prop · G503219 · 1981-12-31 00:00:00 — När det gäller att ange de störningar som faller inombegreppet, avviker emellertid ordalagen från miljöskyddslagens formulering idess närmast motsvarande bestämmelse. Förevarande paragraf utesluter störningsom är "enbart riilfällig", vilket skall jämföras med uttrycket"helt tillfällig" i 1 § första stycket 3 miljöskyddslagen. I vad månavsikten är att de olika uttryckssätten skall ange att skillnad skallförefinnas i fråga om kravet på varaktighet för tillämplighet av denföreliggande lagen och miljöskyddslagen framgår ej av motiveringen. Ej hellerframstår del som utan vidare klart att en sådan skillnad bör finnas. Anledningatt begagna olika uttryckssätt i de två lagarna synes därför ej förehgga. Detförordas därför att i andra stycket uttrycket "enbart tillfällig"utbytes mot orden "helt tillfällig". är av skiljaktig meningpå sätt framgår av följande yttrande: . Enligt min mening är det diskutabelt,om man ens bör utesluta tillfälliga störningar från begreppet sanitärolägenhet. Del är en sak alt sådana störningar inte innefattar miljöfarligverksamhet; traditionellt faller de inte inom immissionernas område, ochmiljöskyddslagens regler om tillstånd och kontroll kan synas passa mindre välför sådana fall. Det behöver emellertid inte innebära att man skall hållasådana företeelser utanför hälsoskyddslagens räckvidd. Det kan föreligga ettbehov av att förebygga helt tillfälliga förfaranden, när de medför fara förmänniskors hälsa - exempelvis en enstaka, men kraftig sprängning, som innebärrisk för hörselskador bland Prop.1981/82:219 73 personer i omgivningen. Några rationella skäl att låtasådana störningar falla utanför lagstiftningens område är svåra att finna -utom kanske att de inte är så vanligt förekommande. Att begreppet sanitärolägenhet traditionellt inte ansetts tillämpligt på tillfälliga störningar kanknappast åberopas i sammanhanget, eftersom definitionen ändå innebär en vissändring i gällande rätt. Genom undantaget för ringa störningar hindrar man, attmyndigheterna får syssla med rena bagateller. Jag förordar därför i första handalt orden "är enbart tillfällig" utgår ur andra stycket. I andra handansluter jag mig till lagrådets ståndpunkt, att "enbart" bör ändrastill "helt". Under hänvisning till de allmännasynpunkter på lagen som lagrådet ovan anfört förordar lagrådet att som ettandra stycke i paragrafen tilläggs följande. "Vid meddelande av kommunala föreskrifter till skyddmot sanitära olägenheter skall tillses, att därigenom inte läggs onödigt tvångpå allmänheten eller annars görs obefogad inskränkning i den enskildesfrihet." 18 § Lagrådet: Enligt tredje stycket får hälso-och miljöskyddsnämnden förordna om rättelse på en enskild persons bekostnad såsnart denne underlåter att vidta åtgärd som åligger honom enligt den föreslagnalagen eller med stöd därav meddelade bestämmelser, utan att förordnandetföregåtts av något föreläggande. Detta avviker från vad som gäller enligtjämförlig lagstiftning; inte ens i miljöskyddslagen, där betydligt allvarligareolägenheter kan bli aktuella, har någon motsvarande bestämmelse getts (jfr 40 §nämnda lag, se vidare t. ex. 17 § lagen (1976:666) om påföljder och ingripandenvid olovligt byggande m. m.). Något skäl för avvikelsen har inte anförts.Visserligen kan del tänkas fall där brådskande rätlelseätgärder kan vara avnöden, men med hänsyn till de föga preciserade förpliktelser som lagförslagetinnebär för de enskilda - en synpunkt som lagrådet återkomrrier till under 23 §- framstår förslaget som alltför långtgående på denna punkt. Befogenheten altingripa på angivet sätt bör i vart fall inskränkas, lämpligen till fall därfara är i dröjsmål. Lagrådet förordar att tredje stycket får följande jämkadelydelse: "Underlåter någon att vidta enåtgärd som åligger honom enligt denna lag eller enligt bestämmelser som harmeddelats med stöd av denna lag och efterkommer han inte miljö- ochhälsoskyddsnämndens föreläggande om Prop.1981/82:219 74 rättelse, får nämnden förordna om rättelse på hansbekostnad. Är fara i dröjsmål, får sådant förordnande meddelas också utanföregående föreläggande." 20 § Lagrådet: Bestämmelsen i första stycket börges en sådan formulering att den direkt utsäger att inskrivningsmyndigheten haratt göra anteckning i fastighetsboken eller tomträttsboken när miljö- ochhälsoskyddsnämnden begär det. Avsikten är, att prövningen av frågan huruvidaföreläggandet eller förbudet är av större betydelse och nämnden alltså ärberättigad begära att anteckning skall ske, inte skall ankomma päinskrivningsmyndigheten. Nämndens beslut om begäran om anteckning kanemellertid överklagas genom förvaltningsbesvär. Regeln i tredje stycket har sådantsamband med bestämmelserna i första stycket att den bör upptagas i dettastycke. Den i andra stycket stadgadeskyldigheten för nämnden att anmäla vissa förhållanden, som innebär attanteckningen förlorat sin betydelse, bör avse även det fallet atl detantecknade föreläggandet eller förbudet upphävts genom lagakraftvunnet beslut. Med hänsyn till det anfördaförordas att bestämmelserna i förevarande paragraf ges följande lydelse. "Om miljö- ochhälsoskyddsnämnden i fråga om en fastighet eller byggnad har meddelatföreläggande eller förbud samt föreläggandet eller förbudet är av störrebetydelse och förenat med ett vite som uppgår till minst ett basbelopp enligtlagen (1962:381) om allmän försäkring, får nämnden översända beslutet omföreläggandet eller förbudet rill inskrivningsmyndigheten för anteckning ifastighetsboken eller tomträttsboken. Har sådan anteckning skett gällerföreläggandet eller förbudet mot ny ägare av egendomen. Utsatt vite gäller dockinte mot ny ägare av egendomen, men nämnden får utsätta nytt vite för denne. Har ett antecknat föreläggandeeller förbud upphävts genom lagakraftvunnet beslut eller har den åtgärd somavses med föreläggandet vidtagits eller har ändamålet med föreläggandetförfallit, skall miljö- och hälsoskyddsnämnden, så snart den fått vetskapdärom, anmäla förhållandet till inskrivningsmyndigheten för anteckning ifastighetsboken eller tomträttsboken. Om nämnden inte gör anmälan skalllänsstyrelsen på ansökan av egendomens ägare göra sådan anmälan." Godtages lagrådets nedan vid 21 §framförda förslag att den under angivna paragraf upptagna regeln skall utgå,kan lämpligen andra stycket erhålla den sålunda ledigblivna beteckningen 21 §.Därvid bör stadgandet inledas med orden: "Har ett enligt 20 § antecknat föreläggande.-.-.-.-." Prop.1981/82:219 75 Paragrafen hänvisar i visst falltill bestämmelser om verkan av att tvisteföremålet överlåtesoch om tredje mans deltagande i rättegång. Avsikten är enligtspecialmotiveringen att reglera ny ägares rätt atl inträda i den klagandesställe. Paragrafen avser emellertid situationen vid förvaltningsprocess mellanenskild och myndighet. Det slår klart atl inte regler i ämnethär kan direkt tillämpas mer än i vissa delar, även frånsett att i reglernatalas om käranden och svaranden i tvistemål (jfr t. ex. 13 kap. 7 § förstastycket RB). Det synes tveksamt, om man i lagtexten i förevarande paragrafuttryckligen bör hänvisa till regler. Att märka är att enligtallmänna förvaltningsrättsliga principer den nye ägaren torde ha rätt alt utansärskilt lagstöd inträda i besvärsprocessen i den situation man här haft isikte (jfr , Allmän förvaltningsrätt, 3 uppl. 1978 s. 22 med däranfört rättsfall). Någon hänvisning till har inte hellerskett i lagen (1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande,där 19-21 §§ avser en i viss mån liknande situation. Övervägande skäl talar föratt bestämmelsen i 21 § såsom obehövlig får utgå. Som anförts under 20 §, kan isä fall bestämmelsen i andra stycket av den paragrafen i stället erhållabeteckningen 21 §. 23 § Lagrådet: I bestämmelsen straffbeläggsuppsåtliga och oaktsamma överträdelser av vissa stadganden i lagförslaget.Delvis är dessa emellertid så allmänt hållna, atl en straffsankrionering i denföreslagna utformningen knappast är förenlig med rättssäkerhetens krav. Till enbörjan gäller detta brott mot 6 §. Redan begreppet sanitär olägenhet är svårtatt precisera, och ännu svårare är det att klarlägga vilka åtgärder mot sådanaolägenheter som i oUka situarioner skaligen kan krävas. Någon lika allmänthållen straffsanktionerad regel förekommer inte i hälsovårdsstadgan och förövrigt inte heller i miljöskyddslagen, som riktar sig mot liknandeförfaranden. Att märka är atl - i motsats rill vad som gäller enligthälsovårdsstadgan - fängelse ingår i straffskalan enligt lagförslaget. Straffbestämmelsen synes i denna del inte kunna godtas.Det är nödvändigt att precisera de förfaranden som förbjudes vid äventyr avstraffpåföljd. Visserligen utgör stadgandet en naturlig följd av den lagstiftningstekniksom används i förslaget; men när det gäller straffpåföljder måste en annanteknik tillgripas, om man inte vill avstå från att straffbelägga de aktuellaförfarandena. Lämpligen bör i stället en konkretisering ske av de sanitäraolägenheter som bestämmelsen riktar sig mot genom att man med 1981/82:219 76 stöd av lagen meddelar en sådan föreskrift som avses i 8kap. 7 § andra stycket regeringsformen. Liknande invändningar kan riktasmot straffsanktioneringen av de allmänt hållna reglerna i 7 § första stycketoch 9 § i lagförslaget. Även hänvisningen till 10 §, varigenom man bl. a.skulle straffbelägga alt någon av oaktsamhet inte håller en byggnad, lokaleller anläggning fri från ohyra, synes gå långt utöver bestämmelsens syfte.Slutligen måste även 11 § första stycket anses alltför allmänt formulerat föratt bestämmelsen - i motsats fill vad som är fallet med den i sak heltöverensstämmande regeln i 57 § hälsovårdsstadgan -skulle straffsankrioneras. Lagrådet förordar att första stycket i paragrafen fårföljande lydelse: "Till böter eller fängelse ihögst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 7 §andra stycket eller 12 § eller mot en föreskrift som meddelats med stöd avdenna lag. tillägger för sin del:Enligt min mening kan det ifrågasättas, om det är helt förenligt medregeringsformens principer om normgivningskom-petensen att - som här har skett- föreskriva fängelse för överträdelse av föreskrift som meddelas med stöd avlagen, såvitt gäller föreskrifter som kommun meddelar efter delegarion enligt11 eller 13 §. Bestämmelsen i 8 kap. 7 § andra stycket regeringsformen synes tasikte på överträdelse av sådana föreskrifter som regeringen direkt beslutar -inte sådana som kommun meddelar på grund av regeringens delegarion. (Jfr prop.1973:90 s. 315, Holmberg-Stjernquist, Grundlagarna s. 273 f, G.Petrén-Ragnemalm, grundlagar s. 187 och H. iFörvaltningsrättslig tidskrift 1976 s. Regeringsformens delegationsregel i8 kap. 11 § kan knappast anses syfta till att ge kommunen möjlighet ätt beslutaså strängt sanktionerade normer (jfr prop. 1973:90 s. 319 f). Visserligenförekommer i en del andra lagar straffbud av det aktuella slaget, varvid endelegarion till förvaltningsmyndighet förutsetts (se prop. 1981/82:94 s. 261,där frågan mera ingående diskuteras). Men det är ett längre gående avsteg fråntanken bakom 8 kap. 7 § andra stycket att kommuner, med deras ofta skiftandebedömning av olika hälsoskyddsfrågor, skall få motsvarande behörighet- ochdetla utan att deras normbeslut underställs statlig myndighet. Även om detanförda inte skulle motivera någon ändring i straffbestämmelsen i den aktuelladelen, bör det enligt min mening beaktas vid tillämpning av lagförslagetsdelegationsregler. Om hälsovårdsnämnd före den 1 juli1983 har meddelat föreskrifter enligt 70 § hälsovårdsstadgan eller har meddelat föreläggande, förbud eller Prop,1981/82:219 77 rillstånd med stöd av stadgan, bör beslutet gälla som omdet meddelats med stöd av motsvarande bestämmelser i hälsoskyddslagen ellerlivsmedelslagen. Lagrådet förordar att som punkt 2 i övergångsbestämmelsernaintages följande övergångsregel: "I fråga om föreskrift enligt70 § nämnda stadga samt med stöd av stadgan meddelat föreläggande, förbud ellertillstånd skall så anses som om beslutet meddelats med stöd av motsvarandebestämmelser i ny lag." Lagförslaget ger ej något besked om vad som efter den 1juli 1983 skall gälla beträffande de enligt hälsovårdsstadgan inrättadehälsovårdsnämnderna fram till dess nästa kommunala val förrättats (jfr 3 kap.5 § första stycket kommunallagen). Lämpligen bör de befintliga nämndernafortsätta alt fungera som miljö- och hälsoskyddsnämnder enligt den nya lagen.Lagrådet förordaratt detta klargörs genom en som punkt 3 betecknadövergångsregel av följande innehåll: "De enligt hälsovårdsstadgan inrättadehälsovårdsnämnderna skall fram till utgången av den mandattid som löper vidlagens ikraftträdande fullgöra de uppgifter som enligt den nya lagen ankommerpå miljö- och hälsoskyddsnämnd." Godtages lagrådets förslag skall den under punkt 2 iförslaget upptagna regeln betecknas punkt 4. Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511) Lagförslaget föranleder ej erinran. Beträffandeikraftträdandebestämmelsen hänvisas till vad lagrådet anfört vidövergångsbestämmelserna till förslaget till hälsoskyddslag. Prop.1981/82:219 78 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , Åsling, Söder, ,, , , , , Elmstedl, Tilländer, Ahrland, Proposition med förslag till hälsoskyddslag, m. m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslagtill 1. hälsoskyddslag, 2. lag om ändringi livsmedelslagen (1971:511). Föredraganden redogör för lagrådetsyttrande och anför följande beträffande förslaget till hälsoskyddslag. Lagrådet har framhållit att denstatliga kontroll som den nuvarande ordningen innebär i viss mån försvagasgenom förslaget. Lagrådet har här pekat på att systemet med ennormalhälsovårdsordning och underställning av lokala hälsovårdsordningarslopas. Enligt lagrådet framstår detta som diskutabelt bl. a. med tanke på attförslaget innebär att frihetsstraff kan följa på överträdelse av lokalaföreskrifter. Härtill kommer, påpekar lagrådet, att regeln i 65 § andra styckethälsovårdsstadgan att föreskrifter i lokala hälsovårdsordningar inte får läggaonödigt tvång på allmänheten eller annars göra obefogad inskränkning i denenskildes frihet saknar motsvarighet i förslaget. Det anförda, framhållerlagrådet, medför att rättssäkerhetsfrågan påkallar särskild uppmärksamhet.Lagrådet utgår dock från att regeringens delegationsrätt och kommunernasbefogenhet att meddela föreskrifter utövas med omdöme och utan att oskäligtintrång görs i den enskildes frihet ' Beslut om lagrädsremiss fattal vid regeringssammanträdeden . samt atl skälighetsprincipen i 6 § måste få betydelse ävenbeträffande kommunala föreskrifter. Lagrådet förordar att enmotsvarighet till den nämnda regeln i 65 § hälsovårdsstadgan tas in som ettandra stycke i 2 § samt att 23 § ändras så, atl de allmänt hållna reglerna intestraffsanktioneras. För egen del anser jag att lagrådethar något överdrivit riskerna med den föreslagna ordningen. Enligt 13 §lagförslaget får regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, en kommunmeddela ytterligare föreskrifter till skydd mot sanitära olägenheter. - Ocksådessa föreskrifter skall utformas så, att skyldigheten att vidta åtgärder motsanitär olägenhet föreligger endast i de fall åtgärder skaligen kan krävas. -Regeringens befogenheter är således i princip oförändrade i förhållande tillvad som f. n. gäller. Däremot vidgas i förslaget kommunernas möjligheter attmeddela föreskrifter. Regeringen avgör emellertid i vilka frågor som kommunernaskall ha rätt att meddela ytterligare föreskrifter rill skydd mot sanitäraolägenheter. Regeringen kan härvid begränsa bemyndigandet på det sätt somregeringen finner lämpligt. Nuvarande system med en normalhälsovårdsordning ochlokala hälsovårdsordningar, som fastställs av , innebär dock enfastare statlig styrning än den nu föreslagna ordningen. Denna vidgadebefogenhet för kommunerna har, såsom jag framhållit i den allmännamofiveringen, varit ett av syftena med den nya lagsriftningen. Principen att gekommunerna ökande befogenheter har klart uttalats i ett flertalproposirioner som antagits av . En sådan strävan har också präglatnyare lagstiftning. Denna utveckling behöver inte stå i strid mot kravet på attslå vakt om den enskildes rättssäkerhet. En garanri för den enskildesrättssäkerhet innebär möjligheten att få beslut prövade i högre instans. Dennahar dock ofta av olika skäl begränsade möjligheter att ändra eller upphävabeslut som kan inkräkta på den enskildes rättssäkerhet. Genom det av lagrådetföreslagna tillägget vidgas besvärsinstansernas möjligheter i detta avseende något.Jag vill av dessa skäl inte motsätta mig lagrådets förslag att en motsvarighetrill bestämmelsen i 65 § andra stycket hälsovårdsstadgan tas in som ett andrastycke i 2 § av den föreslagna hälsoskyddslagen. Som jag strax skall redogöraför, föreslår jag också att 23 § ändras på det sätt som lagrådet har förordat.Lagrådet har förklarat att om dessa ändringar görs möter förslaget i stort intebetänkligheter från de synpunkter som lagrådet har att beakta. Härtill kommeratt jag även avser att förorda att fängelse som påföljd utmönstras urlagförslaget, vilket ytterligare torde tillgodose lagrådets önskemål beträffandelagens utformning. Jag delar lagrådets uppfattning attuttrycket "enbart fillfällig" i paragrafens andra stycke bör bytasut mot orden "helt tillfällig". Prop.1981/82:219 80 Lagrådets förslag i denna del harjag kommenterat under rubriken allmänna synpunkter. Jag har i sak inte någon erinranmot att lagtexten ändras på det sätt som lagrådet föreslagit. Jag föreslår dockatt orden "Är fara i dröjsmål" i lagrådets förslag byts ut mot"I brådskande fall". Detta uttryck är lättare att förstå och användsdessutom i paragrafens första stycke. Såsom lagrådet har framhållit äravsikten med bestämmelsen i paragrafens första stycke att prövningen av fråganhuruvida ett föreläggande eller förbud är av större betydelse skall ankommaendast på miljö- och hälsoskyddsnämnden och således inte påinskrivningsmyndigheten. Jag delar därför lagrådels uppfattning attbestämmelsen blir tydligare om den formuleras så att den direkt utsäger attinskrivningsmyndigheten har att görai anteckning i fastighetsboken ellertomträttsboken när miljö- och hälsoskyddsnämnden begär det. Jag kan också instämma i lagrådets uppfattning att regelni paragrafens tredje stycke har ett sådant samband med bestämmelserna i förstastycket att den bör upptas i detta stycke. Jag har inte heller någon erinranmot att paragrafens andra stycke kompletteras på det sätt som lagrådet harföreslagit. Vissa mindre, redaktionella ändringar bör dock göras i lagrådetsförslag. Lagrådet har föreslagit attbestämmelsen utgår såsom obehövlig, eftersom en ny ägare enligt allmännaförvaltningsrättsliga principer torde ha rätt att utan särskilt lagstöd trädain i besvärsprocessen i den situation man här har haft i sikte. Jag delarlagrådets uppfattning, att en särskild bestämmelse inte behövs för atttillförsäkra en ny ägare rätten att träda in i besvärsprocessen. Specialmotiveringeni lagrådsremissen har emellertid på denna punkt fått en något missvisandeutformning. Bestämmelsen tar nämligen inte främst sikte på en ny ägares rättatt träda in i besvärsprocessen utan hans skyldighet att på yrkande avmotparten - miljö- och hälsoskyddsnämnden - inträda som part i rättegången. Ensådan regel förhindrar möjligheten att fördröja ett ärende genom att överlåtafastigheten till en ny ägare. Skyldigheten för den nye ägaren att träda in iprocessen torde inte kunna grundas på allmänna förvaltningsrättsliga principer.I sitt yttrande över förslaget till bostadssane- 1981/82:219 81 ringslag fann lagrådet alt en motsvarande regel varnödvändig (prop. 1973:22, s. 125-126). Med hänsyn lill det anförda förordar jagatt bestämmelsen i 21 § kvarstår. Lagrådet har pekat på att vissa avde regler som straffsanktionerats i förevarande paragraf är så allmänt hållna,atl en straffsankrionering i den föreslagna utformningen knappast är förenligmed rättssäkerhetens krav. Lagrådet har därför föreslagit alt dessa reglerutmönstras ur paragrafen. För egen del vill jag påpeka att det huvudsakliga syftetmed att straffbelägga uppsåtliga oaktsamma överträdelser av de aktuellareglerna varit att markera den skärpta syn man numera har på den här typen avbrottslighet. Delta synsätt har kommit till uttryck iförfattningar inom angränsande områden, bl. a. genom ändringar i 13 kap.brottsbalken och i miljöskyddslagen (1969:387). Också förslaget att införafängelse i straffskalan är ett utslag av detta skärpta synsätt. En naturligföljd av den lagsriftningsteknik som används i förslaget är att bestämmelsernai lagen med nödvändighet blir allmänt hållna. Atl straffbelägga sådana bestämmelserkan dock, såsom lagrådet påpekat, innebära vissa risker för den enskildesrättssäkerhet. Vid en avvägning mellan här motstående intressen måste hänsynentill rättssäkerheten väga tyngst. Jag kan därför ansluta mig tilluppfattningen, att de av lagrådet påpekade stadgandena inte bör varastraffsanktionerade. De kvarvarande straffbelagda bestämmelserna är av sådanart, att det kan ifrågasättas om överträdelse av dem bör kunna straffas medfängelse. Vidare kan det vara tveksamt om bestämmelser som meddelas av enkommun bör vara straffsanktionerade med fängelse. Jag anser därför att fängelsesom påföljd inte bör stå kvar i paragrafen. Den nu föreslagna ändringen behöver inte innebära attlagstiftningen härigenom blir mindre effektiv. Liksom torde det varalämpligt att komma till rätta med störande verksamheter genom att nämnden förstger råd och anvisningar om de åtgärder som behöver vidtas. Skulle detla inteleda rill önskat resultat bör nämnden ingripa med förelägganden eller förbud, iförekommande fall förenade med vite. Med en sådan ordning får ett direktstraffbeläggande av olika förfaranden mindre betydelse för lagstiftningenseffektivitet. Vidare kan, som lagrådet har framhållit, i de fall det finns ettbehov av det, straffvärda förfaranden i stället straffbeläggas genom att sädanaföreskrifter som avses i 8 kap. 7 § andra stycket regeringsformen meddelas medstöd av lagen. Slufligen gäller att de verkligt straffvärda fallen torde kunnabeivras enligt eller miljöskyddslagen. Jag har ingen erinran mot lagrådets förslag till nylydelse av paragrafen. En mindre redaktionell ändring av paragrafen behöverdock göras som följd av att fängelse föreslås utgå som påföljd. 6 1981/82. 1981/82:219 82 Jag biträder lagrådets förslag attövergångsbestämmelserna bör kompletteras med ytterligare två punkter. Jagföreslår dock alt de nya punkterna får en något annorlunda språklig utformningän den som lagrådet har föreslagit. Övrigt Vissa redaktionella ändringar har gjorts i12 och 16 §§. Med hänvisning till vad jag nu har anförthemställer jag att regeringen föreslår att antaga de av lagrådetgranskade lagförslagen med vidtagna ändringar. Regeringen ansluter sig till föredragandensöverväganden och beslutar alt genom proposition föreslå att antaga deförslag som föredraganden har lagt fram. 1981/82:219 83 Sammanfattning av utredningens förslag Under har enrad olika åtgärder vidtagits i för att förbättra den miljö i vilkenmänniskorna lever. Det finns olika anledningar härtill men en är den ökadeuppmärksamhet som riktats mot olika yttre faktorer som har påverkat och sompåverkar såväl människors hälsa som miljö. De nuvarande hälsovårdsnämnderna harhärigenom fått allt fler uppgifter. Ett flertal olika författningarreglerar hälsovårdsnämndernas arbete för att skydda människans hälsa. Utöverhälsovårdsstadgan finns sålunda lagstiftning avseende miljöskydd och skydd mothälso- och miljöfarliga varor, livsmedelshygien, yrkeshygien, smittskydd ochdjurskydd m. m. Hälsovårdsstadgeulredningen, HSU,har haft i uppdrag att göra en allmän översyn av hälsovårdsstadgan (1958:663). Allmänna förutsättningar m. m.