prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — Ifråga om tolkningen av uttrycket "men" kan hänvisastill nedanstående uttalande av föredragande statsrådet 1prop. 1979/80:2, Del A, s. 83. Uttrycketmen har liksom i promemorieförslaget getts en mycket vid innebörd. I första handåsyftassådana skador som att någon blir utsatt för andras missaktning, omhans personliga förhållanden blir kända. Redan den omständigheten att vissa personerkänner till en för någon enskild ömtålig uppgift kan enligt min mening i många fallanses vara tillräckligt för att medföra men. Utgångspunkten för en bedömning av ora men föreligger måste såledesvara den berörda personens egen upplevelse. Bedömningen måste självfalleti viss utsträckning kunna korrigeras på grundvalav gängse värderingar i samhället. Enbart det förhållandetatt en person tycker att det i största allmänhet är obehagligt att andra vet var Prop.1981/82:186 81 hanbor kan t.ex. inte anses innebära men 1 här avsedd bemärkelse. Enligtmin mening är det ofrånkomligt att helt rättsenliga åtgärderibland kan få bedömas som skada eller men. I proraeraorian har somexempel på. sådana fall nämnts att någon blivit föremål för framgångsrika indrivningsåtgärdereller att någon blivit satt 1 fängelse, intagen för slutenpsykiatrisk vård eller ställd under övervakning. Denna ståndpunkt är nödvändig för attsekretess skall kunna upprätthällas även rayndigheter emellan. Det står å andrasidan klart att sekretesslagen inte får hindra myndigheterna från att utväxlauppgifter i situationer där intresset av att uppgifterna lämnas utenligt gängse värderingar bör ha företräde framför intresset av att uppgifterna inte lämnas ut.Denna intressekonflikt bör emellertid lösas inom ramen för bestämmelsernaom undantag från sekretessen. 3-3 Tillämpningen av skaderekvisitet i några typfall Då det gäller frågan orauppgifter om någons personliga förhållanden kanlämnas från en sjukvårdsinrättning eller socialtjänstmyndighet till en annanmyndighet skall alltså i första hand en skadebedömning göras. När står detklart att en uppgift om någons personliga förhållandenkan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men? Här nedan tas upp någratypiska situationer som kan antas förekomma relativt ofta. Som kommer att framgå finnsdet ett visst utrymme att lämna uppgifter från sjukvårdsinrättningaroch socialtjänstmyndigheter till andra myndigheter utan attsekretessbelagda uppgifter röjs. Även om man vid en skadebedömningfinner att uppgifterna är sekretessbelagda finns det vissa möjlig- 1981/82:186 82 heteratt lämna ut dem. Vilka dessa möjligheter är kommer att redovisas i nästaavsnitt. Ti].l_enannan £jukvå£dinrättnlng Iförarbetena sägs att uppgifte,r sora behövs i rentvårdsyfte kan lämnas (prop. 1979/80:2, Del A, s. l68 och KU1979/80:37 s. 23). Ti].l_enannan vårdsektor Visstutrymme finns att lämna uppgifter i syfte att bistå enpatient (prop. 1979/80:2, Del A, s. l68). Rörande möjligheternaatt lämna uppgifter från en sjukvårdsinrättning till skolan kan erinras om följande uttalandeav föredragande statsrådet i propositionen till ny sekretesslag (prop.1979/80:2, Del A, s. 196). Enligtmin mening bör därför på skolområdet gälla ett omvänt skaderekvisit, dvs. en strängaresekretess, för sådan uppgift om enskilds personliga förhållandensom finns hos psykolog och kurator. Dessa funktionärerhandhar en stor del av skolans samarbete med ochraed den psykiska barna-och ungdomsvården, på vilka områden Ju gäller den strängare sekretessen. Även om, som framgår av vadjag har sagt, förutsättningarna för samar- . bete och uppgiftsutlämnanderayndigheter emellan inte är avhängiga av att likartad sekretess gäller, kanman dock inte bortse från att en sådan ordning kan ha vissa praktiska fördelar för defunktionärer som berörs. Prop.1981/82:186 83 Uttalandetavser visserligen sekretessen på skolans område. Innebörden synes dock vara den att känsligauppgifter i viss utsträckning kan läranas också från en sjukvårdsinrättning till en psykolog eller kurator vid en skolautan den enskildes samtycke. Till_polls_0£h_åklagar£ Polisenhar väsentliga uppgifter vid sidan av den rent övervakandeoch brottsutredande verksamheten. Polisen hjälper t.ex. till med att letarätt på försvunna personer. Vidare är polisenbehjälplig vid trafikolyckor och liknande. I den mån polisenbehöver uppgffter från sjukvårdsinrättningar i denna verksamhet lär någonsekretess normalt inte gälla för uppgifterna. Polisensmedverkan vid delgivningar sora sker på andra rayndigheters uppdrag faller också utanför denrent övervakande och brottsutredande verksamheten. Det är svårt attange i vilken utsträckning sjukhusen kan vara polisen behjälpliga idelglvningsärenden genora att uppge huruvida en person är föreraål för vård.Visserligen torde en patients intresse av att hemlighålla atthan finns på ett sjukhus normalt inte vara så starkt,i varje fall inte om patienten är föremål för kroppssjukvård. Vårdas patienten däremot exempelvis på ettmentalsjukhus, lär patienten nog normalt vilja hemlighålla atthan finns på sjukhuset. Man måste emellertid för att göra enkorrekt skadebedömning även ta hänsyn till vad delgivningen avser eller i vart fallvem som lämnat polisen delgivningsuppdraget. Det lär varapraktiskt svårt att i alla fall utröna detta.I de nu aktuella situationerna torde ofta sekretess gälla föruppgifter om att en person är föremål för vård. däremot polisen redan tidigare känner tillatt den som skall delges finns på sjukhuset, kan delgivning naturligtvis ske ompatientens hälsotillstånd medger detta. 1981/82:186 84 Sekretessenenligt 7 kap. 1 § SekrL torde sträcka sig relativt långt då poliseni sin spanande eller utredande verksamhet begär uppgifter om huruvida enperson finns på ett sjukhus. Om polisen känner tilleller på goda grunder antar att en misstänkt person finns på ett sjukhus, tordesjukhuset på polisens förfrågan kunna bekräfta att personen finns påsjukhuset. Härvid lär det inte spela någon roll om polisen kännerpersonen till namn eller ej. I övrigt torde emellertid sekretess gälla föruppgifter om att en person, som är misstänkt för brott, finns på ett sjukhus. Då polisenefterforskar misstänkta personer kan det bli aktuellt att använda tvångsmedel,exempelvis husrannsakan. Bestämmelser härom finns i . Frågan om skyddet för sekretessbelagda uppgiftervid tvångsmedelsanvändning utreds av tvångsmedelskommittén (Ju1978:06, Dir se kommittéberättelse del II, s. I detta sammanhang Kan också erinras om att läkare 1 viss utsträckning är skyldigaatt företa blodprovsundersökningar (5 § allmänna läkarinstruktionen /1972:689/). För fullständighetensskull bör också nämnas att en privatperson kan gripa den som har begått ettbrott på bar gärning. Den gripne skall dåskyndsamt överlämnas till närmaste polisman (24 kap. 7 § RB).Denna rätt har naturligtvis också personalen inom hälso- och sjukvården när det gällerbrott som begås på t.ex. ett sjukhus. Avbetydelse i detta sammanhang är följande uttalande av föredragande statsrådet iprop. 1979/80:2, del A, s. l82: Detärsjälvfallet av stor vikt hur socialsekretessen 1 förhållandetill allmänheten utformas. Prop.1981/82:186 85 är emellertid om inte sekretessen i förhållandetmellan och andra myndigheter spelar nästan likastor roll för den enskildes benägenhet att vända sigtill för att få stöd och hjälp. Det är säkerligen svårt att skapa något verkligt förtroende för , om denna fungerar - eller befaras fungera -som något av en informationscentral för andra myndigheter i deras verksamhet. Ipromemorian har sagts att det är angeläget att få till stånd en stramare reglering av Informationsflödet frånsocialtjänsten till andra myndigheter. Denna innebörd harockså socialutredningens förslag. Jag delar denna uppfattning. Principeni sekretesslagen är som jag har sagt att sekretessreglernaskall gälla såväl i förhållande till enskilda som i förhållandetill andra myndigheter (Jfr avsnitt 4.4). Den föreslagna huvudregeln omsekretess inom blir därför tillämplig också mellan myndigheter. Denna regel medger inom ettsmalt område att uppgifter ora enskilda lämnas ut.De fall det här kan röra sig om torde i allmänhetbefinna sig i gränszonen till situationer där ettpresumerat samtycke från den enskilde kan åberopas. Vad som är avintresse och som alltså kräver en närmare reglering är utlämnande avuppgifter som hos mottagaren kan komma att användas på ett sätt somden enskilde uppfattar som ofördelaktigt för honom. Också det men som består i att uppgift sprids större krets av personer, som i sin tur kan tänkasvidarebefordra dem till andra, måste beaktas. Tlll_enannan £0£ialtjänstmyndl-ghet Kommunalanämnder är myndigheter i tryckfrihetsförordr-ningensoch sekretesslagens mening. 1981/82:186 86 densociala förvaltningen är gemensam för flera nämnder, torde uppgifter kunna lämnas från förvaltningsorganettill de olika nämnderna. På detta sätt lär sekretessen inte hindra ett uppgiftslämnandemellan olika sociala distriktsnämnder och den sociala centralnämnden, omde har geraensara förvaltning. Iövrigttorde 7 kap. 4 § SekrL medge uppgiftslämnandetill andra socialtjänstmyndigheter endast inom ett smalt område (jfrdet ovan Intagna citatet). Hurstort behov som sjukvårdsinrättningarna har av uppgifter frånsocialtjänsten är oklart. I den mån uppgiftslämnandeblir aktuellt torde uppgifter kunna lämnas i samma utsträckning som mellan olikasjukvårdsinrättningar, dvs. om uppgifterna behövs i rentvårdsyfte. Ti]l_sko].an Vadsom sagts om möjligheterna att lämna uppgifter från ensjukvårdsinrättning till skolan torde gälla även uppgiftslämnande från ensocialtjänstmyndighet till skolan. Tlll_polls_0£h_åklagar£ Istor utsträckning förekommer det ett allmänt samarbete mellan bl.a.polis- och socialtJänstmyndigheter. Polisens medverkan i dessasammanhang ligger vid sidan av den rent brottsutredande verksamheten. Här tordefinnas ett betydande utrymme för de sociala myndigheterna att lämna uppgiftertill polisen. Till stor del lär uppgifterna i dessa fall vara avidentifierade.Om uppgifterna är hänförliga till enskilda Individer, Mr däremotsekretess inånga gånger gälla för uppgifterna. Prop.1981/82:186 87 Ompolisen för att verkställa en delgivnitig vill veta om fitt personbrukar uppsöka en socialtjänstmyndighet, torde socialtJänötmyndlghetennormalt vara förhindrad att uttala sig om personens ev. kontaktermed myndigheten. Många personer som har kontakt med lär nog. haott intresse av att hemlighålla denna kontakt. Sådanauppgifter som polisen behöver för brottsspaning och utredning torde normaltomfattas av sekretess, om de förekommer hos en socialtJSnstmyndlghet. 3.4 Begränsningar 1 sekretessen Detfinns viktiga begränsningar i sekretessen myndigheter emellan. Följandekan nämnas här. 1 kap. 5 § SekrL Innebär att sekretess Inte hindrar att en myndighet lämnar utuppgifter, om det är nödvändigt för att myndigheten skall kunna fullgöra sinverksamhet. När det gäller frågan i vilken utsträckning sekretessbelagdauppgifter får röjas genom anmälan eller angivelse till åtal medstöd av denna paragraf kan hänvisas till följande uttalande av föredraganden 1 prop.1979/80:2, Del A, s. 123: Somframhålls i proitiemorian är det av viss praktisk betydelse att det blirklarlagt i vilken utsträckning sekretessbelagda uppgifter får röjas genomanmälan eller angivelse till åtal. måste det ligga Inom myndighets verksamhet att setill att misstanke om brott blir utredd. Så är exempelvis fallet när misstanke om skattebedrägeriuppkommer hos taxeringsmyndighet. Ett annat exempel är attfall av misstänkt bartimisshandel kommer till socialnämnds kännedom.Det ligger Ju 1 denna myndighets Prop.1981/82:186 88 intresseatt få utrett huruvida misshandel verkligen har förekommit,och i vissa fall måste nämnden se till att brottet beivras. Inom myndighetsverksamhet ligger också att se till att misstanke ora förmögenhetsbrottsom riktar sig mot den del av den offentliga verksamheten sora företräds avmyndigheten blir utredd. Exempel härpå är försök att genom vilseledande uppgifter få socialhjälp som rätteligeninte skolat utgå. Skulle däremot den som vänder sig. till socialnämndenavslöja att han har gjort sig skyldig till snatteri, får sådanuppgift inte i strid med 7 kap. 4 § vidarebefordras till polis eller åklagare.Sekretesslagen reglerar inte vem sora skall göra anmälan ellerangivelse. Denna fråga får avgöras en-.ligt vad som gäller iallmänhet om ansvarsfördelningen inom en myndighet, t.ex. med ledning avmyndighetens arbetsordning. Anm.:Uttalandet om barnmisshandel är överspelat sedan en särskild bestämmelsesom uttryckligen möjliggör anmälan i sådana fall tagits upp i sekretesslagen (se under 3nedan). 14 kap. 1 § SekrLinnebär att sekretess inte hindrar att viss författningsregleraduppgiftsskyldighet fullgörs (se vidare avsnitt 3.4.2). 14 kap. 2 § SekrLinnebär att sekretess enligt 7 kap. 1 och 4 §§ inte hindrar att anmälan görs till åklagarmyndigheteller polismyndighet angående misstanke om brott enligt 3, 4 och 6 kap.brottsbalken mot den som' inte fyllt . 14 kap. 4 § SekrLinnebär att sekretess till skydd för en enskild person inte gällergentemot denne samt att den .enskilde kan efterge sekretessen, helt eller delvis. 1981/82:186 89 generalklausulen i 14 kap. 3 § SekrL är inte tillämplig i fråga om sekretess enligt 7 kap. 1 och 4 §§ SekrL. Tillsist kan här nämnas att nödsituationer kan tvinga sjukhus och socialtjänstmyndigheteratt lämna ut sekretessbelagda uppgifter. De vanliga nödreglerna1 24 kap. 4 § blir då tillämpliga(Jfr prop. 1979/80:2, Del A, s. 174). För närmare studium kan hänvisas till Welamson, Läkarsekretessen,s. Enligt14 kap. 1 § SekrL hindrar, sonf ovan har nämnts,inte sekretessen att en uppgift lämnas till en annan myndighet, omuppgiftsskyldigheten följer av lag eller förordning. Regelni l4 kap. 1 § SekrL föranledde en översyn av reglerna om uppgiftslämnande på hälso- ochsjukvårdsområdet (prop. 1980/81:28). Det var fråga om attanpassa reglerna i två hänseenden till sekretesslagen. Om en uppgift somannars skyddas av sekretess skall få lämnas med stöd av nämnda lagrum, måste det finnas en skyldighet att lämnauppgiften. Det räcker inte med en regel om att man har rätt att lämna utden. Vidare skall skyldigheten följa av lag eller förordning. Det är intetillräckligt med endast en föreskrift utfärdad av myndighet, översynen ledde i sak intetill några ändringar i gällande rätt jämfört med äldre rätt. översynen var i första hand av teknisk karaktär. Här nedan lämnas en förteckningöverden uppgiftsskyldighet som åvilar hälso- och sjukvårdspersonalen. melsersom tas upp i förteckningen redovisas endast i sina huvuddrag och förteckningenärinte fullständig. Up£gJftss_ki[_ldi£ Up£glftsmottjYi]lkor fÖ£ £ky_ldi£h_ FÖ£fattn_. överförmyndare Intagen behöver för- 31 § sjukv. 4 Läkare m.fl. Bvn 93 § BvL (71 § SoL) 55 a § vapenkung. som fordrar undersökn. 3 § allm. Bestämmelsernaom uppgiftsskyldighet i 14 kap. 1 § SekrL har inte föranlett någon översyn avreglerna om uppgiftslämnande på socialtjänstområdet. 1979/80:1, Om socialtjänsten.Del A, s. 419 f, diskuteras generellt behovet av följdlagstiftningtill den nya sekretesslagen. Bl.a. tas frågan om uppgiftslämnande mellan olika social- 1981/82:186 91 På denna punkt säger föredragande statsrådet följande: Socialutredningenhar föreslagit undantagsbestämmelser som skulle göra det möjligt attlämna uppgifter mellan dem som är verksamma inom såväl inomsamma socialnämnd som mellan olika socialnämnder.Jag vill med anledning härav först understryka att socialtjänstenskall bygga på frivillighetens grund och att den enskildessamtycke därför i princip måste inhäratas innan sekretesskyddade uppgifter rörandehonom lämnas vidare. Av 1 kap. 5 § 1 den föreslagna sekretesslagen fraragår attsekretessbestämmelserna inte hindrar rayndigheter och verksamhetsgrenarinom samma myndighet att utväxla sekretesskyddade uppgifter, om det är nödvändigt för att denmyndighet som lämnar ut uppgifterna skall kunna fullgöra sina åligganden.Jag anser därför inte att det på detta område krävsytterligare undantags-bestämraelser . Här kan nämnas attdet i prop. .1981/82:8 med förslag till lag om vård av missbrukare i vissafall föreslås bestämmelser om skyldighet för bl.a.rayndigheter sora regelbundet kommer i kontakt med missbrukare att göra anmälan tillsocialnämnden (30 § LVM). Isocialtjänstlagen (1980:620, SoL) finns en del bestämmelsersom ålägger socialnämnder uppgiftsskyldighet. Nämnas kan63 § (uppgifter till SCB), 64 § (uppgifter till statliga myndigheter förforskningsändamål) och 65 §(uppgifter till andra myndigheter - även annansocialnämnd - ora utgiven ekonomisk hjälp, omsyftet är att undvika felaktiga utbetalningar). Här kanockså hänvisas till 71 § SoL som innehållerregler om skyldighet för bl.a. myndigheter vars verksamhet berör barnoch ungdomar Prop.1981/82:186 92 att1 förekommande fall göra anmälan till en socialnäiiind. Anmälningsskyldighetengäller även en socialnämnd i förhållande till en annan socialnämnd, exempelvisom en familj med barn flyttar från en kommun till en annan. Idetta sammanhang kan även pekas på bestämmelserna 1 23 kap. 6 §brottsbalken om skyldighet att avslöja brott, som är "å färde". Dessa bestämmelser, som föreskriveruppgiftsskyldighet, tar över sekretessen. Om någon inom socialtjänstent.ex. har allvarliga misstankar om att en alkoholip.issbrukande klient tänker sätta iverket hotelser om att slå ihjäl sin hustru, är han skyldig att anmäla detta förpolisen. Blandde regler om uppgiftsskyldighet som medför att uppgifter får lämnas annan myndighet utan hinder av sekretess finns de bestämmelser irättegångsbalken (RB) sora avser domstolarnas möjligheteratt få tillgång till bevis i rättegång. Störst betydelsehar här vittnesplikten, som anses vara en sådan i lag föreskrivenuppgiftsskyldighet som tar över sekretessen. Vittnesplikten äremellertid inte oinskränkt. I 36 kap. 5 § RB föreskrivsnämligen vissa begränsningar som är av särskild betydelse i detta sammanhang. Iparagrafens andra stycke föreskrivs att personer inom vissa yrkeskategorierinte får höras som vittne angående något somhar anförtrotts dem på grund av deras ställning eller som de harerfarit i samband därmed. De kategorier som nämns är advokater,läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor,kuratorer vid familjerådgivningsbyråer som drivs av komrauner, landstlngskomrauner, försaralingar Prop.1981/82:186 93 ochkyrkliga samfälligheter, samt deras biträden. Förhörsförbudet gäller oavsettom de nu angivna yrkeskategorierna är verksamma i allmän eller privat tjänst. Förbudet äremellertid inte undantagslöst. För det första kan vittnesförhör varamedgivet i lag. För det andra kan den till vilkens förmåntystnadsplikten gäller samtycka till förhöret. Omdet är fråga om ett mål angående ett brott för vilket straffminimum ar fängelse (fjärde stycket), gäller förhörsförbudetendast den som är försvarare i brottmål. Bestämraelserna1 36 kap. 5 § RB är tillämpliga också i fråga om vittnesförhör under en förundersökning i brottmål (23 kap. 13 § RB). Ettvittnesförhör under förundersökningen får emellertid inte äga rum innan undersökningenhar fortskridit så långt att någon skäligen kan misstänkas förbrottet. I38 kap. 8 § RB finns föreskrifter om skyldighet att tillhandahålladomstolar allraänna handlingar. Om en allmänhandling kan antas ha betydelse som bevis, får en domstol enligt förstastycket i paragrafen förordna att handlingen skall tillhandahållasdomstolen. Prövningen av handlingens bevisvärde skalldomstolen göra innan domstolen förordnar att handlingen skalllämnas ut. I andra stycket anges vissa undantag fråneditionsplikten enligt första stycket. I första hand gällerundantag som svarar mot förbuden mot vittnesförhör i 36kap. 5 § RB. 1981/82:186 94 4 BEHOV AV FÖRFATTNINGSÄNDRINGAR Somtidigare har sagts torde de erfarenheter som man har av den nyasekretesslagen i huvudsak vara positiva. De praktiska problem som lagen ändå påstås ha gettupphov till i inledningsskedet sammanhänger med regleringen av sekretessen mellanmyndigheter. Särskilt har uppmärksamheten riktats motuppgiftslämnande från myndigheter på hälso- ochsjukvårdsområdet och på socialtjänst-området . Denfråga som kanske har uppmärksammats mest gäller uppgiftslämnandetfrån sjukvårdsinrättningar till polisen. När det gällerdetta uppgiftslämnande synes raan inom såväl sjukvården sompolisen mena att polisens behov av information inte blir tillräckligttillgodosett till följd av sekretessregleringen, även med hänsyntagen till de begränsningar som finns 1 sekretessen (1 kap. 5 § samt 14.kap. 1 och 2 §§ SekrL). Vad man i första hand har reagerat emotäratt sekretessen i stor utsträckning hindrar att uppgifter lämnas tillpolisen, då misstanke finns om allvarligare brottslighet. Dethar också påpekats att möjligheterna att verkställadelgivningar på sjukvårdsinrättningar har försämrats. När det gälleruppgiftslämnande från socialtjänstmyndigheterna har i ställetsagts att den nya sekretesslagen skulle lägga hinder 1 vägen för ett effektivt saraarbete mellan 'de olikasocialtjänstmyndigheterna. Även samarbetet mellansocialtjänstmyndigheter och andra myndigheter, exempelvisskolan, polisen och sjukvårdsinrättningar påstås ha försvårats. Prop.1981/82:186 95 Ensynpunkt som har framförts är att generalklausulen 1 14 kap. 3 § SekrLborde vara tillämplig både på hälso-och sjukvårdsområdet och på socialtjänstområdet. Tanken bakom denna uppfattning torde vara attett gott samarbete mellan myndigheter, såväl vårdmyndigheter som andra myndigheter, förutsätter attmyndigheterna mera fritt får bestämma om när uppgifter om enskilda får lämnas ut. Enannan åsikt som har förts fram är att uppgifter ora en enskilds adress aldrigskulle kunna hemlighållas för andra myndigheter med stöd av 7kap. 1 § SekrL. Detta innebär att man inte skulle kunna hemlighålla varesig uppgifter om vilka patienter som finns på en sjukvårdsinrättningeller uppgifter som en patient kan ha lämnat om en hemadress till sjukvårdsinrättningen.Liknande synpunkter har framförts då det gäller de adressuppgifter som kanha om sina klienter. Enav utgångspunkterna vid utformningen av sekretessen på vårdområdena var att regleringen borde göras så enkeloch enhetlig som möjligt. Däremot var det inte fråga om att man skulle åstadkommanågra mera omfattande sakliga ändringar (jfr prop. 1979/80:2, Del A, s. l65). Motdenna bakgrund kan det vara lämpligt att analysera de problem som den nyasekretesslagen påstås ha orsakat i inledningsskedet och undersöka omlagen har fört med sig några väsentliga ändringar i förhållande till vad som gällde tidigare. Om så är fallet,får man ta ställning till om dessa effekter varit avsedda ellerinte. Om oavsedda och icke önskvärda effekter har uppkommit, får mangivetvis överväga vilka ändringar som bör genomföras. En sådan analys skall 1 det följande göras, först för hälso- ochsjukvårdsområdet och sedan för socialtjänstområdet. Prop.1981/82:186 96 4.2 Uppgiftslämnande från sjukvårdsinrättningar 4.2.1 Till en annan sjukvårdsinrättning Somovan har sagts medger den nya sekretesslagen att uppgifter lämnas från ensjukvårdsinrättning till en annan, om uppgifterna behövs i rentvårdsyfte. En patient kan knappast lida något men, om uppgifter omhonom lämnas ut 1 sådana fall. Det normala 1 dessa situationer tordedock vara att man först inhämtar patientens samtycke, ora detta är möjligt.Med ett saratycke kan uppgifterna alltid lämnas vidare utan att någonskadebedömning behöver göras. Ett samtycke behöver inte vara uttryckligt.Också ett tyst, s.k. presumerat. samtycke får godtas. Vid rent rutinmässiga åtgärder -patientens Journal skall t.ex. överföras till en annan sjukvårdsinrättning isamband med att patienten själv förs över dit - torde saken vara så uppenbaratt patienten inte behöver tillfrågas (Jfr KU 1979/80:37 s. 23). Iförarbetena till sekretesslagen sägs att det kan synas tveksamt om uppgifter kan läranas från denallraänna sjukvården till en privatpraktiserande läkareeller en företagsläkare.