prop · G503123 · 1981-12-31 00:00:00 — 2.2EG (Europeiska Gemenskapen) EGsstrategi på informationsteknologiområdet avser att uppmuntra initiativ i ochsamarbete mellan medlemsländerna, enskilda företag och EG-institutioner. Isyfte att förstärka den europeiska data- och elektronikindustrins konkurrenskraftpå världsmarknaden antog ett särskilt program för attstimulera utveckling av bl. a. gemensamma standarder på data- ochtelekommunikationsområdet, grundläggande mikroelektroteknik och ett europeisktdatanät för överföring av information i digital form. Ett exempel pästrävandena på telekommunikationsområdet är det ramavtal, som i december 1981undertecknades mellan och EG, rörande sammankoppling av Euronet (EGsdatanät för informationsför-sörjningsändamäl) med det svenska televerketsmotsvarande tjänst Tele-pak. Avsikten med samarbetet är att användare på ömsehåll skall kunna ges en möjlighet att på ett effektivt och billigt sättkontakta ett stort antal datacentraler, till vilka datoriserade databaser medoffentlig faktainformation är anslutna. EGsministerråd beslöt att initiera ett femårigl forskningsprogram(Forecasting and Assessment in the Field of Science andTechnology). Programmets huvudsyfte är att formulera en långsiktig, samordnadforsknings- och teknologipolitik med utgångspunkt i angelägna forsknings- ochutvecklingsobjekt på lång sikt. Ett av FAST-programmets tre underprogram avserinformationssamhällets villkor . Totalkostnadernaför denna del av programmet beräknas till ett belopp motsvarande ca 6,9 milj.svenska kronor. bidrar och medlemsstaterna medresterande av beloppet. Inom informationsteknologiprogrammets ram bedrivssju forskningsprojekt. Projekten avser bl. a. sysselsättningsfrågor, nyamaktstrukturer, kontakten mellan människa och maskin samt vardagslivetsförändring. Prop.1981/82:123 Bilaga 1 79 programmetsaktiviteter beskrivs i rapporter (1980) och 7104. InomOECD följs utvecklingen på dataområdet. OECDsCommittee for Scientific and Technological Policy (CSTP) tillsatte enarbetsgrupp, the Working Party on Information, Computer and CommunicationsPolicy, ICCP. ICCP behandlar bl. a. frågor om dataflöde över gränserna,integritetsskydd, informationssektorns ekonomiska omfattning, datanätspolitik,nationell datapolitik i skilda länder, information för industrins behov,sociala effekter av informationsteknologin samt överföring av information tillutvecklingsländer. Med anledning av den vikt dessa frågor tillmäts avmedlemsländer pågår diskussioner om att upphöja ICCP till enkommitté inom . Enexpertgrupp, under ICCP har utarbetat riktlinjer (Guidelines on the ProtecUonof Privacy and Transborder Flows of ) avseende dataflödet övergränserna och skyddet för persondata och personlig integritet. Syftet med riktlinjerna är att de skall bidra harmonisering av lagstiftningsåtgärder bland medlemsländerna och skapa engemensam miniminivå för integritetsskyddet. Riktlinjerna följs upp löpande.Expertgruppen har också inlett ett arbete i syfte att undersöka de ekonomiskaoch juridiska problem, som kan uppkomma, när andra typer av data än persondataöverförs länder emellan. ICCP har också utfört studier av offentliga ochprivata datanät i samt av internationell datatrafik, bl. a. med biträdeav det svenska . SedanICCP bildades är 1977 har ett antal specialsessioner ägt rum inom olikaområden. Utöver integritetsfrågorna har man vid dessa bl. a. studeratinformationsöverföring till och datateknikens effekter på produktivitet,sysselsättning och arbetsmiljö. hölls en specialsession omdatateknik och samhällets sårbarhet, den första i sitt slag, som visade attmedvetenheten och oron för det datoriserade samhällets sårbarhet på senare Udökat starkt bland medlemsländerna. Specialsessionen rekommenderade fortsattOECD-arbete på området. Det svenska arbetet på området har varit ett viktigtunderlag för diskussionerna i och även lett till att liknande arbeteinitierats i andra medlemsländer. Datoriseringenoch dess effekter för arbetslivet tillhör de frågor som fortlöpande följs avILO såväl av styrelse och sekretariat som av speciella kommittéer ocharbetsgrupper. DetILO-möte som mest konkret tagit sig an datoriseringsfrågorna var 1981/82:123 Bilaga 1 80 detåttonde mötet med ILOs rådgivande kommitté för frågor rörande tjänstemän ochspecialister som ägde rum . Konferenstema var effekterna avteknologiska och strukturella förändringar på tjänstemännens sysselsättningoch arbetsförhållanden. Kommittéarbetet grundades på sammanställt befintligtmaterial och begärd information från medlemsstaternas regeringar. Kommitténsdiskussioner och slutsatser samt inriktningen av ILOs fortsatta agerande påområdet redovisas i kapitel 4. 3 Datalagstiftning i ett internationellt perspektiv Dentekniska utvecklingen ledde under 1960-lalel till att en stor mängddatabaserade register med information om enskilda personer byggdes upp. Allteftersomdet växande antalet register började uppmärksammas, ökade intresset för dekonsekvenser denna utveckling skulle kunna fä för den enskilda individensmöjligheter att förhindra insyn och andra inträng i privatlivet. En debatt ombehovet av en särskild lagstiftning till skydd bl. a. för den personligaintegriteten började växa fram. Detta skedde först i , där den bl. a. hadesin grund i problemen kring registrering och användning av persondata förkreditupplysning. Vägledandeför lagstiftningsarbetet på dataområdet i syfte att skydda den personligaintegriteten har varit den verksamhet som bedrivitsinom och . Särskild betydelse fick tvåresolutioner (res. 73: 22 och 74: 29) rörande den enskildes rättsskydd när detgäller ADB. Resolutionerna omfattar riktlinjer för databanker inom såväl denenskilda som den offentliga sektorn. Mellande nordiska datainspektionerna eller utredningskommitléerna förekommer ettlöpande samarbete. EG, (församling inom EG bestående avparlamentariska representanter för medlemsländerna). ()och () har också intresserat sigför integritetsfrågorna. Sedanhösten 1980 föreligger en Europarådskonvention om skydd av enskilda individervid databehandling av personuppgifter med i stort sett samma innehåll som detidigare nämnda riktlinjerna från . Drygt ett tiotal länder har signeratkonvenUonen. Väsentligt fler kan emellertid beräknas ratificera den. Ävenländer som inte är medlemmar av har möjlighet alt tillträda. AvOECDs 24 medlemsstater har , och inte anslutit sig tillde riktlinjer, som antogs av , i avvaktan på närmarenationella ställningstaganden. Deländer, som redan lagstiftat eller är i färd med att lagstifta, har anpassatarbetet till resolutioner och övriga tankegångar ikonventionsarbetet samt annan internationell verksamhet. Trots det har lagaroch lagförslag mycket varierande innehåll. Anledningen härtill är att Prop, 1981/82:123 Bilagal 81 de måste harmonisera med övrig nationell lagstiftning.Lagarna tillämpas trots detta emellertid på ett förvånansvärt likartat sätt. Idatadelegationens rapport datapolitik (Ds B 1980:20), Appendix Bredovisas hur långt lagstiftningsarbetet framskridit i olika länder. Avredovisningen framgår, att flertalet industrialiserade länder har eller står ibegrepp att anta en datalag. Exempel ges även på att utvecklingsländernabörjat intressera sig för frågan. Beträffande de nordiska grannländerna gälleratt i såväl , som har man antagit datalagar som till en deläven täcker manuellt förda personregister. Den finska dataskyddskommittén harnyligen avgivit sitt betänkande med förslag om en personregisterlag somuppvisar stora likheter med de övriga nordiska ländernas. 4 Åttonde sessionen för ILOs rådgivande kommitté förtjänstemän och specialister 4.1 Rapport framlagd av underkommittén angående effekternaav tekniska och strukturella förändringar på tjänstemännens arbets- ochanställningsförhållanden Medlemmar i underkommittén och dess arbetsgrupp angående effekterna av tekniska ochstrukturella förändringar på tjänstemännens arbets- och anställningsförhållanden be stod av 24 regeringsledamöter, 24 arbetsgivarrepresentanter och 25 arbets- tagarrepresentanter. Underkommitténutsåg följande befattningshavare: . Woolgar (regeringsrepresentanl, ) Vice ordförande: (arbetsgivarrepresentant, en), (arbetstagarrepresentant, ) Föredragande: MrH. Sananés (regeringsledamot, ). Underkommiiténhöll åtta sammankomster. Vid sin sjättesammankomst utsåg kommittén en arbetsgrupp som skulle förbereda utkastet tillslutsatserna. Arbetsgruppen hade följande medlemmar: Ordinarie ledamöter: : MrG.Amlinger : : . 7 1981/82. Prop.1981/82:123 Bilagal 82 : : MrM. Salmenpera : MrS. Ordinarie ledamöter: . De Bruyn () (Tyska ) () Suppleanter: . () () . () Ordinarie ledamöter: () MrJ.Golodner() () . Gartz (Tyska ) ordförande, . Woolgar, leddearbetsgruppen och . Sananés deltog i förhandlingarna som underkommitténsrapportör. uppdrag bestod i att diskutera denandra punkten på den rådgivande kommitténs dagordning som hade följande lydelse: "Effekterna av tekniska och strukturella förändringar på tjänstemännens arbets- och anställningsvillkor med särskild betoning på förbättring av arbetsförhållandena framför allt arbetarskydd samt hälsa och ergonomi". hade som grund för arbetet fått en inom upprättad rapport rörande dessa frågor. ansåg att ILOs rapport gav enfullständig och tydlig bild av dels de pågående strukturella och tekniska förändringarna inom 1981/82:123 Bilaga 1 83 handeln,finanssektorn och kontorsarbetet dels de möjligheter och problem som dessaförändringar innebär för de anställda inom dessa sektorer. valdesom grund för diskussionen de i slutet på rapporten uppräknade punkterna. Det betonades under loppet avdebatten, att världen befinner sig pä tröskeln till långtgående förändringartill följd av de tekniska förändringar som beror på mikroelektroniken. Dennautveckling bedömdes kunna påverka alla sektorer samt förändra såväl dessas somde nationella ekonomiernas och världsekonomins struktur. Av diskussionen framgick attdenna utveckling framför allt påverkade de industrialiserademarknadsekonomierna. Åtskilliga talare ansåg att man med hänsyn till vad somhittills åstadkommits, kostnadsminskningen och den nya teknologiernasömsesidiga beroende, kunde vänta sig att sådan teknologi snabbt skulle kommaalt bli mer generell . tycks inte ha blivitnämnvärt påverkade av den nämnda utvecklingen. Någraregeringsrepresentanter från betonade den vikt som deras länderfäste vid underkommitiéns arbete samt ländernas önskan, att tillgodogöra sigden erfarenhet som mer avancerade länder vunnit inom detta område. konstaterade attden nya teknologins införande var såväl oumbärlig som oundviklig. Ett land, somskulle ställa sig vid sidan om ett sådant framåtskridande, skulle oundvikligenupptäcka att dess konkurrenskraft underminerades. Den därmed åtföljandeförsämringen av betalningsbalansen och valutaställningen skulle slutligen bliett hot mot dess sysselsättning. Företagen befinner sig i en liknandesituation. Länder och företag bör därför utnyttja de möjligheter, som den nyateknologin erbjuder, för att förbättra sin konkurrenskraft, stimulera denekonomiska tillväxten och höja levnadstandarden. Detta innebär på intet vis att dylika förändringarkan införas utan problem och svårigheter. Många exempel på detta nämndes underdiskussionens gäng. Många talare framförde åsikten, att problem av detta slagi allmänhet inte härrör från själva teknologin utan från det sätt på vilket dentillämpas. Den allmänna meningen var, att förändringar bör införas såharmoniskt som möjligt, sä att dels alla berörda ges möjlighet att anpassa sigtill förändringarna dels den negativa inverkan pä samhället och individen blirså liten som möjligt. Arbetstagarledamöterna och ettantal regeringsledamöter betonade nödvändigheten av styrning och kontroll avtekniska förändringar samt en planering av införandet på samtliga nivåer medhänsyn till alla relevanta faktorer, dvs. såväl de sociala och mänskligafaktorerna som de ekonomiska och tekniska. De var vidare av den meningen attett sådant val torde 1981/82:123 Bilaga 1 84 debatterasså brett som möjligt, eftersom valet av teknik också utgjorde ett val avsamhälle. På så vis skulle alla berörda kunna inse valets konsekvenser samtvara beredda att klara dessa. Åtskilliga talare underströkregeringarnas roll i sammanhanget. Såsom ansvariga för ekonomins funktion,måste regeringarna uppmuntra införandel av ny teknologi för att stimuleratillväxt, säkra betalningsbalansen och trygga sysselsättningen. I egenskap avdet allmännas väktare måste de också garantera, att införandet av den nyateknologin inte leder till en oacceptabel försämring eller avpersonalisering avden service som erbjuds konsumenterna samt att teknologins fördelar ochnackdelar fördelas rättvist i hela samhället. Man uppmärksammade vidarebehovet av ett värn mot den risk som ett okontrollerat införande av den nyateknologin skulle kunna ge upphov till i form av polarisering i samhället. Ensådan polarisering innebär att en elit, som är fullt kapabel att behärska ochdraga nytta av teknologin, lever tillsammans med den stora massan av människorsom varken kan anpassa sig till teknologin eller får någon större del av dessfördelar. Slutligen måste respektive regering såsom arbetsgivare fatta beslutrörande införandet av tekniska förändringar i sin egen sektor. Dessa beslut kani hög grad påverka motsvarande beslut inom den privata sektorn. I diskussionen framhävdes regeringarnas väsentligauppgift inom områdena forskning, information och utbildning. Någraregeringsledamöter nämnde de studier, som bedrivits i de egna länderna påstatligt initiativ, beträffande den nya teknologins natur och konsekvenser. Dylikatankeväckande studier borde uppmuntras, eftersom de kan bidra till alt lösaproblem som sammanhänger med ny teknologi. De borde ingå i en omfattandeutbildningssatsning med ambitionen att kontinuerligt anpassa samhället ochdess medlemmar till en teknisk utveckling. Arbetstagarledamöterna betonadenödvändigheten av full delaktighet för arbetarna och deras representanter vidbeslut rörande införandet av tekniska förändringar. Formerna för en sådandelaktighet kan variera mellan olika länder. I en del länder har arbetslagarnaredan genom medbestämmandeorgan blivit delaktiga i företagens beslutsprocess.I andra länder kan del kanske bli nödvändigt med ett obligatorium beträffanderådfrågning av arbetstagarna i samband med införandet av den nya teknologin.Alternativt borde de fackliga organisationerna försöka uppnå överenskommelserom tekniska förändringar på företags- eller sektorsnivå eller avseende dentotala ekonomin. Man beklagade, att arbetsgivarna alltför ofta fattade beslututan tillräcklig hänsyn till mänskliga faktorer. Arbetsgivarledamölerna erinradeom att det inom marknadsekonomier var arbetsgivarens sak att fatta beslut påområdet, eftersom han skulle bli den första som drabbades av konsekvenserna.Nödvändigheten av att ta hänsyn till sociala och mänskliga faktorer betonades.Frågan om hur bestämmande dessa skulle vara måste emellertid variera med delokala 1981/82:123 Bilaga1 85 Arbetsgivarledamölerna medgav vidare önskvärdhetenav att arbetstagarna och deras representanter eller fackliga organisationerskulle rådfrågas men vidhöll, att det inte gällde för underkommittén attrekommendera specifika former för rådgivning än mindre för medbestämmande.Detta borde bestämmas i enlighet med nationella förhållanden och traditioner. Åtskilliga talare nämndeexempel på de inflytande-, medbestämmande- eller förhandlingsprocedurer somtillämpas i deras hemland i samband med införandet av tekniska förändringar. En regeringsledamot beklagade,att ILOs rapport inte innehöll mer information om procedurerna för information,rådfrågning, medbestämmande eller förhandling i olika länder. Sådana uppgifterskulle kunna vara användbara vid utformningen av ett lämpligt förfaringssätt. En annan regeringsledamot riktadeuppmärksamheten mot rekommendationen beträffande samarbete på företagsnivå,1952 (nr 94), samt rekommendation beträffande uppsägning, 1976 (nr 119), vilkaenligt hans mening borde tjäna som underlag på detta område. Det påpekades, attrekommendation nr 119 höll på att revideras med hänsyn till den tekniskautvecklingen samt utvecklingen av förhållandena mellan arbetsmarknadensparter. Bred enighet rådde om behovetav en dialog mellan arbetsgivare och arbetstagare samt deras representanterinom företaget och/eller fackliga organisationer för att uppnå beslutbeträffande införandet av tekniska förändringar. En sådan dialog borde bidratill att undvika eller lindra de negativa verkningarna, som tekniskaförändringar skulle ha för arbetstagarna. Dialogen skulle också kunna ökaeffektiviteten av de åtgärder som vidtas genom att dels skingra de farhågor,som förändringarna kan ge upphov till bland arbetstagarna, dels hjälpa dessaatt förstå förändringarnas inverkan och, där så behövs, lindra denna inverkan. Arbetstagarledamöternaansåg tillsammans med en del av regerings representanterna, att regeringarna borde uppmuntra en sådan dialog. Detta kan t. ex. ske med hjälp av lämplig lagstiftning, garanti för att det lagstif tade inflytande eller medbestämmandet verkligen tillämpas eller genom regeringarnas erbjudande om medling, om så erfordras. Bred enighet uppnåddes ocksåbeträffande det nödvändiga i att arbetsgivare förser arbetstagare,arbetstagarrepresentanter och/eller fackliga organisationer med tydlig ochfullständig information om planerade förändringar och konsekvenserna härav förarbetstagarna. Sådan information skall tillhandahållas innan beslut fattas. Arbetstagarledamöterna ansåg,alt arbetstagarrepresentanterna borde få tillräckliga utbildningsmöjligheterför att effektivt kunna deltaga i diskussioner om införande av ny teknologi. Deskulle också vid behov kunna anlita utomstående experUs. Prop.1981/82:123 Bilaga 1 86 Effekterna av tekniska förändringar på sysselsättningen Den nya teknologins inverkan påsysselsättningen debatterades mycket utförligt. Speciellt var detta enväsentlig punkt för arbetstagarledamöterna. Dessa påpekade, att den högaarbetslöshet, som råder i mänga länder, sammanfaller med ensnabb utveckling av den nya teknologin. De nämnde olika exempel påpersonalminskningar inom handeln och finanssektorn på grund av dennautveckling. Enligt deras mening skulle situationen bara förvärras underkommande år. Detta beror inte bara på att de tekniska förändringar, sommikroelektroniken orsakar, är helt annorlunda och inträffar i mycket snabbaretakt än tidigare, utan att de sker mot bakgrunden av en ihållande lågkonjunkturoch växande arbetslöshet. Det finns sålunda skäl dels för oron attförändringarna kan skapa allvarliga sysselsättningsproblem dels för enberedskap för att undvika och eventuellt lösa sådana problem. Arbetsgivarledamölernahävdade, alt den nya teknologins påstådda negativa inverkan påsysselsättningsvolymen var långtifrån bevisad. De erinrade om, att tekniskaförändringar till hade lett till talrika nya arbetstillfällen inomhandeln, finanssektorn och kontorsområdet genom tillskapandet av nya tjänsteroch utvidgad verksamhet. De ansåg vidare att de personalminskningar, som inträffatinom handeln och finanssektorn i vissa länder, berodde på dessa ländersbesvärliga ekonomiska läge . Man borde inte i onödandramatisera en debatt som borde baseras på objektiva fakta. Åtskilliga regeringsledamöterpekade på svårigheten att skilja de tekniska förändringarnas inverkan påsysselsättningsvolymen från inverkan av andra faktorer såsom det allmännaekonomiska läget eller variationer i arbetskraftstillgången. En ännu störresvårighet ansågs vara att med någorlunda säkerhet förutsäga framtida trenderinom sysselsättningsvolymen. Den nya teknologins eventuella negativaverkningar i det nuvarande läget vitsordades emellertid. Det tillrådliga i attförvägsplanera behövliga åtgärder för att undvika eller så mycket som möjligtnedbringa dessa verkningar påtalades också. Sådana åtgärder skulle kunnavariera avsevärt och anpassas till nationella förhållanden och praxis. Arbetstagarledamöterna betonadeemellertid, att de tekniska förändringarnas negativa effekter blev än tydligare,när de inte betraktades globalt, utan pä företagsnivå. Erfarenheterna visade,att nya teknologier skapades och infördes i syfte att höja produktiviteten ochinbespara arbetskraft. Det var oundvikligt att detta också skulle återspeglaspå den makro-ekonomiska nivån. Det erkändes allmänt att införandetav tekniska förändringar inte endast inverkade på sysselsättningen påföretagsnivå. Arbetstagarledamöterna betonade attarbetsgivarna inte enbart borde eftersträva att trygga sysselsättningen försina anställda utan även ta hänsyn till de återverkningar, som införandet avtekniska förändringar. Prop.1981/82:123 Bilaga 1 87 kanfå på hela arbetsmarknaden. Enligt arbetstagariedamöternas uppfattningresulterade metoden att åstadkomma personalminskningar genom naturlig avgångenbart i att arbetslösheten vältras över på de unga debutanterna päarbetsmarknaden samt andra arbetssökande. Arbetsgivarna bör därför om möjligtalllid försöka höja sysselsättningen genom utökad produktion ellertjänstevolym eller genom en diversifiering av verksamheten. Arbetsgivarledamölernaförklarade att eftersom de hade ett ansvar gentemot sina egna anställdaförsökte de också upprätthålla sysselsättningen i möjligaste mån. Samtidigtkunde de inte acceptera ett ansvar för andra anställda eller arbetssökande. Detborde vara regeringens sak alt la hand om dessa senare kategorier. Arbetsgivarledamölerna anmärktetillsammans med en del av regeringsledamöterna, att den nya teknologin utantvivel skapade sysselsättning, fast inte nödvändigtvis i samma företag ellersektorer där arbetskraftsbesparingarna åstadkoms. Exempelvis bedöms utsikternatill en expansion inom den sociala sektorn, utbildningsväsendet ochkulturområdet som goda. Lämpliga åtgärder borde därför vidtas för att främjaarbetstagarnas rörlighet och anpassningsförmåga. Åtskilliga talare refereradetill åtgärder som ankom på regeringarna. Dessa borde framför allt försöka skapaett klimat av ekonomisk tillväxt, där införandet av tekniska förändringarsannolikt skulle fä minsta möjliga negativa inverkan på sysselsättningen.Företagen borde uppmuntras att införa de tekniska förändringar som bäst skullekunna främja en etablering av nya tjänster och arbetstillfällen. De kundesjälva skapa nya arbetstillfällen i sin egen sektor. Det borde dessutomankomma på företagen att följa tillämpliga riktlinjer förarbetskraftsprognoser, arbetsplanering, utbildning, handledning ochyrkesutbildning för att garantera arbetskraftens kontinuerliga anpassning tillde nya krav, som de tekniska förändringarna gav upphov till. Det borde ocksåfalla på deras ansvar att vidtaga de nödvändiga åtgärderna - särskilt vadgäller arbetsförmedling och inkomsttrygghet - för att hjälpa enskildaindivider att klara av sysselsättningsproblem orsakade av tekniskaförändringar. Bland de åtgärder, somarbetsgivarna skulle kunna vidtaga för att undvika eller såvitt möjligt minskade tekniska förändringarnas negativa inverkan på sysselsättningen, betonadearbetstagarledamöterna särskilt arbetstidsminskningen. Åtgärder som 35-timmarsarbetsvecka med oförminskad lön, 3-dagars weekend, 5 eller 6 veckors årligsemester samt förtidspensionering med tillfredsställande inkomst skulle kunnautgöra ett sätt att skapa såväl ytterligare arbetstillfällen som en möjlighetatt rättvist fördela företagets vinst av de tekniska förändringarna.Ledamöterna uttryckte förhoppningen att arbetsgivarna i överenskommelse medfacket skulle överväga möjligheten att införa nya arbetsorganisationsformer ocharbetstider för att dels möta arbetstagarnas behov dels hjälpa till att upprätthällasysselsättningsnivån. 1981/82:123 Bilaga 1 88 Manbetonade också att deltidsarbete inte skulle användas som ett medel att undvikarekrytering av heltidsanställda. Korttidsanställning och anlitande avunderleverantörer borde också begränsas. Arbetsgivarledamöterna vidhöllatt arbestidsminskningen inte kunde betraktas som en lösning påsysselsättningsproblem som uppkommit på grund av tekniska förändringar.