prop · G503113 · 1981-12-31 00:00:00 — Regionen har myckel höga yrkesverksamhelslaljämfört med landet i övrigi och kostnaderna för förvallningslokaler i främstregionens kärnområde är höga. Mol bakgmnd av dessa förhåUanden och av allregionalpolitiska insatser behövs i de sysselsättningsmässigt svaga delarna avlandet är en omfördelning av central statlig verksamhet önskvärd. Någonytterligare utlokalisering av centrala myndigheter eftersträvas dock inte.Även om verksamheten inom den statliga sekiorn kan komma att begränsas medhänsyn lill del allmänna ekonomiska läget anser jag att en ytteriigarebegränsning bör eftersträvas genom att central statlig verksamhet omfördelastill sysselsättningssvaga delar av landet. Innanjag i det följande redovisar de åtgärder jag ämnar föreslå regeringen allvidta för att åstadkomma decentralisering av statlig verksamhet tillsysselsättningssvaga delar av landet viU jag något beröra vilka regioner jag 1981/82:113 84 Det fmns dels stora skillnader i den totala sysselsättningenmellan olika delar av landet, dels regioner där andelen statligt sysselsatta ärlåg och där ett fillskott av stafiig verksamhet är ell medel för all åstadkommaen robustare arbetsmarknad. Jag anser mot den bakgrunden alt statligverksamhet i den mån den av verksamhetsskäl kan förläggas tUl skogslänen i förstahand bör styras tUl dessa län. 1 andra hand bör sydöstra ochSjuhäradsbygden prioriteras. Dessa regioner har dels en svagnäringlivsulveckling, dels en låg andel statligt sysselsatta. Föratt få fram beslutsunderlag för att pröva lokaliseringen av statlig verksamhetär del enligl min mening nödvändigt att centrala myndigheter själva aktivtmedverkar. Jag har därför för avsikt alt föreslå regeringen att vissa störtecentrala myndigheter åläggs alt arbeta fram förslag lill hur verksamheten bör decentraliseras.Detta bör innebära att antalet sysselsatta i regionen kan minskas.Myndigheterna bör redovisa olika allernaiiv, förslagsvis innebärande enminskning med mellan och av nuvarande anlal sysselsatta. Somföratsättning bör gälla att nuvarande effektivitetskrav på verksamheten skallbibehållas. Enminskning av sysselsättningen i central statlig verksamhet kan ske framför alllgenom att funktioner, som av verksamhetsskäl inle måste ligga inom myndigheten,flyttas till sysselsällningssvaga delar av landet eller genom decentraliseringav funktioner och beslut lUl regionala och lokala organ. Båda dessa arbetssättmåste bedrivas paralleUt. Detla är uppgifter som del måste ankomma på destatliga myndigheterna all pröva. Dekonsekvenser som föreslagna åtgärder får för verksamhetens organisation,ekonomi och de anställda bör redovisas. Vid förslag som innebär omlokaliseringav funktioner skall de krav som från verksamhetssynpunkt kan ställas pålokaliseringsorten preciseras. Myndighetersom varit föremål för genomgripandeorganisafionsöversyn, l.ex. universitets- och högskoleämbetet, socialstyrelsenoch , bör inle omfattas av uppdraget. Inle heller börmyndigheter för vilka regeringen i annan ordning inifierat störreorganisationsöversyner omfattas av uppdraget. Del gäller l.ex. poUsväsendet,organisationerna på rekreations- och turistområdet, geologiskaundersökning, , statens industriverk och statenskulturråd. Beträffandede myndigheter för vilka regeringen i särskild ordning initierar störteorganisationsöversyner bör det i utredningsdirektiven preciseras altmöjligheterna att minska sysselsättningen i skall prövas. Jagåterkommer fill regeringen i dessa frågor. 1981/82:113 85 3.6Differentierade arbetsgivaravgifter som regionalpolitiskt medel Användningenav differentierade arbetsgivaravgifter som regionalpolitiskt medel harbehandlats av utredningen om vissa regionalpolitiska medel. Utredningen harframlagt belänkandel (Ds 11981:21), Differentierade arbetsgivaravgifter somregionalpolitiskt medel. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanfattningav belänkandet och en remissammanställning bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga 3. Arbetsgivaravgifter,som utgår pä företagens bmttolönesumma, är i princip av två slag, nämligensådana som utgår enligt lag och sådana som tillkommit genom avtal mellanarbetsmarknadens parter. I enlighet med direktiven har enbart de lagstadgadearbetsgivaravgifterna behandlats av utredningen om vissa regionalpolitiskamedel. Lagstadgadearbetsgivaravgifter har använts sedan början av 1960-lalet för att finansieraverksamheter inom vissa samhällssektorer. I en del fall är avgifterna den endafinanseringen medan de i andra fall används tillsammans med statligaskattemedel. Inom de sektorer där avgifterna ulgör den enda finansieringen, somt. ex. i fråga om tUläggspensioneringen, bestäms avgifteraas storlek i principmed utgångspunkt i de beräknade kostnaderna för de förmåner som skall utgå. fall såväl skatter som avgifter används för finanseringen blir avvägningenmeUan hur stor del av medelsbehovel som skall tas in via skatter resp. avgifteravhängigt en allmän ekonomisk-poUtisk bedömning. Enligllagen (1981:691) om socialavgifter skall arbetsgivare betala arbetsgivaravgifterför anställda. Personer som har inkomst av annat förvärvsarbete än anställning(tjänst) erlägger egenavgifter. Arbetsgivare debiteras en totalavgift som uppgår fill 33,055 procenl av brattolönen (förearbetsgivaravgifter). Den totala avgiften erhålles genom en summering avföljande fio avgifter. Lönegarantiavgift0,200 procenl. TUläggspensionsavgiften regleras i lagen (1979:648) om procentsatser för uttag av avgift underåren 1980-1984 tiU försäkringen för filläggspen-sion (ändrad senast 1981:700).Arbetsskadeavgiften regleras i lagen (1979:649) om procentsats för uttag avavgift lill arbetsskadeförsäkringen (ändrad senast1981:701). Övriga avgifter regleras i lagen om socialavgifter (2 kap. 1 §). Prop.1981/82:113 86 Arbetsgivaresom sysselsätter personal i sjöfart skall utöver nämnda avgifter även erläggasjömanspensionsavgifl som uppgår till 0,. Förden som har inkomsl av annat förvärvsarbete än anställning uttas egenavgifter.Dessa består av följande avgifter. Uttageni procent är desamma för egenavgiflerna som för arbetsgivaravgifterna. Detinnebär att egenavgiflerna uppgår fill sammanlagt . Genomatt avgiftsunderlaget är delsamma för alla arbetsgivaravgifter är det ipraktiken en avgift som arbetsgivaren erlägger. Den totala avgiftsintäktenfördelas sedan av på olika ändamål i enlighet med deberäkningar som legat fill grund för de procentsatser som anges för resp.ändamål. De sammanlagda avgiftsintäkterna beräknas uppgå till 84miljarder kr. Arbetsgivaravgiftertill socialförsäkringarna m. fl. ändamål beräknas och uppbärs avriksförsäkringsverket. Under det år som avgifterna avser, det s.k. utgiftsåret,skall en arbetsgivare betala preliminära avgifter vid sex betalningstillfällen.Den preliminära avgifien för ett visst år beräknas med utgångspunkt iunderlaget för den slufiiga avgift som arbetsgivaren debiterades året föreutgiftsåret. Detla underlag räknas därvid upp med hänsyn till den allmännalöneutvecklingen med viss procentsats, som fastställs av regeringen.För att en bättre överenstämmelse skall uppnås med den beräknade slutligaavgifien för viss arbetsgivare kan den preUminära avgifien under vissaföratsättningar såväl sänkas som höjas genom särskUt beslut om jämkning i varieenskUl fall. Egenavgifterdebiteras och uppbärs som skatt enligt uppbördslagen. Tillgrand för debitering av arbetsgivaravgifter avseende etablerade företag liggerden s.k. arbetsgivamppgifl som skall inlämnas till den lokala skattemyndighetenföre utgången av januari månad året uppgifterna avser. Påarbetsgivarappgiflen redovisas utbetald lön och andra ersättningar för det årarbetsgivaruppgiften avser. Vidare skall redovisas vilken procenlueU ökningeUer minskning av den totala lönesumman, som fömtses t.o.m. året efter det årarbetsgivarappgiflen lämnas, dvs. andra året uppgiften avser. Utredningenom vissa regionalpolitiska medel har funnit att del föreligger behov av attkomplettera nuvarande regionalpolitiska medel med åtgärder som generelltpåverkar arbelskraflskostnadema i vissa regioner. En sådan åtgärd skulle verkautjämnande på arbetsmarknaden och stärka konkurrenskraften för näringslivet ide regioner där arbetskraftskoslna- Prop.1981/82:113 87 Ett lämpligt sätl att åstadkomma en sådan påverkan påarbelskraflskostnadema är att differentiera de lagstadgade arbetsgivaravgifternamellan olika regioner. I enlighet med direktiven har utgångspunkten därvidvarit att den tolala avgiftsintäkten till socialförsäkringssektorn och berördadelar av statsbudgeten skall hållas oförändrad. Vidare har fömtsätts att dentyp av regionalpolitiska medel som f. n. används skall utgöra basen istödsystemet även framöver. Utredningenföreslår att de lagstadgade arbetsgivaravgifterna antingen helt tas bort ellerreduceras i första hand i Nortbollens län och i andra hand i nuvarandestödområde 6. Dessa regioner är de som har den högsta arbetslösheten och delägsta sysselsättningsgraderna i landet. En sänkning av arbetsgivaravgifteraabör enligt utredningen omfatta hela arbetsmarknaden med undantag för kommunaloch stafiig förvaltning. Att helt ta bort arbetsgivaravgifterna skulle innebäraatt företagens arbetskraftskostnader skuUe minska med räknat på deavgifter som gäller för . Del innebär en sänkning av de totalakostnaderna för ett industriförelag med i genomsnitt . Bortfallet avavgiftsintäkter skulle uppgå till sammanlagt ca 1400 milj. kr. i frågaom Nortbollens län och ca 800 milj. kr. för stödområde 6. De statsfinansiellabesparingarna, främst inom arbetsmarknadspolitiken, har för Nortbottenberäknats lill ca 350 milj. kr. Enligt utredningens mening bör ensänkning av arbetsgivaravgifterna finansieras genom en successiv nedirappningav arbetsmarknadspolitiskl stöd och icke-permanent stöd till företag i deaktuella regionerna. Kan inte en sådan omprioritering ske bör finanseringenåstadkommas genom antingen en allmän höjning av avgifterna för den kommunalasektorn i hela landet eller för verksamheter i . Utredningenhar även redovisat förslag till hur en regional differentiering avarbetsgivaravgifterna skulle kunna ske inom ramen för nuvarande debiterings-och uppbördssyslem. Utredningen förordar därvid bl.a. all villkoret försänkning av avgifterna knyts till arbetslagarnas mantalsskrivningsort. Enmöjlighet tUl kontroll skulle därvid, enligl utredningen, kunna erhållas genomelt samordnat ulnylljande av de s. k. kontrolluppgifterna om arbetstagaresinkomster som lämnas till gmnd för inkomsttaxeringen. betänkande har fogats ett särskill yttrande vari förordas dels enlägre nedsättning av arbetsgivaravgifterna, dels en mer begränsad geografiskomfattning. Vidare tas frågan om finansering av utredningens förslag upp. Flertaletremissinstanser anser alt del i princip är lämpligt all använda endifferentiering av de lagstadgade arbetsgivaravgifterna som elt regionalpoUtisktmedel. Denna uppfattning redovisar bl. a. länsstyrelserna i ,, , och , delegationen förglesbygdsfrågor, kommun, kommun. (), (), (), , hänt- Prop.1981/82:113 88 verks- och industriorganisation-Familjeföretagen(SHIO-Familjeföretagen), . , , föreningsbankers förbund.Västernorrlands och läns handelskammare, handelskammareoch handelskammare. KF framhåller alt ERU i sin utvärdering av delregionalpolitiska stödet dragit slutsatsen att stödet förutsäller en spontanväxtkraft i näringslivet. Enligt KF:s mening bör en sänkning avarbetsgivaravgifterna ses mot denna bakgrund. Genom en sådan åtgärd förbättrasförutsättningarna för att skapa ett konkurrenskraffigt näringsliv i berördaregioner. Eftersom syftet är att få till stånd sysselsättningstillfällen är delen fördel alt stöd ges lill arbetskraftskostnaderna. SAF och framhåller att de bästa förutsättningarna alt främja entillväxt skapas genom ett generellt stöd som lar sikte på att sänka företagensarbetskraftskostnader. i säger sig ha vissaprincipiella betänkligheter mol en sänkning av de lagstadgadearbetsgivaravgifterna främst vad gäller utredningens förslag att åtgärden skallomfatta all privat verksamhet. Men del finns otvivelaktigt möjligheter allförslaget skuUe kunna skapa intressanta föratsättningar för ennäringslivsexpansion i länet. anser att myckel starka skälmotiverar en kraftfull kostnadssänkning för näringslivet i Nortbotten och villdärför tillstyrka någon form av långsikfig sänkning av personalkostnaderna. AMS anser all det är svårt att bedöma utredningsförslagetskonsekvenser. Styrelsen hänvisar i sill yttrande liU ett förslag tiU åtgärderför all främja sysselsättningen i som styrelsen redovisat iskrivelse lill regeringen den 26 maj 1981.1 skrivelsen framhålls att någonform av mera generellt sysselsättningstöd till företag i de svagare regionernakan diskuteras och alt stödet av praktiska skäl bör sammankopplas med delnuvarande sysselsältningsslödet så all stöd utgår såväl för sysselsättningsökningarsom för en viss del av redan anställd personal. Liknande synpunkter redovisasav konjunkturinstUutet. Av de remissinstanser som avstyrker utredningsförslaget ärdel några som anser alt inriktningen av den nuvarande medelsarsenalen ärprincipiellt rikfig. Andra, bl.a. TCÖ, menar att ytterligare problemanalyseroch utvärderingar av nuvarande medel fordras innan någon förnyelse sker. LöframhåUer all en sänkning av arbetsgivaravgifterna tiU aUa förelag och ulanmotprestationer är en myckel tveksam åtgärd men anser all stöd tillsysselsättningen i befintliga verksamheter, , kanövervägas. Slutligen framhåller och socialavgiftsutredningenall en differentiering av arbetsgivaravgifter bör anslå tills statsmakternatar ställning till de frågor rörande debitering och uppbörd av arbetsgivaravgiftersom socialavgifisutredningen har alt behandla. Utredningens förslag innebär alt ett generellt verkanderegionalpolitiskt 1981/82:113 89 medelskulle komma till användning. Medlet har således en annan karaktär än denuvarande i huvudsak selekliva medlen. Eltanlal remissinstanser har tagit upp för- och nackdelar med generella resp.selekliva regionalpolitiska medel. a. framhåUs alt fördelarna med generellaekonomiska-politiska medel är all de i regel liknar övrig marknadsinformationoch därmed når alla företag. Medlen framstår ofta som mer rättvisa och mereffektiva än de selekliva medlen. Generella stödmedel är dessutom lättare attadministrera. En förskjutning inom det regionalpolitiska området mot generelltverkande medel skulle därvid kunna medföra en effektivisering av stödformernamenar vissa av de remissinstanser som behandlat frågan. Andra remissinstanseranser som jag anförde att den nuvarande inriktningen av medelsarsenalenbör ligga fast. KFanför att selektiva och generella medel inte bör ses som ett motsatspar.Tvärtom är det ofta så att båda typerna av åtgärder måste användas samtidigtför att en tillfredsstäUande effektivitet skall kunna uppnås. Föregen del vUl jag anföra följande. Denmyckel allvarliga situafionen på arbetsmarknaden i vissa delar av skogslänen,för vilken jag redogjort, motiverar att ytterligare åtgärder vidtasför att stärka näringslivet och därmed öka sysselsättningen. En aUmän sänkningav produktionskostnaderna i de mest utsatta regionerna skulle ge företagen enstärkt konkurtensförmåga. Den skulle också i vissa faU kompensera för vissaextra kostnader som förelagen har i dessa regioner och därigenom jämställa demmed företag i övriga delar av landet. Åtgärden kan likaså ge företagen enstimulans fiU expansion men även möjliggöra alt företag med låg lönsamhet kanfortleva. Därigenom förhindras att arbetslösheten ökar. bör enstimulans av detta slag skapa föratsättningar för en tiUväxt i näringslivet idessa regioner. Jag förordar därför i likhet med utredningen om vissaregionalpolitiska medel och flertalet remissinstanser att företagensprodukfionskostnader i vissa sysselsättningsmässigt utsatta regioner sänksunder genom att de lagstadgade arbetsgivaravgifteraadifferentieras. Det bör härvid nämnas att differentiering avarbetsgivaravgifter har använts som regionalpolitiskt medel i sedan år1975. Jag vill också erinra om all den tidigare gällande allmännaarbetsgivaravgiften ullogs med ett lägre procenttal i del dåvarande inrestödområdet fr. o. m. , o. m. då avgiftenslopades i hela landet. Generelltverkande regionalpolitiska medel har den fördelen alt de genom en för allaföretag uppfatlningsbar prispåverkan ger dessa underlag för beslut omverksamhetens omfattning och inriktning. Det innebär vidare att utomståendeorgan inte behöver involveras i varje enskUt fall. Jag ser det som en väsentligfördel om nytillkommande regionalpoUliska medel, som avses komplettera denuvarande, kan utformas som generellt verkande medel inom de regioner där desätts in. En förskjutning mot ett större inslag av sådana medel är enligt minmening önskvärd. 1981/82:113 90 anledningatt i likhet med KF understryka alt de två typerna av medel inte bör ses somvarandras motsatser utan som komplement till varandra. Utredningenföreslår all en sänkning av arbetsgivaravgifterna i regionalpoUtiskt syfte ivissa regioner skall innefatta alla arbetsgivare utom stafiig och kommunalförvaltning. Till den grupp av arbetsgivare som skulle vara berättigad tilllägre avgifter skulle dock räknas stafiig och verksamhet som bedrivs iaktiebolags- och stiftelseform samt statliga affärsdrivande verk. Skälet tiUall den egentliga offentliga förvaltningen inte skulle omfattas av reformen ärbeträffande den kommunala verksamheten all det enligt utredningens mening utgårelt tillräckligt stort slöd till denna genom skatleutjämningssyslemet. För denstatliga sektorn innebär en differentiering tiU stor del en internomfördelning. En avgränsning som innebär undantag för offentliga förvaltningenligger också i linje med nuvarande aUmänekonomiska målsättningar. Vidare anserutredningen alt del är lämpligare att basera en differentiering avavgiftsuttaget mellan olika arbetsgivare efter vilken juridisk form verksamhetenbedrivs i än efter näringsgren. Den förordade indelningsgrunden får därvid liUföljd alt även statlig och verksamhet som inte bedrivs imyndighetsform skulle omfattas av en sänkning av arbetsgivaravgifterna i vissaregioner. Utredningen förordar vidare alt även egenavgiflerna differentieras. Avde remissinstanser som behandlat frågan om tUl vilka sektorer endifferentiering av arbetsgivaravgifterna skall avgränsas är det ungefär hälftensom delar utredningens uppfattning eller förordar en snävare avgränsning medanövriga anser all även hela den offentliga sektorn bör omfattas av åtgärden. Det är angeläget att destora arbetskraftstillgångar som finns i delar av skogslänen kan sällas in iprodukfionsseklorer där en tillväxt behövs för att klara de aUmänekonomiskamålen. En industrieU fiUväxt tUlsammans med återhåUsamhet i fråga om denoffentliga sektorns utveckling är grundstenar i den ekonomiska politiken.Denna inriktning bör också gälla regionalpolitiken. I de regionalpolifisktprioriterade regionerna finns del dock anledning all kombinera en industriellsatsning med anpassningar av kostnadsnivån även inom andra sektorer.Industriell expansion är beroende av insatser från bl.a. byggnadsindustrin,transportsektorn och olika former av privat serviceverksamhet. Även dessasektorer bör således innefattas i en regional differentiering avarbetsgivaravgifterna. Jordbraket och del enskilda skogsbruket arbetar ofta medlåg lönsamhet inom stora delar av skogslänen. Det talar för att även den sekiornbör ingå. Detsamma gäller handelssektorn som genom en sänkt kostnadsnivå skullekunna förstärkas, vilket är i överensstämmelse med det regionalpolitiska måletom en Ukvär-dig serviceförsörjning. Således är det enligt min mening motiveratatt alla sektorer utom kommunala och statliga myndigheter omfattas av en sänkningav arbetsgivaravgifterna i vissa regioner. Detsamma bör gälla för de allmännaförsäkringskassoraa som är alt betrakta som stafiiga myndigheter Prop.1981/82:113 91 mensom formellt är egna juridiska personer. Det innebär alt statliga aktiebolagverksamma inom bl. a. industrin och stiftelser bör omfattas av en sänkning.Vidare bör stafiiga affärsverk omfattas av en sänkning av 'arbetsgivaravgifterna eftersom deras verksamhet ofta är av stor betydelse förövriga sektorer och för sysselsättningen. Enavgränsning som innebär undantag från avgiftsdifferenfieringen endast förstatlig och verksamhet bedriven i myndighetsform är i jämförelse medandra urvalsgrunder relativt enkel alt tillämpa, vilket bl. a.riksförsäkringsverket och riksskalleverkel framhållit i sina remissyttranden.En konsekvent tillämpning av denna indelningsgrund innebär att kommunalaaktiebolag och stiftelser skulle omfattas av en sänkning av arbetsgivaravgifteri vissa regioner. verksamhet i dessa former utgörs oftast avbostadsförvaltning samt el- och värmeförsöquing. I fråga ombosladsförvallningen är del angelägel all de kommunala bolagen och sfiftelsernajämställs med den privata sekiorn. Det är vidare inle motiverat all görasärskilda begränsningar i fråga om kommunala bolag och stiftelser med annanverksamhet än bosiadsförvaltning. Enligt min bedömning lorde åtskillnadenmellan verksamhet i olika juridiska former inle leda till några olämpligaöverflyttningar av verksamhet tiU bolag eller stiftelser. Vadjag anfört i fråga om undanlag från avgiftssänkning för verksamhet imyndighetsform bör gälla likvärdigt för borgerlig kommun, kyrklig kommun,landstingskommun och kommunalförbund. Ilikhet med utredningen förordar jag att även egenavgiflerna differentieras. Endifferentiering av egenavgiflerna bör stimulera de små förelagens utvecklingoch är också nödvändig för att likställa dessa i konkurtens-hänseende medstörre företag. Utredningenföreslår att en differenfiering av arbetsgivaravgifter knyts tillarbetslagarnas manlalskrivningsort. Annan arbetsgivare än stafiig ocb kommunalverksamhet i myndighetsform skulle oavsett var verksamheten bedrivs erlägga enlägre avgift på lönesumma hänförbar till anställda mantalsskrivna iregionalpolitiskt prioriterade regioner. Självfallet skulle detta inte på någotsätl påverka de anställdas förmåner. En sådan utformning torde enligtutredningen kunna bidraga lill en utjämning av obalanserna på de lokalaarbetsmarknaderna genom att det blir attraktivt för arbetsgivare utanförberörda regioner att anställa personal bosatta inom dessa. En ökning avsysselsättningen skulle således kunna ske genom pendling. En alternafiv metodvore att utgå från den personalstyrka som företagen redovisar för arbetsställeni en viss region. Denna lösning innebär dock enligt utredningens mening i vissafall risk för en överskaltning av den arbelsvolym som utförs i en region medlägre arbetsgivaravgifter samt kräver att elt särskilt register upprättas överberörda arbetsställen i regioner med lägre avgifter. Ennackdel med den av utredningen förordade utformningen att knyta en 1981/82:113 92 differentieringav arbetsgivaravgifterna lill de anställdas manlalskrivningsort är, somunderstmkils av bl.a. socialavgifisutredningen, att den i princip berörsamtliga arbetsgivare i landet och därvid skulle kunna bli en belastning iarbetet med debitering och uppbörd av arbetsgivaravgifter. EnUgtmin mening har en anknytning av en differentiering av arbetsgivaravgifter tillarbetstagarnas manlalskrivningsort en fördel i all den kan verka utjämnande påarbetsmarknaden camt alt den minskar risken för omotiverade omflyttningar avverksamhet mellan arbetsställen i förelag som har flera sådana. Dessa fördelarhar dock inle den tyngd all de får överflygla de, av bl.a.socialavgifisutredningen påpekade, administrativa nackdelar som uppkommer nären differentiering rör ett begränsat geografiskt område. Del förslag somjagframlägger avser en geografiskt koncentrerad insats. Av den anledningen finnerjag det inte motiverat alt anknyta lägre avgifter lill de anställdasmantalsskrivningsorl. Jag förordar i stället att arbetsgivares verksamhet i enviss region skall utgöra basen för en differentiering. Grundregeln bör därvidvara all verksamhet bedrivs med fast driftställe i en viss region.