prop · G50389 · 1981-12-31 00:00:00 — Ett system medsärskilda läkarlärare för vårdyrkesutbildningar skulle, enligt de bådaremissinstanserna, bl. a. främja kontinuiteten i undervisningen. Om lärarnainom sektorn för vårdyrken i ökad utsträckning skall kunna överta den s.k. läkarun-dervisningenär förbättrade möjligheter till vidareutbildning en förutsättning, menar 5ACO/5J?. 8 Tillsättning av lärartjänster LÄTUföreslår att de allmänna behörighetskrav som föreslagits för lärare i statlighögskoleutbildning bör tillämpas även för lärare i högskoleutbildningoch att särskilda föreskrifter om befordringsgrunder utformas. Vidare föresläsatt tjänster som lärare i högskoleut-4 1981182. 1981/82:89 50 bildningskall tillsättas efter förslag av en tjänsteförslagsberedning samt att besvär överbeslut om tillsättning av lärartjänst skall kunna anföras hos UHÄ. Remissinstansernaansluter sig i huvudsak till LÄTU:s förslag - med undantag av de delar som averinförande av tjänsteförslagsberedning och besvär över beslut omtjänstetillsättningar hos UHÄ. SÖoch flertalet styrelser för högskoleutbildning anser att förslaget om tjänsteförslagsberedninginte bör genomföras därför att systemet bhr för tungrott och inte kanförbättra urvalet. Även , LF och UHÄ motsätter sigallmänt inrättandet av s. k. tjänsteförslagsberedningar. LFframhåller att det bör ankomma pä tillsättningsmyndigheten (styrelsen förutbildningen) att själv avgöra pä vilket sätt ett tillsättningsärende skallberedas. Däremot accepterar förbundet de behörighets- och befordringsgrundersom utredningen föreslär. LF betonar emellertid nödvändigheten av attbestämmelserna ges ramkaraktär och att möjlighet till befrielse frånbehörighetsvillkor garanteras. Samma uppfattning har också SÖ med underremissinstanser. menar att befinfiigt kommunalt beredningsorgan bör förstärkasmed vetenskaplig kompetens när förslag till innehavare av tjänst som lärare ikommunal högskoleutbildning skall avges fill styrelsen. UHÄkan för sin del tillstyrka inrättande av en särskild tjänsteförslagsberedningendast i fråga om den föreslagna FoU-tjänsten. LÄTUförutsätter att den prakfisk/pedagogiska utbildningen fortlöpande anpassas tillhögskoleutbildningens behov. SÖfinner det oklart vad utredningen avser med detta och menar att den pedagogiskautbildningen skall, vara lika för alla lärare, oavsett om man kommer attundervisa i gymnasieskola eller högskola. SÖ anser det dock värdefullt att fåett system för behörighet inom hela den , där skillnadernanu är stora mellan den del av lärarna som har tjänster inrättade vidgymnasieskolan och övriga lärare. Det är riktigt, tycker SÖ, att reglerna förtjänstetillsättningar utformas sä likt den statliga högskolans som möjligt ochatt det är berättigat med statligt inflytande på urvalet i den omfattning somföresläs. Den statliga regleringen av lärartill-sättningen möter dock motståndfrän flertalet landstingskommunala styrelser för värdutbildning även om manerkänner värdet av anpassningen till den stadiga högskolan. /SRnoterar i sitt yttrande att de önskemål organisationen haft när det gällertillsättningen av lärartjänster inom denna del av högskolan delvis kantillgodoses om ett förstatligande av den genomförs. TCOtillstyrker förslaget om tillsättningsordning och en tillsättningsberedningmotsvarande tjänsteförslagsnämnder i den statliga högskolan. 1981/82:89 51 LÄTU:sförslag om UHÄ som besvärsinstans beträffande besvär över beslut omtillsättning av kommunalt reglerade lärartjänster avvisas av LF. Även är tveksam till en sådan ordning. UHÄtillstyrker förslaget och påpekar att ett genomförande kräver ändring avkommunallagen. 9 Ledningsfunktioner för utbildningen Ilikhet med vad som föreslagits i fråga om lärartjänster anser LÄTU att äventjänster som rektor och studierektor skall kunna inrättas enbart för kommunalhögskoleutbildning. Intenågon remissinstans uttalar sig mot detta förslag. En separation avutbildningsformerna beträffande skolledningen skulle säkert skapa bättreförutsättningar för en utveckling av de medellånga värdutbildningarna i enlighetmed målsättningarna för högskolan och fritt frän gymnasieskolan, anserhuvudmannaskapskommittén. Kommittén finner skäl tala för en sådan separationäven vid bibehållen högskoleutbildning. 1 de fall underlag saknas fören separat skolledning inom en högskoleutbildning bör det, vilketockså LÄTU föreslär, finnas möjligheter fill samordning med gymnasieskola,menar kommittén. En sådan samordning bör då i första hand avse arbetsuppgiftersom inte är av pedagogisk natur och således endast kunna avse rektorstjänsten.Huvudmannaskapskommittén framhåller dock att en övre gräns bör sättas för huromfattande den kommunala högskoleutbildningen får vara för att en sådansamordning skall fä ske. Någraav styrelserna för vårdyrkesutbildning avstyrker LÄTU:s förslag attavskaffa tjänster som I:e lärare med bibehållande av funktionen genom attarbetsuppgifterna fullgörs av lärare inom ramen för ett särskilt uppdrag. SÖhärför sin del ingen erinran motförslagen. LF och TCO stöder denna uppfattning.TCO förutsätter dock att möjligheten att förordna lärare pä uppdrag somstudierektor i den statliga högskolan får en motsvarighet i den kommunalahögskolan. 10 Sambandet med gymnasieskolan resp. den statliga högskolan LÄTUföreslår att samarbete i fråga om lärarresurserna mellan högskoleutbildningoch gymnasieskola skall ske i form av uppdragsundervisning. Härmed menarutredningen bl. a. att underlag för tjänst inom högskoleutbildningskall definieras i ekonomiska termer och inte skall knytas tillundervisningsskyldigheten som för lärarna i gymnasieskolan. Flertaletremissinstanser anser att utredningens förslag kommer att främja utvecklingenav såväl den som gymnasieskolan. 1981/82:89 52 SåvälSÖ som LF framhåller dock att frågan om sambandet mellan vårdutbildning ihögskolan och gymnasieskolan måste ägnas stor uppmärksamhet i det fortsattaarbetet. SÖ påpekar att det för mindre orter kan bli svårt - t. o. m. omöjligt- att realisera utredningens förslag om att underlag för lärar- och skolledartjänsterför högskoleutbildning skall hämtas inom sådan utbildning. Både SÖ ochLF anser dock att utredningens förslag till uppdragsredovisning ullräckligtkommer att garantera det nödvändiga sambandet mellan de bådautbildningsformerna. SÖ anser att någon form av central reglering av i vad månarbetsgivaren skall få ålägga en anställd uppdragstjänstgöring blir nödvändigvid ett genomförande av LÄTU:s förslag. TCO.suppfattning är att den huvudman, som bidrar med minst hälften av underlaget fören tjänst, skall inrätta och tillsätta tjänsten samt ha arbetsgivaransvaret. SACOISRdäremot avvisar förslaget om uppdragsundervisning. Förslaget är dåligtunderbyggt och dess konsekvenser är inte tillräckligt belysta, anserorganisationen. /SR förordar istället fortsatt användning avfyllnadstjänstgöring. Någraremissinstanser berör frågan om s.k. vertikal handledning. LF sätter denna icentrum och är överhuvudtaget inte berett att acceptera förslag som avsevärtskulle försvåra möjligheterna att genomföra sådan handlening. SACOISR däremotär av motsatt uppfattning. Undervisningen i gymnasieskola och högskola bedrivsenligt två olika lagar med ohka målsättning. Att bedriva undervisning på ettvetenskapligt sätt är högskolans målsättning. Att göra det för en elevkategorioch att undervisa enligt skollagen för en annan elevkategori, innebär en storbelastning för lärarna. /SR anser därför att den s.k. vertikala handledningenbör avvecklas. Nästanalla remissinstanser stöder LÄTU:s förslag att de principiella ställningstagandenai kapitel 6 rörande arbetsorganisation för den statliga högskolan skall ägamotsvarande tillämpning inom den kommunala högskoleutbildningen. Bland dessamärks t. ex. huvudmannaskapskommittén, LF, TCO, SÖ, UHÄ, och . Iyttranden från vissa utbildningsnämnder anförs att organisafionen i stort settstämmer överens med den som redan tillämpas. Enstark remissopinion delar LÄTU: s uppfattning att den reglering av enbartundervisningsskyldigheten som f. n. gäller för de statligt reglerade tjänsternainte är ändamålsenlig för den . Ensådan reglering styr i några fall lärarnas arbetsinsatser pä ett sådant sättatt mänga för verksamhetens kvalitet viktiga arbetsuppgifter kommer i skymundan,menar bl. a. LF. Mot den bakgrunden förklarar förbundet sig 1981/82:89 53 berettatt verka för en ny reglering av arbetstiden för samfiiga lärare inom som i princip överensstämmer med vad som redan gällerför de kommunalt reglerade tjänsterna i den nuvarande organisationen. Enligt LF:suppfattning kommer en sådan ny reglering att medverka till att likställaarbetsinsatser av olika slag och främja långsiktig planering och utveckling avutbildningsverksamheten. Föratt förslagen skall kunna genomföras utan att medföra en kostnadsökning i formav ökad administrafion och ökat antal tjänster krävs, enligt SÖ, bl. a. att denpågående utvecklingen mot mer högskolemässiga undervisningsformer, merflexibelt arbetssätt och väl fungerande samarbete med arbetstagarorganisationernainte stoppas. LÄTUföreslår att skolledningen åläggs att upprätta en bemanningsplan förverksamheten. LFinstämmer i syftet med en sådan plan men ställer sig tveksam till om ett direktåliggande på denna punkt bör regleras genom centrala föreskrifter. Det måste,enligt förbundet, vara en uppgift för den enskilda högskolestyrelsen att självbestämma på vilket sätt den önskar planlägga och utveckla verksamheten. 12 Statsbidrag för högskoleutbildning LÄTU:sanalys av nuvarande statsbidragssystem visar på svårigheter att samordnatutnyttja befintliga statliga resurser. Från framför allt företrädare för denkommunala högskoleutbildningen riktas kritik mot det nuvarande systemet medstatligt reglerade tjänster och statsbidraget till lärarlöner. Främst avserkritiken den begränsade lokala planeringsfrihet som systemet medför. Fleraremissinstanser påpekar att det inte är rimligt att statsbidragets utformningskall motverka en utveckhng mot ökad lokal frihet där läraren kan utnyttjas pådet mer flexibla sätt som krävs inom högskolans ram och som ingått som en avförutsättningarna i högskolereformen. Samtligaremissinstanser som berört frågan om statsbidrag tillstyrker utredningensförslag om att ett enhetsrelaterat statsbidrag för högskoleutbildninginförs och att det knyts fill årsstudieplats, utbildningslinje och läsår. Ettgenomförande av ett sådant bidragssystem underlättas om lärar- och skolledartjänsterna,i enlighet med utredningens förslag, blir kommunalt reglerade menar UHÄ, SÖ, . 1 ett system med kommunalt reglerade tjänster ärdet inte ens tekniskt möjligt att bibehålla ett statsbidragssystem som ärrelaterat till lärariönekostnader, påpekar 5Ö. SÖ ställer sig dock tveksam tillLÄTU:s förslag att nu inrättade statligt reglerade tjänster tills vidare inteöverförs till det kommunala avtalsområdet. Både SÖ och flerautbildningsnämnder ifrågasätter 5 1981182. Prop.1981/82:89 54 omdet är lämpligt och praktiskt att låta lärare med stafiigt reglerad anställningkvarstå i sådan men pä väsentUga arbetsorganisatoriska punkter göra om detregelsystem som gäller för anställningen. betänkande Enhetligt huvudmannaskap för högskolan (SOU1981:9), som avlämnades , beskrivs de närmare detaljerna i ett enhetsrelateratstatsbidragssystem för en bibehållen högskoleutbildning. själv hänvisar LF ull dessa förslag. Enligt LF:s uppfattning bör ettarbete omgående påbörjas som syftar fill ett förändrat system för statsbidrag ihuvudsaklig överensstämmelse med utredningens förslag. Både LF och understryker bestämt att ett nytt statsbidragssystem inte fåröverföra kostnader frän stat till kommun. LÄTU:sförslag om ett särskilt statsbidrag för lärartjänster med inriktning päforskning och utvecklingsarbete tillstyrks av LF. Staten måste, anförförbundet, självfallet betala ett bidrag för innehavarens medverkan iutbildning och forskning. Frågan om forskningsanknytning av de aktuella utbildningarnakräver att staten tar det ekonomiska ansvar som motsvarar lagstiftarnasambitioner pä denna punkt, framhåller LF. LF utgår från att bidragets volym ochutformning bestäms först efter överläggningar med förbundet. 13 Vissa övriga frågor Eftersomden ämnesmässiga fortbildningen är angelägen för lärare av alla slag oavsettundervisningsnivå, föreslår SÖ, att sådan fortbildning förläggs till högskolormed adekvat forskningskapacitet. Den föresläs vidare vara öppen för alla lärareoavsett undervisningsnivä. Att behovet av ämnesteoretisk och forskningsmetodiskfortbildning av lärarna inom den bör prioriteras framhållsav flera remissinstanser. a. påpekar att lärarna intar ennyckelställning när det gäller att låta nya forskningsrön fä ett snabbtgenomslag både inom utbildningen och den praktiska värden.Vårdlärarutbildningen bör därför knytas till vetenskaplig verksamhet.Socialstyrelsen anser vidare, att forskningsanknutna kurser som f. n. pågår ärsärskilt betydelsefulla därför att de ger möjlighet till vidareutbildning åtpersoner som är direkt verksamma i vården. Detta är sannolikt ett av de mestbetydelsefulla sätt varpå den nya högskolan snabbt kan stimulera utvecklingeninom omvårdnadsarbetet, framhåller styrelsen. TCOanser att det är viktigt att UHÄ ges ett övergripande ansvar för fort- ochvidareutbildning även för den . 1981/82:89 55 LÄTU:sförslag att lärarna skall kunna ges yrkesfortbildning inom ramen förlärartjänsten tas emot positivt av remissinstanserna. TCOnoterar med tillfredsställelse att fortbildning i yrkeslivet föreslåslikställas med teoretisk fortbildning. ser det som väsenfiigtatt lärarna i de medellänga värdutbildningarna har praktisk sjukvårdserfarenhetoch kan hålla en nära kontakt med utvecklingen i vårdarbetet. Liknandesynpunkter har framförts av flera andra remissinstanser. SÖanser att ett genomförande av LÄTU:s förslag beträffande den kommunalahögskolan skulle bidra till att målen för högskolans reformering närmas. Dennauppfattning får stöd i flertalet remissyttranden angående den kommunala högskolan.Många framhåller att flera av statsmakterna redan fattade beslut om reformerförutsätter även en reformerad lärartjänstorganisation inom den kommunalahögskolan. Någonenig uppfattning om tidpunkten för ett genomförande av LÄTU:s förslag kan dockinte skönjas. Mänga remissinstanser menar att de olika reformer som berör dennadel av högskolan bör samordnas den medan t. ex. SÖ anser att denna|idpunktinte är lämplig på grund av den ökade belastning som genomförandet av den s. k.Vård 77-reformen innebär. mån samtliga förslag inte kan tillgodoses mot bakgrund av det statsfinansiellaläget vill SÖ prioritera dels en rörlig forskningsresurs, dels förslaget omsärskilda lärartjänster för forsknings- och utvecklingsarbete vid den kommunalahögskolan. 1981/82:89 56 Sammanfattning av betänkandet om enhetligt huvudmannaskapför högskolan Uppdragetoch dess omfattning m. m. Huvudmannaskapskommitténshuvuduppgift är enligt direktiven att lägga fram förslag om hurhuvudmannaskapsfrågan bör lösas. Med huvud-mannaskapsfrägan avses frågan omprimärkommunala och landstingskommunala högskoleutbildningar bör föras över tillstatligt huvudmannaskap. Av grundläggande betydelse är därvid enligt direktivenhur huvudmannaskapsförhållandena påverkar möjligheterna att på kort och långsikt vidareutveckla och förbättra högskoleutbildningen enligt grunderna förhögskolereformen. Även forskningens betingelser bör beaktas inte minst med hänsynUll kravet på forskningsanknytning av all grundläggande högskoleutbildning. Enannan viktig fråga om direktiven pekar på är hur huvudman-naskpet beträffandehögskoleutbildningen påverkar fullgörandet av andra samhällsuppgifter som päolika sätt berörs av den kommunala högskoleutbildningen, t. ex.skolundervisning och hälso- och sjukvård. Huvuddelenav de utbildningar som inom högskolan har kommunalt huvudmannaskap återfinnsinom värdsektorn. Härutöver är ADB-linjen i princip den enda utbildning somomfattas om kommittéuppdraget. I fråga om övriga kommunala linjer ihögskolan utanför värdyrkessektorn har beslut fattas av utbildning med statligthuvudmannaskap eller i ett fall anordnas inom folkhögskolan.Huvudmannaskapskommittén har i ett särskild delbetänkande Förändrathuvudmannaskap för ADB-linjen (Ds U 1980:6) föreslagit att AD-linjen böröverföras från primärkom-munalt till statligt huvudmannaskap fr.o.m. den 1 juli1982. Ett genomförande av detta förslag innebär således att återståendekommunala högsko-leutbildnignar i sin helhet återfinns inom vårdsektorn. Dessautbildningar har med några fä undantag landsfingskommunalthuvudmannaskap. Undantagen utgörs av att laboratorieassistentutbildning f. n.pä tre orter i landet bedrivs i primärkommunal regi. Ikommitténs direktiv talas endast om ett överförande av utbildningar fränkommunalt till statligt huvudmannaskap. Kommittén har emellertid även funnitskäl att här behandla de statliga sjukgymnastutbildningarnas i Stockholmoch ställning. Vidare har kommittén diskuterat huvudmannaskapet för de trei dag enskilda sjuksköterskeskolorna i bl. a. mot bakgrund av denlikartade ställning som dessa skolor har jämfört med andra sjuksköterskeskolorbeträffande utbildningens uppläggning, planering och innehåll. inte funnit skäl att behandla frågan om socialpedagogutbildningenshuvudmannaskap mot bakgrund av att SÖ och UHÄ genom regeringsbeslut fåttsärskilt uppdrag 1981/82:89 57 attinkomma med förslag rörande denna utbildnings ställning, uppläggning ochhuvudmannaskap. Utredningsuppdragetoch det här aktuella betänkandet omfattar därmed, efter kommitténsdelbetänkande angående ADB-linjen, en prövning av huvudmannaskapet för samtliganu primär- och landstingskommunala högskoleutbildningar inom värdsektorn, de stathgasjukgymnastutbildningarna i och samt utbildningarna vid vissasjuksköterskeskolor med enskild huvudman. Enligtdirektiven bör kommittén belysa olika alternativ i huvudmannaskapsfrågan.Flera skäl talar enligt kommittén för att samtliga vårdutbildningar som berörsav uppdraget så långt möjligt ges en innehållsmässig och organisatorisksamordning. Det är därför i huvudsak två alternafiv som är aktuella och som harprövats av kommittén. Det ena huvudalternativet är en organisatorisk samordningav all högskoleutbildning dvs. ett enhetUgt statligt huvudmannaskap. Det andra huvudalternaUvetavser ett landstingskommunalt huvudmannaskap för de högskoleutbildningar inomvårdsektorn som är kommunala men en i övrigt i princip helstatlighögskola. Somgrund för kommitténs överväganden och förslag lämnas i betänkandet enbeskrivning av den nuvarande inom vårdsektorn. Vidare försen diskussion kring vissa aktuella förändringar och utvecklingslinjer som harbetydelse för bedömning av frågan om huvudmannaskapet. Bland dessa märks iförsta hand beslut om en förändradstudieorganisation m. m. för vissa vårdutbildningar inom högskolan. Denkommunala högskoleutbildningen diskuteras och analyseras utifrån olikaproblemområden. Hit hör frågan om ledning och planering, forskningsanknytning,samband med gymnasieskolan och annan verksamhet, frågan ompraktikplatser samt kostnads- och statsbidragsfrä-gor. I anslutning till resp.problemområde redovisas vissa behov av åtgärder för en positiv utveckling avutbildningen i enlighet med målen i högskolereformen. Vidare behandlas här förresp. problemområde konsekvenserna av ett antingen bibehållet eller förändrathuvudmannaskap. Ibetänkandet redovisas de utbildningar som faller inom uppdraget, men ej harlandstingskommunalt huvudmannaskap. Hit hör således de primärkommunala laboratorieassistentutbildningama,de statliga sjukgymnastutbildningarna och de enskilda sjuksköterskeskolorna.Kommittén tar ställning fill dessa utbildningars huvudmannaskap. Tillföljd av dessa ställningstaganden koncentreras den därefter följande prövningentill de tvä nämnda huvudalternativen. 1981/82:89 58 övervägandenoch ställningstagande till dessa redovisas liksom kommitténs syn på hur ochnär föreslagna förändringar bör genomföras. Kommitténförordar att huvudmannaskapet för de primärkommunalalaboratorieassistentutbildningarna och de enskilda sjuksköterskeskolornaöverförs till antingen landstingskommunalt eller statligt huvudmannaskapberoende pä huvudahernativ. Vid en i övrigt bibehållen landstingskommunalhögskoleutbildning inom vårdsektorn talar vidare skäl för att de stadigasjukgymnastutbildningarna i och överförs till berörda kommunalahuvudmän. Båda huvudalternativen ärenligt kommitténs uppfattning, var för sig, fullt genomförbara. Även omkommittén inte haft att närmare studera de olika utbildningarnas innehåll ochkvalitet kan konstateras att den kritik som i vissa sammanhang riktats motvårdutbildningen för bristande framförhållning vad gäller kvalitet ochdimensionering inte i första hand är beroende av huvudmannaskapet förutbildningen. Andra faktorer såsom den historiska traditionen, gällande reglerför statsbidrag och lärartjänstkonstruktion, det delade ledningsansvaret på.centralnivå etc. spelar också stor roll. Oavsett huvudmannaskapet för utbildningen ärdet angeläget att de organisatoriska och andra förhållanden som missgynnat enutveckling av de kommunala högskoleutbildningarna i enlighet med högskolereformensintentioner så långt möjligt undanröjs. Kommitténs arbete syftar också till attså långt möjligt skapa likvärdiga förhållanden mellan de statliga ochkommunala högskoleutbildningarna. Kommitténföreslår därför bl. a. att oavsett huvudmannaskap bör det centralamyndighetsansvaret för de medellånga värdutbildningarna överföras från SÖ tillUHÄ och att dessa utbildningar så långt möjligt inordnas i det planeringssystemoch de administrativa rutiner som gäller för den övriga högskolan. att ett nytt, för samtliga medellånga vårdutbildningar gemensamt,antagningssystem bör byggas upp. Det förutsätts att goda samordningsmöjligheterskapas mellan antagningen till dessa utbildningar och antagningen till övrigahögskoleutbildningar, vilket bäst tillgodoses med ett för samtligautbildningslinjer gemensamt system. Huvudmannaskapetför de kommunala högskoleutbildningarna har debatterats alltsedan U 68 är1973 presenterade sitt betänkande Högskolan. Utgångspunkten har i allmänhetvarit en önskan att organisatoriskt samordna all högskoleutbildning och gedenna ett enhetligt statligt huvudmannaskap. De invändningar ellertveksamheter som framförts häremot, och som förhindrat en förändring, har iförsta hand betingats av den kommunala högskoleutbildningens - och då främstvårdutbildningens -nära samband med annan verksamhet såsomgymnasieskolan 1981/82:89 59 ochhälso- och sjukvården och dess planering. Kommitténs genomgång av olikaproblemområden tyder pä att dessa samband, frånsett den kliniska prakfiken,inte är särskilt starka. Till detta kommer att sambandet med gymnasieskolan påsikt, oavsett huvudmannaskapsförhållandena bl. a. genom de fattade beslutenangående ny studieorganisation för högskolan, kommer att reduceras ytterligare.Behovet av en närmare koppling av utbildnings- och sjukvårdsplanering gäller iförsta hand en regional och central samplanering och i mindre utsträckning enkoppling på landsfings-kommunal nivå. Ett förändrat huvudmannaskap skullesåledes, enligt kommitténs uppfattning, inte innebära att landstingensmöjligheter att fullgöra sina uppgifter inom skolundervisning och hälso- ochsjukvård försämras. För ett bibehålletkommunalt huvudmannaskap talar i första hand att en väl etablerad ochfungerande utbildningsorganisation redan finns inom landstingen. Ettgenomförande av kommitténs ovan redovisade förslag beträffande central ledningsorganisafionm. m. liksom av lärartjänstutredningens förslag fill lärartjänstkonstruktioninnebär att några av de faktorer som hindrar en positiv utveckling av den i dagkommunala högskoleutbildningen försvinner. Kommittén uttalar sig också för attett nytt enhetsrelaterat statsbidragssystem införs vid ett bibehållande av enkommunal högskoleutbildning. En utveckling synes dessutom ha kommit i gånginom flera landsting som talar för att några av de problem som varitförknippade med vårdutbildningen, såväl ur kvantitativ som kvalitativ synpunkt,är på väg att lösas. Hit hör bl.