prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Vad gäUer avsnillet 7.4.2 om"marknadsföring" viU NDM understryka vad kommittén anför om svårigheternaatt dra en skiljelinje mellan information som är marknadsföring i MFLs mening("reklam" i avsättningsfrämjande syfte enligt 2 § MFL) ochinformation som ingår i företagens marknadsföring men inte är"reklam" (s. 179, även s. 186). Kommittén snuddar här vid engrundläggande svaghet i MFLs uppbyggnad. Svagheten ligger däri att lagsfiflarenvall alt i 2 och 3§§ MFL operera med ett snävt utformat marknadsföringsbegreppdär "marknadsföring" är liktydigt med avsättningsfrämjande ätgärder. (En konsekvens är bl.a. alt felaktiga uppgifter som förekommer i "efterinformation"som inle är reklam ej kan åtkommas med 2§MFL och knappast heller med slöd avnågon annan lagbestämmelse). Kommitténsuttalande (s. 181) alt intresset av enhetlighet i bedömningen får ställas iandra hand inför intresset av att en myndighet får det totala ansvaret förkonsumentskyddet anser NDM alltför tUlspetsat. Som NDM utvecklat i föregåendeavsnitt i detta yttrande bör riskerna för oenhetlig praxis inte överdrivas. Ochsom NDM framhåller erbjuder tillgängen till en marknadsdomstol ett korrekfivmol mera påtagliga praxisavvikelser. Kommittén uttalar vidare på tal omtillsynsansvaret i fräga om konsumentförsäkringslagen "alt den mestranfioneUa lösningen är ... att inspekfionen i samarbete med konsumentverketutformar rikfiinjer för informafionsplikten" (s. 184). Om systemet medriktlinjer i nuvarande form kommer att bestå - vilket ännu torde vara en öppenfräga - anser NDM det angeläget att det görs klart att ansvaret förriktlinjernas framtagande ligger hos inspektionen. NDM vUl slutligen framhålla en ytterligareomständighet som synes tala för att samla konsumenlskyddsfrägorna inomförsäkringsområdet hos . När det gäller försäkringardär försäkringstagaren 1981/82:180 Bilagedel 792 inteär konsument i marknadsrältslig mening bevakar inspektionen redan nu ensamförsäkringstagarintresset. Som kommittén påpekat avviker relationerna och"maktbalansen" försäkringsbolag - konsument ofta inte på någotavgörande sätt från relationerna och del förhandlingsmässiga styrkeförhållandetförsäkringsbolag - övriga kunder. Sävitt NDM kan bedöma är det önskvärt attproblem som är gemensamma för försäkringar där konsument är försäkringstagareoch andra försäkringar kan behandlas i ett sammanhang av en och sammamyndighet. Sammanfattningsvisfinner NDM att kommittén pä ett övertygande sätt visat att tungt vägande skältalar för att anförtros ett primärt och odelat ansvarför samtliga konsumentskyddsfrägor vad gäller försäkringar. Enligt NDMs meningskulle detta medföra såväl en förbättrad materiell handläggning avdessa frågor som vissa rationaliseringsvinster tiU följd av minskatdubbelarbete. NDM anser för sin del att inspektionen bör kunna klaraövervakningen av försäkringsbolagens reklam och andra marknadsföringsåtgärderinom nuvarande resursram. -NDM menar också att det för bordevara en fördel att kunna frigöra resurser för andra angelägna konsumentskyddsfrågor.Verkets Qärde byrå, den troligen mest arbetstyngda, har fleraviktiga ämnesområden pä sitt program. har sett som sinhuvuduppgift att söka lösa behörighelskollisionsproblemen päförsäkringsområdet. Härvid följer kommittén direktiven. Kommittén taremellertid också upp frågor om hur del normsystem bör vara beskaffat somreglerar handläggningen av konsumentskyddsfrågor på försäkringsområdet. I dettasammanhang behandlas också tale- och besvärsrättsfrägor. Kommitténkonstaterar alt 302 § försäkringsrörelselagen, vari stadgas att anskaffningenav försäkringar skall ske på ett sätt som överensstämmer med godförsäkringssed, överlappar reglerna i 2 och 3 §§ MFL om ofillbörligmarknadsföring resp. om information. Man föreslår "att bestämmelsermotsvarande marknadsföringslagens generalklausuler om otillbörlig marknadsföringoch informafion [alltså 2 och 3 §§ MFL] inarbetas i försäkringsrörelselagensom en ny 282a §" (s. 181). Kommittén vill se de föreslagna bestämmelsernasom ett komplement tUl bestämmelsen i 302 § om anskaffningen och föreslär attdenna fogas in i den nya 282a § som en första punkt (a. Det föresläsvidare att hänvisningarna till MFL i konsumentkreditlagen och ikonsumentförsäkringslagen ersätts av hänvisningar tiU försäkringsrörelselagen,såvitt gäUer försäkringsrörelse. Till gmnd för dessa förslag tycks ligga enuppfattning hos kommittén att behörighelskollisionsproblemen på tillsynsplanelinte kan lösas med mindre också förefintliga lagkollisioner blir lösta. NDMär för sin del inle övertygad om att det är nödvändigt att på ett Prop.1981/82:180 Bilagedel 793 ellerannat sätt foga samman 2 och 2 §§ MFL och 302 § försäkringsrörelselagen pä detsätt kommittén tänkt sig. Det nu rådande regelsystemet, enligt vilketFörsäkringsinspektionen övervakar normbildningen vad gäller försäkringsbolagens"anskaffningsverksamhel" med slöd av 302 § försäkringsrörelselagenoch bolagens "marknadsföring" med utgångspunkt frän 2och 3 §§ MFL, kan visserligen på goda gmnder hävdas vara otillfredsställande.NDM anser emellertid all del verkliga problemet ligger däri att de två parallellasystemen administreras av skilda myndigheter. Om, såsom NDM pläderar för idelta remissyttrande, tiUsynsuppgifterna på försäkringsområdet förs samman hosen enda myndighet, Försäkringsinspeklionen, reduceras problemet högstväsentligt; frågan blir i fiertalel fall i praktiken närmast vilken ellervilka bestämmelser inspektionen skall citera i olika uppkommande situafioner.NDM finner sig i detta sammanhang föranläten påpeka alt generalklausulerna 2och 3 §§ MFL ger utrymme för att beakta speciella branschförhållanden och attrekvisitet "god affärssed" i 2 § MFL inbegriper "godförsäkringssed" använt i marknadsföringsrätlsliga sammanhang. NDMnoterar alt kommittén inle synes vilja förespråka alt den nya 282 a §försäkringsrörelselagen ocksä den en generalklausul - skall ges ett nämnvärtannat materiellt innehåll än 2 och 3 §§ MFL. Del sägs visserligen i betänkandet(s. 165) alt konsumenterna skall erhålla "ett minst lika starktskydd" inom försäkringsområdet som inom andra områden men kommitténsgmndtanke synes ändå vara att skyddsnivån skaU vara i stort sett densamma. Ominga maleriellrättsliga ändringar åsyftas förefaller föga vara vunnet med enändring av den formella regelstrukturen. Man kan inte se bort från att riskenför oenhetUg rättsfillämpning hos tiUsynsmyndighelerna i de olika branschema ärstörre om tiUämpningen bygger på skilda om än mycket närbesläktade reglerän då reglema är identiska. Det förhållandet att, som kommittén riktigtpåpekar, antalet ingripanden mot försäkringsföretags marknadsföring med slöd avMFL varit fä, är knappast något motargument pä denna punkt. En annan svaghetmed den av kommittén föreslagna lösningen är att en vägledande praxis pågmndval av den tänkta 382 a § skuUe komma att växa fram mycket långsamteftersom antalet fall inom försäkringsområdet, som ocksä kommittén påpekar,kan förväntas bli myckel litet. Om praxis med slöd av 2 och 3 §§ MFL som gällerandra branscher får sannolikt en mera begränsad genomslagskraft. En synpunkt som närmast synes tala emot att mansöker sammansmälta 302 § försäkringsrörelselagen och de två här aktuellageneralklausulema i MFL är att 302 § har en vidare räckvidd på det sättet attden tar sikte på även andra anskaffningsförhållanden än sådana som hänför sigtUl marknadsföring i 2 § MFLs mening och produklionsinformafion enligt 3 §MFL. Betänkandet innehåller dock inte nägon ordentlig analys av de olikabestämmelsemas räckvidd. NDM nödgas därför avstä från att uttala sig Prop.1981/82:180 Bilagedel 794 merabestämt pä denna punkt. Frågan måsle penetreras noggrant vid ärendets fortsallaberedning. Oavsettemellertid hur man ser på frågan om en sammansmältning av 302 §försäkringsrörelselagen och 2 och 3 §§ MFL, konstaterar NDM att den föreslagna282 a § inte kan godtas i föreliggande utformning. Detta gäller såvälsakinnehåU som redaktioneU utformning. Fördet första, enligt den föreslagna 282 a § har sammanslutning av konsumenter,löntagare eller näringsidkare respektive näringsidkare som berörs av enmarknadsföringsåtgärd inte nägon talerätl motsvarande den som de för närvarandehar enUgt 10 § MFL, en bestämmelse som i sin tur kan föras tiUbaka pämälsättningsstadgandet i 1 § MFL. Nägra sakskäl för denna från principiell synpunktviktiga ändring av gällande rätt anför kommittén inte. NDM kan för sin del inlefinna nägon rimlig anledning till att införa en ordning som innebär ett sämrerättsskydd för försäkringsbolagen och deras organisationer mot ofillbörligamarknadsföringsåtgärder än för andra kategorier näringsidkare (t. ex. derasfristående agenter, jfr nedan). Fördet andra, avsaknaden av talerätl för enskild näringsidkare medför att detföreslagna stadgandet är oförenligt med åtaganden enligtPariskonventionen för industriell rättsskydd. Enligt artikel 10 bis i denna,som behandlar den otillbörliga konkurrensen, är "unionsland" pliktigtall tillförsäkra näringsidkare "verksamt skydd mot illojalkonkurrens". I arfi-kel 10 ter har unionsländerna förbundit sig atttillhandahålla "lämpliga rättsmedel för verksamt undertryckande av"bl. a. sädana handlingar som avses i artikel 10 bis. Artikel 10 ter innehållerdessutom bestämmelser om talerätt för "korporationer och föreningar",som företräder berörda näringsidkare. Fördel tredje, den föreslagna bestämmelsen omfattar inte alla subjekt som ärengagerade i marknadsföring av försäkringar. Delta får egendomligakonsekvenser. Marknadsföring genom fristående ombud, l.ex. ett bilföretag, blirinte att bedöma enligt 282 a § utan enligt generalklausulerna i MFL och detta,såvitt kan bedömas, även om den otillbörliga handUngen beslår i att företagelspritt onöjaktigt reklammaterial som vederbörande försäkringsbolagtillhandahällil. (Bolagets förfarande att tillhandahälla materialet blir altbedöma enligt 282 a §.) För det Qärde, kretsen ansvariga subjekt är snävareavgränsat i den föreslagna 282 a § än i 2 och 3 §§ MFL. NDM finner detsvärförstäeligt varför t. ex. medverkansansvaret vid försäkringsbolagsmarknadsföring av försäkringar skaU vara mindre omfattande än vid andraföretags marknadsföring av tjänster eller varor. För del femte, bestämmelser motsvarande 6-8 §§ MFLsaknas i kommitténs förslag. Även om dessa MFL-stadganden sällan fillämpas iprakfiken saknar de inte praktisk betydelse. De spelar en inle oviktig rollsom hjälpmedel vid tolkningen av 2 § MFL. Enligt NDMs bedömning kan det 1981/82:180 Bilagedel 795 inteuteslutas att frånvaron av motsvarande bestämmelser i försäkringsrörelselagenätminstone pä sikt skulle kunna bidra till att praxis på försäkringsområdetutvecklar sig nägot annorlunda än pä marknaden i övrigt. NDMsslutsats är att kommitténs förslag fill bestämmelse om marknadsföring måsteöverarbetas. NDM vill inle heller underlåta att betona att det inle är utanvidare givet att ett överförande av all tillsyn lill försäkringsinspeklionen ienlighet med kommitténs förslag - vilket NDM som ovan framgått helt ställer sigbakom - kräver lagändringar av det slag som kommittén tänkt sig. Kommittén ägnar ett särskiU avsnitt åt "fråganhur besluten i främst marknadsförings- och avlalsvillkorsärenden skallfallas" (7.3). Kommittén ser del uppenbarligen som en angelägen uppgiftalt om möjligt söka samordna även beslutsprocessen i marknadsföringsärendenoch övriga ärenden där fömtsätts varafillsynsmyndighet. Två modeUer skisseras, "inspektionsmodeUen" och"marknadsdomstolsmodellen". Den förta innebär att Försäkringsinspektionenfungerar även som dömande instans i "konsumentärenden" pä samma sättsom i alla andra ärenden; häri ligger också en rätt att föra lalan hosregeringen. Den senare modeUen innebär "att inspektionen ikläder sigkonsumentverket/K Os roll med bl. a. rätt att föra talan i konsumenlärenden hosmarknadsdomstolen" (s. 194). Kommitténredovisar skäl för och emot de två modellerna. EnUgl NDMs mening lederredovisningen närmast fram lill slutsatsen all skälen förmarknadsdomslolsmodellen överväger argumenten för inspekfionsmodellen.Kommittén själv stannar emellertid för nägot som väl närmast kan betecknas somen modifierad inspektionsmodell. Denna innebär "att regeringen inhämtarmarknadsdomstolens yttrande när ett anhängiggjort ärenden inrymmer 'marknadsföringsfrägor'[här sannolikt liktydigt med vad kommittén i föregående citat benämnt'konsumentärenden']" (s. 198). tänkt sig proceduren vid ettsädant yttrandeinhämlande framgär inte. NDMinstämmer i kommitténs bedömning att "de konsumenträltsliga ärendena kansynas vara av sådan beskaffenhet all de inte lämpar sig för prövning avregeringen" (s. 195). NDM delar också kommitténs uppfattning att "enöverprövning lill regeringen står ... i motsats till de strävanden som sedanlänge pågar att frän decentralisera de enskildaärendena" (a.s.). För NDM framstår dessa argument som tillräckliga föratt klassificera inspektionsmodellen som icke realistisk. Oavsett detta konstateras att inspektionsmodellen i kommitténs utformning inte ärförenlig med kraven enligt artikel 10 bis i om att enskildnäringsidkare skall ha möjlighet att själv påkalla rättsligt skydd mototUlbörlig konkurtens. 1981/82:180 Bilagedel 796 NDM anser att kommitténs marknadsdomstolsmodell börkunna accepteras och menar all nägra principiella hinder inte möter mol attfunktionen att föra talan inför fullgörs inom ramen förFörsäkringsinspektionens organisation. I sak innebär en sädan lösning närmasten paralleU till den nuvarande konsumenlverksorganisationen med en i verket ihög grad integrerad KO-funktion. Skulle emellertid - som ettresultat av den förestående utredningen om en självständig KO-funktion-KO-funktionen brytas ut ur och KO etableras som en heUfrislående myndighet, får väl "äklagarfunktionen" inom inspektionenövervägas pä nytt. NDMbetonar i detta remissyttrande altkommitténs förslag aktualiserar viktiga principfrågor om arbetsfördelningenmellan olika myndigheter som handlägger konsumentfrågor attdet är angeläget att statsmakterna i belysning av erfarenhelema frän detkonsumenlpoliliska arbetet under 1970-lalel formulerar en genomtänkt policy beträffandefrämst relationerna mellan och de fackmyndigheter som också harkonsumenlpoUtiska tillsynsuppgifter attkommittén pä ett övertygande sätt visat alt samfiiga tiUsynsuppgifter påförsäkringsområdet bör anförtros men alt kommitténs lagförslag och förslag ombeslutande instans inte kan godtas i föreliggande utformning. Förbundet åberopar såsom eget yttrande vadNäringslivets Delegation för Marknadsrätt anfört i ärendet. Det nu aktuella problemet om organisationen avkonsumentskyddet inom försäkringsområdet uppkommer lill följd av all tväkontrollsystem möts som är uppbyggda från skilda utgångspunkter. Som framhållesi direktiven bygger vär marknadsekonomi pä alt olika företag i konkurtens medvarandra bjuder ut sina varor och tjänster. Inom näringslivet i allmänhet harmyndigheterna genom lagstiftning och andra generella regler dragit upp ramarinom vilka marknadens parter fär verka. Den specieUakonsu-mentskyddslagstiflning som vuxit fram sedan slutet av 1960-talel ingär idetta mönster och har blivU en lagstiftning där konsument- och näringsidkarintressenställs mot varandra. Båda har att agera som parter och hävda sina resp. intressen. Dettamönster passar inte särskilt väl in på försäkrings verksamheten. På gmnd avförsäkringsteknikens komplicerade natur och inte minst försäk- Prop.1981/82:180 Bilagedel 797 ringenssociala betydelse har det alltsedan 1903 byggts ut ett detaljerat regel- ochkonlroUsyslem som har fä motsvarigheter inom näringslivet i övrigt. Dess syfteär konsumentskydd, även om denna term inte fidigare bmkats. Del karakteristiskaför detta system är att konlrollinstansen har att följa lagen främst givetvisdess gmndpelare soliditets- och skälighetsprinciperna och fatta beslut,oberoende av parternas ev. samstämmiga önskiiingar. harenligt sin instmktion fömtom andra specificerade uppgifter att "även iövrigt verka för en sund utveckling av försäkringsväsendet". Dess tUlsynär som kommittén framhåller i det närmaste total. TUl den del den aUmännakonsumentskyddslagsliflningen gjorts tillämpUg pä försäkringsområdet harresultatet bUvit en dubblering av kontrollen, där den ena myndigheten() har att som partsorgan företräda ett intresse, medan denandra (försäkringsinspektionen) har att avväga alla intressen som måstebeaktas. Del är naturligt alt den myndighet som endast företräder ettdelintresse i viss fräga kan komma lill ett resultat mot vilket den myndighetsom har ansvar för den totala bilden mäste reagera. vill starktunderstryka kommitténs konstaterande (sid. 168) "att det inte kan komma ifräga alt frånta inspektionen del av den allmänna liUsynen, som delvis utgörsav sundhetsbevakningen ...". Alternativet till den renodladeinspektionsmodell som kommittén föreslär är sålunda inte all en fördelning avlUlsyn och ansvar sker mellan inspektionen och utan att vissdubblering av tillsynen fär fortsätta. Som kommittén framhåller (sid. 162)framstår en sädan dubblering som orationell och den medför oklarheter i olikaavseenden. Praktiska exempel på nackdelar med ett sädant"dubbelkommando" saknas inle från försäkringsområdet men verkligtpregnanta exempel från bankområdet har redovisats i bankinspektionens yttrandeöver det nu aktueUa betänkandet (). Närdelar av den allmänna konsumentskyddslagstiftningen gjorts fill-lämpUga påförsäkringsområdet har delta sketl utan nägra djupare analyser av behovet ochden principiella frågan hur ett totalansvar hos en myndighet och ett delansvarhos en annan skall förenas. Som framgår av betänkandet (sid. 77) diskuteradesvid tillkomsten av marknadsföringslagen över huvud tagel inle frågan omförsäkringsverksamhet borde regleras på annat sätt än övrig näringsverksamhet.Förslaget sändes inle ut pä remiss fill försäkringsbranschen ellerinspektionen. Anslutningen av avsnittet om information ikonsumentförsäkringslagen till marknadsföringslagen skedde efterremissbehandlingen av betänkandet "Konsumentförsäkringslag" genom endepartementsbearbetning efter tankar som utvecklats bl.a. i konsumentverketsremissyttrande. Frågan om organisationen av konsumentskyddet inomförsäkringsområdet kom över huvud tagel inte alt aktualiseras. Det äregentligen endast vid tillkomsten av avtalsvillkorslagen som frågan fokuseratsoch övervägts. Detta resulterade i att frän lagens tillämp- Prop.1981/82:180 Bilagedel 798 a. verksamhet som stär under fillsyn av försäkringsinspektionen.Några djupare analyser av rollfördelningen mellan specialmyndighet och annanmyndighet gjordes inte men motivet var naturligtvis att den granskning avförsäkringsvillkoren som inspekfionen ända har att göra enligtskälighetsprincipen i försäkringsrörelselagen bedömdes som tillräcklig för alttUlgodose syftena bakom avtalsvillkorslagen. Det är härvid att notera attavtalsvillkorslagen utgår ifrån vad som är oskäligt mot konsumenterna, medanförsäkringsrörelselagen uppställer ett längre gående skälighetskrav.Riksförbundet är klart av den uppfattningen att några reella fördelar inte kan vinnasmed all läla avlalsviUkorslagen omfatta även försäkringar. Endast dubbelarbeteoch ett försvårande av hanteringen av frågorna inom inspektionen skulle bUföljden. instämmer i kommitténs bedömning (sid. 177) altkonsumentens stäUning stärkts "genom att den myndighet som granskaravtalsviUkor inte endast behandlar de rena konsumenlskyddsfrägorna, utan sätterin dessa i det störte sammanhanget med bl. a. bolagens soliditet och riktigaprissättning". Man kan sålunda konstalera att delar av denallmänna marknadsföringslagstiftningen s.a. s. smugits in påförsäkringsområdet. Betänkandet ger ett allsidigt underlag för de djupareanalyser och de överväganden som skall göras av frågan om behovet ochlämpligheten av att del vid sidan av en myndighet med totalansvar förkonsumentskyddet skall finnas en annan myndighet med delansvar. Riksförbundetanser att majoriteten i kommU-tén övertygande väl underbyggt sitt förslag altsamla hela ansvaret för konsumentskyddet på försäkringsområdet tiU försäkringsinspekfionen. Enledamot, , har reserverat sig och förordat att rådande ordningför övervakning av marknadsföring och information skall bevaras. Reservantenframhåller att "majoritetsförslaget innebär alt konsumentskyddet påförsäkringsområdet kommer att avvika från det som gäller inom näringslivet iövrigt". Yttrandet måste, om det skall bU meningsfullt, fattas så attreservanten har farhågor för att konsumentskyddet skuUe bli sämre.Riksförbundet vUl framhälla att del inte finns någon som helst grand för sådanafarhågor. viU understryka vad kommittén framhåller, nämligen allmarknadsföringsärendena inom försäkringsområdet sällan är renodlade.Marknadsföringsinstmmenten är visserUgen desamma (annonser, information m. )men de marknadsförda produkterna är högst speciella. För bedömning avmarknadsföringsåtgärderna krävs därför normalt sådan försäkringsteknisksakkunskap och ingående kunskap om de marknadsförda produkterna som endastfinns hos inspekfionen. Dessutom fömtsätter majoritelsförslaget ett närasamarbete genom direkta kontakter mellan befattningshavare pä konsumentverketoch inspekfionen som ett enkelt och naturligt led i deras ordinarie arbete.Detta bör garantera att konsumentverkels erfarenheter och särskilda kunskaperfrån sina områden tas tiU vara. Prop.1981/82:180 Bilagedel 799 Reservanten framhåUer ocksä, som skäl att bibehållanuvarande ordning, alt KO och blivit välkända begrepp i värtsamhälle och att de har breda kontaktytor mot konsumenten. Det finns här skälerinra om det inflöde av konsumentsynpunkter i försäkring som sker tillKonsumenternas Försäkringsbyrä. Denna mottog redan under sitt första år över 5000 förfrågningar frän konsumenter och konsumentvägledare. Huvudmän för byrånär försäkringsbranschen, och inspektionen. Genom sin insyn iverksamheten fär även inspektionen en direkt kontakt med konsumentproblemen,bäde i samband med tecknande av försäkring och skadereglering. Försäkringsbyränkommer säkerligen alt bli ett alltmera välkänt begrepp förförsäkringskonsumenlerna. TUldetta kommer en omständighet av avgörande betydelse när det gällerförsäkringsbolagens marknadsföring. Sedan läng lid tillbaka finns på försäkringsområdetett regelsystem som är unikt inom näringslivet och avsett att tillgodose höjdakrav pä bolagens marknadsföring. I försäkringsrörelselagens 302 § åläggs"styrelsen och verkställande direktören all övervaka att anskaffning avansökningar om försäkring hos bolaget sker på sätt som , överensstämmer med godförsäkringssed". I fortsättningen av paragrafen bemyndigas regeringen altmeddela närmare bestämmelser angående anskaffningsverksamhelen och atttillsätta en handlägga frågor angående överenskommelsen. Som redovisats i FVK:s betänkande harförsäkringsbolagen sinsemellan träffat egna anskaffningsöverenskommelser ochtillskapat en egen över-vakningsorganisalion i form av och Svenska Försäkringsbolags Skiljenämnd.Överenskommelserna innehåUer detaljerade regler om såväl bolagens somförsäkringsombudens försäljningsverksamhet och föreskrifter omförvaltningsnämndens övervakande funktion. Där anges ocksä skiljenämndensolika uppgifter när del gäller ombud och bolag som brutit motöverenskommelserna. Den översyn av överenskommelserna som sketl underden senaste fiden har syftat lill alt modernisera dessa, framför allt när detgäller förhållandet fill ny lagstiftning pä olika områden, bl. a. inomarbetsrätten. Överenskommelserna har vunnit sådan anslutning att all enskildförsäkringsverksamhel av praktisk betydelse i vårt land omfattas av dem. I sammanhanget är det viktigt att klargöra vad somhänder om bolag inte längre godtar överenskommelse som det är anslutet till. Ombolag vill ha ändring i överenskommelsen eller vill frånträda denna skallfrågan behandlas i förvaltningsnämnden. Uppnås inle enighet mellan bolagen omen överenskommelses fortvaro i ändrad eller oförändrad form skall nämndenanmäla förhållandel lill regeringen.