prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Men nägra kompetensproblemhar i verkligheten inte uppstått. har genomgåendeöverlåtit till att handlägga ärenden angående otillbörligmarkandsföring. Det finns inte anledning att anta att några allvarligarekompetenskonflikter skall uppkomma heller . Emellertid börsamarbetet mellan myndigheterna öka pä denna punkt, t.ex. genom attkonsumentverket oftare inhämtar försäkringsinspektionens synpunkter imarknadsföringsärenden. En väsentlig del av samhälletskonsumentskyddsarbete sedan 1940-lalet har varit alt informera konsumenternaför att bl. a. ge dem underlag för rationella köp och möjlighet att motståvilseledande marknadsföring. Lagstadgad rätt att av marknadsförarna krävaväsentlig konsumentinformation vid marknadsföring av varor och tjänster harfunnits . Myndighetsinformation har givits avkonsumentverket/KO och dess föregångare genom pressinformation, handböcker,lidskrifter såsom Räd & Rön, KO-lidningen och Konsumenträtt & Ekonomisamt genom föredrag och framställning av undervisningsmaterial för skolor m. m. 1981/82:180 Bilagedel 774 Den lagstadgade informationsskyldigheten i 3 §marknadsföringslagen har tillämpats av i en mängd ärenden därverket tagit ställning till behovet av information vid försäljning av varor ochtjänster. Vidare har i olika s. k. riktlinjer efleröverläggningar med näringslivet formulerat informalionsregler för många vam-och tjänsteområden. har följaktligen avsevärd erfarenhetbåde av alt framställa objektiv myndighetsinformation och av fillämpningen avsädana lagregler som kräver information från marknadsförarna. Denna erfarenhetbestår av t. ex. kunskap om informationskanaler, informationspedagogik m. m.men även av sådana avvägningar som allfid måste göras mellan konsumenternasönskan om riklig information och näringsidkarnas av praktiska skäl begränsademöjligheter att ge omfattande information. -skall, enligt sininstmktion, arbeta med i stort sett det totala utbudet av varor och tjänster.Verket har därför använt sig av experthjälp i frågor därkonsumentverket inte besuttit någon uttalad fackkunskap. I sädana sammanhanghar expertens sakkunskaper kombinerats med erfarenhet avinformationsfrågor och, efter överläggningar med näringslivet, resulterat ilämpliga informalionsregler. Vad gäller försäkringsområdet är detkonsumentverkels uppfattning all motsvarande teknik är mycket lämplig attanvända. Det är naturligt att därvid inhämtarförsäkringstekniska kunskaper från försäkringsinspektionen, t. ex. som f. n.görs i det arbete som avses resultera i rikthnjer för tillämpningen avkonsumentförsäkringslagens informafions-regler. Del är konsumentverketserfarenhet att del är svårare för en fackman att ta hänsyn tillinformationstekniska och informationspedagogiska faktorer än det är för eninformatör att utforma informationen utifrän inhämtade faktaförhållanden. förslag genomförs kommer försäkringsinspektionen, Uksom imarknadsföringsfrågor, att tvingas bygga upp en egen erfarenhetsbank iinformationsfrågor, som dubblerar konsumentverkels. Del är enligtkonsumentverkets uppfattning orealistiskt att tro att ett framfida samarbetemellan myndigheterna skulle bli så kontinuerligt och intimt allkonsumentverkels samlade erfarenheter i informationsfrågor skulle kunnaöverföras fill försäkringsinspektionens arbete. Det troliga är snarare att informationsfrågornaefler en överflyttning av resursskäl kommer att tonas ner, vUket otvivelaktigtskulle innebära en försvagning av konsumentskyddet inom försäkringsområdet.Sådan misstanke kan härledas bl.a. ur del förhållandet attförsäkringsinspektionen i de pågående överläggningarna ang. riktlinjer förtUlämpning av konsumentförsäkringslagens informationsregler förordat enambitionsnivå för informationsreglerna som har underskridit den nivå somlagstiftningen fömtsätter och som bedömt vara acceptabel fränkonsumentsynpunkt. 1981/82:180 Bilagedel 775 Det är uppfattning att granskningoch övervakning av försäkringsbolagens skadereglering bl.a. är en mycket viktigkanal för problemuppfångning vad avser utformning av villkor, information ochmarknadsföring. ansluter sig därför tiU innehållet i denrapport frän försäkringsinspektionen som överlämnats tiUförsäkringsverk-samhetskommittén och tUl kommitténs bedömning att rapportentUls vidare skall ligga tiU gmnd för försäkringsinspeklionens granskning, menviU betona all verket anser det beklagligt att försäkringsinspeklionen tidigarei så ringa omfattning aktivt granskat försäkringsbolagens skadereglering. Genom den lagkonslmktion som anknyterkonsumentkreditlagens regler till markandsföringslagen har, som kommitténkonstaterat, även här uppkommit en teoretisk kompetenskonflikt, i och med attkonsumenlkredifia-gens regler ger försäkringsinspekfionen tUlsyn överefterlevnaden inom försäkringsområdet som /KO kaningripa med stöd av marknadsföringslagen. Denna teoretiska dubbelkompetens hari praktiken inte vållat nägra praktiska problem och torde inte heller göra deti framfiden. Skulle del anses nödvändigt att nu lösa konflikten ansluter sigkonsumentverket i princip fill den bedömning som görs i kommentaren lillkonsumentkreditlagen: "Ur konsumentpolitisk synvinkel synes det lämpligastevara att upphäva det undantag för bankverksamhet m. m. som har gjorts i 25 §konsumentkreditlagen . Härigenom skulle ansvaret för att konsumentlagstiftningenefterlevs hamna under den myndighet som har byggts upp och getts resurser justför att stärka konsumenternas ställning. Självklart bör i sinverksamhet samråda med bankinspektionen, försäkringsinspektionen och andramyndigheter som har specialkunskaper på de särskilda områden som äraktuella." (, , Sköllerholm; Kommentar tillkonsumentkredifiagen s. 230). Tale-och besvärsrält m. m. En viktig gmnd i det nuvarande marknadsrättsligasystemet är att det är som i sista hand avgör vilka krav somkan ställas med stöd av de marknadsrättsliga lagarna. Härigenom ges systemetstadga på främst två sätt. Del första är rätlssäkerhetsgarantin. Ennäringsidkare vet att han alltid kan få en fråga prövad av en opartisk domstolinnan han kan drabbas av någon påföljd för en handling eller underlåtenhet.Marknadsdomstolens sammansättning, med lika antal representanter förnäringslivs-och konsumentintressena, gör alt näringslivet, enligtkonsumentverkets erfarenhet, på ett lojalt sätt respekterar beslutensvägledande syften. Den andra fördelen med domstolsprövningen är att denmöjliggör en enhetlig praxis vid tillämpningen av de i mänga faU mycket allmäntformulerade lagreglema. Kommittén framhåller att endast ett fall inomförsäkringsom- Prop.1981/82:180 Bilagedel 776 rådethar prövats i , varför domstolen haft liten betydelse inomdet området. Detta är, enligt konsumentverkels mening, delvis felaktiga slutsatser.För det första har i mänga fall uttalat sig i frågor som haftbetydelse för försäkringsområdet men som primärt har rört någon annan bransch.För del andra finns ofta möjligheten att för en fråga liU somett av de bakgmndsfakta som vid t. ex. förhandlingar kan förmå en näringsidkareatt göra justeringar av sin marknadsföring. "indirekta" roll är alltså ofta mycket betydelsefull. - Om denslufiiga prövningen inom försäkringsområdet förs frän lillregeringen bryts detta mönster sönder. Det blir inte längre någon domstol som isista hand avgör lagtolkningen, med de garantier för rättssäkerhet som detinnebär. En skyldighet för regeringen att infordra yttrande från ,som ju inte skulle ha möjlighet alt i en förhandling få parternas ståndpunkterframförda för sig, kommer inte i nämnvärd grad att kompensera delta. - Del är,enligt bedömning, uppenbar risk för att praxis därför iframfiden kommer att skilja sig mellan försäkringsområdet och andra områden.Otvivelaktigt är bedömningsfrågor av denna art främmande för regeringsarbetel.Även från denna synpunkt är kommitténs förslag mindre lämpligt. Inför framträder KO i en åklagarliknanderoll och hävdar ett konsumenfintresse gentemot den näringsidkare som står sommotpart i domstolen. Av detta synes kommittén ha dragit slutsatsen altkonsumentverket/KO ensidigt hävdar konsumentintressen och saknar förmåga attta de speciella hänsyn som krävs inom försäkringsområdet. Detta synsätt frånkommitténs sida är felaktigt. är en partsmyndighet i denbetydelsen att verket skall uppmärksamma och vidtaga åtgärder i frågor somberör konsumenternas intressen på marknaden. Men i detta arbete ingår som ennaturlig och högst väsentlig del all göra bedömningar och avväganden av t. ex.vilken informafion som är både önskvärd från konsumentsynpunkt och möjlig ochlämplig att ge från marknadsförarens synpunkt. I själva verket består dendagliga handläggningen av ärenden hos lill övervägande delen avjust sädana bedömningar. ser inte nägon principieU skillnadmellan att göra sädana avvägningar inom försäkringsområdet och inom andraområden. Vi finner det mest ändamålsenligt att tillsyn ochförhandlingsverksamhet enligt marknadsföringslagen handläggs avförsäkringsinspektionen, med hänsyn till försäkringsområdets specialiseradekaraktär. Eventuella tvister bör - både vad gällermarknadsföring och avtalsviUkor ligga under domvärjo isyfte alt säkerställa en enhetlig rättstUlämpning. Härvid bör talan föras avKO. 1981/82:180 Bilagedel 777 - fortsättningsvisbenämnt -saknar erfarenhet och kunskap om hur de aktuella liUsynsfrågornaf. n. handläggs och kan därför inte uttala sig om humvida den av kommitténföreslagna ordningen i nägot avseende innebär t. ex. administrativa fördelaroch därför skulle vara bättre än den ordning som råder. harinte beretts tillfälle alt delta i det kontaktfomm som utgör en del av detsamarbete som finns mellan inspekfionen och . Enligt vad iövrigt har erfarit synes emeUertid inga allvarliga kompetenskonflikter haförekommit med del nuvarande systemet. vill här endast lämna följande allmännasynpunkter pä de föreslagna lösningarna i frågan om tale- och besvärsrätt. Vadnedan sägs gäller sådana försäkringar som utbjuds fill eUer tecknas av enskildakonsumenter oavsett om de omfattas av konsumentförsäkringslagen eller ej. har visserligen förståelse för de hänsyn sommäste tagas tUl hela försäkringstagarkollektivets intressen. De svårigheter somenligt kommittén skulle uppkomma om man till särskild reglering bryter utförsäkringsfrågor som rör enskilda konsumenter synes dock inle vara av sädanart alt de inle kan lösas. En viss svaghet i delbetänkandet är för övrigtenligt ARN:s mening att det inle klart framgär hur frågor rörande mot konsumenterriktade marknadsföringsåtgärder och tillämpade avtalsvillkor avses skolahandläggas i praktiken. En av gmndprinciperna i det nuvarandemarknadsrättsliga systemet är att är slutlig instans i fråganom vilka krav som kan ställas mol näringslivet med stöd av de marknadsrättsligalagarna. En näringsidkare kan härigenom få en fräga prövad av en partssamansattdomstol innan han kan drabbas av någon påföljd för en handling ellerunderlätenhet. En annan fördel med prövningen i är alt denmöjliggör en enhetUg praxis vid fillämpningen av de allmänt formuleradegeneralklausulerna i lagstiftningen. Detta gäller säväl praxis inom ett visstområde som mer generellt. Om den slutliga prövningen vad avser marknadsföringinom försäkringsområdet förs från lill regeringen finns detenligt risk för att dessa fördelar kan gå förlorade. Bedömning av om enmarknadsföringsåtgärd är alt anse som otiUbörlig synes också ligga utanför detgängse regeringsarbetet. Om den slutliga prövningen inom försäkringsområdetförs från till regeringen blir det således inte längre endomstol som i sista hand avgör tolkningen och tiUämpningen avmarknadsföringslagen med de garantier för rättssäkerhet som detta innebär. Enskyldighet för regeringen alt infordra yttrande från synesenligt ARN:s mening inte kunna helt kompensera de angivna nackdelarna, ochdenna ordning förefaUer dessutom vara mer omständig än att låta marknadsdomstolensjälv vara slufiig instans. Det sagda gäller i första hand 1981/82:180 Bilagedel 778 sädan information som försäkringsgivare lämnar före köp. Del är främst isådana fall en prövning av synes kunna medföra civUrättsligakonsekvenser. vill vidare ifrågasätta om inte även frågor somrör skäligheten av avtalsvillkor inom försäkringsområdet slutligen bör avgörasav . anser nämligen all inom andra braschomräden alltförfå frågor beträffande avtalsvillkor har kommit under marknadsdomstolensprövning. Fömtom de redan nämnda fördelarna med endomstolsprövning vill framhålla att avgöranden av förARN:s vidkommande skulle kunna innebära förtydliganden och allsidigabelysningar av sådana villkor vars innehåll är oklart och därmed tjäna tillledning vid nämndens prövning av enskUda försäkringslvisler. har i sittarbete stött på ett icke obetydligt antal sädana villkor. En erinran fråninspektionen eller indragande av koncession enligt den föreslagna - och inomavtalsvUlkorsomrädet nu gällande - tillsynsmodellen torde knappast kunna geden vägledning som kan uppnås genom domstolsförfarandet. anser att sedan domstolsmodellen har prövatsbeträffande marknadsföringsåtgärder en utvärdering av denna modell bör ske,varvid bör övervägas om inte modeUen bör kunna tillämpas även vid bedömning avavtalsvillkor. De skäl som komniittén har åberopat mot domstolsmodellen finnerARN inte helt övertygande. vUl slutUgen framhålla att liUsynsmodellen intemedger möjlighet för sammanslutningar av konsumenter, löntagare ellernäringsidkare alt föra ett ärende vidare tiU . I likhet med vad som anförts i reservationen avGördis samt det särskilda yttrandet av anser ARNdetta vara en icke oväsentlig inskränkning i förhällande fill vad som gälleri den näringsrättsliga lagstiftningen. Det undandrar sig ARN:s bedömning vilken myndighetsom i förevarande hänseende är mest lämpad att föra talan i marknadsdomstolen.ARN utgår dock frän alt del framtida samarbetet mellan försäkringsinspeklionenoch blir av sådan art att konfiikler inte skall behöva uppslå. 11 (Ju 1974:09) har, i sin tidigaresammansättning, diskuterat sådana frågor som behandlats i det remitteradebetänkandet, dock utan att ta StäUning liU de organisatoriska problemen (se SOU1977:84, särskUt s. 172 ff). Kommittén hänvisar i första hand tiU de synpunktersom där har anförts. Som kommittén utvecklat, är problemen komplicerade, ochdet är svårt att finna en lösning som är frän alla synpunktertillfredsställande. 1981/82:180 Bilagedel 779 Försäkringsverksamhetskommilténhar omsorgsfullt gäll igenom oUka aspekter på organisationen avkonsumentskyddet inom försäkringsområdet och framfört beaktansvärda skäl föratt försäkringsinspektionen skall överta ansvaret för detta skydd. Även ominvändningar måste göras mot vissa detaljer i det föreslagna systemet (jfrnedan), är det troligt att denna lösning pä är den lämpligaste. - Härmedär dock inle sagt, att och KO med en sådan lösning bör varaavskuret från alla möjligheter alt verka på försäkringsområdet. Om verket t.ex. viU la upp en aUmängiltig fräga, som berör näringslivet i dess helhet, börman rimligen inte vara tvungen alt utesluta försäkringsområdet eller varaformellt beroende av försäkringsinspektionens medverkan. Reglerna bör utformassä alt de inte hindrar initiativ av delta slag. Ävenom del sålunda är troligt all försäkringsinspeklionen bör få ansvar förhela konsumentskyddet pä försäkringsområdet, är del emellertid tveksamt omförslaget bör genomföras . Till en början kan framhållas, alt innan man vetnågot om tillsynsverksamhetens närmare utformning, och särskiU om lösningen avell sä väsentligt problem som innebörden av viUkorsgranskningen (jfrbetänkandet s. 123), det är svårt att ta definitiv ställning tiU deorganisatoriska frågor som betänkandet behandlar. Vidarekan man inte bortse från risken att en reform av del slag som föreslagits underen övergångstid skulle leda lill ett mindre effektivt konsumentskydd än enutvidgad verksamhet i nuvarande former. En grundläggande fömtsättning för allreformen skall fungera på önskvärt sätt lär vara att försäkringsinspektionenfär betydligt ökade resurser, bl. a. genom tillskott av personal med särskildaerfarenheter av konsumentfrågor. Den utökning som föreslås nu - enhandläggartjänst - synes vara alldeles för liten för att tiUgodose behovet(jfi" Försäkringslidningen 2/1981 s. 8). Endast det statsfinansiellaläget kan försvara en så ringa förstärkning av inspektionen, om den övertar detvikfiga konsumentskyddsansvaret. Det bör understrykas att under de första årsom konsumentförsäkringslagen är i kraft del är angeläget alt noga följa konsekvensernaav lagens tillämpning och se till all dess syften förverkligas i praxis.Visserligen har en del mäl redan kunnat nås genom förhandlingar om riktlinjerför bolagens informationsverksamhet enligt lagen, men man bör ändå under dennaviktiga fid inte genomföra så omfattande organisatoriska förändringar som härföreslås, om man inte är säker på att den nya ordningen redan från börjanskall visa sig effektiv. Härjämte mäste principiella invändningar göras moldelar av förslaget. Som antyds i betänkandet (s. 195), är de konsumenträltsligaärendena typiskt sett inle av sådant slag att de lämpligen bör prövas i sistainstans av regeringen. Det är ocksä en brist att talerätl hos regeringen saknasför sammanslutningar av konsumenter, löntagare eller näringsidkare, lät varaatt detta skulle kunna avhjälpas genom specialregler för de aktuella aren- Prop.1981/82:180 Bilagedel 780 dena.Man kan visserligen hoppas, att sädan prövning av regeringen sällan bliraktuell, men lösningen är ända inte tillfredsställande. Anser man det inte lämpligt att inspektionenövertar och roU i marknadsdomstolsmodellen, är delnaturligtvis möjligt att liUskapa en särskild ordning för prövning avkontroversiella frågor om marknadsföring och informafion på försäkringsområdet,eventuellt genom alt inrätta ett specieUt organ inom inspektionen med inslag avrepresentanter för berörda intressegmpper; marknadsdomstolsmodellen skullealltså anpassas till de särskilda förhåUandena på försäkringsområdet. Om delfinns nägot större behov av ett sådant syslem är dock än så länge tveksamt,och det är förklarligt om frågan inte utretts närmare i betänkandet. Om man säsom försäkringsrättskommittén föreslär - dröjer med genomförandel avreformen och därmed vinner större erfarenhet av problemen vidkonsumentförsäkringslagens tillämpning, blir del lättare att bedöma, om enreform av detta slag kan ha något prakfiskt värde. En detalj i betänkandet, som visserUgen främstberör försäkringsverk-samhetskommitténs fortsatta arbete men som också harbetydelse för bedömningen av de organisatoriska frägoma, är vilkenambitionsnivå för liUsynen över bolagens marknadsföring ochinformafionsverksamhet i övrigt, som kommittén avsett då den utformat sittförslag. Det framhålls pä flera ställen i betänkandet (s. 12, 14, 179 och 186),att det viktiga är att kontrollera att lämnade sakuppgifter är riktiga. Dessauttalanden kunde kanske tyda på en ambitionsnivå som åtminstone enligtförsäkringsrättskommitténs mening är alltför låg. All lämnade sakuppgifterskall vara riktiga är självklart, men alls inte tUlräckligt. En lika viktiguppgift för tillsynen mäste vara att se tiU att bolagens information också ärfullständig i den bemärkelsen att kunden får upplysning om alla viktigaförhållanden rörande försäkringen, även sädana som kan göra försäkringen mindreattraktiv för kunden. Exempel pä sådan viktig information är, att den, somöverväger att teckna en sparförsäkring, före tecknandet bör fä upplysning omhur ofördelaktigt detta är, om han sedan inte kan eller vill behällaförsäkringen under relativt många är. Sammanfattningsvis anser försäkringsrättskommittén,all trols fördelama med förslaget en reform i denna riktning i varje fall intebör beslutas innan konsumentförsäkringslagen varit i kraft under några är. Detfinns ocksä skäl att närmare överväga det materiella innehållet i konsumentskyddet,innan beslut fattas. Man torde då kunna bättre överblicka, vUken organisationoch vUket prövningssystem som fordras för att konsumentskyddet skallfillvaratas på bästa sätt. 1981/82:180 Bilagedel 781 Den i vissa avseenden dubblering avmyndighetsansvaret som finns vad gäUer konsumentskyddsfrägor inomförsäkringsområdet framstår, enUgt fullmäktiges mening, som mindrefillfredsställande. FuUmäkfige vill därför instämma i utredningens förslag omalt dessa frågor bör samlas i en myndighet. Liksom bankverksamheten ärförsäkringsverksamhet här i landet noga reglerad genom speciell lagstiftning.Hämtöver utövas en offentUg tUlsyn av försäkringsbolagen genom en statligamyndighet försäkringsinspektionen. Enligt fullmäktiges mening talar starkaskäl för att aU tillsynsverksamhet, således även i frågor som avser konsumentskydd,samlas hos en myndighet. Fullmäktige vill därför tillstyrka utredningensförslag. Förbundets principiella inställning är att enfackmyndighet, framför aUt på gmnd av sin sakkunskap, i största möjligautsträckning bör utöva samfiiga kontrollfunktioner inom sitt verksamhetsområde.Vi anser därför, i enlighet med utredningen, att försäkringsinspektionen skallanförtros huvudansvaret för konsumentskyddet på försäkringsområdet. Vad gäller frågan om överklagande av inspektionensbeslut kan del inle vara lämpligt all införa "inspektionsmodeUen"beträffande marknadsföringsfrågor inom försäkringsområdet. Härvid skullesåledes regeringen bli besvärsinstans. För det första väcker det frånprincipiella utgångspunkter betänkligheter att införa en judicieU ordning förkonsumentskyddet inom försäkringsområdet, vilken ordning kommer att skilja sigfrån den som gäller generellt för övriga områden enligt marknadsföringslagen.För det andra skulle en sådan besvärsordning inte innefatta någon domstolsprövningutan en prövning i administrafiva former. Mol ett sådant system talar vidareatt dessa frågor skulle komma att avgöras av ett politiskt sammansatt organ.Förbundet kan därför inte acceptera att "inspektionsmodellen" införspä förevarande område. Del alternativ som dä kommer i fräga är den s.k.marknadsdomstolsmodellen. Utformningen av en sådan modell med framför allt äklagarfunktionenbör dock noga utredas och ytterligare analyseras, liksom effekterna härav pådet tillämpliga regelsystemet. Förbundet anser att enhetlighet bör präglauppbyggnaden av konsumentskyddet på bank- och försäkringsområdet. Prop.1981/82:180 Bilagedel 782 speciellatillsynsmyndigheter på dessa områden. Det är dä naturligt att dessainspektioner tilldelas huvuduppgiften alt handha bäde avtalsvillkors-kontrolloch marknadsföringstillsyn. Det är härvid väsentligt att samhällets ambitionerpä konsumentskyddsomrädet vinner effektivt genomslag i inspektionemasverksamhet. Enligt förbundets mening bör rättssubjekten gessamma möjligheter fill rättsordningens skydd pä nu aktuella områden vare sig deär företagare eller konsumenter. Enligt förbundets mening bör marknadsbevakning,förhandlingsarbete och löpande kontakter i övrigt med försäkringstagare och-givare handhas av inspekfionen. Det synes emellertid ytterst olyckligt atttredubbla processueUa vägar skulle öppnas i avtalsvillkorskontraktshänseende genomavtalslagens civUrättsliga, avtalsvillkorslagens marknadsrätlsliga resp.betänkandets administrativa handläggningsaltemaliv. Mer ändamålsenligt synesvara att låta del ankomma pä KO att föra talan inför såvälvad avser avtalsvillkors- som marknadsföringsärenden. Med en sädan lösningskulle enhetlighet i rättstillämpningen befrämjas. Det kan slutligen svårligen förnekas att en överklagandemöjlighelav beslut tUl - genom ettprövnings-tUlståndsinslilut - ytterligare skulle bidra till en långsiktigthögst önskvärd harmonisering av den civilrältsliga och marknadsrätlsligapraxisbildningen. Riskema för att en oenhetlig judikatur med nu gällande ochföreslagna ordning framledes kan utvecklas torde knappast kunna förbises. Slutligen hänvisas till förbundels yttrande från1980-10-27 över banklagsutredningens delbetänkande "Konsumentskyddet inombankområdet och " samt de principiella aspektersom framförs i NDM's yttrande över försäkringsverksamhetskommilténs delbetänkande.