prop · G50382 · 1981-12-31 00:00:00 — a. med hänsyn fill den tveksamhet som kan föreligga hosallmänheten belräffande vad som innefattas i begreppet tryckta skrifter börkartor och bilder anges särskilt, b. handskrivna bokverk på pergament. Medhänsyn till all jag kommer all föreslå all arkivhandlingar och handskrifterinte las upp som särskilda grupper, vilket kullurtådet föreslagit, börhandskrivna bokverk på pergament anges särskilt. 2.Följande mer än föremål: a. byggnaderoch - om de har utfört fasl inredning i byggnader - dörtar, dörtomfaltningar, fönster, fönsteromfaltningar, fönsterluckor, de korerade tak, takmålningar, dörtöverslycken, lislverk, väggpaneler, må lade väggfäll, kakelugnar, sältugnar, spisomfaltningar, beslag, lås och andra smiden, vindflöjlar och urverk, Förflertalet av dessa föremål gäller lillsländsplikt. Jag delar kulturtådetsuppfattning vad gäller behovet av all även i fortsättningen skydda dessaföremål. De bör specificeras i lagtexten. b. möbler,speglar, skrin, belysningsföremål, tapeter, leksaker, skriv don, hygienartiklar, rökdon saml föremål för beredning, servering, förtä ring och förvaring av föda och dryck. Ilikhet med kullurtådet anser jag att föremål under punkt b. bör skyddas. Enligtvad jag har erfarit bör även skrin upptas under denna punkt. Kullurtådet har dessutomföreslagit att prydnadsföremål bör ingå i denna grupp. Jag anser emellertidatt begreppet prydnadsföremål är för oprecisl och därför inte bör anges som en föremålskalegori. c. ryor,vävnader, broderier och spetsar samt textilredskap med målad eller skuren dekor. Jaganser liksom kullurtådet att textilier bör omfattas av skyddet. En specificeringär dock nödvändig. Enligt vad jag har erfarit bör dessutom textilredskap medmålad eller skuren dekor omfattas av lagregleringen. d. civilaoch militära uniformer saml folkdräkter, Jagdelar i stort sell kuhurtådels inställning då det gäller denna föremålskategori.Jag anser dock all modedräkter med direkt anknytning till svensk kultur, som kullurtådetockså föreslagit bör skyddas, är ett för vagt begrepp. För denna grupp bör detdärför inte finnas lillsländsplikt. Liksomkullurtådet anser jag att musikinstrument av alla slag bör omfattas av skyddet.En specificering är därför inte nödvändig, f golvur, väggur, konsolur och bordsur, Prop.1981/82:82 13 Jagdelar kulturrådels inställning alt ur bör skyddas. De ur som bör komma ifrågabör emellertid vara sådana som jag har angett. g. vapen, ammunition,krutbehållare, gehäng, rustningar och sköldar, h. målningar, teckningar,skulpturer och konsthantverk. 3.Följande mer än föremål: a. samiskaföremål. Förslagenunder och h saml 3 a motsvarar i stort vad kullurtådet har föreslagit. b. intetryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken skaper samt c. handritadekartor och ritningar. Kullurtådethar föreslagit att arkivhandlingar och handskrifter las upp som särskildagrupper. Jag anser emellertid all del är oklart vad som avses med dessa begreppoch alt de dessutom är för vittomfattande. En precisering är därförerforderlig. De föremål som bör komma i fråga har tagits upp under 3 b och 3 c.Tillståndsplikt bör även gälla delar av nu nämnda föremål. Kullurtådet har föreslagitatt fillstånd för utförsel skall krävas för vissa ytterligareföremålskategorier. Jag anser emellertid inte all dessa föremål skall omfattasav lagregleringen. Skälen därtill är följande. Mångaav de föremål som kullurtådet har behandlat som särskilda kategorier är avsådan art att de ingår i andra föreslagna grupper. Kullurtådet har t.ex.föreslagit alt över kyrkliga inventarier upptas som en särskildföremålsgrupp. Till kyrkliga inventarier räknar kullurtådet alla slag av föremålsom härstammar från svenska kyrkor. Jag anser emellertid all dessa föremål välläcks av redan föreslagna kategorier och därför inte bör las upp som enspeciell föremålsgrupp. När del gäller handläggningen av ett lillslåndsärendeanser jag dock all det vid valet av fillståndsmyndighet bör ha betydelse omföremålet visar sig ha kyrklig anknytning. Ävenfornfynd, som kullurtådet också tagit upp som en särskild föremålstyp, börkunna inordnas i en annan föremålskalegori. Dessutom är fornfynd i stor utsträckningskyddade genom fornminneslagen. Jag anser därför att fornfynd inte bör förasupp som en särskild föremålskategori. Det kan dock vara vissa fornfynd somhärigenom utesluts från skydd. Jag har tidigare talat om (avsnitt 2.2) alt jagavser att föreslå regeringen att uppdra åt och statenshistoriska museer all utreda behovet av utförselskydd för utländska föremål.Jag anser all även frågan om fornfynd skall ingå i utredningsuppdraget. Andraföremål som kullurtådet har föreslagit skall omfattas av tillstånds; plikt ärinstrument och apparater, fångstredskap, arbetsredskap, maskiner och iransportdonsamt fotografiska bilder och negaliv. Jag har inte blivit övertygad om att detär nödvändigt att särskilt skydda dessa vittomfat- Prop.1981/82:82 14 tändegrupper, öm det senare skulle visa sig all det föreligger behov av skydd förföremål av detta slag utgår jag från att berörda institutioner kommer attföreslå behövliga kompletteringar. Kulturtådetsförslag innefattar också personliga prydnadsföremål, bl. a. smycken. Fleraremissinstanser anser att detta skulle kunna leda lill orimliga konsekvenser,t. ex. vid tillfälliga utlandsresor. Jag delar denna uppfattning. Beträffandepersonliga prydnadsföremål bedömer jag för övrigi alt dessa inte är så ulförselhotadeatt risk för utarmning av det svenska kulturarvet föreligger. Jag anser därföratt personliga prydnadsföremål inte bör omfattas av den föreslagna lagen. Somframgår av remissammanställningen har ell antal remissinstanser fört framförslag att vidga kretsen av skyddade föremål. Endast om ytterst starka skältalar härför bör enligt min mening sådana föremålsgrupper tas med. Jag har intefunnii all några sådana skäl har redovisats. Somjag inledningsvis har nämnt gäller del nuvarande ulförselförbudel föremål somär tillverkade före ett givet årtal - . I likhet med kulturrådetföreslår jag all regleringen direkt kopplas lill föremålens ålder. Kullurtådethai" övervägt all föreslå ulförselförbud för föremål som är äldre än 50år. Denna åldersgräns tillämpas t. ex. i . En sädan gräns skulle bl. a.medföra skydd för del svenska 1920-lalsglaset. En 50-ärsgräns skulle emellertidmedföra all förbudet skulle omfatta en myckel slor mängd föremål och därmedleda till praktiska ölägenheter. Ilikhet med kullurtådet föreslär jag i stället att en åldersgräns på 100 är börgälla. Denna ansluter till lagstiftningen i och . Denna åldersgränsgäller också i lullhänseende Tör antikviieler vid införsel lill . Fråndenna generella åldersgräns måste emellertid några undanlag göras. Det samiskakulturarvet, som jag anser all del är av särskild vikt all skydda, innehåller endast ell fåtal föremål med en ålder överstigande . De traditionellaformerna har dock bevarats in på 1920-lalet. Jag delar därför kulturtådetsuppfattning att en 50-årsgräns bör gälla för de föremål som kan hänföras lilldet samiska kulturarvet. Också för inte tryckta protokoll, brev, dagböcker,manuskript, noter och räkenskaper samt handritade kartor och ritningar föreslårjag åldersgränsen 50 är. Fleraremissinstanser anser att fillstånd lill utförsel för författares ochtonsättares efterlämnade manuskript och andra handlingar bör krävas omedelbartefter författarens eller tonsättarens frånfälle. Kullurtådet har emellertidavvisat denna tanke med hänsyn till de svårigheter en sådan ordning skullemedföra för . Jag delar denna uppfattning. , kartor och bilder förordar jag, i likhet med kullurtådet,att fillståndspliklen - lill skillnad mol regleringen i övrigt - knyts till Prop.1981/82:82 15 föremålsom härrör från tiden före ett bestämt årtal, . Årtalet är vall medtanke på att skrifter som tryckts senare oftast finns i offentlig samling. Sammaårtal bör gälla för handskrivna bokverk på pergament. 2.3,3Generella undantag Kullurtådetanser alt kulturföremål bör få föras ut ulan ansökan om tillstånd om utförselngörs av offenfiig institution och kulturföremålet skall återföraslill . Tillstånd bör enligt rådet inte heller krävas om kulturföremåletär personlig fillhörighel och ägaren flyttar från för att bosätta sig iullandel. Jagansluter mig i huvudsak lill denna uppfattning. Även en institution som inte äroffentlig men som får bidrag från stat, kommun eller landstingskommun böremellertid omfattas av detta undantag. När t. ex. ell museum, ett arkiv ellerett bibliotek för utslällningsändamål vill föra ut kulturföremål ur landel börinstitutionen alltså vara befriad från skyldighel all ansöka om tillstånd omföremålet skall föras fillbaka lill . Redani dag gäller undanlag från utförselförbudet då ägaren flyttar från förall bosätta sig i utlandet. Del är väsentligt all detta undanlag även ifortsättningen fär gälla. Delär nödvändigt all på olika sätt minska antalet ärenden där del framstår somsjälvklart att tillstånd kommer all ges och ansökan därför endast medför ellonödigt administrativt arbete. Som jag har berört tidigare bör en värdegränsinföras, varigenom föremål under ett värde av inte berörs. Medvärdet bör avses del akluella saluvärdet. Om man t.ex. har köpt ett föremål ien anlikvilelsaffär är del normall inköpspriset som skall gälla. I den månaktuellt saluvärde saknas eller del inte kan anses utslagsgivande på grund avatt del uppenbart är för högt eller för lågt, anser jag att sättet att bestämmasaluvärdet bör vara detsamma som anges i 23§F lagen (1941:416) om arvskatt ochgåvoskatt. Föremålet bör alltså i sådana fall uppskattas lill vad del kan antasbefinga vid en med tillbörlig omsorg skedd försäljning. Närdet gäller tvä eller flera föremål som har ell sådant samband med varandra altde ulgör en naturlig enhet, såsom exempelvis är fallet belräffande en serviseller en salongsmöbel, bör hänsyn inte tas lill värdet av vaije föremål för sigulan lill föremålens sammanlagda värde. Jagär av den uppfattningen all det måste röra sig om ett begränsat antal föremålsom har ell värde undersfigande och som måste ansesvara av slor betydelse för del nationella kulturarvet. Del är också nödvändigtmed en värdegräns av den anledningen alt jag kommer att föreslå ettavgiftssystem. Jag återkommer senare lill denna fräga (avsnitt 2.3.7). Kullurtådethar föreslagit att tillstånd fill utförsel av föremål som genom arv, testamenteeller bodelning har tillfallit person som är bosall utomlands skall medges ominte särskilda skäl föreligger däremot. 1981/82:82 16 nuvarande praxis vid behandlingen av ansökningar om utförsellillstånd.Av de olika skäl som jag förut har redovisat föreslår jag emellertid att fillslåndspliklinte alls skall föreligga i dessa fall. Tillstånd till utförsel bör i övrigtinte krävas om 1. föremålet försut av en enskild person för alt användas i samband med offentligkulturverksamhet och det skall föras tillbaka till eller om 2. föremålet ärtillfälligt inlånat frän utlandet. Förstnämnda fall kan bli aktuellt l.ex. då en musiker ärengagerad utomlands för en kortare lid. En konsert för allmänheten måstegivetvis anses som offentlig kulturverksamhet. Däremot är, enligt min mening,en antikvitetsmässa inte alt anse som offentlig kulturverksamhet. Vad gällernästa undantag avser jag t. ex. sådana fall då ett museum lånar svenska föremålfrån utlandet till en utställning. 2.3.4 Bedömningen av ansökningar om utförseltillstånd Som jag har framhållit i ett tidigare avsnitt (2.2) börtillstånd lill utförsel ges om del inte gäller föremål som är av slor betydelseför del nationella kulturarvet. Delta bör som flera remissinstanser framhållitframgå av lagtexten. Jag har lidigare också utvecklat vilka kriterier som jaganser bör gälla vid frågan om tillstånd skall beviljas. Jag vill här särskiltframhålla all jag anser att ett föremål måste anses ha slor betydelse för delnationella kulturarvet om det är unikt eller har bevarats relativt intakt ochtillhör en föremålsgrupp som det inte längre finns ett representativt beståndav i landel. Jag anser emellertid all del bör finnas möjlighet lillundanlag från denna regel. Åtgärderna all skydda kulturarvet får inte innebäraall utförseln av värdefulla kulturföremål hindras. Det ligger ett egenvärde iatt kännedom om svensk kultur sprids utanför landels gränser. Svensk kultur börkunna ges en fullvärdig presentation i museer och andra institutioner iullandel. När därför en sådan institution önskar förvärva ell kulturföremål somär av slor betydelse för del nationella kulturarvet anser jag att lillslåndsmyndighetenbör ha möjlighet alt medge delta. En sädan regel bör föras in i lagen. I enlighet med förslag bör ansökningar om fillståndatt föra ut kuhurföremål prövas av kungl. Stiftelsen , och statens historiska museer, ellerstatens konstmuseer. Dessa institutioner har även i övrigi ett centralt ansvarför de föremål som föreslås falla under lagen t.ex. vad gäller tillsyn,insamling och dokumentation. Stiftelsen är en privaträllsliginstitution, som alltså inte ingår i den statliga förvaltningen. Del är därförägnat att medföra vissa Prop.1981/82:82 17 problem,när stiftelsen nu ges befogenheter som innebär en renodlad myndighetsutövning ifrågor som kan vara av största betydelse för enskilda personer. Som JK och kammartälleni Slockholm framhållit kräver rättssäkerheten att samma förfarandereglergäller för som för övriga tillståndsorgan vid handläggningen avutförselansökningar. Därför bör, i enlighet med JK:s påpekande, anges attförvaltningslagen (1971:290) skall fillämpas även i ärenden som handläggs avNordiska museet. Jag delar också JK:suppfattning att det i lagen bör finnas föreskrifter om beslutsbehörigheien inomNordiska museet när del gäller ärenden om utförsellillstånd. Jag föreslår attstyresmannen vid eller annan tjänsteman som styresmannen utserges behörighet all avgöra sådana ärenden. Av bestämmelsen i 3 kap. 2§skadeståndslagen (1972:207) följer all staten blir ersättningsskyldig även förskador som vållas genom fel eller försummelse vid den myndighetsutövning somsålunda läggs på . Ifortsättningen kommer även all kallas lillständsmyndighet. Länsmuseernassamarbelsräd anser att en delegering av beslutanderätten kan ske till deregionala museerna i huvudparten av de ärendeområden som lagen berör. Jag delarinte samarbelsrådets uppfattning i denna fråga. har övervägtmöjligheterna till en decentralisering av beslul i lillslåndsärenden till organutanför , främst till orter där utförsel av kulturföremål förekommer islor utsträckning. har emellerfid funnit att en sådandecentralisering är förenad med avsevärda svårigheter, bl.a därför att debeslut del här gäller inte ulan vidare kan åläggas kommunala organ. Vidareanser jag del viktigt alt besluten fallas vid de centrala institutionerna föratt en så enhetlig praxis som möjligt skall kunna utvecklas i handläggningen avdessa ärenden. Enligt vad jag fått veta visar erfarenheterna från att endecentraliserad handläggning kan medföra vissa problem. Detbör ankomma på regeringen att föreskriva hur handläggningen av ärenden rörandeolika kategorier av föremål skall fördelas på tillståndsmyndigheterna.Upplysningsvis vill jag ange hur jag tänker mig all fördelningen kan ske mellande olika lillståndsmyndigheterna. a. trycktaskrifter, kartor och bilder, b. intetryckta brev, dagböcker, manuskript och noter i den mån före målen härtör från författare och tonsättare. a.möbler, speglar, skrin, belysningsföremål, tapeter, leksaker, skrivdon,hygienartiklar, rökdon samt föremål för beredning, servering, förtäring ochförvaring av föda och dryck, 1981/82:82 18 b. ryor,vävnader, broderier och spetsar samt texfilredskap med målad eller skuren dekor, c. civilaoch militära uniformer samt folkdräkter, e. golvur,väggur, konsolur och bordsur, f vapen, ammunition, krulbehållare, gehäng, rustningar och sköldar, g. samiskaföremål. Föremålinom och statens historiska museers ansvarsområde: byggnaderoch - om de har utgjort fast inredning i byggnader - dörtar, dörtomfaltningar,fönster, fönsteromfattningar, fönsterluckor, dekorerade tak, takmålningar, dörröverstycken,lislverk, väggpaneler, målade väggfält, kakelugnar, sältugnar, spisomfaltningar,beslag, lås och andra smiden, vindfiöjlar och urverk. a. handskrivnabokverk på pergament, b. intetryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken skaper, c. handritadekartor och ritningar. Sådanainte tryckta brev, dagböcker, manuskript och noter som härrör från författareoch tonsättare har dock som tidigare nämnts förts under kungl. Föremålinom statens konstmuseers ansvarsområde: målningar, teckningar, skulpturer ochkonsthantverk. Jagkommer senare att redogöra för vad som bör gälla när det visar sig alt ettföremål kan hänföras lill flera lillståndsmyndigheler. 2.3.6Handläggning av tillståndsärenden m. m. Enligtnu gällande bestämmelser prövas alla ansökningar om utförseltillstånd av riksanfikvarieämbeteloch statens historiska museer. Så gott som samtliga ansökningar remitteras tillNordiska museet. Kullurtådethar i sin rapport föreslagit alt ett nytt organ - delegafionen för skydd molutförsel av kulturföremål - inrättas inom rådet. En av delegationens uppgifterskulle vara att frän allmänheten la emot ansökningar om UtförseltiUstånd ochsedan fördela dessa på lillståndsmyndigheterna. Flera instanser avstyrkerförslaget eller är negativa lill del och anser alt administrationen bliralltför betungande. Enligt bör vissa kostnadsmässigabesparingar och effektivitetsvinster kunna göras om riksanfikvarieämbetel ochstatens historiska museer även i fortsättningen ges ett administrativthuvudansvar för frågor som rör lillämpningen av ulförselförbudel. Prop.1981/82:82 19 Kullurtådethar i samband med sin anslagsframställning för /83 inte funniidel möjligt all vidhålla förslagen i rapporten om roll ihandläggningen av ulförselärendena. Kullurtådet anser att kostnaderna blir förstora och föreslår i stället all ansökningarna ställs direkt till resp.tillståndsmyndighet. Detär viktigt all de administrativa rutinerna blir så enkla som möjligt. Frånallmänhetens synpunkt är del praktiskt att ansökningarna om utförseltillståndkan lämnas till en och samma myndighet oaysett vilket föremålsområde ansökangäller och vilken fillståndsmyndighet som fattar beslut i ärendet. Detunderlättar också hanteringen av sådana ansökningar som avser ett flertalföremålsområden och faller under fler än en fillståndsmyndighet. Jagföreslår all och statens historiska museer får filluppgift alt vara mottagande myndighet ifråga om ansökningar om utförseltillstånd.Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer bör också svara för ensamlad registrering av ärendena. Efter registreringen bör riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer överlämna ansökan till annan tillståndsmyndighelför avgörande i den mån ansökan inte skall behandlas av riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer. Beslut bör meddelas den sökande direkt av lillslåndsmyndigheten.Kopia av beslutet bör sändas till och statens historiska museer.Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer bör följa utvecklingen inomsamtliga föremålsområden och verka för en enhetlig praxis. Detkan i vissa fall uppstå tvekan om vilken fillståndsmyndighet som skall vara besluismyndighel.Detla gäller l.ex. vissa konslhanlverkspro-dukter som faller under såvälNordiska museets som statens konstmuseers samlingsområden. I sådant fall börriksantikvarieämbetet och statens historiska museer besluta om vilkentillståndsmyndighet som skall handlägga ansökningen. Den tillslåndsmyndighelenfår fatta beslut i ärendet först efter samråd med den eller de övriga lillståndsmyndighelersom är berörda. I ett sådant ärende skall ansökan avslås om någon av deberörda tiJlståndsmyndigheterna anser att tillstånd inte skall beviljas. Tillståndlill utförsel av kulturföremål är inte tidsbegränsat. harulan någon mofivering föreslagit att tillstånd till utförsel av kulturföremålskall vara gilfigt efter meddelandet. Jaghar inte funnit skäl föreligga att föreslå en tidsbegränsning. Ilikhet med kullurtådet anser jag att den som ansöker om ulförseltill-slånd iprincip själv skall vara skyldig att svara för en fotografisk basdoku-menlalionav föremålet ifråga. Denna bör utgöras av ett tydligt, vällik-nande, svart/vittfotografi i två kopior. Av kopiorna bör ell exemplar bevaras hos handläggande tillståndsmyndighel.Del andra kan användas för remissändamål och återställas fill den sökande isamband med all beslul i ärendet meddelas. 1981/82:82 20 Tillslåndsmyndighelenbör ha möjlighet att medge undanlag från kravet på en fotografisk basdokumenlation.Sä bör normalt bli fallet l.ex. dä föremålen finns väl presenterade ikonstkataloger eller pä liknande sätt. Avprakliska skäl bör fotografier inte heller krävas då ansökan gäller trycktaskrifter, kartor och bilder samt inte tryckta protokoll, brev, dagböcker,manuskript, noter och räkenskaper. Förteckning över det material som omfattasav ansökan bör dock inges på begäran av tillståndsmyndig-helen. Vidare bör påbegäran av lillslåndsmyndigheten föremålen ställas till förfogande förbesiktning. Denlagreglering som jag föreslår kommer all innebära vissa utökade uppgifter för tillståndsmyndighelerna.Som jag lidigare har anfört bör de kostnader som härigenom uppstår läckas genomavgifter. Kullurtådethar i sin rapport inte föreslagit ett avgiftssystem utan ansett attfinansieringen skulle ske med ökade statliga medel. Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer och har i skrivelse den 26januari 1981 hemställt att regeringen beslutar om uttagande av en stämpelavgiftför meddelande av dispens från gällande exportförbud. Kullurtådethar i sin anslagsframställning för /83 framhållit all behoveiav den nya lagstiftningen är myckel stort. Även kullurtådet anser , tillskillnad mot förslaget i rapporten, att det mot bakgrund av rådande stalsfinansiellaläge bör prövas om en finansiering av handläggningen kan ske genom någon formav avgiftsuttag. Avgifternakan utformas enligt endera av två modeller, nämligen som värderelaterade ellersom koslnadsrelalerade avgifter. Vid beredningen av denna fråga har kontakterunder hand tagits med . Det har därvid framkommit allalternativet med koslnadsrelalerade avgifter är del lämpligaste. Värderelateradeavgifter påminner om vad som traditionellt brukar betraktas som en skatt elleren punktskatt med avgiftsliknande karaktär. Arbetet med all första gången ochdärefter fortlöpande beräkna storleken på sådana värderelaterade avgifter kanbli betungande. Intäkterna av värderelaterade avgifter kan också länkas kommaatt variera frän dd lill annan om avgifterna, som är antagligt, måste knytas lillde akluella kommersiella värdena på olika kulturföremål. Avgifternabör således vara koslnadsrelalerade. De bör med andra ord Utgå med del beloppsom motsvarar den genomsnittliga handläggningskostnaden. Det bör ankomma påregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela behövliga föreskifterom avgifterna. Upplysningsvis vill jag emellertid ange hur jag tänker mig allett sådant avgiftssystem bör utformas. Avgiften bör delas upp på en ansökningsavgifloch en lillståndsavgifl. För ansökan om utförsellillstånd skall erläggas en ansökningsavgifttill riksanfikvarieämbetel och statens historiska museer Prop.1981/82:82 21 somjag ju lidigare har föreslagit bör få lill uppgift all vara mottagandemyndighet i fråga om ansökningar om utförsellillstånd. Även om ansökan gällerflera föremål skall endast en ansökningsavgifl utgå. Ansökningsav-gtften är enförutsättning för att ansökan skall behandlas. Om tillstånd beviljasskall en fillslåndsavgifl erläggas till lillslåndsmyndigheten. Då en ansökanleder lill avslag skall lillslåndsavgift således inte utgå. I de fallprövningsarbetets omfattning inte påverkas av antalet föremål bör endast en fillslåndsavgiflutgå, t. ex. då ansökan gäller en servis, bestick och liknande men också dåansökan gäller s. k. parvaser och andra identiska föremål. Del är svårt att ha enuppfattning om hur stort antalet ansökningar om utförseltillstånd i framtidenkommer att bli.