prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — JO anser dock att denkritik som från rnånga håll framförts mot de nya bestämmelserna om sekretessinom hälso- och sjukvård och socialtjänst i stor utsträckning är överdriven ochberor på missförstånd och oförmåga att rätt tolka den nya lagstiftningen.Emellertid kan man inte bortse från att det även har framkommit uppgifter somtyder på att samarbetet mellan olika vårdmyndigheter rörande barn och ungdomhar försvårats genom den nya lagstiftningen. Det är enligt JO ännu svårt attfullt ut överblicka konsekvenserna av den nya lagstiftningen. JO föreslår - då tillräckliga erfarenheter vunnits - gör frågan om sekretess inomhälso-och sjukvården och till föremål för ytterligareövervägande särskilt med tanke på att underlätta myndigheternas samarbete inombarnavårdsområdet. Av det år som den nya sekretesslagen har varit i kraftframgår enligt klart att regleringen av hälso- ochsjukvårdssekretessen varit behäftad med uppenbara brister, som i många fallgett anledning till problem i tillämpningen. Detta intryck förtas inte av atten del svårigheter kanske kan sägas ha varit onödiga eller överdrivna ochnärmast - som också framhålls i promemorian - haft sin grund i att lagen heltenkelt tolkats fel. Det måste hysas förståelse för att stressad och juridisktoutbildad hälso- och sjukvårdspersonal haft svårt att finna sig till rätta idet ofta komplicerade regelsystemet. - Med den utformning den fått grundar sigsekretesslagen på att i princip all sekretessreglering skall kunna byggas uppfrån den gemensamma utgångspunkten att ett skaderekvisit- "rakt"eller, som i fråga om hälso- och sjukvårdssekretessen, "omvänt" -skall \'ara uppfyllt. När det gäller sekretessen inom hälso- och sjukvården bördet observeras att den lösning som tagits in i lagen inte harremissbehandlats. Såväl i offentlighets- och sekretesslagstiftningskommitténsbetänkande (SOU 1975:22) Lag om allmänna handlingar (remissbehundlat 1975) somi departementspromemorian (Ds Ju 1977:11) Handlin:ssekretess och tystnadsplikt(remissbehandlad ) förespråkades sålunda andra lösningar. Styrelsen erinrarom att den i sitt remissyttrande den Ifl över den senarepromemorian tillstyrkte att förtroendesekretessen inom hälso- Prop.1981/82:186 158 och sjukvården skulle behållas och uttalade sigför att samma sekretessregler skulle gälla inom hälso- och sjukvården och inomsocialvården. Sedan remissbehandlingen av promemorian avslutats stannade departementeti den fortsatta beredningen av hälso- och sjukvårdssekretessens utformning föratt utan ytterligare kontroll hos berörda remissinstanser föra in också denna iskaderekvisitmönstret och därmed avvisa såväl modellen med absolut sekretesssom lösningen med förtroendesekretess. - Den valda metoden att samordnaregleringen av hela sekretessområdet i ett enhetligt lagtekniskt systemuppbyggt på en gemensam grundval utan särskilt beaktande av hälso- ochsjukvårdens särart i sammanhanget (bl.a. innefattande ett ganskasvårgenomträngligt mönster som förutsätter att uttolkaren har kännedom om enlång rad olika bestämmelser på helt skilda ställen i lagen för att han skallkunna bedöma en viss given situation riktigt), har inte visat sig lämplig.Detta belyses på ett mycket tydligt sätt genom den omfattande och i mångaavseenden berättigade kritik som framförts. - Enligt förbundet kan rader avexempel på tillämpningssvårigheter anföras. Det är därför förvånande attdepartementet inför utarbetandet av den nu föreliggande promemorian synes habegränsat sig till att ta upp frågor som mera av en tillfällighet kommit i dessväg och inte t.ex. genomfört en mer allsidig enkät hos hälso- ochsjukvårdshuvudmännen, varigenom underlaget för en översyn av hälso- ochsjukvårdssekretessen hade kunnat bli åtskilligt bredare. Enligt synes det önskvärt attintimare samarbete kan etableras mellan mödravård och socialvård med syfte attbl.a. söka förebygga missbruk under graviditeten och därigenom förhindralivslängt lidande för väntade barn. Det är dessutom önskvärt att ett intimtsamarbete kan etableras mellan socialvård och barnhälsovård för förebyggande avskadlig behandling av barn. LO beklagar att promemorian inte innehåller någrasekretessproblem som har diskuterats bl.a. i massmedia. Som exempel nämnsuppgiftslämnandet mellan socialvård och skolkurator, mellan barnavårdscentraloch socialvård, mellan sjukhus och socialvård, mellan företagshälsovård ochsjukhus och t.o.m. svårigheter inom samma myndighet, exempelvis mellan tvåolika socialbyråer. Särskilt vill LO peka på de problem som kan uppstå närföretagshälsovården i sitt arbete behöver uppgifter såväl för att saneraarbetsmiljöer och därmed kunna förebygga ohälsa som för att behandla enskildaanställda. påpekar att det förutsattes att dennya sekretesslagen skulle bli svår att tillämpa. För polisen uppstod formellasvårigheter vid kontakter med tjänstemän i andra samhällsorgan. Kontakter därförnuft tidigare reglerat informationsutbytet visade sig svåra att upprätthållamed tillämpning av den nya sekretesslagen. I massmedia uppmärksammades en heldel fall där polisens arbete försvårades eller hindrades av den nyasekretesslagen. - Den nya lagstiftningen hade anpassats mer till den äldre ej Prop.1981/82:186 159 tillämpade lagstiftningen än till den praxis som fanns. Omde fall som finns av felaktig tillämpning är enstaka finns ingen anledning tilloro, men är de många bör man fråga sig om det funnits anledning att bättreanpassa lagstiftningen till den praxis som utvecklats. - I förordet tillpromemorian påvisas att det är angeläget att det blir debatt kring de frågorsom tas upp. Förbundet vill därför ta upp vissa frågor som röruppgiftslämnandet mellan myndigheter. Mycket avpolisens arbete ingår som en nödvändig del i samspelet myndigheter emellan.Polisen har inget intresse av en mängd ovidkommande uppgifter om en enskildperson. Polisen har både tystnadsplikt och meddelandeplikt bl.a. till socialamyndigheter. - har man efterlyst ett bättre samarbete mellanpolis och sociala myndigheter. På många orter i landet har man efter polisensförstatligande; kylt ner samarbetet mellan sociala myndigheter och polisen.Tidigare, under polisens kommunala tid, var det vanligt att polisen satt med isociala organ. Man visste när ungdomar var på ghd, man kände till bråkigafamiljer m.m. har kontakterna formaliserats och som regel blivitenvägsinformation från polisen - i ett samhälle där individen blir alltmerutlämnad, där de tidigare medmänskliga kontakterna saknas och där mångaindivider är utlämnade till experterna - tjänstemännen - de må vara inomsocialvård, skola, sjukvård eller polis, är det ännu viktigare än tidigare atten öppnare dialog förs mellan olika myndigheter och mellan tjänstemän på olikamyndigheter. - Socialvård, sjukvård, polis har många gemensammaberöringspunkter i det rent praktiska arbetet. De flesta individer som polisenhar ati arbeta med är kända både inom socialvårdandemyndigheter och hos de sjukvårdande. Det är ett känt faktum att det finns engrupp individer som ger både socialvård, sjukvård och polis åtskilligt arbete.Kanske man med bättre, naturligare och öppnare kontakter myndigheter emellankunnat rädda en del av dessa individer från fortsatt socialt förfall. - Detdagliga polisiära arbetet griper direkt in på en hel del av socialvårdandemyndigheters, på sjukvårdande myndigheters och på skolans område. Att i rådandesamhällssituation bygga upp högre murar än tidigare mellan myndigheter,drabbar ytterst den individ vi har gemensamma intressen att lijälpa. Isolerarman polisen från ett absolut nödvändigt kontaktarbete med andra myndigheterbortser man helt från den sociala roll polisarbetet egentligen innebär. - Detkan aldrig vara till men för en individ att myndigheter utbyter nödvändiginformation om en person. För att ta några exempel - det borde överallt ilandet vara helt naturligt att polisen och de sociala myndigheterna direkt påfältet kan utbyta informationer. Det kan vara om den familj som polisen i sin yttretjänst kommer i kontakt med där den sociala misiiren orsakar polisens agerande- familjebråket där hustrun och/eller barnen far illa, där ungdomar börjarkomma på glid. Där ungdomsgäng utvecklas till allt grövre brottslighet. Det ärsvårt att förstå att den personliga integriteten ska vara så stark att ensekretesslag kan förhindra de nödvändiga uppgifter som behöver utbytas Prop.1981/82:186 160 - På samma sätt är det oförklarligtatt man på sjukhusen ska bygga upp onödiga hinder för ett praktisktpolisarbete. Ett sjukhus ska inte innebära en för en brottsling. 1dagligt polisiärt arbete är det nödvändigt att föra en öppnare dialog mellansjukhuspersonal och polis. Det kan inte vara till men för en målsägare, ettvittne, en misstänkt som vistas eller vårdas på ett sjukhus, att polisen fårönskade uppgifter. Polisen har inget intresse av uppgifter av ovidkommande art.De nödvändiga uppgifterna i ett brottmål har polisen som regel alltid fått utankrångel. Den nya sekretesslagen har dock i en del fall medfört svårigheter.Några exempel - ett brottsoffer intaget för vård - kanske gärningsmannen ärgripen. Det är av stor betydelse att den utredande polismannen i ett så tidigtskede som möjligt får en preliminär uppgift om skadornas art, den skadadestillstånd, när man kan räkna med att höra den skadade osv. Det är uppgifter somär nödvändiga för polisens omedelbara utredningsarbete. Uppgifter som även äravgörande för en eventuellt misstänkts behandling - anhållande eller ej? -Hurstor utredningsapparat behöver sättas igång, behöver teknisk undersökningföretas osv. - En konsekvens av en snävare tillämpning av sekretessreglernakan bli att polis och åklagare kan tvingas ta till tvångsåtgärder för att fåfram för utredningen nödvändiga uppgifter. Det kan också innebära att enmisstänkt får finna sig i att vara föremål för tvångsåtgärder i onödan på grundav att utredning försvåras av sekretessreglerna. 2.2.3 Synpunkter på promemorians redogörelse för gällanderått erinrar om uttalandet i promemorian (s.21) att uppgifter rörande en enskild kan få lämnas ut från tillsjukvården under samma förutsättningar som gäller sådant informationsutbytesjukvårdsinrättningar emellan, nämligen att uppgifterna behövs i rentvårdsyfte. - Det må vara att uppgifter inom sjukvården t.ex. i en sjukjournallämnas från en sjukvårdsinrättning till en annan för att underlättabehandlingen av en patient. I dessa fall synes utlämnande kunna ske på dengrund att en skaderisk kan uteslutas (jfr betänkande1979/80:37 s. 23). Däremot anser att utrymmet för att lämna utuppgifter från en vårdsektor till en annan, t.ex. från tillsjukvården, för att bistå en klient är begränsat. Styrelsen anser därför attuttalandet inte stämmer överens med gällande bestämmelser om sekretess enligt 7kap. 4 § sekretesslagen inom . erinrar också om vad som sägs ipromemorian om uppgiftslämnande från en sjukvårdsinrättning till en annan (s.31 f). I sammanhanget hänvisar styrelsen till prop. 1979/80:2, del A, s. 168.Styrelsen gör följande kommentarer. Även om det inte anges i propositionenmåste ifrågavarande uppgifter få lämnas till t.ex. medlemmar i ett vårdlag, omuppgifterna behövs för att de skall ge behövlig vård till patienten. Sådanavårdlag kan - beroende på vårdlagets uppgifter - vara sammansatta på olika Prop.1981/82:186 161 sätt t.ex. med deltagare från både hälso- och sjukvårdensamt eller enbart från endera av dessa vårdsektorer. Dennyssnämnda principen om information till medlemmarna i ett vårdlag gälleroberoende av om dessa har sin verksamhet i sluten eller öppen vård. - I och försig kan det vara tveksamt om en uppgift kan lämnas från den allmänna vårdentill t.ex. en privatpraktiserande läkare eller till en företagsläkare. Ompatienten samtycker kan uppgifterna naturligtvis lämnas ut. /'om patientenssamtycke inte har inhämtats bör uppgifterna kunna lämnas ut, om det behövs förpatientens vård. I sådana fall får man räkna med att patienten skulle lämnasitt samtycke, om han hade tillfrågats. Man lär knappast kunna hävda attpatienten lider men om uppgiften lämnas ut i en liådan situation. Har patiententidigare vårdats på sjukhus förefaller det i allmänhet ligga i patientensintresse att uppgifter som finns på sjukhuset rörande honom lämnas till denprivatpraktiserande läkaren, i den mån de har betydelse för hans vård. Likasåkan det vara av betydelse för patientens fortsatta vård hos denprivatpraktiserande läkaren att denne får reda på resultatet av deundersökningar för vilka privatläkaren remitterat patienten till sjukhuset. Somregel torde man kunna presumera att patienten samtycker till att uppgifternarörande honom lämnas ut i dessa fall. Härtill kommer att läkaren, trots remisstill ett sjukhus, ändå har kvar ett ansvar för patientens fortsatta vård. Dettaförfarande är nödvändigt för en väl fungerande öppen vård och strider inte mottidigare sekretessbestämmelser. - Enligt uppfattning synesdet anförda inte heller strida mot nuvarande bestämmelser i sekretesslagen.Styrelsen anser därför att tolkningen av sekretessbestämmelserna har fått enalltför snäv innebörd, vilket kan inverka menligt på verksamheten i den öppnavården. tar också upp' fråganom uppgiftslämnande från en sjukvårdsinrättning till en annan, ffömndenerinrar om promemorians uttalande att då så sker det normala vara att man förstinhämtar patientens samtycke om detta är möjUgt, därvid också ett tyst, s.k.presumerat samtycke får godtas. När det gäller uppgiiftslämnande från en allmänsjukvårdsinrättning till en privatpraktiserande läkare eller en företagsläkareframförs uppfattningen i promemorian att det är tveksamt om detta kan ske menatt det dock bör vara tillåtet om upipgiften "i trängande fall"behövs för en medicinsk behandling av den son uppgiften rör. Det anförda finnerhälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd innebära en väl snäv tolkning av sekretessbestämmelsernaoch knappast överensstämma med hur hithörande frågor tillämpas i praktiken. Istället torde det förhålla sig så att i alla de fall där det bedöms klart attpatienten inte lider något men om en uppgift lämnas ut detta skersjukvårdsinrättningar och kliniker emellan utan föregående samtycke, vare sigöppet eller presumerat. För det övervägande antalet patienter torde detta varaförhållandet. Piaxis torde vara att samtycke begärs endast undantagsvis, t.ex.då fråga blir att lämna ut en uppgift från en psykiatrisk klinik till ensomatisk sådan. 11 1981/82. 1981/82:186 162 klinikertorde f. ö. ett rutinmässigt utlämnande av patientuppgifter aldrig förekomma.-Tveksamheten i promemorian till frågan om uppgiftslämnande tillprivatpraktiserande läkare och företagsläkare framstår som svårförståelig. -Inom den öppna vården sker i betydande omfattning remiss för speciellaundersökningar till läkare på sjukvårdsinrättning. Sådan remiss innebärregelmässigt att remitterande läkare återupptar behandlingen av patienten sedandenne genomgått den undersökning som remissen avser och utlåtande angåenderesultatet härav tillställts läkaren. Denne läkare behåller ansvaret förpatientens fortsatta vård. Det blir därför både naturligt och nödvändigt atthan får del av undersökningsresultatet. Detta gäller också i det fallspecialistundersökningen skulle ge till resultat att patienten bör beredasannan fortsatt vård än den inremitterande läkaren har att erbjuda. -Bakgrundentill en remiss kan också vara att remitterande läkare funnit patientensfortsatta vård och behandling kräva resurser av annat slag än han självförfogar över. Här överlämnas åtminstone temporärt den fortsatta vården avpatienten till annan läkare. Också i dessa fall bör dock remitterande läkarehållas underrättad om resultatet av behandlingen. Att så sker torde vara ennödvändig förutsättning för en väl fungerande öppen vård. Detta torde f. ö.överensstämma med den praxis som den tillämpats i svensk sjukvård. -Emellertid är det inte endast intresse för de inremitterade patienterna sommotiverar att remitterande läkare hålls underrättad. Undersöknings- ellerbehandlingsresultatet kan också få betydelse för andra patienters framtidabehandling. Företagsläkare kan anses ha ett generellt ansvar för de anställdashälsosituation. Har exempelvis remiss skett i samband med fynd vid avföretagsläkaren anordnad hälsokontroll, mäste dennes begäran att få del avundersökningsresultatet bedömas inte bara med hänsyn till intresset att få rådför behandlingen av den enskilda patienten utan också mot bakgrunden av attsådana hälsokontroller oftast har till syfte att undersöka i vad månarbetsmiljön innehåller hälsorisker för de anställda och bestämma vilka åtgärdersom ev. krävs för att undanröja dessa risker. Ett syfte med företagshälsovårdenär uppenbariigen att den skall verka förebyggande och bidra till attproduktionsinriktning och arbetsförhållanden inte motverkar personalens hälsa.- finner det angeläget attsekretessbestämmelserna ges en sådan tolkning att de inte hindrar utlämnande avuppgifter till privatpraktiserande läkare och företagsläkare i enlighet med vadovan beskrivits. JO erinrar om att dettidigare inom socialvården gällde att sekretesskyddade uppgifter rörandeklienterna inte fick "obehörigen" röjas för andra rnyndigheter. Ävenför sjukvården gällde att sekretesskyddade uppgifter rörande patienterna intefick "obehörigen"röjas för andra myndigheter. För sjukvårdens delkompletterades denna princip med bestämmelser om starkare sekretess i s.k,förtroendesituationer. Mot bakgrund av den då gällande huvudregeln attsekretesskyddade uppgifter inte fick "obehörigen" röjas utveckladesen praxis inom socialvården och sjukvården rörande vilka Prop.1981/82:186 163 uppgifter som fick lämnas ut till andra myndigheter. Genomden nya sekretesslagens ikraftträdande har uppgiftslämnandet av sekretesskyddadinformation mellan myndigheter formaliserats. Enligt 7 kap. 1 och 4 §§ SekrL får uppgifter rörandee:nskilda inom hälso-och sjukvården samt ej lämnas ut "omdet inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någonhonom närstående lider men". Av förarbetena till sekretesslagen framgåratt begreppet "men" skall tolkas utifrån den enskildes uppfattning omvad som är till skada för honom. Sekretesskyddade uppgifter får i princip lämnas till andramyndigheter under följande förutsättningar. Uppgift får enligt 14kap. 4 § sekretesslagen lämnas ut med samtycke från den uppgiften rör. 2 Nödvändigt uppgiftslämnande. 5 § sekretesslagen framgår att myndighet får lämna sekretesskyddadeuppgifter till andra myndigheter (och även till enskilda) om detta ärnödvändigt för att myndigheten skall kunna fullgöra sina egna uppgifter. Sålänge man rör sig inom den frivilliga delen av resp. hälso- ochsjukvården kan denna bestämmelse om "nödvändigt uppgiftsutlämnande" iprincip inte tillämpas mot klientens vilja. Annorlunda förhåller det sig dåfråga är om utredning om tvångsvård eller utredning till följd av att man inomsocialtjänsten resp. hälso- och sjukvården enligt lag eller förordning ärskyldig biträda annan myndighet med utredning eller yttrande, t.ex. yttrande tilldomstol enligt . 3 Utlämnande medstöd av lag eller förordning. Orn uppgiftsskyldighet följer av lag ellerförordning får uppgiften lämnas ut enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen. Såvälinom som hälso- och sjukvården finns ett flertal exempel påsådan uppgiftsskyldighet. Hit hör även skyldighet enligt 23 kap. 6 §brottsbalken att anmäla vissa grövre brott som är "å färde". 4 Generalklausulen.Av 14 kap. 3 § sekretesslagen framgår att en myndighet efter intresseawägningfår lämna ut sekretesskyddade uppgifter till annan myndighet om det äruppenbart att betydelsen av att uppgiften lämnas till denna myndighet harföreträde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Generalklausulengäller dock inte inom och hälso- och sjukvården. Av 24 kap. 4 § framgårindirekt att myndighet får bryta sekretesskyddet för att bl.a. förhindra allvailig fara för liv eller hälsa. Mot bakgrund av nu redovisade regler om i vilka fallsekretesskyddade uppgifter får utlämnas till annan myndighet kan enligt JOvissa av de uttalanden som gjorts i promemorian starkt ifrågasättas. 21sägs att uppgifter från torde kunna lämnas "i sammautsträckning som mellan olika sjukvårdsinrättningar, dvs. om uppgifterna behövsi rent vårdsyfte". Detta uttalande står enligt min mening inte bara istrid med Prop.1981/82:186 164 sekretesslagen utan även med den i socialtjänstlagenfastlagda principen att vårdåtgärder inte skall vidtas "över klientens huvud". Vidare sägs på s. 21 angående de sociala myndigheternasmöjlighet att lämna uppgifter till polisen "Här torde finnas ett betydandeutrymme för de sociala myndigheterna att lämna uppgifter till polisen. Tillstor del bör uppgifterna i dessa fall vara avidentifierade. Om uppgifterna ärhänförliga till enskilda individer, lär däremot sekretess gällaför uppgifterna." Till detta kan sägas att om uppgifterna äravidentifierade saknar de i detta sammanhang intresse eftersom de då inte ärsekretesskyddade. Gäller det däremot uppgifter som kan härledas tillsocialtjänstens klienter kan man inte från lämna ut dem utom ide fall som tidigare nämnts. Enligtsekretesslagen gäller sekretess mellan olika myndigheter och självständiga verksamhetsgrenar.Sekretessen mellan olika myndigheter gäller oavsett om dessa har likartadearbetsuppgifter. På s. 21 hävdas att sekretessen inte lär "hindra ettuppgiftslämnande mellan olika sociala distriktsnämnder och den socialacentralnämnden, om de har gemensam förvaltning". Om kommunfullmäktigebeslutat att en social distriktsnämnd självständigt skall handlägga viss typ avärende kan det enligt min mening inte bedömas på annat sätt än att den socialadistriktsnämnden i sådant sammanhang är en självständig myndighet. Det tordeinte vara möjligt att kringgå den grundläggande bestämmelsen i 1 kap. 3 §sekretesslagen om sekretess mellan olika myndigheter genom att påstå att ensocial distriktsnämnd ej skulle vara en självständig myndighet.Socialförvaltningen som sådan är inte en myndighet. Beträffandeutlämnande av uppgifter från hälso- och sjukvården till ochomvänt innehåller enligt promemorian flera uttalanden somvisar att öppenheten torde vara större än vad lagtexten som sådan antyder.Detta förhållande bör hälsas med stor tillfredsställelse av alla som arbetar idetta gränsskikt och som sett sina möjligheter tillframgångsrika resultat inskränkta av oklara och icke önskvärdasekretessbarriärer. Likväl synes det angeläget att man ännu tydligare kanmarkera var det fria uppgiftsutbytets gränser ligger. 2.2.4 Synpunkter på I kap. 5 § och 14 kap. 4 § SekrL Enligt i lån synes det varaorealistiskt att kunna erhålla ett samtycke vid utredningar som t.ex. röråterkallelse av tillstånd att inneha vapen. Den ventil som finns i 1 kap. 5 §SekrL är ej heller alltid tillämplig. När t.ex. hjälpsökande flyttat till enannan ort, är information kanske nödvändig för den mottagande myndigheten såatt denna skall kunna fullgöra sin verksamhet, men nästan aldrig för denutlämnande. Enligtpolisstyrelsen i polisdistrikt har den nya sekretesslagen försvåratarbetet i en hel del ärenden som inte rör vår rättsvårdande verksamhet. För attkunna fatta riktiga beslut i återkallelseärenden av Prop.1981/82:186 165 tillstånd att inneha vapen, ordningsvaktsförordnanden,skjutning inom stadsplanelagt område m.m. är det ofta av vikt att få uppgifterfrån de aktuella myndigheterna. Att få ett samtycke av den det vederbör ärhärvidlag ganska orealistiskt att tänka sig. Den lagregleradeuppgiftsskyldigheten i vapenkungörelsen kan endast i begränsad omfattningunderlätta dessa svårigheter. i påpekar att det i promemorianpoängteras att socialtjänstlagen bygger på principen om frivillighet. Medfrivilligheten som grundtanke och det förtroende som personer skall kunna kännaför att uppgifter inte lämnas ut, anser man det inte möjligt att göra andrabegränsningar i sekretessen än vad som föreslås enligt ovan. I ställetunderstryker man att inhämtande eller utlämnande av uppgifter måste ske eftersamtycke från den enskilde. Mot detta resonemang har nämnden i och för siginget att invända.