avsnitt, som består av 40-42 §§, behandlas fristerför underrättelse, förhandling och talans väckande i de fall att någon har etträttsligt 1981/82:71 154 anspråk som gmndar sig på lagen. Bestämmelserna motsvarari sina huvuddrag 37 och 40 §§ i den gällande lagen men innehåller vissasakliga förändringar. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 2.7.7 av den allmännamotiveringen. 40 § En arbetstagare som avser att yrka ogiltigförklaringav en uppsägning eller ett avskedande, skall underråtta arbetsgivaren om dettasenast efter det att uppsägningen eller avskedandet skedde. Hararbetstagaren inte fått något sådant beskedom ogiltighetstalan som avses i 8§andra stycket eller 19 § andra stycket, uppgår dock tidsfristen tdl en månadoch räknas från den dag då anställningen upphörde. Om en arbetstagare gör gällande att ett anställningsavtalhar tidsbegränsats i strid mot 4§ första stycket och avser att yrka förklaringatt avtalet skall gälla tdls vidare, skaU arbetstagaren underråtta arbetsgivarenom detta senast efter anställningstidens utgång. Har inom underrättelsetiden påkallats förhandling rörandetvistefrågan enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller medstöd av kollektivavtal, skall talan väckas efter det attförhand-Ungen avslutades. I annat fall skall talan väckas efterdet att tiden för underrättelse gick ut. I denna paragraf utgör endast andra stycket en nyhetfrånsett att den tidigare fyraveckorsfristen har ersatts av en enmånadsfrist. Iövrigt har gjorts enbart spräkUga och redaktionella jämkningar av gällande 37§. Härjämte har bestämmelsen om rättsföljden av att fristerna inte följs - attparten förlorar sin rätl till talan - i Qärde stycket gäUande lag förts tillförslagets 42 §. Utgångspunktenför bestämmelsen i förslagets andra stycke har beskrivits i den allmännamotiveringen under avsnitt 2.5 samt i specialmotiveringen till 36 §. Om enarbetstagare vill vinna domstols förklaring att ett tidsbegränsatanställningsavtal, som står i strid mot bestämmelserna i 4§ första stycket,skall gälla tills vidare, skall arbetsgivaren underrättas om detta senast enmånad efter den avtalade anställningstidens utgång. Denna tid har valts medhänsyn till att i många fall anställningsfiden löper ut ulan att arbetstagarenhar fått reda på hur ett felaktigt anställningsbeslut skall angripas. Reglernaom underrättelse enligt 15 § och därmed även rätt till besked enligt 16 § omtalan gäller nämligen endast anställningar med relativt lång anstäUningstid. Imotsvarande situationer i samband med t.ex. uppsägning, då något besked omogiltighetstalan inte har lämnats, har i gällande lag räknadfrän det att anställningen upphörde, ansetts vara en rimlig underrättelsetid. Enligt tredje stycket skall talan som har sagts väckasinom samma frister som gäller för ogiltigförklaring av uppsägningar ochavskedanden. I analogi med 65 § medbestämmandelagen fär regeln om fiden förtalans väckande förstås så att fristen räknas från slutet av den centralaförhandlingen, om sådan skall hållas enligt parternas förhandlingsordning. 1981/82:71 155 41 § Den som vill kräva skadestånd eller har någon annanfordran som grundar sig på bestämmelserna i denna lag, skall underrättamotparten om detta efter det att skadan eller fordringenuppkom. Har en arbetstagare inte fått något sådant besked om skadeståndstalan somavses i8§ andra stycket eller 19§ andra stycket, räknas tiden i stäUet från dendag då anställningen upphörde. Avser arbetstagarens yrkande brott mot 4§ förstastycket, räknas tidsfristen från anställningstidens utgång. Har'inom underrättelsetiden påkallats förhandling rörande tvistefrågan enligtlagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller med stöd avkollektivavtal, skall talan väckas efter det attförhandlingen avslutades. I annat fall skall talan väckas inom fyra månaderefter det att tiden för underrättelse gick ut. 1 denna paragraf, som har sin motsvarighet i 40§ i dengällande lagen, återfinns regler om de frister som gäller för talan omskadestånd enligt 38 eller 39 § och andra fordringsanspråk som grundar sig pålagen. Huvudregeln är, liksom i gällande rätt, att underrättelse om anspråketskall ske från det att skadan eller fordringsanspråketuppkom. Detta innebär då fråga är om skadestånd, att tidpunkten från vilkenunderrättelsetiden börjar löpa är den lidpunkt dä den skadebringandehandlingen vidtogs Qfr AD 1977 nr206) eller då en i lagen föreskriven menunderläten åtgärd senast skulle ha vidtagits. En arbetstagare som vill fordraskadestånd för en obefogad uppsägning mäste alltså underrätta arbetsgivaren omdetta från det att uppsägningen verkställdes, dvs. däarbetstagaren fick del av uppsägningen. Då fråga är om andra fordringsanspråk,t.ex. uppsägningslön, räknas underrättelsefristen från det lönen förfaller tillbetalning. En nyhet i förhållande till vad som gäller ärbestämmelsen i första styckets andra mening. Bakgmnden är förslagen i 8 § andrastycket och 19 § andra stycket att arbetsgivaren i samband med uppsägningarresp. avskedanden inte enbart skall underrätta arbetstagaren om vad som gällerför ogUtighetstalan, utan även ange vad som gäller i fråga om frister förskadeståndstalan. En underlåtenhet från arbetsgivarens sida föranleder därför ilikhet med vad som gäller vid ogiltighetstalan att underrättelsetiden förlängs.Detta sker på så sätt att tiden i stället räknas från det att anställningenupphörde. Som fidigare har framgått har en arbetstagare rätt tillskadestånd om arbetsgivaren träffar ett tidsbegränsat avtal med arbetstagaren istrid mot bestämmelserna i 4§ första stycket. För att arbetstagaren inte ivissa fall skall tvingas framställa sitt anspråk t.ex. på ideellt skadeståndinnan anställningstiden har löpt ut har särskilt angivits att tiden i ställetskall räknas från det att anställningen upphörde. Detta gäller även krav påekonomiskt skadestånd för förlust som avser tiden efter anställningensupphörande. 1981/82:71 156 Andra stycket innehåller bestämmelser om när talan skallväckas. Tiden räknas från det att förhandlingar har avslutats eller, omförhandlingar inte förs, med utgångspunkt i underrättelsetiderna i förstastycket. 42 § Lämnas inte underrättelse eller väcks inte talan inomden tid som föreskrivs 140 eller 41 §, har parten förlorat sin talan. I denna paragraf anges rättsföljden av att tidsfristerna i40 eller 41 § inte iakttas. Part har då förlorat sin talan. Någon förändring iförhållande till gällande rätt har inte avsetts. Det krävs därför att motpartengör invändning om preskription för att käromälet skall ogillas. 43 §Mål om tdlämpning av denna lag handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Mål som avses 134-36 §§ skall handläggas skyndsamt. Ett yrkande om beslut enligt 34 § tredje stycket, 35 §andra stycket eller 36 § andra stycket får ej bifallas utan att motparten harberetts tillfälle att yttra sig. Om ett dröjsmål skulle medföra risk för skada,får dock domstolen bifalla yrkandet att gälla tdl dess annatförordnas. Beslut som en tingsrätt har meddelat under rättegången får överklagassärskdt genom besvär. I gällande lag har under mbriken Övriga bestämmelsersamlats vissa rättegångsregler i 41 och 42§§. Dessa har ersatts avbestämmelserna i förslagets 43 §. Enligt första stycket första meningen skallmål om tillämpning av anställningsskyddslagen handläggas enligtarbetstvistlagen. I förhållande till gällande rätt innebär detta en ändringsåtillvida som hänvisningen till arbetstvistlagen inte längre omfattar ävensådana regeringsförfattningar som avses i 2§. I fortsättningen får frågan omforum och rättegångsordning i de fallen lösas med utgångspunkt i vad som angesi de ifrågavarande författningarna samt i arbetstvistlagens definifion avbegreppet arbetstvist. Liksom enligt gällande rätt skall mäl om ogiltigförklaringav uppsägning eller avskedande behandlas skyndsamt av tingsrätterna ocharbetsdomstolen. Detta gäller även talan om att en tidsbegränsad anstäUningskall förklaras gälla tills vidare. Bestämmelserna härom återfinns i förstastyckets andra mening. De avser handläggningen i dess helhet och avser såledesäven s.k. interimistiska beslut. I andra stycket finns ytterligare regler om handläggningav interimisfiska beslut enligt lagen. Huvudregeln är att ett sådant beslutinte får meddelas utan att motparten har beretts tillfälle att yttra sig. Årdet fara i dröjsmål, t. ex. när motparten häller sig undan, får dock domstolenutan kommunikation bifalla yrkandet att gälla till dess annat förordnas. Dettakan sägas vara en nyhet i förhällande till gällande rätt. Den föreslagnaordningen gäller enligt de allmänna rättegångsreglerna och får ansesändamålsenlig 1981/82:71 157 även för anställningsskyddslvisternas del. Tingsrättsbeslut i här avsedda frågor skall liksom enligt gällande rätt kunna överklagassärskilt genom besvär fiU arbetsdomstolen. Bland de särskilda rättegångsreglerna i den gäUandeanställningsskyddslagen finns i 41 § tredje stycket en regel om s.k. kvittningav rättegångskostnader. Enligt denna regel kan domstolen besluta att varderaparten skaU bära sin rättegångskostnad i ett anställningsskyddsmål, om arbetstagarenförlorar målet men hade skälig anledning att fä tvisten prövad. Liksom ipromemorieförslaget förslås här att denna bestämmelse utgår. I stället kommerdå att gäUa den allmänna regeln i 5 kap. 2 § arbetstvistlagen om kvittning avrättegångskostnad i arbetstvister. Dennalag träder i kraft den , då lagen (1974:12) om anställningsskyddskall upphöra att gälla. Den nyalagens bestämmelser om arbetstagare som får anses ha företagsledande ellerdärmed jämförlig ställning och om tidsbegränsad anställning gäller endastanställningsavtal som har ingåtts efter lagens ikraftträdande. Beträffandetidigare ingångna sådana anställningsavtal tillämpas även efter ikraftträdandetden äldre lagens bestämmelser. När dennya lagens bestämmelser om beräkning av anställningstid skall tillämpas, gällerde även anstäUningstid före ikraftträdandet. Härföreden nya lagens ikraftträdande lämnats underrättelse eller varsel enligt denäldre lagen, tillämpas åven efter ikraftträdandet den lagens bestämmelser ifråga om den åtgärd som underrättelsen eller varslet avser. Den nya lagensbestämmelser om företrädesrätt till återanställning från den tidpunkt dåbesked har lämnats enligt 15 §, gäller endast om beskedet har eller skulle halämnats efter ikraftträdandet. Bestämmelsernai 33 § första stycket i den nya lagen tUlämpas på arbetstagare som fyller 65 ården eller . För arbetstagare som år åldre, tiUämpas motsvarandebestämmelser i den äldre lagen. Den nyalagens bestämmelser om skadestånd och preskription till-lämpas endast om denomständighet, vartill yrkandet hänför sig. har inträffat efter ikraftträdandet.I annat fall tiUämpas den äldre lagens motsvarande bestämmelser. Denäldre lagens bestämmelser om rättegångskostnad tdlämpas även efter den nyalagens ikraftträdande, om talan har väckts före ikraftträdandet. Förekommeri lag eller annan författning hånvisning till föreskrift som har ersatts genombestämmelse i denna lag tdlämpas i stället den nya bestämmelsen. Prop.1981/82:71 158 Vid de större arbetsrättsliga reformerna under 1970-talettillämpades det synsättet, att kollektivavtal som hade träffats förereformernas ikraftträdande inte tillerkändes giltighet efter ikraftträdandet,om avtalen inte hade träffats i syfte att utnytQa det utrymme för avtal sommedgavs i den nya lagen (se prop. 1973:129 s. 288, 1974:88 s. 216, 1974:148 s.94 och 1975/ 76:105 bil. I s. 520 ff, 540 f; jfr prop. I978,/79:I75 s. 106 f).Den i andra sammanhang tillämpade regeln att äldre avtal fortsatte att gällautan hinder av att en ny dispositiv lag hade genomförts ansågs inte böratillämpas. Det avgörande skälet till detta var att man eftersträvade ett såsnabbt och fullständigt genomförande av den nya lagsfiftningen som möjligt. Dethär beskrivna synsättet torde inte utan vidare vara på samma sätt tillämpligtvid ett genomförande av de förslag som framläggs. Som närmare har utvecklatsi den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7.11) är det i sista hand entolkningsfråga i vad mån avtalsreglerna äger fortsatt giltighet. I övrigt bör i fråga om ikraftträdandet av lagen gälla,att nya regler tillämpas bara i fråga om rättshandlingar som företas resp. itvister som väcks efter de nya reglernas ikraftträdande. I enlighet med detta har utarbetats förslag till en serieövergångsbestämmelser, vilka inleds med en regel i p.l omikraftträdandetidpunkten. 2 skall reglerna om det s.k.företagsledamndantaget med dess nya innebörd och om de nya tillåtna fallen avtidsbegränsad anställning tillämpas bara på anställningsavtal som har träffatsefter de nya reglernas ikraftträdande. Reglerna i 3 § om ettkoncernförhällande skall föreligga för att äldre anstäUningstid skall fåtillgodoräknas utgör sannolikt inte någon rättsändring i jämförelse medgällande lag. Den naturliga tillämpningen har ansetts vara att den uttryckligaregeln om tidpunkten för koncernförhållandet tillämpas vid varje beräkning avanställningstid som inträffar efter lagens ikraftträdande. Detta har angivitsi p. Man har alltså alt vid varje sådant tillfälle gå tillbaka och undersökahur det förhöll sig med koncernförhållandena, när den ifrågavarandearbetstagaren anställdes i det företag, hos vilket anställningsfrågan kommerupp. Lagens regler om uppsägningar och avskedanden bör i denmån de innefattar nyheter i jämförelse med nu gällande rält som princip blitillämpliga, när förfarandet inleds eller rättshandlingen vidtas efterikraftträdandet av de nya reglerna. Detta har i p. 4 i övergångsbestämmelsernagenomförts på följande sätt. Har ett uppsägnings- eller ettavskedandeförfarande inletts genom att arbetsgivaren redan föreikraftträdandet har varslat eller underrättat i enlighet med de nu gällanderegierna i 29-32 §§, skall förtärandet fullföljas i enlighet med den nugällande laen. I samma punkt föreskrivs att den nya regeln om attföreträdesrätt gäller redan från tidpunkten för besked enligt 15 § blirtillämplig endast om beskedet lämnas efter ikraftträdandet. Den sänkning av åldersgränsen från 67 till som harföretagits i 33 § 1981/82:71 159 har föranlett den i p. 5 intagna övergångsbestämmelsen.Bestämmelsen innebär att den äldre lagens regler tillämpas i fråga om arbetstagaresom annars hade behövt underrättas enligt de nya reglerna innan de har trätt ikraft. Nyheter i fråga om skadestånd och preskription som tarsikte på företagna uppsägningar eller avskedanden m.m. blir enligtbestämmelsen i p. 6 tillämpliga bara på rättshandUiigar som företas efterikraftträdandet. 7 föreskrivs att den äldre lagens bestämmelser omrättegångskostnad skall tillämpas även efter den nya lagens ikraftträdande, omtalan har väckts före ikraftträdandet. Den nya bestämmelsen i 43 § andrastycket andra punkten om interimistiska yrkanden kan tillämpas även i mål, därtalan har väckts före den nya lagens ikraftträdande, nämligen om ett sådantyrkande som där avses har framställts efter den nya lagens ikraftträdande. Som framgår av avsnitt 2.7.10 medför den nya lagensikraftträdande att följdändringar bör göras i ett förhållandevis stort antallagar, vilka hänvisar till eller pä annat sätt berör den äldreanstäUningsskyddslagens motsvarande bestämmelser. Det ankommer även påregeringen att genomföra motsvarande förändringar i gällande förordningar. Föratt säkerställa att den nya lagstiftningen slår igenom även där följdändringarav förbiseende kan ha uteblivit, föresläs i punkt 8 en särskildövergångsbestämmelse. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:1.3) omvissa anställningsfrämjande åtgärder 6 § £« arbetsgivare får i stället för att varslalänsarbetsnämnden om driftsinskränkning underrätta nämnden om att arbetsgivarenhar påkallat eller avser att påkalla förhandling enligt 11 § lagen (1976:580)om medbestämmande i arbetslivet eller motsvarande bestämmelser ikollektivavtal, om en sådan förändring av sin verksamhet som medför eller kanmedföra en driftsinskränkning. För att arbetsgivaren skall få förfara på dettasätt i stället för att varsla krävs att underrättelsen är skriftUg. att denlämnas senast för varsel som anges i 2-4 §§ samt attarbetsgivaren senast då också lämnar sådana uppgifter som avses i 5 § förstastycket. Annars kvarstår varselskyldigheten. 1 En länsarbetsnämnd får, i den utsträckning nämndenanser det påkallat, förelägga arbetsgivare att lämna uppgift 1. omarbetsstyrkans storlek och sammansättning med avseende på arbetstagarnas ålder,kön, nationalitet och huvudsakliga arbetsuppgifter. 2. om antaletarbetstagare med nedsatt arbetsförmåga, 3. omförestående förändringar i arbetsstyrkan såsom uppsägningar, permitteringar,omplaceringar eller lediga platser som föranleder nyanställning, samt 4. om förekomsten av tidsbegränsade anställningar. Föreläggande kan förenas med vite. Innan ett föreläggande meddelas Prop.1981/82:71 160 skall arbetsgivaren samt berörda arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationer beredas tillfälle att yttra sig. 14 § Om en arbetsgivare vid upprepade tillfällen avtalarom tidsbegränsad anställning i strid mot 4 § första stycket lagen (1982:000)om anställningsskydd utan att arbetstagarna för talan däremot, kan länsarbetsnämndenförbjuda arbetsgivaren att träffa avtal om tidsbegränsad anställning ellerinskränka arbetsgivarens möjligheter att träffa sådana avtal. Föreskrifterenligt första stycket skall förenas med vite. meddelas skallarbetsgivaren samt berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer beredastillfälle att yttra sig. 19 § Den som i varsel enligt denna lag eller iunderrättelse eller i uppgift som avses i 6 och 7§§ uppsåtligen eller av grov oaktsamhetlämnar oriktig uppgift, vdken ej saknar betydelse, dömes till böter ellerfängelse i högst . Den här föreslagna ändringen i 6 § främjandelagen syftartill att göra klart att en arbetsgivare som inleder primära förhandlingar infören driftsinskränkning inte skall anses ha i strid mot I l-I4§§medbestämmandelagen föregripit förhandlingarna genom att underrättalänsarbetsnämnden. Det utsågs därför att arbetsgivaren i stället för attvarsla länsarbetsnämnden enligt de föregående bestämmelserna i främjandelagenfår under-rälla nämnden om att förhandlingar har inletts eller kommer altinledas om en sådan förändring av arbetsgivarens verksamhet som medför ellerkan medföra driftsinskränkning. Väljer arbetsgivaren att förfara på det sättet fömtsättskontakterna fortsätta med nämnden, och arbetsgivarens skyldighet att lämnasådana uppgifter som anges i 5§ främjandelagen kvarstår. Möjligheten att istället för varsel underrätta om förhandling enligt 11 § medbestämmandelägen stärtill förfogande ända fram till den varseltidpunkt som anges i 2-4 §§främjandelagen. Det bör anmärkas att den samordning som här sker inte i sig harnågon betydelse för bedömandet av om arbetsgivaren har påkallat förhandlingenligt medbestämmandelagen tillräckligt . Det bör påpekas att underrättelse om förhandlingar enligt11 § medbestämmandelagen bör i sin helhet ses som ett alternativ fillvarselskyldigheten. Som lagtexten har utformats innebär detta attarbetsgivaren måste till fullo genomföra det alternativa förfarandet, dvs. ävenlämna sådana uppgifter som åsyftas i 5§ första stycket, för attvarselskyldigheten skall bortfaUa. Sker inte det, kvarstår varselskyldighetenoch därmed även den sanktion mot underlåtenhet att varsla som föreskrivs i 17 §främjandelagen. Som närmare har berörts i avsnittet 2.2 är det meningenatt länsarbetsnämnden skall kunna inskrida mot en arbetsgivare som vidupprepade fillfällen träffar avtal om tidsbegränsad anställning i strid motbestämmelsen i 4§ första stycket anställningsskyddslagen. 1981/82:71 161 att länsarbetsnämnderna går in i frågor som kan underkastasdomstols prövning. Länsarbetsnämndernas ingripanden bör därför ta sikte på fallsom i praktiken inte kan angripas med stöd av de arbetsrättsliga reglerna, t.ex.mot en arbetsgivare, vars anställda inte vågar eller viU medverka till lagföringför brott mot 4 § första stycket. För att underlätta länsarbetsnämndernas tillämpning av 14§främjandelagen har i 7§ samma lag införts en bestämmelse om attlänsarbetsnämnd skall ha rätt att förelägga arbetsgivare att lämna uppgifter omförekomsten av fidsbegränsade anställningar. Detta är av särskild betydelse närdet gäller arbetsplatser utan kollektivavtal, där den fackliga insynen ärbegränsad. 119 § har gjorts en komplettering med hänsyn fiU det alternafivtill varsel till länsarbetsnämnden som har införts genom förslaget till ny 6 §främjandelagen. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1939:727) omförbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning avvärnplikttjänstgöring m.m. 2 § Bestämmelser om anställning införvärnpliktstjänstgöring eller annan därmed jämförlig tjänstgöring finns i 5§lagen (1982:000) om anställningsskydd. En arbetstagare som vill återinträda i arbete efter sådantjänstgöring som avses i första stycket är skyldig att påförfrågan underrätta arbetsgivarenom detta före tjänstgöringens början, om tjänstgöringen skall pågå mer än tremånader. gällande 2 § första stycket har utmönstrats ur lagenoch inordnats i 5 § anställningsskyddslagen. Första stycket i lagförslaget hari stället utformats som en hänvisning till nämnda lag.