prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Den äldre vattenlagen tillkom i en lid med intresse för ökad uppodling avlandet. Lagstiftningen präglas härav genom atl l.ex. en markägare har enovillkorlig rätt atl dika över annans mark och dessutom kan tvinga denne attdelta i kostnaden om han har båtnad av företagel. En brist i den äldrelagstiftningen var atl den inte log hänsyn till allmänna intressen, som l.ex.naturvårdssynpunkter. Likaledes saknade "tredje man" möjlighet atlpåverka beslut om dikning. En dikning kan medföra negativa effekter t. ex.genom att landskapsbild förändras (igenväxande myrar, ökad vassproduktion ellerminskade möjligheter till ytvattentäkter). I motivering lill den nya lagen(sid. 268) anges att personliga skäl undantagsvis bör beaktas. Skogsvårdsstyrelsenanser att lagstiftningen härvid överensstämmer med nuvarande praxis. Om någonmarkägare av ideella eller andra skäl vill avstå från dikning bör denna åsiktrespekteras. Han skall dock inte kunna förvägra andra atl leda avlopp över hansmark, om denna lösning är den ekono-miskt-tekniskt bästa lösningen. Företaget isin helhet bör då vara klart lönsamt. Styrelsen finner i likhet med utredningen, attgällande krav på båtnads majoritet vid sjösänkning och invallning behålles. Erfarenheterna av dessa åtgärder är att effekterna varierar mellan fastigheterna och möjlig heter lill omprövning av andelstal i äldre samfälligheter ter sig därför angelägna.-- 6 kap. 2 8. Nuvarande lag tar ingen hänsyn tillunderhållskostnader, då nyodling var del primära vid lagens tillkomst.Likaledes logs ingen hänsyn lill enskilda fastigheter i förrättningen eller hurdessa tillgodogjorde sig torrläggningen. Reglerna i lagförslaget är delvisutformade efter 15 § AL. I förslå stycket föreskrives atl kostnaderna främstskall fördelas efter nyttan för varje fastighet, dvs. den värdehöjande effektenpå fasfigheten. Det kan härvid vara separata andelslal för byggande ochunderhåll. myr kan, pä grund av lång reaktionstid (väntetid), ha mindrenytta av dikningen i elt kort perspekfiv än t. ex. försumpad skogsmark därdikesreaktionen är snabbare. Styrelsen anser dock att skilda andelslal börundvikas då de bygger på flera osäkra fömtsätlningar. Skogsvårdsstyrelsenförutsätler att får i uppdrag att utfärda anvisningar förnyttoberäkningen. Prop.1981/82:130 257 Styrelsenanser atl underhållskostnaderna i dessa lönsamhetskalkyler bör bygga pårealistiska fömtsätlningar. med ringa lutning växer fort igen och har högunderhållskostnad. Gmndregeln bör även vara att den som kräver större kostnaderän som krävs för avvallningen även bör stå för dessa. Uppdelning avsamfälligheten i avdelningar kan härvid ge mer rättvisandekostnadsfördelningar. : anser del frånfiskevårdande synpunkt vara värdefullt att dessa förelag nu kommer in underlagstiftningen. Åtskilliga exempel finns på de skador som oriktigt utfördadikningar medfört för fisket. : Enligl LMVs uppfattning börbestämmelserna om markavvattning föras över lill AL. Skälen för LMVsuppfattning är följande. Markavvaltningsföretagen ärsakligt sett gemensamhetsförelag av just sådant slag som avses i AL, ochbehovet av rättslig reglering är i huvudsak detsamma. Det finns därför ingenanledning all inle placera också markavvaltningsföretagen i . Del behov avsärreglering i vissa avseenden som eventuellt kan föreligga kan utan olägenhetfillgodoses genom särskilda beslämmelser i AL på molsvarande sätt som är falletbeträffande enskilda vägar. Genom inplacering i AL uppnårman en ändamålsenlig prövningsordning för markavvaltningsföretagen.Faslighelsbildningsmyndigheterna, som är förtätlningsinstans enligt AL, ärenligl LMVs uppfattning lämpligaste fomm också för markavvattningsförelagen.Detta beror pä de allmänna fastighetsrättsliga och handläggningslekniska kravsom förrättningsverksamheten ställer. Särskilt större och krävandeförrättningar kräver förrättningsmän som är vana att arbeta i sådanasammanhang. I den mån det för viss förrättning behövs speciell fackkunskap sominte finns företrädd hos myndigheten tillgodoses detta behov lämpligast genombiträde av särskild sakkunnig. Behovet av specialinsatser kan i stor utsträckningockså fillgodoses genom samverkan inom lantmäteriorganisationen. Man uppnår meden sådan organisation en rationell arbetsfördelning.Fas-lighelsbildningsmyndighelerna har också väl inarbetade rutiner för samrådmed samhällsplanerande organ och sektormyndigheter som företräder allmännaintressen av betydelse vid anläggningsförrättningar. Det kan tilläggas att liksom hinder intebör resas mot att diknings-frågor löses genom överenskommelse ulan förrättning.En sådan lösning blir billigare men ger å andra sidan inte sakrällsligt skyddoch ibland kanske inte heller den ändamålsenligaste avgränsningen av företaget.Det synes inte innebära någon olägenhet att lantbmksnämndernas personalfortsätter atl ta hand om överenskommelsefallen i anslutning tilljordbmks-rationaliseringen medan förrättningsfallen hänvisas lillfastighetsbildnings-myndigheterna. En inplacering i AL ger fömlsättningar för enändamålsenlig samord ning när det gäller prövningen av frågor om markavvattning, andra gemen samhelsanläggningar saml fastighetsbildning. Som utförligt belystes belänkande om torrläggning och i remissbehandlingen av detta erbju der samordningen av markavvattning och fastighetsreglering stora pro blem när dessa företag prövas enligt skilda lagar och skilda förrättnings- och fullföljdsinstanser. Detta problem kvarstår i huvudsak fortfarande. I det föreliggande betänkandet har man inte belyst konsekvenserna för fasfighetsbildningsverksamheten av en inplacering i AL resp. VL trots atl denna aspekt särskilt berördes i tilläggsdirektiven. Såväl markavvatlnings- 17 1981/82. 1981/82:130 258 företagensom fastighetsregleringarna är visserligen just nu fåtaliga, men man kan inteutan vidare utgå från att detta förhållande kommer alt vara oförändrat. I samband med fastighetsbildning för bebyggelseuppkommer ofta behov av att lösa avloppsfrågor. En från hälsovårdssynpunkt ochandra synpunkter godtagbar separatlösning av en fastighets avloppsfråga kanibland vara alt fastigheten tilläggs rätt att avleda avloppsvatten - efter vissrening - i befindigl dike. Om diket inte ingår i markavvattningsföretag kan dennu angivna lösningen genomföras med stöd av servitut enligt FBL. Om diketdäremot ingår i markavvattningsföretag kan samma lösning inle genomföras utanprövning enligl VL. En inplacering av markavvattningsbestämmelserna i ge möjlighet till en smidig handläggning av dessa frågor. Ommarkavvattningsbestämmelserna placeras i AL elimineras en del problem som beror på gränsdragningen mellan markavvatlnings- och av loppsfrågor. Avloppsfrågor löses i vissa fall där del inle gäller allmänna anläggningar enligt AL eller FBL. Så t. ex. anordnas avloppsledningar, dräneringsledningar och dagvattenavlopp enligt delaljplanelagda områden ofta som gemensamhelsanläggningar enligt AL. Utanför delaljplanelagt område gäller emellertid VL i fråga om dagvaltenavledning och dränering. En sådan avgränsning är opraktisk och upplevs också som oklar. Därtill kommer att del enligl utredningens förslaginte skall vara möjligt att kombinera markavvatlnings- och avloppsförelag. Ivissa fall kan det emellertid med hänsyn bl. a. lill den berördagränsdragningen mellan markavvattning och avlopp finnas skäl för en sådankombination. Överförs markavvattningsbestämmelserna till AL underlättas ensådan lösning. Rättsligreglering av markavvattningsfrågor kan - som redan fram gått - bli aktuell såväl i jordbmkssammanhang som i bebyggelsesamman hang. Utvecklingen synes i viss mån gå i den riktningen alt tyngdpunkten förskjuts mot markavvattning i bebyggelsesammanhang. Det praktiska värdet av en inplacering i AL ökar i ett sådant perspektiv. En överflyttning av markavvattningsbestämmelsernatill AL synes å andra sidan inte innebära några större olägenheter från VLssynpunkt. Behovet av att samordna markavvattningsföretag med andra förelagenligt VL torde såvitt LMV kan bedöma inte vara särskilt framträdande. I vissa särskilda frågor rörandemarkavvaltningsföretagen får LMV anföra följande. Demateriella bestämmelserna i passar i huvudsak bra också för markavvaltningsföretagenoch skiljer sig för övrigt inte särskilt myckel från molsvarande reglering iutredningens förslag (3 och 6 kap.), vilken ju har utformats med AL i betydandemån som förebild. Markavvatlningsföretag är när det gäller samverkansfrågornasbeskaffenhet nära besläktade med l.ex. skogsvägsföretag, vilka också har ett ihuvudsak av de tertängmässiga förhållandena bestämt båtnadsområde. Vissasärbestämmelser behövs dock för markavvattningsförelagen, bl. a. rörandemarkavvattning genom väg (6 kap. 8-11 88 i förslaget). Förutsättningen för Ivångsanslutning av fastighetär enligl AL att det är av väsentlig betydelse att ha del i anläggningen, medanmotsvarande villkor enligt utredningsförslaget (6 kap. 1 8) är attmarkavvattningen medför nytta för fastigheten. Kravet på nytta lorde närmastutgöra en omformulering av nuvarande VLs krav på båtnad. Villkoret väsentligbetydelse i AL framstår språkligt som ett strängare villkor än kravet på nytta.Någon anledning atl vid en överflyttning av markavvattningsförelagen till AL 1981/82:130 259 skärpakravet för ivångsanslutning till sådant företag finns inte. En övergång tillALs anslutningsvillkor behöver emellertid inle medföra någon förändring i sak.Ett motsvarande lagstiftningsproblem behandlades vid tillkomsten av detnuvarande anslutningsvillkoret i AL. I den gamla lagstiftningen gällde somvillkor för anslutning till vägföretag avseende underhåll av redan befintligväg ett krav på nytta. Detta ansågs emellertid inte böra hindra all anslutningsvillkoretväsentlig betydelse i den nya lagen gjordes tillämpligt också på dennasituation. I motiven påpekades atl någon begränsning av möjligheterna attålägga fastighet skyldighet att deltaga i underhåll av väg inte åsyftades (NJA II 1974s. Det lämpligaste i nuvarande läge är mot denna bakgrund alt detallmänna anslutningsvillkoret i AL får gälla också förmarkavvaltningsföretagen. Del lorde inle möta någon svårighet att inom ramenför denna bestämmelse uppnå en ändamålsenlig tillämpning anpassad fill denaktuella typen av företag. Opinionsvillkoret i utredningens förslag (6 kap. 18) är begränsat till bara vissa markavvattningsföretag och avviker till sittinnehåll från motsvarande villkor i AL. Enligt LMVs uppfattning finns det intetillräckliga skäl att ge denna fråga en annan lösning förmarkavvattningsföretag än för andra gemensamhelsanläggningar. Någon särregelbehövs alltså inte på denna punkt. Också i fråga om kostnadsfördelning kan deföreslagna reglerna om markavvattningsföretag (6 kap. 2 8) utan olägenhetersättas av ALs motsvarande bestämmelser. Begreppet beräknad användning, somförekommer i AL som huvudnorm för fördelning av driftskostnader, tordevisserligen oftast inte ha någon självständig reell innebörd i fråga om markavvaltningsföretagen,men detta förhållande gäller också för en del anläggningstyper som redanomfattas av AL. När det gäller frågan om möjligheterna att dela in ett företagi sektioner finns i sak ingen skillnad mellan utredningens förslag och AL. Bålnadsvillkorel i utredningens förslag (3 kap. 48) är enligt motiven (s. 257) dispositivt till skillnad från molsvarandevillkor i AL (6 8). De skäl som har föranlett alt båtnadsvillkoret i AL gjortstvingande torde i princip vara tillämpliga också för markavvattningsförelagen.Också i övrigt torde ALs reglering av frågan om kraven på båtnad ellerlönsamhet i huvudsak passa också för dessa förelag. Också när del gäller förfarandet är, i likhet medvad som gäller de materiella reglerna, behovet av särreglering mindre än vadutredningsförslaget innebär. Så t. ex. synes det knappast finnas skäl att hasärskilda bestämmelser för markavvattningsförelagen när det gäller ansökansinnehåll (16 kap. 3 8) och sammanträde (16 kap. 14 8). Ansökan bör gesindirekt till förrättningsinstansen och alltså inte till . I viss utsträckning kan särbestämmelser behövas medhänsyn lill det förhållandet alt VLs skadebegrepp och sakägarkrets är meravidsträckta än vad som gäller för AL m. fl. Om det är så att markavvattningsförelagi slörre utsträckning än andra gemensamhelsanläggningar kan medförainträngseffekter för andra än dem som äger marken inom båtnads-området och demfrån vilka utrymme behöver tas i anspråk för företaget och ommarkavvaltningsföretagen dessutom i vissa fall bör behandlas under insyn frånallmänheten så kan del finnas skäl att behålla de nuvarande principerna förmarkavvattningsföretag i fråga om kungörande mot envar och i fråga omskaderegleringens omfattning. LMV kan inle säkert bedöma delta. Det bör påpekasatt omgivningens inlressen i första hand skall beaktas vidtillådighetsprövningen och vid prövningen av anläggning- Prop.1981/82:130 260 ens förläggning och utförande samt f. ö. redan vid densamhällsplanering som i princip skall styra förrältningsprövningen. Dettaförhållande begränsar riskerna för omgivningspåverkningar men utesluter inteatt intrång för omgivningen kommer till stånd. Om bedömningen blir alt VLsprinciper i det berörda avseendet bör bibehållas för markavvattningsföretagensdel bör slutsatsen av detta bli alt de för ändamålet behövliga reglerna omkungörande och om ersättning tas in i AL i form av särbestämmelser förmarkavvattningsförelagen. Ett annal alternativ är att AL-förrättningarhandläggs enligl nuvarande regler och att vid sidan därav särskildskadereglering sker enligt VL. Detta alternativ blir emellertid opraktiskt ochger en tyngre handläggning. Frågan har visst samband med frågan omtillållighetsprövningen, som strax skall beröras. Tillådighetsprövningen avmarkavvattningsförelagen är i utredningsförslaget lagd påförrättningsinstansen. Regeringen kan emellertid enligt förslagel förbehållasig att göra en särskild tillståndsprövning i fråga om företag av betydandeomfattning eller ingripande beskaffenhet. Vid förtättningen skallkammarkollegiet föra lalan för tillgodoseende av allmänna intressen. Sådantalan får också föras av kommunen såvitt avser allmänna inlressen inomkommunen. Både kammarkollegiet och kommunen har fullföljdsrält mot förrättningsinstansensbeslut. Också enligt AL ankommertillåtlighelsprövningen på förrältningsin-stansen.Fastighetsbildningsmyndigheten beaktar bl. a. de allmänna intressena och haratt för detta ändamål samråda med de myndigheter som berörs av anläggningen, t.ex. och länsslyrelsen. I vissa fall skall formligt medgivandetill anläggningen inhämtas från . Den prövning sombyggnadsnämnden därvid skall göra avser de planmässiga aspekterna ochanläggningens förenlighet med allmänna intressen. ochlänsstyrelsen har fullföljdsrält, varvid befogenhet dock inteavser områden med detaljplan. LMV får till en början anföra atldet förefaller tveksamt om några besluts- eller bevakningsfunktioner bör läggaspå centrala organ regeringen och kammarkollegiet - i anslutning tillmarkavvattningsföretagens behandling i första instans. Dessa uppgifter syneshellre böra läggas på regionala eller lokala organ. Vid etl överförande avmarkavvaltningsföretagen till AL bör man enligt LMVs uppfattning i första handförsöka lösa saken så att man inte vid sidan av AL-proceduren också måste ha ensärskild tillståndsprövning enligt VL. Prövningsförfarandet bör alltså heltregleras i AL. I stort sett synes det nuvarande prövningsförfarandet enligtdenna lag kunna passa för ändamålet. Fastighetsbildningsmyndighetenssamrådsskyldighet är därvid väsentlig. Samråd bör när det gällermarkavvattningsföretag ske med bl. a. länsslyrelsen liksom också medlantbruksnämnden när det gäller markavvattning för jordbruk. Det kan tilläggasatt LMV mot bakgrund av motiven för FBL och AL betraktar samrådsmekanismen idessa lagar inte enbart som en förfaranderegel utan som etl medel för attbevaka alt förrättnings-åtgärderna passar in i de riktlinjer förmarkanvändningen som dras upp av de samhällsplanerande organen. Om det anses behövligt med någotslag av tillståndsprövning från administrativt organ, utöver det medgivandefrån som fordras i vissa fall anser LMV atl denna tillståndsprövningbör anordnas som en skyldighet för fastighetsbildningsmyndigheten att i vissafall inhämta medgivande från . Handläggningen av sådant ärende hoslänsstyrelse kan ges samma former som behandlingen av tillståndsärende enliglVL. 1981/82:130 261 i : Iutredningsdirektiven filläggsdirekti-ven - har uttalats att det ärsynnerligen angeläget atl det sker en samordning av lagstiftningen vad gällertorrläggningsföretag, andra anläggningsföretag och fastighelsbildningsåtgärderoch all man därvid skulle utgå från föreskrifter i anläggningslagen. Del ärenligt utredningsdirektiven angeläget att man på ett enkelt och smidigt sättskall kunna samordna prövningen av olika anläggnings- och fastighetsbildningsfrågor.Utredningen skulle också enligl tilläggsdirektiven la ställning till vartorr-läggningsbestämmelserna lämpligen borde placeras - i anläggningslageneller i vattenlagen. Utredningen har ulan närmaremofivering valt alt ta in bestämmelserna i vattenlagen. Det är emellertid ejalldeles klart att dessa skall ingå i vattenlagen, utan det kan vara hkamotiverat att la in bestämmelserna i anläggningslagen. I vart fall borde enavvägning av för- och nackdelarna med de bägge alternativen ha gjorts och delklart motiverats varför man vall elt visst alternativ. Det förutsattes i förslaget att endast fastighet skallkunna delta i ett företag. I likhet med vad som gäller i AL bör medfastighet också jämställas byggnad på ofri gmnd, sämjeloll, inskriven tomträttoch, i vissa fall, brukningsenhel. skiljersig från vatlenföretag i övrigt visas genom den särbehandling de fåll ivattenlagsförslaget. Länsslyrelsen anser därför alt frågan om varmarkavvattningsreglerna skall placeras bör utredas närmare underlagstiftningsarbetet. Kostnadsfördelningen föreslås skemed hänsyn främst till den nytta respektive intressenter har av företagel.Länsslyrelsen delar denna uppfattning. Med nytta anser utredningen skallförstås den värdestegring på delägar-fastigheterna som blir följden avföretaget. Det torde emellerfid kunna bli svårt atl särskilja den värdeeffeklsom elt markavvattningsföretag förväntas ge för en fastighet. anser därför alt ilikhet med vad härom finns föreskrivet i AL - en något fastare anknytning avdelaktigheten till mätbara båtnadsbegrepp hade bort komma lill uttryck istadgandet. Trädgårdsnäringens riksförbund:Ifråga om markavvattningsföretag (kap. 6 8 2) föreslås, atl kostnaden för ellföretags utförande fördelas mellan de dellagande fastigheterna efter vad som ärskäligt med hänsyn främst lill den nytta de har av förelagel. I normalfallet behöver man kanskeinle befara atl delägare, såväl sökande som inte sökande, får vidkännas störrekostnad för företagets utförande än vad som högst motsvarar den för honomuppskattade nyttan. Vissa markavvattningsförelag av. svårare teknisk natur kanemellertid bli avsevärt dyrare än vad som beräknas på grund av förseningarorsakade av i. ex. besvärsprövning. Enligt nuvarande vattenlag (kap. 7 8 27) äri nämnda fall en icke sökande skyddad såtillvida, att han ej behöver vidkännasstörre bidrag fill de verkliga koslnaderna för företagets utförande än sommotsvarar värdet av den nytta han därigenom beredes. Förbundet anser altmotsvarande bestämmelse bör ingå i den nya vattenlagen. 11,2 Markavvattning och vägföretag : Såsom hovrätteninledningsvis uttalat bör de ekonomiska konsekvenserna avmarkavvaltningsinlressels försämrade ställning närma- Prop,1981/82:130 262 Som gmndprincip för kostnadsfördelningen bör gälla att åtgärder förmarkavvattning skall bekostas av väghållaren, ej som i 88 2 st. angivits avmarkavvattningsinlresset. - Härutöver vill hovrätten understryka alt man idetta sammanhang inte kan bortse från behovet av markavvattning av äng ochskog, dock endast vid den markanvändning som förekommer vid vägens etc.byggande. Vidare synes del inte rimligt att markägaren skall ha skyldighet attsvara för utredningar vid vägens byggande. Denna skyldighet bör odelat åvilaväghållaren, som genom sin åtgärd gör skada och intrång på marken. : För att berörda sakägareskall ha någon möjlighet atl göra sådan framställning som avses i 6 kap. 8 8måsle de få underrättelse om vägföretaget innan vägen byggs. Den mark somberörs kan vara belägen långt från vägen. Skyldighet att underrätta markägaresom för markavvattning kan vara berörda av ett vägbygge bör därför föreskrivas,t. ex. i vägkungörelsen. : Någon inskränkning avvägföretags nuvarande skyldighet gentemot lorrläggningsinlresset såsom framgårav VL-förslaget 6; 8 bör ej ske. Att markägare, såsom utredningen ansett, börmedverka vid planeringen av vägar synes lämpligt. Att markägarna i gemen skulletvingas att i detalj planera för sina markers torrläggning så snartelt vägföretag blir aktuellt vid äventyr att de eljest måste räkna med atlbekosta t. ex. en fördjupning av en bro med kanske ett par synesdäremot i hög grad obilligt och skulle sannolikt medföra den konsekvensen, alttorrläggningsföretag fördyrades eller omöjliggjordes med en minskning avmarkvärdena som följd. Att som ulredningen antytt samhällsutvecklingen medförtsådana ekonomiska och sociala värderingar att jordbruksnäringen på detta sättskulle diskrimineras kan kanske ha varit riktigt vid tillkomsten av uttalandetmen knappast . Påpekas må, atl eftersom anledningen lill mången ansökan omtillstånd lill broföretag nu torde vara, att väghållaren icke vill ta delekonomiska ansvaret för en framtida fördjupning av brons grundläggning, kan deföreslagna bestämmelserna få den kanske opåräknade konsekvensen, altansökningarna om tillstånd till sådana företag minskar. : SJ har därutöver anledning attyttra sig i de delar av vilka SJ beröres i sin egenskap av järnvägsförvaltning,dvs. bestämmelserna om vattenförelag i vad avser brobyggnader o. dyl., ommarkavvattning genom järnväg saml om skydd för vallenförsörjningen. SJ finnerej skäl till annan erinran mot förslaget i dessa delar än atl tiden nu bör varakommen att helt avskaffa skyldigheten för järnväg att bekosta åtgärd för markavvattningmed trumma eller liknande anordning genom befintlig järnväg. Har innehavare avåkermark utmed befintlig järnväg ännu, så som i allmänhet förflutitfrån järnvägens tillkomst, icke funnit sin mark böra avvattnas ens till detangivna djupet 1.2 m, oaktat han enligt gällande lag kunnat få Immma bekostadav järnvägen, bör därvid få förbli om ej jordbmket kan bära kostnaden. SJ villdärför föreslå atl järnväg i intet fall skall vara skyldig all bekostabanvallsgenombrott för avvattningsändamål som ej aktualiserats före nya lagensikraftträdande eller i samband med senare nyanläggning av järnväg. : (Se även avsnitt 11: 1.) uppfattning är det till fördel för handläggningen att en förenkling ochmodernisering skett av bestämmelserna vad avser markavvattning genom väg, ävenom dessa kan komma att medföra merkostnader för verket. Lantbruksstyrelsen:Väghållare bör ingå som delägare om vägen påver- 1981/82:130 263 En uppgörelse om kostnadsansvaret inom ramen fören syneförrättning kan i många fall vara en smidig lösning för alla parter. Denföreslagna regeln i 6 kap. 8 8 andra stycket första punkten om ansvaret förmarkavvattning genom väg har enstämmigt kritiserats i lantbruksnämndernasyttranden. Bestämmelsen skulle innebära alt en väghällares nuvarande ansvarför utredning om behövliga vattengenomlopp överflyttas till markägarna. Vidareförutsätts att markägarna bevakar sina möjligheter att få sina intressentillgodosedda, innan vägen börjar byggas. Den nuvarande ordningen påstås vara elt avuttrycken för vattenlagens strävan att främja jordbruksnäringen och stimuleratill nyodling. De anförda skälen att i en ny vattenlag inte hålla fast viddenna strävan är inte övertygande. Lanlbmksslyrelsenvill i anslutning till nämndernas argument för en annan ordning än denföreslagna göra några sammanfattande påpekanden. Väglagstiftningen krävernumera att en mångsidig och detaljerad planering föregår vägbyggnaden.