prop · G503141 · 1981-12-31 00:00:00 — Det bör framhållas att de skäl som ifortsättningen liksom får åberopas för placering av en "7:3-a"i öppen anstalt - ändamålsenlig förberedelse av förestående frigivning ellerannat synnerligt skäl helt naturligt får ett något vidare tillämpningsområdei och med att nya kategorier förs in under 7 § tredje stycket. Vad särskiltangår frigivningsförberedelser är att märka att dessa i den utsträckning detkan ske utan att kravet på samhällsskydd eftersatts - skall vidtas redan frånböljan, se 4 § andra meningen. Det kan därför vara förenligt med lagen att enintagen som tillhör den här avsedda kategorin placeras på öppen anstalt redanfrån början av verkställigheten. Fråga kan exempelvis vara om en unglagöverträdare som ådömts minimistraffet fängelse för grovtnarkotikabrott och som har en relativt läng avräkningsbar häktningstid. Andrastycket har kompletterats med ett förbud att medge s. k. frigång när det gällerintagna som avses i 7 § tredje stycket och som är placerade på slutenriksanstalt. 1981/82:141 40 Idet nya tredje stycket uppställs ett förbud mot att medge vistelse utom anstaltför föreningsverksamhet eller liknande ändamål beträffande intagna som avses i7 § tredje stycket och är placerade i slutna riksanstalter. Deändringar som föreslås innebär en skärpning av bestämmelserna om brevgranskningoch utgör ett led i den intensifiering av kontrollen av de intagnas kontaktermed personer utanför anstaherna som framstår som nödvändig med hänsyn tillnarkotikasituationen. Ändringarna, som sakligt sett i allt väsentligtöverensstämmer med utredningsförslaget, innebär fömtom redaktionella förtydligandenföljande avvikelser i förhållande till nuvarande reglering. 1) Bestämmelserna om granskning av brev utvidgas fill att gälla även andraförsändelser. Även andra försändelser än brev kan självfallet innehålla ofillåtnaföremål, t. ex. narkotika eller pengar, liksom meddelanden om planeradbrottslig verksamhet e.d. 2) Alla brev eller andra försändelser till intagna på slutnariksanstalter skall granskas för undersökning av om de innehåller otillåtnaföremål. En granskning i detta syfte medger inte läsning av brev (jfr 27 §första stycket). I många fall kan granskningen inskränka sig till genomlysningav oöppnade försändelser. 3) Beträffande intagna på specialavdelningar har uttrypkligen angetts attgranskningen även skall ha till syfte att eftersöka otillåtna meddelanden avolika slag, såsom exempelvis angående planerad brottslig verksamhet eller rymning.Vid en granskning för detta ändamål avses brev och andra försändelser kunnaläsas. Granskning av detta slag sker redan f.n. med stöd av de ordningsreglersom har utfärdats för de olika specialavdelningarna. Liksom nu skallgranskning som syftar till eftersökande av såväl otillåtna föremål sommeddelanden kunna ske stickprovsvis i fråga om intagna i allmänhet samtdämtöver vid slutna anstalter, om det är nödvändigt med hänsyn till denintagnes särskilda förhållanden, i båda fallen under fömtsättning attgranskningen är påkallad av säkerhetsskäl. Bestämmelserna om granskning gällerlika litet som tidigare sådana brev som avses i 25 §. Ändringamautgör en konsekvens av att bestämmelserna om brevgranskning i 26 § harutvidgats till att gälla granskning även av andra försändelser. Iförsta stycket har inte gjorts någon ändring. Trots att det i det föregåendehar föreslagits att flertalet av de bestämmelser som gäller i fråga om 1981/82:141 41 brevskall gälla även andra försändelser, kan regeln om annat skriftligt meddelandefortfarande få betydelse, t. ex. för ett meddelande som överlämnats till denintagne vid besök. Föratt samma möjligheter till granskning av försändelser skall finnas beträffandeintagna på psykiatriska avdelningar som när det gäller intagna i allmänhet harandra stycket ändrats. En hänvisning till 15 § lagen (1966:293) om beredande avsluten psykiatrisk vård i vissa fall har emellertid behållits, bl. a. eftersomdetta lagmm ger vissa speciella möjligheter att hålla kvar försändelser. Vidarehar andra meningen i stycket ändrats med sikte på brev till postverket (jfr 25§ andra stycket). Ändringamai paragrafen syftar till att kontrollen skall skärpas när det gäller besök. Bakgmndenär att det under permissionsutredningens arbete och i andra sammanhang harframkommit att en stor del av de otillåtna varor - främst narkotika - somkommer in till anstalterna överlämnas i samband med besök. Besöken synes även ivissa fall kunna utnyttjas för planläggningen av eller medverkan i brottsligverksamhet. Klart är därför att en förhållandevis sträng kontroll såväl av depersoner som tillåts besöka anstalterna som av vad besökare medför måsteupprätthållas. Förstastycket har bibehållits oförändrat. Utredningen har föreslagit en vissjustering som motiveras med att det bör stå klart att man skall kunna hindrabesökare som den intagne avser att utnyttja för planeringen av eller medverkani brottslig verksamhet. Då det emellertid enligt min mening klart framgår avstyckets nuvarande avfattning att sådana besök inte får ske, har jag inteansett någon ändring behövlig. Iett nytt andra stycke, som bygger på utredningsförslaget, föreskrivs att dettill underlag för bedömningen av om besök till en intagen i sluten riksanstaltbör medges i det särskilda fallet i förväg skall undersökas om den besökandehar dömts för eller är misstänkt för brottslig verksamhet. I den mån det behövsoch lämpligen kan ske skall också inhämtas upplysningar om den besökandespersonliga förhållanden, t. ex. om narkotikamissbmk. De angivna reglernagäller dock inte, när kontrollen är uppenbart obehövlig på gmnd av att denbesökande är känd eller av annat skäl. I tredje stycket, som också är nytt,föreskrivs att en sådan kontroll får göras även i fråga om besök till andraintagna, när det är påkallat av säkerhetsskäl. Främstär det naturligtvis angeläget att man på anstalten får kännedom om denbesökande är inblandad i narkotikahantering eller annan liknande brottsligverksamhet. Av intresse är då om den besökande undergår fängelsestraff ellerär föremål för annat samhällsingripande. Uppgifter av det här slaget finns idet centrala kriminalvårdsregistret, hos frivården samt hos pohsen. Det ärockså främst dessa källor jämte den dömdes akt när denna innehållerupplysningar - som i praktiken bör utnyttjas. 1981/82:141 42 senkan, när det behövs, uppgifter inhämtas genom telefonsamtal med polismyndighetenpå orten eller med . Vadangår de sekretessfrågor som kommer upp i sammanhanget bör anmärkas attsekretesslagen (1980:100) inte lägger hinder i vägen då det gäller att fåupplysningar om besökare ur det centrala kriminalvårdsregistret. Av 29 §kungörelsen (1970:517) om rättsväsendets informationssystem - där det centralakriminalvårdsregistret ingår - framgår nämligen att upplysningar om innehålleti detta register skall lämnas till myndigheterna inom kriminalvården. En sådanuppgiftsskyldighet bryter sekretessen (14 kap. 1 § sekretesslagen). Ävenfrivården kan utan hinder av att fråga är om uppgifter som enligt 7 kap. 21 §sekretesslagen har bedömts vara sekre-tessbelagda lämna upplysningar tillanstalterna om klienter som begärt att få besöka intagna. Hos frivården bör nämhgengeneralklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen kunna tillämpas, eftersom det rörsig om ett uppgifts-lämnande mellan myndigheter med mycket närbesläktadefunktioner (se prop. 1979/80: del A s. 326). Uppgifteri polisregister är sekretessbelagda enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen. Fördessa register gäller att uppgifter ur dem får utlämnas enligt vad som ärföreskrivet i lagen om sådant register och i förordning sorn har stöd i sådanlag. Om godtar föreliggande förslag, är det min avsikt att föreslåregeringen att med stöd av 3 § lagen (1965:94) om polisregister m. m.kriminalvårdsmyndigheterna ges tillstånd att erhålla sådana upplysningar. Detbör här ytterligare anmärkas att den intagne normalt enligt 15 §förvaltningslagen (1971:290) skall underrättas om vad som har tillförts ärendet.Undantag gäller dock bl.a. för det fallet att det är uppenbart obehövligt,vilket i regel får anses vara förhållandet om besöket medges. Uppkommer frågaom att vägra besöket, bör den intagne däremot normalt underrättas om vad somhar tillförts ärendet. Vidare har han enligt 14 § förvaltningslagen i principrätt att ta del av materialet på begäran. Enligt 14 kap. 5 § sekretesslagengäller detta dock inte i den mån det av hänsyn fill allmänt eller enskiltintresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet interöjs. Men i sistnämnda fall skall myndigheten på annat sätt lämna partenupplysning om vad materialet innehåller i den mån det behövs för att han skallkunna ta tillvara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för detintresse som sekretessen skall skydda. Om det vid kontrollen har inhämtats attden tilltänkte besökaren är misstänkt för ett allvarligt brott torde i vissafall den nu berörda undantagsregeln vara tillämplig. I sådana fall finnsmöjlighet att förfara så att besöket medges men äger mm under bevakning. Huringående kontrollen behöver vara varierar naturligtvis från fall till fall. Dådet gäller t. ex. nära anförvanter kan ofta de upplysningar om dessa som fmns iden intagnes akt vara tillfyllest. Akten kan också i vissa fall innehållavärdefulla upplysningar om andra personer som vill besöka den 1981/82:141 43 intagne.Det kan l.ex. framgå att den besökande är missbmkare eller har varitmålkamrat till den intagne. Föratt en person skall anses känd för anstalten krävs inte att anstalten har eningående kännedom om besökarens person. Självfallet äger sålunda en tjänstemaninom kriminalvårdsverket alltid tillträde till anstalterna. Då det gäller andrapersoner som skall besöka en intagen i tjänsten, exempelvis personal vidarbetsförmedling, socialvårdstjänsteman eller präst, måste det vara tillfyllestatt anstalten vet att han är den tjänsteman han utger sig för att vara.Detsamma bör gälla för övervakare och besökare från ideella organisationer.Detta hindrar inte att även dessa personer undantagsvis kan kontrolleras, omanledning fill en kontroll föreligger. Depersoner som har godkänts som besökare bör förtecknas så att beslutet ärtillgängligt för all berörd personal vid anstalten. Detta kan t. ex. göras påde besökskort som finns . Någon ny kontroll behöver sedan inte ske,om inte nya omständigheter har blivit kända för anstahen. Denföreslagna ordningen medför att intagna före ett besök måste göra en framställanhärom till styresmannen. Den intagne bör i samband härmed underrättas om att depersoner han uppger sig vilja ha besök av kommer att kontrolleras. Även dentilltänkte besökaren bör lämpligen underrättas i den utsträckning det kan skeutan olägenhet. Dådet gäller att - med ledning av de upplysningar som erhållits vid kontrollen avden besökande avgöra om besöket kan medföra fara från säkerhetssynpunkt,motverka den intagnes anpassning i samhället eller eljest vara till skada förhonom eller annan bör framhållas att personer som undergår fängelsestraff ellerär föremål för kriminalvård i frihet inte bör tillåtas besöka anstalterna annatän när fråga är om nära anhörig e. d. Inte heller bör tillåtelse härtill lämnaspersoner som är misstänkta för brott eller missbmkar narkofika, i den månsådana omständigheter kan utrönas. Personer som har varit straffademen till fullo verkställt straffet och som inte är misstänkta för nya brotteller för missbruk bör däremot i princip tillåtas besöka intagna. Undantagmåste naturligtvis gälla, om t. ex. den besökande vid ett flertal tidigaretillfällen har utfört brott fillsammans med den intagne och besöket därför kantänkas komma att utnyttjas för planering av nya brott. Ensärskild fråga i detta sammanhang är om nära anhörig bör ha oinskränkt rättatt besöka intagen. Starka humanitära skäl talar emot att vägra en maka ellermake, fästman eller fästmö eller sammanboende besök. Detsamma gäller föräldrar.Det torde nämligen regelmässigt leda till skadliga verkningar för den intagneom han avskärmas från personlig kontakt med sina nära anhöriga under längretid. I likhet med permissionsutredningen anser jag att de humanitära hänsynenväger så tungt att nyssnämnda anhöriga regelmässig bör tillåtas att besökaintagna även om sådana omständigheter föreligger som i annat fall skulle hamedfört att besöket vägrats. Detta hindrar naturligtvis inte att besöksförbudkan med- 1981/82:141 44 delasför längre eller för sådan närstående som har försökt insmuggla narkofikapå anstalten. Kontrollen i samband med närståendes besök bör ocksåintensifieras. Den intagne skall, om det finns anledning tro att han mottagitnågot otillåtet, kroppsbesiktigas efter ett sådant besök. Kroppsbesiktning börockså förekomma stickprovsvis i samband med dessa besök. Bevakade besök börockså användas när det anses oundgängligen nödvändigt. Dettorde få fömtsättas att den nya bestämmelsen i andra slycket ger kriminalvårdsstyrelsenanledning att överväga att i samråd med meddelaverkställighetsföreskrifter liksom att undersöka i vad mån stöd för kontrolleni övrigt kan lämnas från centralt håll. Permissionsutredningenhar föreslagit en särskild regel om att kontroll beträffande besökande tillintagna på specialavdelningar alltid skall ske med biträde av polismyndighet.Jag delar uppfattningen att så regelmässigt bör ske men finner det intenödvändigt att en särskild bestämmelse meddelas om detta. Femtestycket (nuvarande fjärde) har kompletterats med en regel om att inte bara kroppsvisitafionoch undersökning av väska e. d. utan också yfiig kroppsbesiktning kanföreskrivas som villkor för besök. Ytligkroppsbesiktning har införts som rättsligt begrepp genom ändringar ilagen (1960; 418) om straff för varusmuggling m.m. (se närmare prop.1981/82:2). En sådan besiktning anses inbegripa en yttre granskning av kroppen.Undersökningen kan gå fill så att den besökande ombeds att ta av sig klädernaoch stå upp, varefter den tjänsteman som utför visitationen granskar de delarav kroppen som är synliga samt fotsulorna. Även huvudhåret och armhålorna fårgranskas. I övrigt är det emellertid inte tillåtet att be den som skallundersökas att inta särskilda ställningar för att de för ögat dolda delarna avkroppen skall kunna iakttas liksom inte heller att undersöka munhåla ellerannan hålighet eller beröra vederbörandes nakna kropp för att undersöka delarav denna. I så fall blir fråga om en ordinär kroppsbesiktning. Enytlig kroppsbesiktning av nu angivet slag kan inte anses överskrida gränsen förvad som är godtagbart från integritetssynpunkt, men det bör understrykas attden kommer att innebära en allvarlig påfrestning för den som exempelvis skallbesöka en anhörig. Undersökningar av nu angivet slag bör därför inte fåutvecklas fill rutinåtgärder, utan i det särskilda fallet måste aUtid enbedömning göras av om undersökningen är befogad. I de fall då så bedöms varaförhållandet gäller enligt 52 c § första stycket att besiktningen inte får görasmer ingående än ändamålet med åtgärden kräver. Det bör sålunda alltid iförekommande fall prövas om den ytliga kroppsbesiktningen kan begränsas tillatt avse vissa moment, t. ex. undersökning av huvudhår (pemk), enkontrollåtgärd beträffande vilken otvivelaktigt ett särskilt prakfiskt behovhar gjort sig gällande. 1981/82:141 45 Bestämmelserom vem som får verkställa eller bevittna yUig kroppsbesiktning av en kvinnafinns i 52 c § andra stycket. Jagvill i detta sammanhang erinra om att jusfitieutskottet i sitt av riksdagengodkända betänkande JuU 1981/82:13 (s. 30) påpekat att i de gmndläggandebestämmelserna i ämnet i 28 kap. endast begreppen kroppsvisitationoch kroppsbesiktning förekommer. Utskottet har framhållit att det är angelägetatt regleringen av dessa institut görs så enhetlig som möjligt och att man börsträva efter att få till stånd en definition av begreppen som har allmängiltighet. Frågan om en sådan mera generell reglering torde som utskottet ocksåhar uttalat, få tas upp när resultatet föreligger av det arbete som bedrivs avtvångsmedelskommittén (Ju 1978:06). Förstastycket har kompletterats med en regel som ger uttryckligt stöd för att vidbehov samma typ av kontroll företas beträffande en person som en intagen villsamtala med i telefon som när fråga är om besökande. Att kontrollen inte harföreslagits bli obligatorisk är motiverat av att omedelbar införsel avexempelvis narkotika inte kan vara aktuellt i de fall som avses här liksom avatt tiden för en kontroll i allmänhet är mera knapp än vid besök. Jaghar inte ansett tillräckliga skäl föreligga att i lag meddela särskilda reglerom telefonsamtal med intagna på specialavdelningar. första stycket, som behandlar de s.k. regelbundna korttidspermissio-nema, hargjorts ett fillägg som innebär att det vid bedömningen av om permission skallmedges särskilt skall beaktas om den intagne har nyttjat eller förfaritolagligt med narkotika inom anstalten eller utan giltigt skäl vägrat att lämnaurinprov. Regelmässigtbör ej få förekomma att regelbunden korttidspermission beviljas en intagen somövertygats om att ha nyttjat eller förfarit olagligt med narkofika påanstalten, innan viss kvalifikationsfid har förflutit. Ett viktigt hjälpmedelnär det gäller att konstatera nyttjande av narkotika utgör möjligheten attförelägga den intagne att lämna urinprov, som alltså i fortsättningen i lämpligutsträckning bör kunna användas även som ett medel vid den prövning som avsesnu. Det bör dock uppmärksammas att urinproven inte anses vara hehtillförlitliga. a. gäller att provet kan ge positivt utslag även på gmnd avvissa typer av sömnmedel eller lugnande medel som den intagne har fått genomlegal förskrivning. En samlad värdering av den utredning som föreligger måstedärför göras, om den intagne trots positivt utslag på provet nekar till att haanvänt narkotika. F.n. anmäls enligt praxis innehav av narkotika på en kriminalvårdsanstalt tillåtal. Undantag görs dock för fall då fråga är om cannabisharts samt 1981/82:141 46 innehavetinte gäller , då i stället disciplinär bestraffning ifrågakommer.Med anledning av ett uttalande av RÅ vid remissbehandlingen vill jag framhållaatt uppskov med regelbunden korttidspermission bör bH en konsekvens avnarkotikainnehav oberoende av om åtal sker eller disciplinär bestraffning ådöms,även om det - som RÅ påpekat - kan sägas bli fråga om en dubbelbestraffning. Föratt urinproven skall bli ett effektivt medel i dessa sammanhang måste även envägran att lämna prov tillmätas betydelse, trots att en sådan vägran givetvisinte kan tillmätas värde som full bevisning om missbmk. Är fråga om en enstakavägran och saknas annan anledning till antagande att den intagne har nyttjatnarkotika kan det dock te sig som en alltför drasfisk påföljd att förvägra denintagne korttidspermission under lika lång kvalifikationstid som skulle ha tillämpatsvid styrkt missbmk eller annan hantering av narkotika. Jag vill i sammanhangetanmärka att en vägran av aktuellt slag i fortsättningen även avses kunna ledatill disciplinär bestraffning (se under 52 d §). F. n.regleras frågan om de kvalifikationstider av olika slag som gäller för korttidspermissiongenom föreskrifter av (KVVFS 1979:1). Det synes inte mofiveratatt i lag ta in bestämmelser angående längden av de kvalifikationsfider som äraktuella . Naturligtviskan det, som JO har påpekat under remissbehandlingen, göras gällande att denreglering som jag här har föreslagit lika mycket syftar till attpermissionsinstitutet skall användas för att motverka narkotikahanteringen somtill att förhindra permissionsmissbmk. Jag ser emellertid för egen del intenågot fel i detta. Tillett nytt andra stycke har av redaktionella skäl flyttats det nuvarande sakinnehålleti första stycket andra meningen. Tredjestycket motsvarar nuvarande andra stycket. Stycket har i förtydligande syftejusterats för att den tillämpade principen att regelbundenkorttidspermission inte får beviljas intagna som avses i 7 § tredje stycketskall ytterligare markeras. Vidare har regelns fillämpningsområde begränsatstill att avse fall då den intagne är placerad i sluten riksanstalt. Som framgårav 6 § fordras synnerliga skäl för att en sådan intagen som avses här skallkunna placeras i lokalanstalt. Fjärdestycket har kompletterats med en regel av innebörd att intagna tillhörande denkategori som avses i 7 § tredje stycket i princip skall vara ställda underbevakning vid kortfidspersmission. Sådan permission får enligt andra stycket iförevarande paragraf beviljas dem endast om det finns synnerliga skäl. Regelnom bevakning har dock inte kunnat göras helt undantagslös. Då frigivningstidennärmar sig förs ofta de intagna som det här gäller över till öppna anstalter,och en ändamålsenlig förberedelse inför en sådan omplacering kan då vara attexempelvis permissionen blir beledsagad i stället för bevakad. Även i övrigtkan synnerliga skäl föreligga mot att permissionen görs bevakad. Prop.1981/82:141 47 Paragrafen har kompletterats med ett andra stycke som förbjuders. 34 §-placering av en intagen som tillhör den kategori som avses i 7 §tredje stycket och som är placerad på sluten riksanstalt. Det bör anmärkas attprövningen av frågor om 34 §-placering för de intagna som här avses ankommer påkriminalvårdsnämnden, som därvid i princip har att göra en självständigbedömning av frågan om en intagen skall anses fillhöra den kategori som avses i7 § tredje stycket. Denna paragraf skiljer sig från motsvarande bestämmelser ilagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. I 15 § sistnämndalag föreskrivs att häktad får beläggas med fängsel under transport eller annarsUnder vistelse utom förvaringslokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. I42 § KvaL föreskrivs att intagen under samma fömtsättning får beläggas med fängselvid transport. Fråga har bl. a. i ett av justitieombudsmannen prövat ärendeuppstått, om den tid en intagen uppehöll sig i ett väntrum på ett sjukhuskunde anses omfattas av uttrycket "vid transport". För att iframtiden dylika tolkningsproblem skall undvikas föreslår jag som i likhetmed permissionsutredningen anser att en intagen även i sådana situationer avsäkerhetsskäl bör kunna beläggas med fängsel - att det uttryckligen anges attden intagne inte bara vid transport utan också annars under vistelse utomanstalten får beläggas med fängsel, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Ändringarna innebär att bestämmelserna om kroppsvisitafionav intagna har skärpts i huvudsaklig överensstämmelse medpermissionsutredningens förslag. I enlighet härmed har i andra stycket tillagts enbefogenhet att verkställa kroppsvisitation stickprovsvis. Vidare har kroppsvisitationgenom ett nytt tredje stycke gjorts obligatorisk för fall då en intagen isluten riksanstalt har haft obevakat besök eller återkommer från obevakadpermission. Till skillnad från utredningen anser jag att det skulle föra förlångt att införa en sådan regel även med avseende på slutna lokalanstalter. Som ett led i strävandena att söka komma till rätta mednarkotikaproblemen inom kriminalvården har särskilda visitationspatmllerinrättats. a. till följd härav har kroppsvisitation blivit allt meraförekommande på anstalterna. De intagna har otvivelaktigt anpassat sina smuggUngsmetoderdärefter. Det har sålunda blivit allt vanligare att narkotika smugglas in ellerförvaras på själva kroppen eller i dess håligheter. Det framstår därför somofrånkomligt att befogenheterna till kroppsbesiktning av de intagna utvid- 1981/82:141 48 gas.Detta föreslås ske genom ett nytt andra stycke, som i sak väsentligen stämmeröverens med utredningsförslaget. Detnya andra stycket innebär att ytlig kroppsbesiktning i den mån det ansespåkallat får företas under samma fömlsättningar som enligt 52 a § förstastycket och andra stycket 2-4 föreskrivs för kroppsvisitation. Detta gälleralla intagna. Såvitt angår intagna på slutna riksanstalter skall emellertid idessa fall även fullständig kroppsbesiktning få utföras. Här bör dockframhållas att enligt 52 c § kroppsbesiktning aldrig får göras mer ingående änsom påkallas av ändamålet med åtgärden.