prop · G503103 · 1981-12-31 00:00:00 — Överåklagaren i åklagardistrikt anser sålundaalt de utredningar som görs av framför allt polisen är tillfyllest.Polisstyrelsen i anför liknande synpunkter.Länsåklagaren i vill i stället för den föreslagna kommissionenförorda ett syslem där det för speciella fall uppdras ål en kommission att görabedömningar på grund av utredningar som befintliga organ färdigställer.Enligl är en ordning som innebär att tillsätts från fall fill fall all föredra. Statensjärnvägar, som visserligen inte avstyrker förslaget, anser dock att den tänktaorganisationen inte i något avseende skulle innebära en effektivare utredningav järnvägsolyckor än f. n. eller skapa bättre förutsättningar när del gälleråtgärder av förebyggande art. I övrigi tar den kritik som framförs av remissinstansernasikte framför allt på organisafionen av verksamheten. Flertalet remissinstanseranser att det bör ske en samordning med den verksamhet som bedrivs avstatens och sjöfartens . Elt anlalremissinstanser, som är verksamma på kärnkraftsområdel, anser altkärnkraflsolyckor inte bör omfattas av den föreslagna utredningsverksamheten.Flera remissinstanser pekar på de svårigheter som kan uppstå vid samarbetemellan kommissionen och andra organ som är verksamma vid olyckan, dvs. framföralll polisen och räddningsorganen. Några remissinstanser anser att kommitténinle tillräckligt har behandlat frågan om publicering av kommissionensrapporter och i samband därmed sekretessproblemen. I en del svar riktasanmärkning mot förslaget att kommissionens ordförande bör vara eller ha varitordinarie domare. Från något håll föreslås också att en av ledamöterna ikommissionen skall vara expert på miljöfrågor. De remissinstanser som haranknytning till räddningstjänsten är kritiska mol att huvuduppgiften att larmakommissionen har lagts på polisen och inte i första hand på den som lederräddningsarbetet. Elt antal remissinstanser har också synpunkter pålagförslaget. Synpunkterna gäller främst de föreslagna reglerna om förbud attutan tillstånd av kommissionen avlägsna eller rubba föremål av betydelse förundersökningen. Man menar framför allt att bestämmelsen kan medförasvårigheter för polisen och räddningsstyrkorna. En del remissinstanseruppehåller sig också vid bestämmelsen om all de som berörs av olyckshändelsenskall underrättas och få tillfälle att anföra vad de anser nödvändigt för attbevaka sina intressen. Enligt dessa instanser kan bestämmelsen bli svår alttillämpa vid stora olyckor som berör många personer. Det pekas också påsvårigheten att avgöra vilka som är intressenter. För egendel vill jag framhålla att de undersökningar av olyckshändelser som redanförekommer är av stor betydelse för alt höja säkerheten. Verksamheten är emellertid splittrad på olika myndigheteroch andra organ Skr. 1981/82:103 och är inle alllid så allsidig som skulle varaönskvärt från säkerhetssynpunkt. Dir 1981:12 I en del fall har nämligenundersökningsverksamheten primärt ett annat syfte än all förbättra säkerheten.Så är det t. ex. i fråga om polisens undersökningar. I andra fall inriktasundersökningen endast på vissa av de faktorer som är av betydelse frånsäkerhetssynpunkt. Undersökningarna ger inle alllid en samlad bild av deförebyggande åtgärderna och räddningsarbetet. De senaste årens svåra olyckor pekar på behovet avallsidiga undersökningar med det direkta syftet att öka säkerheten ochförbättra samhällets räddningstjänst. Del gäller all snabbi och objektivt kunnaklarlägga de närmare omständigheterna vid allvarliga olyckshändelser ellertillbud saml sammanställa erfarenheterna från händelserna. Dessa undersökningarbör inle bedrivas av ett organ som är bundet av ansvaret för del löpandesäkerhetsarbetet. Utredningen av olycksorsaker bör utgöra ett komplement till denundersökningsverksamhet som redan förekommer på skilda områden, t. ex.polisens och den ansvariga myndighetens undersökningar, och naturligtvisutredningstekniskt samordnas med denna verksamhet. I den mån det finnsetablerade undersökningsrutiner för vissa olyckstyper bör man, för alt undvikadubbelarbete och onödiga kostnader, inrikta sig på att göra kompletterandeutredningar om förebyggande åtgärder och om räddningstjänsten. Genom en sådansammanhållen verksamhet bör erfarenheterna från undersökningarna på ett områdekunna föras över också till andra områden. Därigenom skapas förulsätlningar föratt bättre kunna dra nytta av erfarenheter från skilda områden. Verksamhetenbör även kunna leda till rationaliseringsvinster. Jag anser således att det utöver de undersökningar sombedrivs av ansvariga myndigheter bör kunna göras särskilda undersökningar avallvarliga olyckshändelser och tillbud fill sådana händelser. Undersökningsarbetetbör inriktas på all klarlägga omständigheterna vid allvarliga olyckshändelser,granska säkerhetsåtgärderna och pröva effektiviteten av räddningsinsatserna.Syftet med arbetet bör vara all försöka förhindra alt det inträffar nyaolyckshändelser av liknande slag eller med likartade följder. Flertalet remissinstanser för fram tanken alt den avräddningstjänstkommittén föreslagna kommissionen skall sammanföras med och sjöfartens till en ny myndighet. Enliglmin mening bör det vara en målsättning att la tillvara de rationaliseringsmöjligheteroch kostnadsbesparingar som en sådan samordning av undersökningsverksamhetenkan innebära. Förutsättningarna för en sammanslagning behöver emellertidövervägas ytterligare bl. a. med hänsyn till att det inomkommunikalionsdepartementet pågår arbete med frågan om undersökning avsjöolyckor. Sjöfartens verksamhet utvärderas och detta arbetekan komma all utmynna i att sjöfartens får elt vidarearbetsfält. Jag anser det således inte lämpligt att nu bilda en gemensam undersökningskommissionför flygolyckor, sjöfartsolyckor och de andra allvarliga olyckor som enligtkommitténs förslag bör undersökas av den särskilda undersökningskommissionen.Enligl min mening är det inte heller lämpligt alt nu skapa en ny självständig myndighetmed de uppgifter som kommittén har föreslagit. Omfattningen avundersökningsverksamheten är alltför oviss för en sådan åtgärd. Vidare behöver flera av de frågor som har framkommit iremissyttrandena '' 1981/82:103 övervägas ytterligare. EnUgt min meningbör man därför Del II bedriva undersökningsverksamheten iden formen alt en kommitté får i uppdrag att ansvara för undersökningar av allvarligaolyckshändelser. I kommitténs uppdrag bör även ingå alt närmare överväga regleroch arbetsformer för en samordnad undersökningsverksamhet. Om en beredskap nuupprättas i avvaktan på de kompletterande utredningar som krävs, vinner man denfördelen alt en undersökning kan påbörjas när behov av deluppkommer. Jag förordar således att en kommitté nu tillsätts för uppgiften. Som utgångspunkt för kommitténs arbete bör i varjesärskill fall i huvudsak gälla de riktlinjer för och den uppläggning avundersökningsarbetet som räddningsljänstkommittén har angett. Kommittén böremellertid vara oförhindrad att själv pröva alternativa former för arbetet.Kommittén bör ta fiU vara de praktiska erfarenheter som kan finnas hos . Väsentligt är att kommittén utvecklar arbetsformer som ärändamålsenliga och effektiva. Som räddningstjänstkommittén föreslår bör alla typer avallvariiga olyckor utom luftfarts- och sjöfarlsolyckor kunna undersökas. a. bränder, explosioner, ras, översvämningar, trafikolyckor ochutflöden av skadliga ämnen som har medfört eller kan befaras medföra betydandeskador på människor eller egendom eller i miljön. Som jag harframhållit skall verksamheten utgöra ett komplement till de ansvarigamyndigheternas löpande säkerhetsarbete. Jag anser del naturligt att kommittén inriktar sitl arbetepå de från säkerhetssynpunkt allvarligaste olyckshändelserna. Omfattningen avverksamheten bör således begränsas mera än vad som har förutsatts avräddningstjÉlnslkommittén i dess förslag. Kommittén skall underrätta chefen förkommundepartementel och annan berörd departementschef då undersökningpåbörjas. Kommittén bör ha det begränsade anlal ledamöter somräddningsljänstkommittén har föreslagit. Den expertis som krävs för att få etttillfredsställande utredningsresultat i det enskilda fallet bör dessutom kunnatillkallas. Miljöerfarenheten bör kunna tillgodoses genom en utredare som harsakkunskap i arbetarskydd och hälsovård och genom särskild experfis. En av deförsta uppgifterna för kommittén blir att ta ställning till vilken typ av expertissorn kan behövas för olika slag av olyckshändelser samt alt ombesörja alt sådanexpertis kan stå lill förfogande när en olycka inträffar. Jag föreslår inle nu att det till gmnd för verksamheteninförs regler av del slag som har tagits in i räddningsljänstkommilténslagförslag. Kommittén kommer därför inle att kunna utnyttja de befogenhetergentemot enskilda som kommissionen har tilldelats enligt förslaget. Vissainvändningar kan riktas mot att undersökningsorganets befogenheter inte ärreglerade. Jag anser emellertid att delta under ell inledningsskede knappastkan föranleda några egentliga svårigheter. Enskilda ställer sig i regelfrivilligt lill förfogande i sådan utsträckning att undersökningsarbetet kanbedrivas. Erfarenheter av tidigare undersökningar visar också att samarbetetmed polismyndighet och åklagare kan ske utan praktiska problem. Om kommitténbehöver hjälp av någon myndighet, kan kommittén begära detta med stöd avkommitléförordningen. Mot bakgrund av räddningsljänstkommilténs förslag ochremissyttrandena samt praktiska erfarenheter av verksamheten bör kommittén överväga vilka regler som kan behövas i en framtidaundersökningsverksam- Skr. 1981/82:103 het. Kommittén bör upprätta en särskild rapport till regeringenför varje undersökning. Del system med preliminära rapporter som de nuvarandekommissionerna tillämpar bör också användas. En fråga som har tagits upp av vissa remissinstanser ärvem som skall ha uppgiften aft larma kommissionen. Enligl min mening finns, somdessa remissinstanser anför, starka skäl för att uppgiften läggs på den somleder räddningsinsatserna. Kommittén bör i samarbete med generaltullstyrelsen,statens brandnämnd, och söka få tillstånd en praktisk lösning av frågan om hur kommittén skall larmas. Kommittén bör redovisa sina erfarenheter ochlägga fram förslag som kan ligga till grund för en prövning av den framtidainriktningen av verksamheten. Kommittén bör därvid också ange tänkbara finansieringsformerför verksamheten och om den kan bekostas genom rationaliseringar ochbesparingar. Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för kommundepartementet att tillkalla en kommitté med högst fem ledamöter meduppdrag att undersöka aUvarliga olyckshändelser och tillbud lill sådanahändelser, all utse en av ledamöterna att vara ordförande, att besluta om experter, sekreterare och annat biträde åtkommittén. Vidare hemsläller jag att regeringen beslutar att kostnaderna skall belasta femtonde huvudtitelnskommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. (U 1979:03) för uppföljning av högskolereformen Beslut vid regeringssammanträde . Departementschefen, statsrådet , anför. Genomriksdagens beslut och om en reformering av högskoleutbildningen(prop. 1975:9, UbU 1975:17, rskr 1975:179 och prop. 1976/77:59, UbU 1976/77:20,rskr 1976/77:246) skapades också en ny institutionell organisation förhögskolan. Ett nytt centralt ämbetsverk, universitets- och högskoleämbetet(UHÄ), och sex regionstyrelser inrättades. Den lokala organisationen ändradesockså. Åt UHÄ uppdrogs att svara för en uppföljning av högskolereformen. 1981/82:103 ingår bl. a. studier över högskolans organisation och anslagssystem. Del II En första övergripande översyn av den nyainstitutionella organisationen gjordesav en av mig tillkallad sakkunnig som lade fram sina förslag irapporten (Ds U 1979:1) En decentraliserad högskola. Främst beroende som då hade förflutit när högskolereformenträdde i kraft, kunde mer ingående ändringar av organisationen inle föreslås avden sakkunnige i samband med nyssnämnda översyn. På gmndval av förslagen irapporten genomfördes dock vissa ändringar bl. a. i fråga om regionstyrelsernassammansättning (prop. 1978/80:104, UbU 1979/80:29, rskr 1979/80:341). Efterbemyndigande av regeringen tillkallade jag en parlamentarisksammansatt kommitté (U 1979:03), för uppföljning av högskolereformen(uppföljningskommittén). Det fömtsalles bl. a. all kommittén skulle ta del avdet material som kom fram i UHÄ:s uppföljningsarbete. Bl.a. det statsfinansiella lägel motiverar, enligt min mening, alt enförutsättningslös prövning av högskolans institutionella organisafion nu görs.11981 års budgetproposition (bil. 12 s. 388) har jag sålunda angivit all det ärnödvändigt att i nuvarande ekonomiska läge förbilliga den administrafivaverksamheten inom högskolan. Som ett första led i en sådan process har jagberäknat en besparing av 5 milj. kr. i fråga om förvaltningskostnader vidhögskoleenheterna. Med hänsyn lill det ytterst kärva ekonomiska läge som kommeratt prägla de närmaste årens utveckUng och angelägenheten av att effektivtutnyttja resurserna för högre utbildning och forskning bedömer jag det somnödvändigt att gå vidare i strävandena att nedbringa kostnaderna för denadministrativa verksamheten inom högskoleorganisafionen. För delta fordrasenligt min mening en analys av såväl den administrativa verksamheten inomhögskolemyndigheter på skilda nivåer som det administrafiva flödet mellannivåerna. Jag förordar därför att en översyn av den administrativa verksamheteninom högskoleorganisafionen nu görs. 1979/80:104 om vissa högskoleadministrativa frågor tog jag, på grundvalav förslag i den nyssnämnda rapporten decentraliserad högskola, upp fråganom metoden att fördela anslaget D 10. Lokala och individuella linjer ochenstaka kurser på högskoleenheter m.fl. Jag anslöt mig därvid, bl. a. molbakgrund av den splittrade opinion som fanns i denna fråga, fill förslaget irapporten om att den administrativa och budgetära hanteringen av detta anslagborde utredas i särskild ordning. Jag angav också att jag avsåg att senareåterkomma till regeringen i ärendet. I den nyssnämnda översynen bör såledesockså innefattas frågan om metoderna all fördela medel för bl. a. enstakakurser på högskoleenheter. En strävan bör därvid vara att finna lösningar sombättre tillgodoser de behov som sammanhänger med att enstaka kurser både fyllerett fortbildningsbehov och i många fall utgör grunden för ämnessludier somleder fram till forskarutbildning. Jagförordar att del uppdras åt uppföljningskommitten alt genomföra den översyn jagnu har nämnt. Kommittén bör därvid utgå från att de övergripande målen förhögskolan alltjämt bör gälla. Elt mål för kommitténs arbete bör vara alt finnaorganisatoriska och administrativa förenklingar som nedbringar kostnaderna förförvaltningsapparaten inom högskolan. Kommittén bör särskiltgranska möjligheterna all åstadkomma klara roHfördelningar mellanolika organ inom högskolan i syfte all underlätta 82 planeringen av verksamheten på både kort och lång sikt och att bättre anpassa systemet lill de ökande kraven på omprioriteringarför all bevara Skr. Kommittén bör därvidvara oförhindrad Dir 1981:14 att förutsättningslöst överväga formerna för planeringenpå olika nivåer. Kommittén bör slutligen uppmärksamma vad som har anförts iprop. 1978/79:119 om vissa frågor rörande forskning ochforskarutbildning samt i årets budgetproposition om UHÄ:s roll inomhögskoleorganisationen samt vad som anförts i prop. 1980/81:97 om forskning ochpersonalutveckling rörande högskolans roll för fortbildning av lärare saml iprop. om den statliga skoladministrationen m. m. omtillsynsansvaret för den Kommittén bör belysa personalkonsekvenserna av sinaförslag. Jag förutsätter att lämpliga former för samverkan mellankommittén och UHÄ utvecklas. Kommittén bör vidare samråda med kommittén (U1979:10) om forskningens och forskamtbildningens situation i den nya högskolan.Kommittén bör fortlöpande informera berörda huvudorganisationer och iförekommande fall annan berörd central arbetstagarorganisation med vilkenstaten har eller bmkar ha avtal om löner och andra anställningsvillkor samtbereda dem fillfälle att framföra synpunkter. Kommittén bör bedriva arbetet skyndsamt. Jag hemsläller att regeringen utvidgaruppföljningskommitléns uppdrag i enlighet med vad jag nu har anfört. Regeringen ansluter sig lill föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Departementschefen, statsrådet , anför. Under sitt arbete tog skalteutredning (Fi1972:02) bl. a. upp frågan om skalteformer som kan utgöra principiellaalternativ till dagens inkomstskatt. Ett mer djupgående studium ägnades därviden progressiv utgiftsskatt. En särskild undersökning av en sådan skatteformgjordes genom en tillkallad expert och redovisades i en rapport (SOU 1976:62)över vilken ett anlal myndigheter och organisationer yttrade sig. Den progressiva utgiftsskalten var i rapporten utformad ikorthet på följande sätt. Skatten tog i princip sikte på den skallskyldiges utgifter för konsumtionsändamål och skulle tas ut vid sidan om en proportionell inkomstskatt. I rapporten antogs denna utgå med skattesatsen , vilket ungefär motsvarade summan av dåvarande kommunala medeluldebitering och lägsta skallesatsen i den statliga inkomstskatleskalan. Utgiftsskalten tänktes med andra ord ersätta den progressiva delen av den statliga inkomstskatten. I fråga om utgiftsskalten skulle alla likvidilelstillskoltsåsom löpande inkomster, försäljningslikvider, upptagna lån, arv och gåvor liksom även all upplösning av sparande, t. ex. bankuttag, redovisas som skalleplik- 83 Skr.1981/82:103 tiga belopp. Avdrag skulle å andra sidan medges för löpandeutgifter för Del II inkomsternas förvärvande,förinvesteringar i förvärvsverksamhet liksomför nysparande såsom ökning av banktillgodohavanden elleramorteringar på lån. Det framkomna nettot skulle utgöra underiagel förutgiftsskalten som alltså då träffade vad den skatlskyldige disponerat förprivat konsumtion . Vid remissbehandlingen av rapporten framfördes ganskaskilda åsikter om den tänkta utgiftsskalten. De som tilltalades av densammaframhöll bl. a. att den ökade möjligheterna till en skattemässig likabehandlingav olika inkomster, alt den stimulerade sparandet samt att den hade positivaeffekter på marginalskatteproblemen. Den kritik som framkom tog sikte på bl. a.fördelningspoliliska frågor, vissa problem när det gällde förhållandet tillandra länders skattesystem, kontroll- och uppbördsfrågor samt svårigheter isamband med skattens införande. I sitt slutbetänkande (SOU 1977:91) Översyn avskattesystemet uttalade skatteutredning att utgiftsskatten hadeegenskaper som i vissa avseenden gjorde den överlägsen den nuvarandeinkomstskatten. Man framhöll bl. a. att utgiftsskalten har sparstimulerandeeffekter som kan underlätta den nödvändiga kapitalförsörjningen i samhället,alt den förmår behandla alla inkomster lika och ger därigenom mindremöjligheter till skatteflykt saml alt den automatiskt beaktar inflationensvärdeförändringar varigenom inga oskäliga skattevinster eller -förlusterbehöver uppstå på grund av dessa. Utredningen framhöll vidare att den inle inomramen för sitl uppdrag haft möjlighet att till fullo belysa alla aspekter påutgiftsskalten. Man ansåg alt ett fortsatt utredningsarbete behövdes för altutröna om utgiftsskatlen kunde vara ett framkomligt alternativ lill delnuvarande inkomstskattesyslemel. De instanser som yttrade sig i frågan närslutbelänkandel remissbehandlades tillstyrkte i allmänhet fortsattutredningsarbete. För egen del vill jag redovisa följande överväganden. Värtnuvarande inkomstskattesyslem bygger på den i och för sig fullt rimligaprincipen, alt skallen skall träffa det överskott som uppkommer sedan enskattskyldigs alla intäkter av skattepliktig natur och avdragsgilla kostnaderbeaktats. Emellertid har detta system skapats för en ekonomi som bygger på enlugnare prisutveckling än den som kännetecknat . LikasåtiUkom de grundläggande reglerna när skatteuttaget var betydligt lägre ändagens. Den kraftiga inflationen i förening med höga skattesatser har utsattskattesystemet för starka påfrestningar. Enligt min mening är det mot dennabakgrund angeläget att undersöka om del kan finnas andra och bättre sätt attkomma till rätta med dessa problem än som är möjligt inom ramen för detnuvarande skallesystemet. Möjligheten att nå en lösning utan all övergeinkomstbeskattningen som princip undersöks av realbeskattningsutredningen(B 1978:07). Utredningsuppdraget är inriktat på alt undersöka möjligheterna altkomma till rätta med inflationens snedvridande effekter på det hävdvunnainkomstbegreppet genom en övergång till en konsekvent real beskattning avräntor och kapitalvinster, eftersom nuvarande syslem medför all låntagaregynnas men sparare missgynnas. Även ifråga om utgiftsskalten bör utredningsarbetet nu föras vidare och jag anserall en särskild kommitté bör tillkallas för ändamålet. arbetetbör givelvis allmänt syfta till all ge en fylligare belysning av 84 utgiftsskattens verkningssätt ocheffekter. Den allmänna uppbyggnaden av enutgiftsskatt och dess principiella verkningar i viktiga hänseenden har Skr.1981/82:103 emellertid ganska ingående belysts i rapporten och i bilaga 4 tilldel förut Dir 1981:14 nämnda slutbelänkandel. Med utgångspunkt i detta materialbör därför intresset i första hand inriktas på att belysa ytterligare aspekterav ett utgiftsskaltesyslem och på all utvidga behandlingen av de särskildaproblem som uppmärksammats i det tidigare arbetet. En fördjupad diskussion börägnas de punkter där olika principiella lösningar är möjliga vid uppbyggnadenav systemet. 1 samband med en sådan diskussion bör man också beakta vilkaändringar som kan länkas i fråga om inkomstbeskattningen så att skilda avarteri del nuvarande systemet kan komma all elimineras. Redan den lämnade kortfattade beskrivningen avutgiftsskatten visar att den skiljer sig markant från den hävdvunnainkomstbeskattningen. Självfallet spelar även i utgiftsskatlesyslemetinkomsterna en stor roll, men den nya skatleformen medför att utgiftssidan fåren helt annan vikt än den har . Gränsdragningen mellan avdragsgillautgiftsposter (sparande) och icke avdragsgilla blir en central fråga. För såvälde skattskyldiga som skattemyndigheterna kräver tillämpningen av enutgiftsskatt elt stort mått av nytänkande. En ekonomisk handling som vidinkomstbeskattningen saknar nämnvärd betydelse kan i elt utgiftsskaltesyslem istället vara en omständighet som direkt påverkar skattens storlek. En viktig uppgift för kommittén blir därför alt undersökaom ell ulgiflsskatlesystem kan ges en sådan utformning alt del i praktisktillämpning kan vara ell realistiskt alternativ eller komplement till vårnuvarande inkomstbeskattning. Häri ligger inte bara all undersöka den tekniskasidan utan även att bedöma den nya skalleformens verkningar i andra hänseenden.En utgångspunkt för sådana överväganden bör enligt min mening vara desynpunkter som redovisades i samband med remissbehandlingen av rapporten. Jagvill här ta upp några frågor som särskill bör uppmärksammas. Utgiftsskatten tar, som jag inledningsvis redovisade, iprincip sikte på den skaltskyldiges privata konsumtionsutgifter. Således skallavdrag medges för olika former av sparande medan beskattning skall ske i denmån elt sparande upplöses. Skattens verkningar blir alltså i hög grad beroendeav den skattskyldiges konsumtionsbehov och sparmöjligheler. Förhållandena härvidlagär naturligtvis inle lika för alla. Det kan räcka med att peka på de olikaekonomiska förhållanden som gäller för, å ena sidan, en barnfamilj i ettnormall inkomstläge, och, å andra sidan, en ensamstående med goda inkomster. Enmyckel viktig uppgift för kommittén blir därför att överväga en utgiftsskatlsfördelningspolitiska effekter i olika avseenden. En rad faktorer är avbetydelse i ett sådant sammanhang. De ökade möjligheterna lillprogressionsutjämning och förmögenhetsuppbyggnad genom sparande är en sida avsaken.