prop · G50377 · 1981-12-31 00:00:00 — Från denna grundinställning finns det dock. som ett parremissinstanser har påpekat, skäl att göra undantag för tjänst somstiftssekreterare. Enligt 2§ 4 mom. lagen om domkapitel kan nämligenstiftssekreteraren vid handläggning av vissa ärenden ha säte och stämma idomkapitlet. Liksom för ledamöter bör det för stiftssekretera-renställas upp ett krav på medlemskap i . En bestämmelse härombehöver dock inte ges i grundlag, utan kan lämpligen tas in i jagen om 1981/82:77 38 Jag har för avsikt att återkomma till dennafråga i annat sammanhang. I likhet med kommittén anser jag att bekännelsekravet börfinnas kvar för föredragande statsråd i kyrkoärenden. Föredragande statsrådethar det närmaste ansvaret för kyrkoärendenas beredning före beslut iregeringen. Åven om en del kyrkoärenden flyttas över till eget bestämmandeområdekvarstår hos staten vissa ärenden som är av stor betydelse för kyrkansmedlemmar. I avvaktan på ett ställningstagande i stat-kyrka-frågan bör därförkravet på att föredragande statsråd i kyrkoärenden skall vara medlem avsvenska kyrkan behållas. Ingen remissinstans har motsatt sig all bestämmelsenom att prästerlig befattningshavare skall fillhöra flyttas frångrundlagen fill lagen om . Att en bestämmelse över huvud tagelbehövs torde enligt min mening vara klart med hänsyn till det nuvarandesambandet mellan staten och kyrkan. Däremot kan inte heller jag finna någradirekta skäl för att bestämmelsen måste ges i regeringsformen. Av de nuvarandebekännelsekraven i punkt 9 övergångsbestämmelserna fill regeringsformen börsåledes, i likhet med vad kommittén har föreslagit, endast finnas kvar regelnsom gäller föredragande statsråd. 2.5 De kyrkliga kommunernas konstitutionella ställning I propositionen om den nya regeringsformen underströks denkommunala självstyrelsens stora betydelse för den svenska demokratin. Det haransetts att kommunernas särskilda ställning är sådan att.den måste avspeglas iregeringsformen. I 1 kap. 1 § regeringsformen anges att den svenskafolkstyrelsen förverkligas förutom genom ett representativt och parlamentarisktstatsskick också genom självstyrelse. I 1 kap. 7 § slås fast att det iriket finns primärkommuner och landstingskommuner. Beslutanderätten ikommunerna skall enligt stadgandet utövas av valda församlingar. I paragrafenhar också förankrats principen om rätt för kommunerna att utkräva skatt förskötseln av sina uppgifter. I 8 kap. 5 § regeringsformen stadgas att grundernaför ändringar i rikets indelning i kommuner samt grunderna för kommunernasorganisation och verksamhetsformer och för den kommunala beskattningen skallbestämmas i lag. I lag skall också meddelas föreskrifter om kommunernasbefogenheter i övrigt och om deras åligganden. Bestämmelser om de kyrkliga kommunerna, dvs.församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna, har tagits in i punkt 9övergångsbestämmelserna till regeringsformen. Där sägs sålunda att vad som iregeringsformen föreskrivs om primärkommuner skall, med undantag av 1 kap. 7 §första stycket andra punkten, äga motsvarande fillämpning i fråga om kyrkligakommuner. Undantaget gäller stadgandet om att beslutanderätten i kommunernautövas av valda församlingar och föranleds av alt beslutanderätten i 1981/82:77 39 församlingar i vissa fall kan utövas direktav församlingsmedlemmarna på kyrkostämma. De kyrkliga kommunerna har alltsåfåll samma konsfitulionella skydd som primärkommunerna. Skälet fill attregleringen av de kyrkliga kommunerna har placerats i övergångsbestämmelsernaär att man för införandel av den nya regeringsformen inte villeföregripa ställningstagandet i frågan om relafionerna mellan staten och kyrkan. anser att det är tekniskt möjligt attföra över regeringsformens övergångsbestämmelser såvitt avser de kyrkliga kommunernatill annan lagstiftning, som inte har grundlagskaraktär. Härigenom skulle dockförsamlingarna förlora sin nuvarande starka konstitutionella ställning somkommuner. Ett beslut i denna riktning har enligt kommittén så stor betydelseför förhållandet mellan staten och kyrkan att man bör a-wakta det principiellaställningstagandet i stat-kyrka-frågan. Kommittén anser det därför omöjligt allnu föra bort denna övergångsbestämmelse från regeringsformen eller att föra inden i något av regeringsformens kapitel. Bestämmelsen bör enligt kommitténsmening stå kvar i övergångsbestämmelserna. De remissinstanser som yttrar sig i denna fråga instämmermed kommittén i att någon ändring i övergångsbestämmelsernas regler om dekyrkliga kommunerna inte bör komma i fråga. Åven jag anser att övergångsbestämmelserna bör varaoförändrade i denna del. Frågan om de kyrkliga kommunernas konstitutionellaställning har så stor betydelse för relationen mellan staten och kyrkan, attett beslut som berör denna fråga ofrånkomligen måste anstå till dessstat-kyrka-frågan har avgjorts i den ena eller andra riktningen. I 1 kap. 5 § regeringsformen stadgas att konungen ellerdrottning, som enligt successionsordningen innehar tron, är riketsstatschef. I punkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformen behandlasfrågan om statschefens tro. Av bestämmelsen framgår att .1974 års regeringsforminte gör ändring i vad som har gällt enligt 2 § i 1809 årsregeringsform. I den bestämmelsen stadgades att konungen alltid skall vara"av den rena evangeliska läran sådan som den uti den oförändrade Augsburgiskabekännelsen samt mötes beslut av antagen oeh förklarad är". I 4 ij successionsordningen föreskrivs att prinsar ochprinsessor skall uppfostras enligt nämnda lära och att prins eller prinsessasom inte bekänner sig till denna lära är utesluten från all successionsrätt. Bestämmelsen i 2 § regeringsform, som alltsåalltjämt gäller, innehåller moment vars reella innebörd inte genomgående nu ärvad man menade vid lagens stiftande för . 1981/82:77 40 att kunna vara konung eller drottning är klart uttryckt.Av ålder har en grundläggande definition av lära ansetts varagiven genom hänvisningen till de urkunder som är nämnda och som närmare angerlärans innehåll. Ursprungligen har bestämmelsen också ansetts ange vilken lärasom skulle vara s. k. statsreligion och dessutom en beskrivning av gällandeförhållande mellan stat och kyrka. konstaterar att statschefen genom dennya regeringsformen har mist sina tidigare funktioner i regeringen.Bestämmelsen om statschefens tro torde därför enligt kommittén numera saknareellt innehåll och huvudsakligen ha ett symbolvärde grundat på tradition. Ennaturlig följd av den nya roll som statschefen sålunda har tilldelats iregeringsformen borde enligt kommittén vara att slopa bestämmelsen om statschefenstro. Detta kan enligt kommittén inte innebära ett ståndpunktstagande istat-kyrka-frågan. Ett ytterligare skäl att slopa stadgandet är enligtkommittén att det inte längre finns någon bestämmelse om på vilket organ detankommer att se till att stadgandet om statschefens tro uppfylls. Kommitténframhåller också religionsfrihetsaspekten. Kommittén ser det som stötande attstatschefen inte får åtnjuta en grundlagsfäst religionsfrihet, i all synnerhetsom statschefen numera inte har någon reell befattning med svenska kyrkansangelägenheter. Kommittén föreslår alltså att stadgandet om statschefenstro i regeringsformens övergångsbestämmelser skall upphävas. Som en konsekvenshärav föreslår kommittén också att 4 S successionsordningen skall upphöra attgälla. Den grundläggande definitionen av lära bör enligt koinmitténi stället tas in i den av kommittén föreslagna lagen om . Vid remissbehandlingen har kommitténs förslag i denna delfått ett i huvudsak negativt bemötande. 19 av de 28 remissinstanser som harberört frågan om statschefens tro är kritiska till att någon ändring företas.Bland de negativa remissinstanserna märks riksmarskalksämbetet,regeringsrätten, åtta av de tretton domkapitlen och andra organ med anknytningtill . Positiva till en ändringar de fyra länsstyrelser, somöverhuvud taget har yttrat sig i frågan, ett domkapitel och några andra organmed anknytning till . församlings- ochpastoralsförbund motsätter sig inte en grundlagsändring. Några av remissinstanserna framhåller att statschefensuppgift att framträda som nationens symbol skulle försvåras om bestämmelsen omstatschefens tro skulle slopas. Till dessa instanser hör riksmarskalksämbetet.Ämbetet delar dock kyrkomöteskommitténs uppfattning att en förändring avbestämmelserna om statschefens tro inte utgör ett ställningstagande istat-kyrka-frågan. Flera instanser hänvisar till att bestämmelsen bör finnaskvar så länge de nuvarande relationerna mellan staten och kyrkan består.Regeringsrätten påpekar att stadgandet har den betydelsen att den grundläggandedefinitionen av lära har grundlagskaraktär. 1981/82:77 41 Frågan huruvida beskrivningen av läraskall vara grundlagsfäst eller inte är enligt regeringsrätten en nyckelfrågadå det gäller statens och kyrkans inbördes relationer. Regeringsrätten anseratt en förändring pä denna punkt otvivelaktigt utgör ett beslut som föregriperde principiella ställningstagandena i stat-kyrka-frågan. Det kan konstateras att det råder delade meningar ornhuruvida ett slopande av bestämmelsen om statschefens tro skulle rubbaförhållandet mellan staten och kyrkan. Från flera håll har påpekats attkommittén med sitt förslag har föregripit de principiella stållningstagandena istat-kyrka-frågan. Med hänsyn till den splittrade remissopinionen och till detförhållandet att frågans betydelse i och för sig inte bör överbetonas är jaginte beredd att föreslå ett genomförande av kommitténs förslag i denna del.Hänvisningen till den äldre regeringsformen i övergångsbestämmelserna till 1974års regeringsform liksom stadgandet i 4 S successionsordningen bör därför ståkvar. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomkommundepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändringi regeringsformen, 2. lag om ändringi tryckfrihetsförordningen. Förslagenhar utarbetats i samråd med chefen för . 4.1 Förslaget till lag om ändring i regeringsformen Som har sagts i den allmänna motiveringen (2.2) börregeringsformens principer om lagstiftningsmakten nu genomföras på kyrkolagsområdet.Av första-tredje styckena framgår att i princip ensam stiftar lag pådet kyrkliga området. Kyrkomötet skall dock höras eller beträffande visslagstiftning ge sill samtycke. I fjärde och femte styckena regleras bl. a. den normgivningskompetenssom i lag kan ge kyrkomötet och dettas organ. Sjätte stycket rörändring eller upphävande av sådan lag på det kyrkliga området som enligt deföregående styckena skall stiftas i särskild ordning. Första-sjätte styckena gäller alltså formkraven förlagstiftning på det kyrkliga området. Reglerna gäller vid sidan av 8 kap.regeringsformen. Bestämmelserna i detta kapitel skall alltså inte tillämpas iden mån annat följer av första-sjätte styckena i denna punkt. Jag villerinra om att 1981/82:77 42 föreskrifter på det kyrkliga området i viss utsträckningkan meddelas även i lag eller förordning som beslutas enligt 8 kap.regeringsformen. 1 övrigt innehåller punkten bestämmelser om bekännelsekravför det statsråd sorn är föredragande i kyrkliga ärenden, de kyrkligakommunernas konstitutionella ställning samt statschefens tro. Grundläggande föreskrifter om somtrossamfund och om kyrkomötet skall enligt första siycket finnas i en särskildlag om . I enhghet med vad jag har anfört i den allmännamotiveringen (2. 2) bör lagen innehålla grundläggande regler om bekännelse och organisationsstruktur. Den bör också innehålla grundlägganderegler om kyrkomötet och dess beslutsområde. Vidare bör lagen enligt min meninginnehålla grundläggande föreskrifter om kompetenskrav för innehav av kyrkligabefattningar. Lagen om kommer att få ett särskilt starktkonstitutionellt skydd genom att den skall stiftas, ändras eller upphävas (jfrsjätte stycket) på samma sätt som riksdagsordningens huvudbestämmelser, dvs.antingen genom två beslut av med ett mellanliggande riksdagsval ellerockså genom endast ett beslut fattat med kvalificerad majoritet (trefjärdedelar av de röstande och mer än hälften av alla ledamöterna; 8 kap. 16 §första och andra meningarna regeringsformen). I den särskilda lagen om kan tas in också andra föreskrifter än sådana som enligt vad som angesdirekt i regeringsformen skall eller kan finnas i lagen. Formkravet enligtförsta stycket gäller även sådana föreskrifter. För att garantera att kyrkomötet hörs i ettlagstiftningsärende enligt första stycket föreskrivs uttryckligen att yttrandeskall inhämtas av kyrkomötet. Yttrandetskall inhämtas före beslut omlagen. Det normala torde bli att regeringen inhämtar yttrandet innan den avgerproposition till . En underlåtenhet att höra kyrkomötet får ansesinnebära att stadgad ordning i väsentligt hänseende har åsidosatts vidföreskriftens tillkomst. Eftersom felet är uppenbart får föreskriften intetillämpas (11 kap. 14 § regeringsformen). Andra föreskrifter om som trossamfund ängrundläggande föreskrifter faller delvis utanför lagområdet. Om sådanaföreskrifter rör ett ämne som anges i fjärde stycket, kan de beslutas avkyrkomötet efter bemyndigande (se fjärde stycket). Om sådanaföreskrifter däremot rör andra ämnen kan regeringen med stöd av sin kompetensenligt 8 kap. 13 § regeringsformen besluta föreskrifterna (jfr femte stycket). Andra föreskrifter om kyrkomötet än grundläggandeföreskrifter faller däremot inom lagområdet. Sådana föreskrifter skall nämligenenligt tredje stycket meddelas genom lag, som stiftas av efteryttrande av kyrkomötet. Om föreskrifterna rör kyrkomötets arbetssätt samt verksamhe- 1981/82:77 43 ten hos organ som tillsätts av kyrkomötet kan deemellertid beslutas av kyrkomötet efter bemyndigande (se fjärdestycket). Enligt andra stycket skall också föreskrifter ommedlemskap i meddelas av . Sådana föreskrifter finns ireligionsfrihetslagen (1951:680). Lagbestämmelser om medlemskap i kan enligt förevarande stycke meddelas endast om kyrkomötet lämnar sittsamtycke. Enligt tredje stycket skall grundläggande föreskrifter omprästerliga tjänster i samt grundläggande föreskrifter om sfiftsmyndig-hetermeddelas genom lag. Likaså skall andra föreskrifter om kyrkomötet än som avsesi första stycket, dvs. andra föreskrifter om kyrkomötet än grundläggandeföreskrifter meddelas genom lag. Vidare skall enligt förevarande styckedetsamma gälla grundläggande föreskrifter om den kyrkliga egendom som är avseddför verksamhel. Föreskrifter om prästerliga tjänster i svenska kyrkanfinns i viss utsträckning i punkt 9 övergångsbestämmelserna tillregeringsformen. I övrigt finns sådana föreskrifter i kyrkolag och ett stortantal författningar som har meddelats av regeringen. Föreskrifter omstiftsmyndigheter finns f. n. främst i kyrkolag, bl. a. i lagen (1936:567) omdomkapitel. Med stiftsmyndigheter avses biskopsämbetet, domkapitel ochstiftsnämnd. Föreskrifter om kyrkomötet finns bl. a. i kyrkomötesförordningen(1949:174), som är kyrkolag, och i arbetsordning för det allmänna kyrkomötet,som har beslutats av kyrkomötet. Med föreskrifter om den kyrkliga egendomenåsyftas inte civilrätlsliga föreskrifter t. ex. om stiftelser eller gravrätt.Inte heller avses föreskrifter av det slag som ingår i lagen (1961:436) omförsamlingsstyrelse och som avser förfogandet över den församlingskommunalaegendomen (jfr åttonde stycket och 8 kap. 5 § regeringsformen). I ställetåsyftas föreskrifter om förvaltningen av den för kyrkliga ändamål avseddaegendomen. Det är fråga om föreskrifter som i viss utsträckning finns i lagen(1970:939) om förvaltning av kyrklig jord ochlagen (1970:940) om kyrkligakostnader. om prästerliga tjänster, om stiftsmyndigheter och om den kyrkligaegendom som är avsedd för verksamhet är av grundläggandekaraktär, skall de alltså i fortsättningen meddelas i lag. Detsamma gällerandra än grundläggande föreskrifter om kyrkomötet (jfr första stycket) ochföreskrifter som innebär ändring av det ändamål för vilket den kyrkligaegendomen är avsedd. Enligt tredje stycket gäller olika former för stiftande avlag i de ämnen som jag nu har nämnt. 1981/82:77 44 tredje stycket grundläggande föreskrifter om prästerligatjänster, om stiftsmyndigheter, om den för kyrkliga ändamål avsedda egendomensamt föreskrifter om kyrkomötet som inte är av grundläggande karaktär tas in ilagen om eller i annan lag. Om regleringen sker i lagen omsvenska kyrkan, gäller de formkrav som anges i första stycket. Åven omföreskrifterna inte tas in i lagen om , skall yttrande inhämtasav kyrkomötet innan lagen sfiftas. En annan lagsfiftningsform gäller enligttredje stycket föreskrifter som innebär ändring av det ändamål för vilket denkyrkliga egendomen är avsedd. Föreskrifter som anger till vilka ändamål denkyrkliga egendomen och dess avkastning skall användas finns bl. a. ilagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord. Som jag har anfört i fråga omprästerskapets privilegier (2.3) skall sådana föreskrifter stiftas på sammasätt som lagen om . De får därigenom samma konstitutionella skyddsom denna lag (jfr första stycket). I fråga om den lagstiftning som regleras i tredje stycketgäller att yttrande av kyrkomötet skall inhämtas. Angående verkan av att sådantyttrande inte inhämtas kan hänvisas till vad som har sagts i anslutning tillförsta stycket. Jag vill dock erinra om alt en förutsättning för att riksdagensföreskrifter inte skall få tillämpas är att det föreligger ett uppenbart fel. Regeringen kan besluta föreskrifter om prästerligatjänster, stiftsmyndigheter och den kyrkliga egendom som är avsedd för verksamhet, om föreskrifterna inte är av grundläggande karaktär (8 kap.13 § regeringsformen). Fjärde och femte styckena Innebörden av fjärde stycket är att kyrkomötet, med stödav bestämmelser i lagen om , kan meddela föreskrifter i de ämnensom anges i stycket. Detta gäller både grundläggande och andra föreskrifter idessa ämnen. Kyrkomötets normgivningsbefogenhet är alltså beroende av riksdagensbemyndigande i lagen om . Formkravet för ett sådant bemyndigandeframgår av första stycket. Vad närmare gäller det angivna området förkyrkomötets nornigivning kan hänvisas till vad som sagts i den allmännamotiveringen (2.2.3). Kyrkomötets författningar skall betecknas kyrkligakungörelser. Föreskrifter torde senare få meddelas om att kungörandet skallske i en särskild författningssamling. Tanken är att kyrkomötet skall sammanträda med vissatidsmellanrum. Det är givet att det beträffande vissa av de ämnen, i vilkakyrkomötet kan meddela föreskrifter, fordras att föreskriftermeddelas tämligen orngående. Det är då kanske inte alltid praktiskt möjligteller lämpligt att sammankalla kyrkomötet. Med hänsyn härtill öppnas i femtestycket en möjlighet för att, i samband med att den bemyndigarkyrkomötet att meddela föreskrifter i ett visst ämne. medge att kyrkomötetöverlåter ät 1981/82:77 45 organ, som det tillsätter, att meddela bestämmelser iämnet genom kyrklig kungörelse. Den omständigheten, att har bemyndigatkyrkomötet att meddela föreskrifter i ett visst ämne. innebär inte attriksdagen har avhänt sig sin normgivningskompetens i ämnet. Av femte stycketframgår nämligen att alltid kan meddela föreskrifter i ämnet. skall tas in i lagen om . Beslutar sådanaföreskrifter, blir eventuella föreskrifter i samma ämne av kyrkomötet ellerdess organ verkningslösa (11 kap. 14 § regeringsformen). Av femte stycket sista meningen framgår att regeringeninte får besluta några föreskrifter i de ämnen beträffande vilka kyrkomötet kanges normgivningskompetens. Det innebär alltså att regeringen i dessa ämnen intekan meddela vare sig några föreskrifter med stöd av sin restkompetens ellernågra verkställighetsföreskrifter (jfr 8 kap. 13 § regeringsformen). 1 första-tredje styckena anges att föreskrifter av vissaslag skall meddelas genom lag som stiftas av i en särskild ordning.Bl. a. uppställs formkraven att kyrkomötet skall höras eller lämna sittsamtycke. Av förevarande stycke framgår att samma formkrav skall iakttas ocksånär det är fråga om att ändra eller upphäva en lag som avses i första-tredjestyckena. I enlighet med vad jag har anfört ombekännelsekravet för innehavare av ämbeten och tjänster (2.4) upptas i dettastycke en motsvarighet till den del av nuvarande andra stycket i punkt 9övergångsbestämmelserna till regeringsformen sorn avser behörighetsvillkor förföredragande statsråd i kyrkoärenden. I detta stycke återfinns nuvarande femte stycket i punkt 9övergångsbestämmelserna till regeringsformen. Bestämmelsen rör de kyrkligakommunernas konstitutionella ställning. Jag hänvisar till vad jag harsagt i denna fråga (2.5). Stycket innehåller i fråga om statschefens tro denhänvisning till regeringsform som f. n. är intagen i sjätte stycket ipunkt 9 övergångsbe- 1981/82:77 46 stämmelserna till regeringsformen. Jag har tidigareredovisat mina överväganden i fråga om denna föreskrift (2.6). Ikraftträdande m. m. Åndringarna i regeringsformen föreslås träda i kraft den 1januari 1983. Den föreslagna reformen bygger på att fattar ett förstabeslut om grundlagsändring /och ett andra beslutsnarast möjligt efter riksdagsvalet . En förutsättning för attriksdagen skall kunna fatta ett andra beslut i detta grundlagsärende undernästa är, som jag anfört i den allmänna motiveringen (2.1.4), attkonstitutionsutskottet beslutar om undantag från den tidsfrist som föreskrivs i8 kap. 15 § regeringsformen. Efter det att ändringarna i regeringsformen har utfärdatsbör fatta beslut om den nya lagen om . I så fall skalldenna lag antas i den nu för kyrkolag föreskrivna ordningen. Hinder kan inteanses föreligga mot att kyrkomötet redan då i lagen om svenska kyrkanbemyndigas att - med verkan efter det att grundlagsändringarna och lagen omsvenska kyrkan har trätt i kraft - meddela föreskrifter i de ämnen som anges ifjärde stycket i punkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformen i derasnya lydelse. I likhet med vad som föreskrivs i första stycket i punkt 6övergångsbestämmelserna till regeringsformen innebär första meningen att äldreförfattningar och föreskrifter, som har tillkommit i den nu för kyrkolagföreskrivna ordningen, skall gälla också i fortsättningen trots att de inte harbeslutats i den ordning som anges i de nya första-tredje styckena i punkt 9övergångsbestämmelserna till regeringsformen. Föreskrifter som har tillkommitföre gäller med stöd av punkt 6 övergångsbestämmelserna lillregeringsformen. Med andra ord upphör nuvarande kyrkolagstiftning inteautomatiskt alt gälla . Under en övergångsfid får man tvärtomräkna med att bestämmelser som har kyrkolags natur alltjämt kommer attgälla. För att sådana bestämmelser inte skall kunna upphävas utanriksdagens beslut, görs genom hänvisning i andra meningen till 8 kap. 17 §regeringsformen den formella lagkraftens princip tillämplig också på dessabestämmelser. I den utsträckning bestämmelserna hör till den typ avlagstiftning som avses i de nya första-tredje styckena i punkt 9övergångsbestämmelserna till regeringsformen, skall enligt tredje meningen deformkrav som gäller enligt 1981/82:77 47 dessa stycken iakttas. Det betyder att t. ex. nuvarandeföreskrifter om medlemskap i får ändras av endast medkyrkomötets samtycke. Vidare får lagen om - fastän den harbeslutats före - bara ändras i den ordning som gäller ifråga om stiftande av riksdagsordningens huvudbestämmelser och efter det attkyrkomötets yttrande har inhämtats. Detta gäller även om ändring avser enbartandra föreskrifter än sådana som enligt de nya reglerna måste tas in i lagen omsvenska kyrkan. Av praktiska skäl bör regeringen också efter den 1 januari1983 vara behörig att upphäva äldre föreskrifter som den har meddelat, även omnya sådana skall beslutas i den ordning som föreskrivs i första-sjätte styckenai punkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformen i deras nya lydelse. 1första meningen har därför tagits in en föreskrift som ger regeringen detbehövliga stödet härför. I praktiken torde föreskriften bli tillämplig på regerrngsföreskrifteri de ämnen som anges i fjärde stycket. Det är avsikten att regeringen skall upphäva sådanaföreskrifter som Kungl.