prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag anser detinte vara erforderligt med någon uttrycklig motsvarighet lill 6§ andra stycketanläggningslagen om skydd för övriga deltagare i anläggningen. Hänsyn tilldessa samt till panträttshavarna bör kunna tas inom ramen för elt allmäntlämplighetskrav för anslutning. I likhet med vad som gäller enligt 12 § andrastycket anläggningslagen bör dock inlösen av mark för en gemensamhetsanläggningendast ske för de fastigheter vars ägare i egenskap av tillståndshavare deltari anläggningen. I enlighet med vad jag har anfört tidigare (seavsnitt 2.3) bör inte den omständigheten atl deltagarna saknar vattenrätthindra att tillstånd lill vattenuttag meddelas och en bevattningssamfällighetbildas, om förutsättningarna i övrigt för bildande av en sådan föreligger. Ifråga om rätlen lill utrymme för bevattningsanordningar m. m. blir de vanligatvångsrättsreglerna tillämpliga. Tillstånd lill vattentäkt för bevattning får lämnasför varje deltagare i samfälligheten, i förekommande fall med tillämpning avden i avsnitt 2.4 förordade bestämmelsen om jämkning m. m. mellan flera sökandesom ingår i en vattenrättslig samfällighel. De särskilda tvångsrätter som. kanbehövas för ledningsdragning m. m. får knytas till varje särskilt tillstånd.Tillskapas en gemensam anläggning för vissa av deltagarna, knyts särskildatvångsrätler för denna lill dem som deltar i denna. dettill skadelidande tredje man får efter omständigheterna förordnas, omskyldigheten att betala ersättning eller utföra skadeförebyggande åtgärderskall åläggas en viss eller vissa tillståndshavare eller om solidariskt ansvarskall åläggas samtliga. Inom ramen för de meddelade tillstånden samt övrigavillkor som kan ha föreskrivits av bör sedan en omfördelning avvattnet vid behov kunna ske genom beslut av deltagarna i samfälliigheten ienlighet med föreskrifterna i lagen om förvaltning av samfälligheter. Utöverde regler som jag har förordat bör den nya lagen innehållabestämmelser om grunderna för fördelningen av kostnaderna för en bevattningsanläggningoch för samfällighetens förvaltning. Vadförst gäller kostnaden för utförandel av gemensamma bevattningsanläggningarkunde det synas naturligt att man, i likhet med vad som gäller enligtanläggningslagen och som jag förordar även i fråga om markavvattningsföretag,fördelar kostnaden efter vad som är skäligt främst med hänsyn fill den nyttasom företaget beräknas medföra för varje deltagare. Som jag har framhållittidigare kan det emellertid i visa fall vara svårt att använda nyttan som enobjektiv fördelningsnorm med hänsyn till atl förhållandena för de enskildadeltagarna kan variera mycket. Olika grödor odlas på olika jordbmksfastigheter.Värdet av dessa är olika och den genom bevattningen åstadkomna värdeökningenkan därför skilja sig avsevärt utan att detta behöver påverka utformningen ochdimensioneringen av den gemensamma anläggningen. Till en anläggning kan ocksåvara anslutna tillståndshavare som bedriver verksamheter av skilda slag, såsomjord-bmksdrift, handelsträdgårdsrörelse och timmerupplag. Här blir det ännusvårare att använda nyttan som kostnadsfördelningsgrund. Däremot tordenyttobegreppet kunna användas som norm i sådana fall då bevattningen skalltillgodose samma ändamål för de olika deltagarna. Det som i första hand påverkar en gemensambevattningsanläggnings utförande och dimensionering är den vattenmängd somskall utlas genom den. Det är dä enligt min mening rimligt att till grund förfördelningen av kostnaden i första hand lägga den mängd som varjedeltagare får la ut enligt tillståndet. I andra hand bör nyttan kunna användassom fördelningsnorm. Jag förordar alltså att varje deltagare deltar ikostnaden för bevattningsanläggningen efter vad som är skäligt med hänsynfrämst till den mängd vatten som han får la ut. Denna kostnadsfördelning börgälla såväl utförandet som driften av anläggningen. Enligt anläggningslagenkan driftskostnaderna täckas genom avgifter. En sådan möjlighet bör finnasäven beträffande en bevattningsanläggning. Härigenom kan man ta hänsyn filldel faktiska utnyttjandet av anläggningen. Liksom enligl anläggningslagen bör särskildaandelstal kunna bestämmas för en viss del av anläggningen, som är till nyttaför endast vissa av de i samfälligheten ingående fastigheterna. Som jag har nämnt tidigare bör vattnet kunnaomfördelas mellan deltagarna i samfälligheten. En sådan omfördelning bör kunnaske formlöst inom ramen för förvaltningen av samfälligheten i den måndeltagarna är ense. I sådana fall bör man också kunna göra en omfördelning avkostnaderna med hänsyn till varje fastighets faktiska användning av anläggningen.En möjlighet att få en sådan överenskommelse fastställd så att den får verkanav dom bör tas med i den nya lagen. Det bör också kunna träffas överenskommelseom in- eller utträde, ändring av andelslal saml samfällighetens upphörande'.Jag anser det lämpligast alt en sådan överenskommelse fastställs avvattendomstolen. Vad beträffar deltagare i enbevattningssamfällighet som endast föranleds av fördelningsbehovet blir detendast fråga om bidrag fill kostnaderna för samfällighetens förvaltning. Fördetta bör särskilda andelslal bestämmas. Den lämpligaste fördelningsnormen böräven i dessa fall vara det vattenuttag som deltagaren får göra enligttillståndet lill vattentäkt. Möjligheterna att träffa överenskommelser och fåsådana fastställda av vattendomstol bör naturligtvis finnas även beträffandesådana samfälligheter. Genom den nu förordade möjligheten att bildabevattningssamfälligheter saknas enligt min mening anledning atl genomföravatlenlagsutredningens förslag om en särskild anmälningsskyldighet förvaltentäktsföretagen. De bör endast vara underkastade samma lillståndsplikt somandra vatlenföretag. Som jag har antytt tidigare bör tillslåndspliklen varasträngare än enligl gällande VL. Enligt VL kan etl tillstånd alt utföra eltvattenförelag vara förenat med skyldighet för företagaren atl utge avgifter avolika slag. Avgifternas syfte är i första hand alt tillgodose allmännaintressen. Hit hör bl. a. fiskeintresset. För alt åstadkomma bättrefiskeförhållanden inom områden som påverkas av etl företag föreskrivs sålundaibland, i stället för en skyldighet för företagaren atl själv vidtafiskebefrämjande åtgärder, en skyldighet för honom atl betala en särskildavgift med stöd av 2 kap. 8 § VL. Enligl 2 kap. 10§ utgår vidare en s.k. allmänfiskeavgift för byggnad i vatten eller vattenreglering som påverkar denaturliga vatlenslåndsförhållandena eller hindrar eller försvårar fiskensframkomst. Allmänna fiskeavgifter skall användas för atl främja fisket inomlandet. Enligl 6 kap. 9§ kan de flottande i en allmän flottled åläggas attbetala viss fiskeavgift, om flottningen eller flottningsanläggningar vållaravsevärt men för fisket. Vissa fiskeavgifter som har fastställts enligt denföre VL gällande lagstiftningen utgår fortfarande. 1981/82:130 174 I4 kap. 14 och 15 §§ VL finns bestämmelser om regleringsavgift i Lagrådsremiss samband med störrevattenregleiMngar för kraftändamål. Avgiftsmedlen allmän motivering används föratl kompensera skador som inte ersätts i vattenmålel och för atl tillgodoseallmänna ändamål i den bygd som berörs av företaget. Med tillstånd att utföravissa slags vattenföretag följer också skyldighet enligt 11 kap. 95 § VL attbetala elt engångsbelopp, s. k. domstolsavgifl, som bidrag lill kostnaderna förvattendomstolarnas organisation och verksamhet. De allmänna fiskeavgifterna ochregleringsavgifterna utgår med etl fast belopp under vissa perioder, 20resp. För den följande perioden kan avgifterna ändras på ansökan avtillståndshavaren eller kammarkollegiet. Regeringen kan enligt 4 kap. 18 § VL föreskrivavillkor för att tillgodose allmänna intressen i samband med prövningen avstörre vatlenföretag. Sådana villkor brukar oftast gå ut på att sökanden skallbetala vissa belopp, s.k. villkorsmedel. kompletteras av bestämmelser ikungörelsen (1953:620) angående indrivningen och användningen av vissa medanledning av förelag i vatten utgående avgifter (avgiflskungörelse).Kammarkollegiet för det allmännas talan i avgiftsfrågor. I egentliga avgifter inflöt under budgetåret1970/71 omkring 14 milj. kr. Därav utgjordes cirka 12 milj. avregleringsavgifter, 1,5 milj. av olika fiskeavgifter och 0,5 milj. av domstolsavgifler.Motsvarande belopp var för /79 omkring 19 milj. kr., varavomkring 16 milj. avsåg regleringsavgifler, omkring 2,4 milj. fiskeavgifter ochomkring 1 milj. domstolsavgifler. behandlade VL:s avgiftssystemi delbetänkandet SOU 1972; 14. Utredningen ansåg det vara självklart attregleringsavgifter och allmänna fiskeavgifter borde behållas som viktiga delarav det vattenrältsliga kompensationssystemet. Enligl utredningen företeddeavgiftssystemet en splittrad bild och etl enhetligt system skulle i och försig vara tilltalande. En sammanslagning av reglerings- och fiskeavgifternaansågs emellertid medföra komplikationer och utredningen inriktade sig istället på att försöka närma de båda avgiftslyperna till varandra. Utredningen föreslog all bestämmelserna omregleringsavgifl skulle ersättas av bestämmelser om bygdeavgift. Förslagetinnebar att inle bara som f. n. regleringar för kraftändamål utan ävenkraftverk skulle avgiftsbeläggas. Avgiften skulle beträffande regleringarberäknas efter magasinsvolymen och beträffande kraftverk efter installeradeffekt. Enligl förslaget skulle de nya bestämmelserna i princip bli tillämpligaäven på befintliga företag. En konsekvens av förslaget var att ävenkraftverksbygderna skulle bli bidragsberättigade av avgiftsmedlen. Utredningen föreslog vidare vissa ändringar ibestämmelserna om fiskeavgift. Sålunda skulle det inle längre vara möjligt attbestämma särskild avgift med stöd av 2 kap. 8 § VL. Detta föranledde ändringari fråga om de allmänna fiskeavgifternaenligt 2 kap. 10 §. Bestämmelserna om allmän fiskeavgift föreslogs ocksånärmare anpassade till bestämmelserna om bygdeavgift, bl. a. genom attavgiflsbeslutens giltighetstid förkortades från 20 till . Vattendomstolarnahar fr. o. m. 1972 inordnats i den allmänna lingsrättsorganisationen. Av bl.a. denna anledning syntes det utredningen omotiverat att behålladomstolsavgiften som f. n. skall fastställas som bidrag till vattendomstolarnasorganisafion och verksamhet i anslutning till att medgivande lämnas till vissatyper av vattenföretag. Utredningen föreslog därför atl domstolsavgiflen skulleutmönstras. Någonändring föreslogs inte i regeringens befogenhet att i samband med prövning avtillådigheten av större vatlenföretag förordna om skyldighet för sökanden attbetala s.k. villkorsmedel för atl fillgodose allmänna intressen. Utredningensförslag i fråga om bygdeavgift tillstyrktes eller lämnades i huvudsak utanerinran av flertalet remissinstanser. Det framfördes dock viss kritik, främstfrån i . Med utgångspunkt i utredningensberäkningsexempel vände man sig mot en befarad omfördelning av avgiftsmedelfrån reglerings- till kraftverksbygder. Detta ansågs oacceptabelt frånregionälpolitisk synpunkt. Dessutom skulle det bli svårt med omräkning avgällande avgifter. Förslagetatt slopa avgifterna enligt 2 kap. 8 § VL möttes med kritik frän fleraremissinstanser, medan förslaget i fråga om avgifter enligt 2 kap. 10 § ihuvudsak lämnades utan erinran. Förslaget atl slopa domstolsavgiften biträddes. Föredragandeslalsrädel framhöll i prop. 1974:83 (s. 182) atl utredningens förslag tillbygdeavgift visseriigen innebar en förenkling men var oacceptabelt framför alltfrån regionälpolitisk synpunkt. Förslaget skulle medföra en omfördelning frånglesbygder i övre till och t. ex. skullekomma att förlora en betydande del av utgående avgiftsmedel. Dessutom skulleomräkningen av tidigare utgående avgifter bli komplicerad. Utredningens förslagfill bygdeavgift borde därför inte genomföras. Pä grund härav fann föredragandestatsrådet inte heller skäl alt närmare gå in på utredningens förslagbeträffande fiskeavgifter och domstolsavgifter. En höjning av avgiftsgränsernaför regleringsavgifter och för fiskeavgifter enligt 2 kap. 10§ VL vidtogs dock(prop. 1974:83, CU 1974; 28, rskr 1974: 229. SFS 1974:273). Vattenlagsulredningenfick genom tilläggsdirektiv (se 1975 årskommittéberättelse s. 17) uppdraget att åter utreda frågan om ell nyttvattenrättsligt avgiftssystem. Enligt direktiven borde utredningen övervägaatl i en ny vattenlag införa en enda avgiftstyp som i princip skulle omfattaalla typer av vatlenföretag. Isitt slutbetänkande tar vallenlagsutredningen åter upp avgiftsfrågan. Ienlighet med tilläggsdirektivens önskemål har utredningen försökt finna elt 1981/82:130 176 enhetligt system som skulle omfatta alla typer avvattenföretag. annan normän elt vattenföretags anläggningskostnad är då enligt utred- allmän motiveringningen inte tänkbar. Det visar sig emellertid alt anläggningskostnaden som norminnebär stora svårigheter i många fall. Utredningen anser därför attanläggningskostnaden inte utgör någon lämplig norm för avgifisberäkning-en.Utredningen har därför begränsat sina överväganden till kraflföreta-gen,eftersom del i första hand är dessa som kan påverka bygdens förhållanden inågon mera betydande omfattning. Utredningen föreslår att denuvarande regleringsavgiflerna och fiskeavgifterna enligt 2 kap. 10 § VLersätts av en ny avgift, som föreslås få benämningen bygdeavgift. Bygdeavgiflföreslås utgå för ett kraftverk efter en norm som är en funktion avkraftverkets installerade effekt. Avgiften skall bestämmas så att den inrymmeräven avgift för regleringar. Den installerade effekten skall dock enligtförslaget, liksom enligt det tidigare förslaget till bygdeavgift, varaavgiftsgrundande i sin helhet endast intill av effekten vidmedelvattenföring, medan överskjutande effekt skall beaktas endast beträffandehalva sin storlek. Mindre kraftverk undantas från avgiflsskyldighet. Avavgiften skall inbetalas till att användas för atlfrämja fisket inom landet, medan återstoden skall inbetalas fill länsstyrelsenatt användas för samma ändamål som nuvarande regleringsavgifter. Enligt utredningen skulle en renkraflverksavgift komma att medföra en omfördelning av avgiftsmedel frånreglerings- lill kraftverksbygder. Den installerade effekten anses emellertidåterspegla inle bara kraftverkels storlek utan även sambandet mellankraftverket och de regleringar som betjänar det. Förekommande regleringar bör enligtutredningen därför på så sätt beaktas atl den myndighet om fastställer avgifteni avgiflsbeslutet skall ange till hur stor del avgiften hänför sig tillkraftverket resp. till regleringarna. Detsamma skall gälla även andra förelag,främst överledningar, som betjänar kraftverket. Utredningen framhåller att det nyaavgiftssystemet framför allt har en fördel vid övergång från nuvarande systemlill det nya. Eftersom de nuvarande avgifterna är bestämda för varje kraftverk,erhålls den nya kraftverksavgiften per enhet genom atl man dividerar nuutgående avgift, eventuellt omräknad i samband med omprövning av avgiften förnågon reglering, med antalet avgiftspliktiga enheter för kraftverket i fråga.Denna beräkning är enligt utredningen så enkel alt den kan göras vid varjeomprövningstillfälle för äldre regleringar, lill dess alla äldre avgiftsbeslutblivit omprövade. Någon gemensam tidpunkt för omprövning behöver därför ejfastställas i övergångsbestämmelserna. I delbelänkandet SOU 1972: 14föreslog vallenlagsutredningen som tidigare nämnts atl fiskeavgifter enligt 2kap. 8 § VL inte längre borde utgå. Detta föranledde flera krifiska uttalandenunder remissbehandlingen. Vad som förekommit vid remissbehandlingen harföranlett utredningen att i det 1981/82:130 177 nya förslaget behålla fiskeavgifterna som ett alternativtill andra åtgärder. Nuvarande tveksamhet rörande frågan huruvida avgiften kananvändas för allmän motivering åtgärder i bivattendrag bör enliglutredningen undanröjas. Enligl ell uttryckligt stadgande skall avgiften kunnaanvändas för fiskebefrämjande åtgärder inom berört eller angränsandevallensystem. Därigenom markeras också avgiftens lokala användningsområde. Enligt utredningsförslaget bör i enny VL inte tas in någon motsvarighet lill den fiskeavgift som enligt 6 kap. 9 §VL kan åläggas de flottande. Har sådan avgift bestämts enligt VL bör dendäremot utgå även i fortsättningen. Utredningen anser slutligen att någonmotsvarighet lill domstolsavgiften enligt 11 kap. 95 § VL inte bör finnas. Vid sidan av det föreslagnaavgiftssystemet bör enligt utredningen regeringens befogenhet att fillgodoseallmänna intressen genom s.k. villkorsmedel finnas kvar. Utredningens nya förslag i fråga ombygdeavgift har mötts av en ännu starkare kritik än det fidigare förslaget.Endast några få remissinstanser godtar förslaget eller lämnar det utan erinran.Däremot godtar så gott som alla remissinstanser utredningens förslag till lokalfiskeavgift samt till slopande av floltleds- och domstolsavgifterna. Remisskritiken beträffandebygdeavgiftsförslagel gmndas på flera omständigheter. Flera remissinstanserframhåller att systemet med en effektavgift i princip utgör en enklareberäkningsgrund i förhållande till nuvarande system. Man pekar dock på atteffektbegreppet inte är entydigt. Den allvarligaste kritiken går ut på att ävendet nya förslaget innebär en omfördelning av avgifterna från regleringar fillkraftverk och att utredningens förslag till fördelning av avgifterna mellan regleringaroch kraftverk ger alltför stort utrymme för skönsmässiga bedömningar. Mångaremissinstanser, däribland och andra som företräderfiskeriinlresset, anser att den föreslagna gränsen för avgiftsskyldighet är förhögt satt och atl även andra företag än kraftverk bör avgiftsbeläggas. Defiskesakkunniga remissinstanserna motsätter sig också alt nuvarandefiskeavgift enligl 2 kap. 10 § VL bakas in i den gemensamma bygdeavgiften. En del remissinstanser för frameller skisserar alternativa förslag till avgiftssystem. a. anser tretingsrätter atl utredningens gamla förslag fill bygdeavgift bör genomföras medvissa modifieringar. föreslår för sin del en enda avgiflstyp somavses omfatta alla lukrafiva vatlenföretag. Sådan avgift bör bestämmas till enviss andel av förelagels bruttonylta allt efter företagets inverkan påmotstående intressen. Många remissinstanser anser att såväl avgiftsgränsernasom de utgående avgifterna bör indexregleras. 12 1981/82. Prop.1981/82:130 178 Lagrådsremiss 2.13.2 Bygdeavgifter allmän motivering Av min nu lämnade redogörelse torde framgå attfrågan om det vattenrättsliga avgiftssystemel är mycket besvärlig. Vadsärskilt gäller de nuvarande regleringsavgifterna lämnar lagen ringa ledningför beräkningen av deras storlek. Gmnderna för beräkning av avgifterna är inteteoretiskt invändningsfria och de leder också i vissa situationer tillpåtagliga fel eller olämpliga resultat. I rättstillämpningen har ocksåberäkningsgmnderna efter hand blivit alltmer komplicerade. Som hovrättframhåller har mål rörande regleringsavgifter svarat för enoproportionerligt stor andel av de överklagade vatlenmålen. Bakom de nuvarande bestämmelserna omregleringsavgift ligger den uppfattningen att den vinst som ellkraftverksförelag ger ofta uppkommer på bekostnad av avsevärdanaturförändringar i den omgivande bygden och olägenheter av olika slag förbefolkningen och alt del därför är rimligt att en del av denna vinst kommerbygden till godo i form av avgiftsmedel. Delta synsätt har enligt min meningalltjämt fog för sig. De betydande belopp som kommer in i form avregleringsavgifter utgör en betydelsefull kompensation för de bygder somutsätts för sådana allmänna olägenheter som en vattenkraftutbyggnad medför. Denövervägande andelen av nu utgående avgifter avser glesbygdsområden i ,där avgiftsmedlen gör stor nytta. Betydande belopp har utgått till sådana allmännabehov som sport och fritidsverksamhet, vägbelysning och elektrifiering,turism, vägar, kulturella ändamål, renskötsel, va-anläggningar m. m. Man haranledning att räkna med att det fortfarande finns ell stort behov avavgiftsmedel för sådana ändamål. Även andra ändamål bör kunna komma i fråga.Jag anser därför att det är självklart att den nya vattenlagen bör innehålla enmotsvarighet till nuvarande regleringsavgifler Gfr prop. 1974:83 s. 182). En avgift av antytt slag bör hållas isär från desärskilda villkorsmedel som regeringen i kraft av sin befogenhet altvillkorsvägen tillgodose allmänna intressen kan föreskriva beträffande störrevattenföretag. Denna regeringens befogenhet bör finnas kvar och bör intenärmare regleras genom detaljföreskrifter. Däremot bör inte den avgift somskall motsvara den nuvarande regleringsavgiften bestämmas efter skönsmässigagmnder. De fillämpande myndigheterna och parterna måsle ges så säkra hällpunktersom möjligt i själva lagen rörande beräkningsgrunderna för en sådan avgift. Somjag kommer atl beröra i del följande, kan man dock inle undvika att elt visstutrymme kommer atl finnas för skönsmässiga överväganden också inom ramen företl sådant avgiftssystem. Man måste kunna ta hänsyn till varje vattenföretagssärdrag. Nuvarande regleringsavgifter gäller endastregleringsföretag för kraftändamål. Eftersom syftet med en avgift bör vara atttillgodose allmänna intressen med anknytning till den bygd som drabbas avölägenheter av ett vatlenföretag, bordeavgiftsskyldigheten i princip omfatta alla typer av vattenföretag enligt dennya vattenlagen. Del har emellertid visat sig vara myckel svårt att finna engodtagbar objektiv avgiftsnorm som passar de olika företagstyperna. Den endanorm som utredningen kan tänka sig är ett företags anläggningskostnader menutredningen finner för sin del atl dessa av olika skäl inle utgör en lämplignorm. Jag delar denna uppfattning. Sveahovrätts tidigare redovisade förslag om en avgiftsberäkning efter förelagetsbruttonytta och dess inverkan på motstående intressen torde inle heller gå atttillämpa beträffande många företagstyper. Att, som hovrätten har föreslagit, isädana fall överlämna ål regeringen att fastställa avgifter enligt skönsmässigagmnder kommer i realiteten att innebära att man inte gör någon skillnad mellanavgifter och särskilda villkorsmedel. En sådan ordning är enligt min meningmindre lämplig. Jagkan alltså för min del konstatera alt det inte har gått att finna någongemensam objektiv norm för avgiftsberäkning beträffande alla företagslyper.Man måste som jag ser det i stället inrikta sig pä alt begränsa avgiftsskyldighetentill vissa företagstyper. Det bör då bli fråga om företag som dels är av sådanomfattning och beskaffenhet att de mera kännbart inverkar på bygdensförhållanden och dels möjliggör objektiva beräkningsgrunder föravgiftsuttaget. De företagstyper som närmast kan komma i fråga är dä enligl minmening vattenkraftverk, valtenregleringar, vattenöverledningar ochytvattentäkter. Jag vill betona alt en huvuduppgift är att försökafinna enklare beräkningsgrunder för avgiftsuttaget. De bådautredningsförslagen tillgodoser i stor utsträckning detta önskemål. Utredningenuppger sig också ha strävat efter en i huvudsak oförändrad avgiftsbelastningför de enskilda företagen. Dessutom har den ansett att det totalaavgiftsbeloppet inom landet, beräknat enligt det nya systemet, i stort sett börmotsvara vad som f. n. inflyter i regleringsavgifter enligt 4 kap. 14 § VL.Utredningsförslaget har emellertid på flera håll uppfattats så att man befararen omfördelning av avgiftsmedel från reglerings- fill kraftverksbygder. Utredningen har själv tillbakavisat kritiken idetta hänseende mot dess första förslag. Utredningen framhåller att den i sittförsta avgiflsbetän-kande som exempel på hur den föreslagna bygdeavgiftenskulle beräknas har använt befintliga kraftverks- och regleringsföretag.Avsikten var däremot inte all ändra de redan utgående regleringsavgifterna, ominte ändringar motiverades av ändrat penningvärde eller ändrade yttreförhållanden. Dessa och även andra omständigheter skulle enligt utredningenhindra en regional omfördelning av redan utgående avgifter. Inte heller beträffandenya företag skulle det föreslagna systemet i praktiken behöva medföra enomfördelning.