prop · G50394 · 1981-12-31 00:00:00 — primära är därför att samordna myndighetsansvaret förlandtransporterna. Jag biträder följaktligen i huvudsak utredarens förslag ny myndighetsorganisation för landtransporterna. I det följande skall jagemellertid utveckla hur jag anser att man kan gä ett steg längre i samordninggenom att knyta den nya landtransportorganisationen fill . Ensådan samordning kommer också lufttransporterna till godo. I betänkandet har åtskillnad gjorts mellan de myndighetersom har att meddela föreskrifter och de som uteslutande har tillsynsfunktioner.Jag följer samma uppdelning här. Utredaren har föreslagit att de funktioner med avseende pätransport av farligt gods som f. n. åvilar industriverket,produktkontrollnämnden, , samt SJ i sin helhetskall utbrytas ur nämnda myndigheter och sammanföras till en ny enhet inom transportrådet.Till samma enhet skall också enligt förslaget föras viss föreskrivandeverksamhet som ligger hos kärnkraftinspektionen och strålskyddsinstitutet. Dennya enheten har i betänkandet kallats farligt-godsenheten, FGE. Ifortsättningen använder också jag denna benämning. FGE skall enligt betänkandet ha ett verksamhetsområde somomfattar landtransporter, visst ansvar för information för alla transportslagsamt uppgiften att verka för samordning mellan transportslagen. I fråga omradioaktivt material föreslås att ansvaret begränsas till att avse föreskrivandeverksamhet. Organisatoriskt föresläs FGE fä en självständig ställningi transportsä-kerhetsfrägor och i sådana frågor ledas av en delegation medföreträdare för berörda myndigheter och organisationer. En rådgivande nämndföresläs biträda FGE. Ansvaret för sjö- och lufttransporter föreslås ibetänkandet ligga kvar oförändrat hos respektiveluftfartsverket. En ny enhet för landtransporter Den föreslagna metoden att samordna myndighetsansvaret,nämligen genom att bryta ut funktionerna rörande farligt gods ur de nuansvariga myndigheterna och föra samman funktionerna på en hand har godtagitsvid remissbehandlingen. Några invändningar mot att den samlademyndighets-funkfionen integreras i en befintlig myndighet har inte hellergjorts. Utredarens val av transportrådet som den myndighet ivilken integrering skall ske har däremot mött en hel del kritik. , i ,, produktkontrollnämnden m. fl. har pekat på att transporträdetsaknar kunskap om produkterna ävensom kompetens att bedöma de hälso- ochmiljöfarliga aspekterna och avstyrker pä grund därav en anknytning tilltransportrådet. förordar att FGE lokaliseras till verket.På så sätt skulle 1981/82:94 14 man enligt verket kunna ta ett mer samlat grepp kringtransportfrågorna utan att verkets totalansvar för sjösäkerheten behöverrubbas. förordar också anknytning av FGE till ochpekar bl. a. pä att det är viktigt med nära och enkla vägar till samarbetemellan FGE och . Liknande resonemang har förts av kemikontoret,redareföreningen och hamnförbundet. Yrkesinspektionsdistrikten i och Härnösandförordar arbetarskyddsstyrelsen. Arbetarskyddsstyrelsen och naturvårdsverkethar båda ifrågasatt om inte trafiksäkerhetsverket vore lämpligt, bl. a. medhänsyn till detta verks tekniska kunskaper och regionala organisation.Produktkontrollnämnden föreslår att en förläggning till trafiksäkerhetsverket,alternativt , övervägs. Valet av transporträdet tillstyrks eller lämnas utanerinran av bl.a. SJ, transporträdet, i , LO, ASG,och speditörförbundet. För egen del finner jag inget skäl att bedöma frågan omutbrytning och sammanförande av ansvaret för farligt gods på annat sätt änutredaren och remissinstanserna gjort. Jag biträder alltså utredarens förslaghärom. De skäl utredaren anfört för att integrera FGE i en befintlig myndighetfinner jag också riktiga. 1 fråga om tänkbara myndigheter att integrera FGE i harsom jag nämnt flera förslag framförts: transportrådet,trafiksäkerhetsverket, arbetarskyddsstyrelsen, någon produktkontrollmyndighetoch . Som jag tidigare redovisat har jag anslutit mig tillgrundtanken att verksamheten bör vara transportinriktad. En konsekvens häravär. att man inte bör förlägga verksamheten till en produktansvarig myndighetutan till en myndighet med transportanknytning. Det skäl som främst talar motett produktkontrollorgan är att det inte finns något sådant med ansvar somomfattar alla typer av farligt gods. Arbetarskyddsstyrelsen har i sitt remissyttrande anförtatt styrelsen otvivelaktigt har en betydande kompetens inom området transportav fariigt gods, men att styrelsen ändock inte bör komma i fråga på grund avsina redan nu omfattande och krävande myndighetsuppgifter inom det egentligaarbetsmiljöområdet. - Jag delar den uppfattning arbetarskyddsstyrelsen framfört. är en tekniskt inriktad myndighetmed regional organisation, tvä faktorer som skulle kunna vara till nytta förFGE, den regionala organisationen främst vid tillsynsverksamhet. Verket harerfarenhet av fordonstekniska kontroller och kontroll av lastförankring i sambandmed flygande inspektioner. 1 övrigt saknar verket emellertid direkt erfarenhetav såväl transporter som farligt gods och dess verksamhet är lelt inriktad påvägtrafik. Jag är därför inte beredd att förorda trafiksäkerhetsverket. Transporträdet har med sin planerande och samordnandeverksamhet. 1981/82:94 15 somomfattar alla trafikgrenar, och sin organisatoriska uppbyggnad mänga fördelaratt erbjuda. De invändningar som under remissbehandlingen framförts mottransportrådet gäller främst rådets brist pä kompetens rörande det farligagodset. Detta anser jag dock i och för sig vara en brist som kan hävas delsgenom att sådan kompetens tillförs rådet, dels genom samråd medproduktkontrollmyndigheterna. I stora delar instämmer jag därför i de argumentutredaren framfört när han motiverat sitt val av transportrådet. Samtidigtfinner jag att det utpräglade behovet av samordning mellan land- ochsjötransporter talar för att FGE i stället förläggs till . Dettainnebär att rutinerna för samarbete mellan sjö- och landtransporter kanförenklas. Eftersom verket redan nu har ett omfattande ansvar för transport avfarligt gods, finns där kunskaper och erfarenheter av transporter,transportmedel även landtransportmedel på grund av färjetrafiken ochfarligt gods. har också betydande erfarenhet av detinternationella transportsamarbetet. resurser är naturligtvisinte sä dimensionerade att de räcker också för landtransportverk-samheten. Enkombination av resurser och de som finns hos de nuvarandelandtransportmyndigheterna kommer dock enligt min mening att ge möjlighetertill en rationell och effektiv organisation för transport av farligt gods. Defördelar en sådan kombination innebär är enligt min uppfattning så betydandeatt de överväger de nackdelar som kan vara förenade med att man till ettenskilt trafikverk knyter arbetsuppgifter som avser andra trafikgrenar änverkets huvuduppgifter gör. Somskäl för att ge FGE en självständig ställning i transportsäkerhetsfrågor harutredaren anfört dels att det utåt bör framgå att det är fråga om ett organ medansvar för just transport av fariigt gods, dels att man med ett särskiltbeslutande organ får en beslutsfunktion som har sakkunskap på flera viktigaområden, bl. a. produktkontroll och teknik. Denföreslagna organisationsformen tillstyrks av bl. a. ,industriverket, ASG, och kemikontoret. har i sittyttrande understrukit att dess erfarenheter av frågor om farligt gods bekräftaruppfattningen om att FGE bör ha en självständig ställning. ,statskontoret och avstyrker förslaget, eftersom det enligtdem vore mest naturligt och effektivt om transport-rådets samordnande ochplanerande kompetens kan utnyttjas på alla nivåer i organisationen. Denorganisationsform utredaren dragit upp riktlinjerna för utgår fräntransporträdets förutsättningar. organisation och arbetsuppgiftermedför naturligen att förutsättningarna blir annorlunda. Sjöfartsverketsorganisafion ser i korthet ut på följande sätt. Verket leds av en styrelse, sombestår av generaldirektören och sju andra ledamöter. Den centrala förvaltningenär indelad i fem avdelningar, nämligen driftav- 1981/82:94 16 delningen,sjökarteavdelningen, sjöfartsinspektionen, ekonomiavdelningen ochadministrativa avdelningen. ,som är den avdelning som är av intresse i detta sammanhang, förestås av ensjösäkerhetsdirektör. Sjösäkerhetsdirektören har enligt förordningen (1969:320)med instruktion för (omtryckt 1975: 1070, ändrad senast 1979:1044) att avgöra vissa frågor som ankommer på sjöfartsverket.Sjöfartsinspektionen är i sin tur indelad i sektioner, varav sektionen förtransport av fariigt gods är en. Dess uppgifter rör ärenden om fartygskonstruktion och utrustning för säker transport av olja, kemikalier,kondenserade gaser och andra farliga ämnen i bulk och i förpackad form, ärendenom lasters fysikaliska och kemiska egenskaper, åtgärder mot riskerna i sambandmed transport av fariigt gods samt ärenden om åtgärder mot vattenföroreningfrän fartyg. Jagförordar att FGE knyts till sjöfartsinspektionen. FGE och sjöfartsinspektionenbör enligt min mening sammanföras praktiskt och beslutsmässigt så långt det ärändamålsenligt med hänsyn till de skilda förutsättningar som gäller för sjö-och landtransporter. Ävenmed FGE i är det enligt min mening lämpligt att kombineraverksamheten med en delegation, vars ledamöter bör företräda berördamyndigheter. Delegationens uppgift bör bl. a. vara att bistå med sakkunskapinom de skilda områden som påverkar och påverkas av verksamheten - t. ex.järnvägsfrågor och produktkontroll - att medverka vid avvägningen mellan deolika transportgrenarnas intressen, att biträda vid samordningen mellantransportslagen och vid den långsiktiga planeringen av verksamheten. Jaganser alltså att en knytning till kommer att innebäraeffektivitetsvinster och därigenom kostnadsbesparingar och bättre säkerhet.Ibland kommer man att behöva göra avvägningar mellan olika intressen. Dettamedför att såväl de specifika landtransportintressena sompro-duktkontrollintressena måste tillförsäkras ett reellt inflytande på verksamheten. Mankan diskutera några olika metoder för att åstadkomma ett sådant inflytande.Vilken metod som är lämplig beror i viss män på i vilken utsträckninglandtransportfunktionen integreras i . En möjlighet är attföreskriva skyldighet för att i vissa landtran-sportfrågor fattabeslut / samråd med delegationen. Regeringen bör i sådant fall avgöra frågorom vilka enighet inte kan uppnäs. En annan möjlighet är att utöka sjöfartsverketsstyrelse med företrädare för bl. a. SJ och produktkontrollmyndigheterna.Slutligen kan man tänka sig att ge delegationen en begränsad beslutsrätt. Jaghar för avsikt att återkomma till regeringen med ett förslag om en kommitté somskall utforma organisationens detaljer. Åt en sådan kommitté bör det uppdrasatt närmare ange hur och i vilken utsträckning sjö- ochlandtransportfunktionerna skall samordnas, delegationens omfattning och 1981/82:94 17 sammansättningsamt formerna för det inflytande för bl. a. SJ och produktkontrollmyndigheternasom jag ovan behandlat. I organisationskommittén bör enligt min mening finnasföreträdare bl. a. för de olika transportslagen. Ianslutning till vad jag tidigare anfört om delegationen vill jag här framhållaatt det av effektivitetsskäl är önskvärt att antalet ordinarie ledamöter inteblir för stort och i vart fall inte överstiger tio. Utredarenhar vidare föreslagit att en rådgivande nämnd efter förebild av den som f. n.finns vid industriverket skall knytas till FGE. För egen del anser jag att ensådan nämnd har en funktion att fylla som ett forum för information och samrådi en något vidare krets av intressenter än vad jag menar bör ingå idelegationen. Jag förordar därför att en nämnd med i huvudsak sammasammansättning och omfattning som den nuvarande rådgivande nämnden bildas ochknyts till den nya organisationen. Resursfrågorkommer jag att ta upp (avsnitt 4). Förslagettill verksamhetsområde för FGE har vid remissbehandlingen i sina huvuddraglämnats utan erinringar, liksom utredarens beskrivning av FGE: sarbetsuppgifter. Vissa påpekanden har dock gjorts. Enligtförslaget skall FGE: s huvudsakliga uppgift vara att ansvara för sädanalandtransporter som omfattas av förslaget till lag om transport av fariigtgods. Lagförslaget avgränsar begreppet fariigt gods så, att det inte omfattaralla varor som är hälso- och miljöfarliga enligt lagen om hälso-ochmiljöfariiga varor. Det kan därför uppstå situationer, när transportföreskrifterkan behöva meddelas också enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor. anser att denna ordning är olämplig frän flerasynpunkter, bl. a. organisatoriska. , som utgör kansli åtproduktkontrollnämnden, tvingas t.ex. behålla viss transporlkompetens. Deföreslår därför att begreppet farligt gods i lagen ges en vidare betydelse. Avskäl som jag tidigare berört (avsnitt 3.1) är jag inte beredd att för svensktnationellt bruk ge begreppet farligt gods ett vidare innehåll än vad utredarenföreslagit och som gäller internationellt. Detta behöver emellertid intehindra att transportmyndigheterna, dvs. , inklusive FGE, ochluftfartsverket får ansvaret för transporter även av sådana hälso-ochmiljöfarliga varor som inte är farligt gods - i den mån det finns behov av attreglera denna grupp varor. Bemyndigande härtill får lämnas i kungörelsen(1973:334) om hälso- och miljöfarliga varor (ändrad senast 1981:200).Naturvärdsverket och produktkontrollnämnden kan härigenom befrias frän alltdirekt transportansvar av hälso- och miljöfarliga varor. Jagföreslår alltså att FGE (liksom och luftfartsverket) får detta,i förhållande till utredningsförslaget, något utökade ansvarsområde. 1 övrigtansluter jag mig till utredarens förslag. FGE: s ansvarsområde bör 2 1981/82. Prop.1981/82:94 18 således omfatta landtransporter av farligt gods och hälso-och miljöfarliga varor, visst informationsansvar för alla transportslag samtansvaret för samordning mellan transportslagen. I fråga om radioakfivtmaterial, inklusive klyvbara ämnen, bör ansvaret vara begränsat till att avsesådan föreskrivande verksamhet som avser konventionella transportsäkerhetsbestämmelser. Som jag tidigare nämnt avser jag att föreslå att enkommitté får i uppdrag att utforma den nya organisationens detaljer. Förstsedan resultatet av kommitténs arbete föreligger torde man kunna precisera varinom myndigheten de skilda arbetsuppgifterna bör utföras. De principer föransvarsområdets innehåll som jag nu angett anser jag emellertid inte behövapåverkas av organisationens detaljutformning. I betänkandet föreslås att tillsynen över sjö- ochlufttransporterna även i fortsättningen skall handhas av sjöfartsverketrespektive luftfartsverket. Beträffande landtransporterna föreslås, att tillsynenskall utövas av polismyndigheterna i fråga om transporter pä väg,tullmyndigheterna i fråga om gränsöverskridande trafik, yrkesinspektionen ifråga om fasta anläggningar som terminaler och hamnar, sprängämnesinspektioneni fråga om brandfariiga och explosiva varor, men även i fråga om tekniskaförhållanden i allmänhet, samt strälskyddsinstitutet och kärnkraftinspektioneni fråga om radioaktivt material. Transporträdet slutligen skall enligt betänkandetsamordna verksamheten. I förslaget till lag om transport av farligt gods harutredaren angett de befogenheter han ansett erforderliga för en effektivtillsyn. Vissa av de tänkta myndigheterna har emellertid ansetts hatillräckliga befogenheter enligt annan lagstiftning. Frågor omtillsynsmyndigheternas befogenheter återkommer jag till (avsnitt 3.3). Utredaren har också presenterat de riktlinjer efter vilkahan anser att tillsynen skall bedrivas, nämligen med tyngdpunkten påförebyggande tillsyn och med komplement av ökad information, rådgivning ochutbildning till såväl myndigheter som enskilda. Organisationsförslagen beträffande sjö- ochlufttransporter har lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Såvitt gäller landtransportorganisationen har fleraremissinstanser däremot varit delvis negativa. a. naturvärdsverket, produktkontrollnämnden,länsstyrelserna i , , och harsålunda anfört i huvudsak, att de kunskaper om hälso- och miljöfarligt gods somlänsstyrelser och hälsovårdsnämnder har liksom länsstyrelsernas ansvar förräddningstjänsten är nödvändiga förutsättningar för en effektiv och rationelltillsynsverksamhet. Myndigheterna har därför avstyrkt förslaget att länsstyrelsernaoch hälsovårdsnämnderna inte skall utöva någon tillsyn. Prop.1981/82:94 19 har påpekat att järnvägsföretagenenligt 77 § tullstadgan (1973:671, ändrad senast 1980:451) har ansvaret förtullkontroll av varor som befordras med järnväg. På grund härav har styrelsenfunnit det olämpligt att gränskontroll av järnvägstransporter anförtrostullverket. 1 övrigt har tillstyrkt förslagen. Trafiksäkerhetsverkethar ifrågasatt om inte viss tillsyn av vägtransporterna lämpligen bordeutföras av verket. har hänvisat bl. a. till att dessverksamhet med flygande inspektioner på ett smidigt sätt skulle kunna samordnasmed kontroll av transport av farligt gods. Kärnkraftinspektionen,strålskyddsinstitutet och atomlagstiftningskom-mittén har alla understrukit attdet är nödvändigt att inspektionen och institutet har totalansvar för tillsynenöver transport av radioaktivt material. a.rikspolisstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen, länsstyrelserna i samtGöteborgs och län, ASG, och kemikontoret har tillstyrktförslagen till tillsynsorganisation för landtransporter. För egen del vill jag anföra följande. Tillsynenöver sjö- och lufttransporter bör även i fortsättningen handhas avsjöfartsverket respektive luftfartsverket. Beträffandelandtransporterna är det i nuvarande statsfinansiella läge omöjligt att skapaen helt ny tillsynsmyndighet, som har den bredd i kunskaper och organisationsom skulle behövas. Tillsynen måste därför, så som utredaren funnit, ordnasinom ramen för befintliga myndigheter. Detta medför att det inte torde gå attgenomföra en så omfattande samordning av tillsynsverksamheten som i och försig vore önskvärd. Med angivna utgångspunkten finner jag utredarens förslag att bygga pä deriksomfattande organisationer, som polisen, tullen och yrkesinspektionen har,väl underbyggda. Även principen att kombinera polis, tull och yrkesinspektionmed mer specialbetonad kompetens från strålskyddsinstitutet,kärnkraftinspektionen och sprängämnesinspektionen finnerjag välbetänkt. De nuuppräknade myndigheterna har också enligt min åsikt realistiska möjligheter attverkligen utöva tillsyn. De här avsedda tillsynsuppgifterna flyter nämligen påett naturiigt sätt in i deras övriga myndighetsutövning. ochdess chefsmyndighet arbetarskyddsstyrelsen har omfattande kompetens i frågorsom rör hälso- och miljöfarliga varor. Jag anser därför inte att det är nödvändigtatt utöka antalet myndigheter med hälsovårdsnämnder och länsstyrelser.Samarbete och erfarenhetsutbyte mellan hälsovårdsnämnder och länsstyrelser ochde övriga bör naturligtvis ändå äga rum. Jaginstämmer i de synpunkter trafiksäkerhetsverket anfört angående verketsmöjligheter till och lämplighet för att utöva tillsyn. Enligt min mening kandock trafiksäkerhetsverket inte helt ersätta någon av de myndigheter jag anserbör ingå i tillsynsorganisationen. Prop.1981/82:94 20 anser att antalet ansvariga myndigheter bör hållas nereförordar jag en tillsynsorganisation som inte omfattar irafiksäkerhetsverket. Som kärnkraftinspektionen och strälskyddsinstitutetpåpekat bör huvudansvaret för tillsynen över transport av radioaktiva varoråvila dem. Av de skäl generaltullstyrelsen åberopat bör gränskontrollav järnvägstransporter inte utföras av tullmyndigheterna. Med den sålunda skisserade tillsynsorganisationen kommeryrkesinspektionen, strålskyddsinstitutet, kärnkraftinspektionen och sprängämnesinspektionenatt ha ansvarsområden som omfattar både väg- och järnvägstransporter. Enligtmin mening måste dock SJ även i fortsättningen bedriva viss egen tillsyn översina transporter, både de gränsöverskridande och de inrikes. FGE, dvs. det nya landtransportorganet vid ,bör ta till uppgift att samordna tillsynsverksamheten. Tillsyn över landtransporter av farligt gods börsammanfattningsvis utövas enligt följande: Polisen - i huvudsak på väg. Tullen gränsöverskridande trafik, med undantag förjärnvägstransporter, men även kontroll av fordon och andra lastenheter sominkommer med fartyg. Tillsynen bör i första hand inriktas på inkommande trafik. i huvudsak i fasta anläggningar, t.ex. magasin, hamnar, bangårdar och större avsändarföretag. 57 - järnvägstransporter. i huvudsak tillsyn övertransport av brandfarliga och explosiva varor. Inspektionens allmänna tekniskakompetens bör dock kunna utnyttjas även vid andra transporter. och kärnkraftinspektionen inomsina respektive ansvarsområden. FGE - samordning. I likhet med remissinstanserna anser jag vidare att deprinciper för tillsynsverksamhetens bedrivande som utredaren skisserat ärriktiga. En av de främsta uppgifterna för fillsynsmyndigheterna bör därför varaatt verka förebyggande. Det bör emellertid få ankomma på regeringen ellermyndighet som regeringen utser att meddela anvisningar för tillsynen. Därvidkan också en mer detaljerad gränsdragning mellan myndigheternas ansvarsområdengöras. Jag kommer senare att föreslå att erforderliga bemyndiganden ges ilagen om transport av farligt gods. Den nu angivna organisationen bör naturligtvis verkaoavsett om nationell lagstiftning eller en internationell överenskommelsegäller för transporten. Prop.1981/82:94 21 3.3.1 Lagen om transport av farligt gods De nationella föreskrifter för transport av farligt godssom finns utgår dels från sjösäkerhetslagen och luftfartslagen, dels -beträffande vägtransporterna - från produktkontrollagstiftningen. Förjärnvägstransporter finns inga offentligrättsliga föreskrifter. som finns är avtalsvillkor som järnvägsföretagen pä grund av enbestämmelse i järnvägstrafikstadgan är skyldiga att fastställa.Produktkontrollagsfiftning-ens uppbyggnad medför att det saknasförfattningsstöd för att reglera vägtransporter av vissa ämnen, vilka ärfarliga vid transport. I betänkandet läggs det fram eU förslag till en ny lag förtransport av fariigt gods vilken omfattar alla transportslag och alla devaruslag som anses farliga i transportsammanhang. I fråga om sjötransportergäller lagen endast gods i förpackad form. Utredaren konstaterar att transportav farligt gods kräver en omfattande och detaljrik reglering samt att regleringenär beroende av att kunna ändras i takt med bl. a. den tekniska och kommersiellautvecklingen. Den föreslagna lagen är därför en s. k. ramlag, som bemyndigarregeringen eller de myndigheter som regeringen bestämmer att meddelahuvudparten av föreskrifterna. Utredaren har diskuterat och förkastat andra möjligheteratt förenkla den nuvarande transportregleringen, bl. a. genom ändradebemyndiganden inom ramen för produktkontrollagstiftningen. Som skäl för denvalda lösningen har utredaren anfört att det visserligen även i fortsättningenkommer att finnas skilda reglementen för skilda transportslag men att engemensam lag ger en enhetlig grund för den fortsatta normgivningen och attlagen därigenom ger goda förutsättningar för harmonisering transportslagenemellan. Vidare löser lagen enligt utredaren problemet med de varukategoriersom faller utanför produktkontrollagstiftningen. Förslaget om en ramlag för alla transport- och varuslaghar med ett par undantag tillstyrkts eller lämnats utan erinran av samtligaremissinstanserna. För egen del vill jag anföra följande. En transport omfattar ofta mer än ett varuslag. Oftaanvänds också flera olika slag av transportmedel. Transportvillkoren för olikatransport- och varuslag bör därför vara sä likartade som möjligt med hänsyntill de skilda förutsättningar som gäller. Det medför god transportekonomi ochhöjer säkerheten om man slipper laborera med flera skilda system. Jag delaruppfattningen att en lag kan underlätta förenkling och harmonisering ochansluter mig därför fill förslaget om en lag om transport av fariigt gods. Somjag tidigare anfört (avsnitt 3.1) delar jag utredarens uppfattning attbulktransporter till sjöss inte bör behandlas i detta sammanhang.