prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — a. genom anmälningar från konsumenter och företag, denregionala och kommunala konsumentvägledningen, andra myndigheter,organisationer och genom egen gransknings-verksamhet. Huvuddelenav arbetet enligt MFL och AVL utförs på avdelningarna. På dessa ankommersålunda utredningsarbete och förhandlingar med företag, branschorganisationerm. Här ligger också ansvaret för att rikfiinjer tas fram och attbranschuppgörelser träffas på ohka områden. Rikfiinjerna, som delvis ligger fiUgmnd för bedömningen av enskilda ärenden enligt MFL, publiceras i verketsförfattningssamling. Villkoren i standardkontrakt som används avprivata, statliga eller kommunala företag granskas av byråerna, som verkar föratt bestämmelser som bedöms som oskäliga mot konsumenterna ändras eller stryks.När sådan fråga aktualiseras tar byråerna i regel förhandlingskontrakt medföretaget eller med berörd branschorganisation. Ärende som faller under MFLeller AVL kan också föras över tiU för talan av KO vid MDeller för utfärdande av förbuds- eller informationsförelägganden. Utöver de två beskrivna avdelningarna, tekniskabyrån och är verket organiserat på en allmän byrå, enadministrativ byrå och en informationsbyrå. 7.7.2Marknadsdomstolen (MD) MD handlägger mål enligt konkurrensbegränsningslagen,MFL, AVL och KkrL. Domstolens ordförande och vice ordförande är jurister meddomarerfarenhet. Tre ledamöter med ersättare utses bland företrädare förföretagarintressen och tre ledamöter med ersättare för konsument- ochlöntagarinlressen. Slutligen finns två särskilda ledamöter, en för konkurrensbegränsningsärendenoch en för marknadsföringsärenden och ärenden om oskäliga avtalsvillkor. Idomstolen sitter således nio ledamöter - lika många företrädare förföretagarintressen som för konsument- och löntagarinlressen. Representanterna för näringsidkarna skall inteföreträda särskilda branschintressen. Deras uppgift skall snarare vara atttillföra domstolen kännedom om de värderingar som råder inom näringslivet iaUmänhet. MD skall i första hand vara prejudikatinstans.Vägledande avgöranden spelar en särskilt viktig roll på rättsområden därlagstiftningen i stor utsträckning utgörs av generalklausuler. Förfarandet inför domstolen är oftast muntligt ochföljer i stort sett samma regler som vid allmän domstol. Skriftlig ocb muntligförberedelse kan förekomma. Genom MD:s beslut med oftast utföriiga motiveringarskapas rättspraxis på området. Prop.1981/82:180 Bilagedel 446 1.7.3Allmänna reklamationsnämnden () är f. n. knuten till KOV och kan sägas utgöraett komplement fill de allmänna domstolarna. Genom att vända sig till nämndenskall konsumenterna på ett snabbt och enkelt sätt kunna få tvister mednäringsidkare prövade. På begäran av domstol skall avge yttrande jämhktlagen om rättegången i tvistemål om mindre värden. ARN:s avgöranden har karaktären avrekommendafioner. Dessa kan inte genomdrivas tvångsvis men inom de flestabranscher följer man i stor utsträckning rekommendationerna. Nämndens verksamhet är begränsad till att avsevaror och tjänster som fiUhandahålls yrkesmässigt. eller tjänsten skaUkonsumenten ha förvärvat för enskilt bmk. Vidare gäller att klaganden skaU hareklamerat hos säljaren utan alt få full rättelse. har rätt att i enskilda fall vägra att prövaärende som med hänsyn tiU nämndens arbetsformer eller andra omständigheter inlekan anses lämpligt att prövas av nämden. En ytterligare begränsning i nämndensverksamhetsområde är t. ex. att frågor om tjänster av immateriell natur medundantag för försäkringsfrågor - inte prövas i nämnden. Inte någon del avbankemas verksamhet är föremål för behandling i . I propositionen 1979/80:114 lämnas förslag omförändrad verksamhetsinriktning för och organisafion av . Från att ha variten försöksverksamhet föreslås nämndens verksamhet få en stadigvarandekaraktär. Vidare föreslås att nämnden blir en stadigvarande karaktär. Vidareföreslås att nämnden blir en fristående stafiig myndighet med ett utvidgatverksamhetsområde, vilket dock inte kommer att beröra bankernas verksamhet.Näringsutskottet har i sitt av godkända belänkande ställt sig bakomregeringens förslag (NU 1979/80:55 och 75, rskr 1979/80:409). 1.8.1Lagen (1953:603) om motverkan i vissa fall av konkurrensbegränsning (KBL) I syfte att motverka olämpliga följder avkonkurrensbegränsningar gäller KBL. Denna lag kompletteras av lagen (1956:245)om uppgiftsskyldighel rörande pris- och kartellförhållanden(uppgiftsskyldighetslagen). Ett utredningsförslag till ny, utbyggdkonkurrensbegränsningslag har lagts fram av konkurrensutredningen (SOU 1978:9). Enligt gällande KBL är endast två arter avkonkurrensbegränsning direkt förbjudna. En företagare får inte beträffandevaror som skall säljas vidare bestämma vilket pris återförsäljaren skallbetinga sig (bmttoprisförbudet), utan får endast tUl vägledning förprissättningen ange s. k. cirkapris. Det andra förbudet innebär att förelagsom ämnar ge anbud på varor eller tjänster inte får komma överens om attsamråda med varandra innan de lämnar sina anbud (anbudskartellförbudet). 1981/82:180 Bilagedel 447 I övrigt är lagen uppbyggd kring en generalklausul.Denna är tillämplig på i princip alla typer av konkurrensbegränsning utom denyss nämnda och ger möjlighet att ingripa i det särskilda fallet ömkonkurrensbegränsningen medför skadlig verkan. Med skadlig verkan avkonkunensbegränsning förstås enligt generalklausulen "attkonkunensbegränsningen på ell ur allmän synpunkt otillbörligt sätt påverkarprisbildningen, hämmar verkningsförmågan inom näringslivet eller försvårareller hindrar annans näringsutövning". Medför en konkurrensbegränsning skadlig verkan i lagensmening skall förhandlingar tas upp inför MD för att undanröja denna verkan.Misslyckas detta återstår bara - bortsett från säljvägransfall - för domstolenatt göra anmälan tUl regeringen. () är den myndighet som i första hand tar upp konkunensbegränsningar tillbedömning. Delta sker både på eget initiativ och efter anmälan. Viktigaupplysningskällor för NO i initiativverksamheten är uppgifter i pressen och ide offentliga kartellregister som förs av statens pris- och kartellnämnd (SPK)samt bank- och försäkringsin-spektionerna. SPK har till uppgift att följautvecklingen av och främja allmän kännedom om pris- och konkunensförhåUandeninom näringsUvet med undantag av bankväsendet och av annan företagsamhet övervilken bankinspektionen har tUlsyn samt av försäkringsväsendet. Enligt de bådainspektionernas instmktioner har de inom sitt verksamhetsområde ålagts sammauppgifter som SPK. SPK skall också genom överläggningar med företag,organisationer och andra prissättare söka påverka prissättningen i en förkonsumenterna gynnsam riktning. SPK och de båda inspektionerna hjälper NO medutredningar och kan med slöd av uppgiftsskyldighetslagen kräva att företaglämnar alla uppgifter som behövs för bedömning av konkurrensbegränsningensverkningar, såsom priser, intäkter, kostnader och vinster. I de flesta fall därNO klargör sin inställning att viss konkurrensbegränsning är skadlig upphörförelagen självmant med begränsningen eller ändrar den så att de skadligaverkningarna försvinner. Del blir därför mera sällan som ärendena behöver drasinför MD. Enligt förslaget till ny KBL i SOU 1978:9 skärpsoch kompletteras den nu gällande lagstiftningen. Till de två i lagen direktangivna förbuden föreslås två nya straffbelagda förbud, ett priskartellförbudoch ett marknadsdelningsförbud. Vidare föreslås bl.a. att MD skall kunnaförbjuda näringsidkare att tillämpa visst avtal eller avtalsvillkor eller annatkonkurrensbegränsande förfarande eller ålägga näringsidkaren atttillhandahålla viss vara, tjänst eller annan nyttighet på villkor som motsvararvad han erbjuder andra näringsidkare. Utredningsförslaget har remissbehandlatsoch övervägs i . 1.8.2Lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel Lagen om kreditpolitiska medel innehållerbestämmelser om de instmment, som efter förordnande av regeringenvid behov kan Prop.1981/82:180 Bilagedel 448 användaför alt genomföra sin kredilpolilik vid var tid. Eftersom kreditinstitutenredan står under offentlig tillsyn, finns inte några fillsynsbestäm-melser ilagen. Tillsynen utövas dels av dels av demyndigheter som i andra sammanhang har att utöva fillsyn över de institut somberörs av lagstiftningen, dvs. bank- och försäkringsinspektionema. För alt fåen effektiv tillsyn utan kompetenskonflikter ansåg departementschefen attriksbanken skuUe svara för att efterlevnad sker av de rent kreditpolitiskafunktionerna och att de statliga tillsynsmyndigheterna skulle utöva tillsyn ide avseenden som rör allmän bank- resp. försäkringslagstiftning. Skulle inågot sammanhang oklarhet råda angående tillsynen borde frågan lösas genomsamråd mellan de berörda fillsynsorganen (prop. 1974:168 sid. 187). 1.8.3 Dalalagen(1973:289) Enligt datalagen prövar datainspektionen frågan omtillstånd för samtliga personregister utom sådana vars inrättande beslutas avregeringen eller . Datainspektionen utövar tUlsyn över att automatiskdatabehandling inte medför otillbörligt intrång i personlig integritet. 1.8.4 Inkassolagen(1974:182) Den yrkesmässigt bedrivna inkassoverksamheten, sominkassolagen reglerar, står under datainspektionens tillsyn. Undantag härifrångörs emellertid för sådan inkassoverksamhet som bedrivs bl.a. av de olikakreditinstituten. Här är bankinspektionen tillsynsmyndighet. Bankinstituten åtar sig endast i begränsadutsträckning inkassouppdrag för annans räkning. Deras inkassoverksamhetomfattar till övervägande delen egna fordringar och utgör en integrerad del avden egentliga bankverksamheten, som slår under tillsyn av bankinspektionen.Alt skilja ut fillsynen över den verksamhet som avser indrivning av fordringarfrån tillsynen ansågs inte prakfiskt möjligt. Om bankinstitutens inkassoverksamhetställdes under datainspektionens tillsyn skulle samma verksamhet stå undertillsyn av två olika myndigheter. Detta skulle medföra betydande olägenheter.Departementschefen ansåg därför att bankinstituten liksom andrakreditinrättningar som stod under bankinspektionens tillsyn skuUe undantas frånden särskilda tillsynen enligt inkassolagen. Departementschefen underströkdock vikten av en nära kontakt mellan myndigheterna så alt en enhetligrättstillämpning så långt som möjligt skulle uppnås (prop. 1974:42 sid. 95 f). 1.8.5 Kreduupplysningslagen(1973:1173) Kreditupplysningslagen reglerar den yrkesmässigt bedrivna kreditupp lysningsverksamheten och ger närmare bestämmelser om bl.a. tillslånds givning, verksamhetens bedrivande och tillsyn. Datainspektionen utövar tiUsyn över eflerievnaden av lagen. Prop.1981/82:180 Bilagedel 449 Med hänsyn lill den kontroll som utövas avbankinspektionen över bankerna och andra kreditinslitul har förmedlingen avupplysningar mellan dessa institut helt och hållet undantaghs från lagenstillämpningsområde. Bankinspektionen har således tUlsyn över denna förmedlingenligt sin allmänna tillsynsskyldighet. Bankernasexterna kreditupplysningsverksamhet omfattas dock av lagens bestämmelser.Departementschefen ansåg att det skulle innebära praktiska fördelar förkreditinstituten om även deras externa kreditupplysningsverksamhet undantogsfrån lagens tillämpningsområde. Detta lät sig ej göras genom att det då lättskulle uppkomma en snedvridning av konkurrenssituationen mellan dennaverksamhet och den verksamhet som bedrevs av de egentligakreditupplysningsföretagen. Vidare fann departementschefen att integritetskyddsintressenagjorde sig gällande på ett helt annat sätt i den externa verksamheten än närdet var fråga om kreditinrättningarnas inbördes informafionsförmedling. Beträffande tUlsynen över kreditinstitutens externakreditupplysningsverksamhet talade vissa praktiska skäl även för att dennaställdes under bankinspektionens fillsyn. På denna punkt övervägde emellertidintresset av att all kreditupplysningsverksamhet som skulle omfattas av lagenockså skulle stå under tillsyn av samma myndighet, datainspektionen. Eventuellasamordningsproblem torde utan svårigheter kunna lösas av de båda myndigheternai samråd (prop. 1.9Övervakningen och tillsynen enligt avtalsvillkorslagen och konsumentkreditlagenbeträffande finansbolagen I lagrådsremiss med förslaglill lag om finansbolag m. m. las även frågan upp om kompetensfördelningenmellan bankinspektionen och när det gäller tillsyn enligtannan lagstiftning som kan ha avseende på finansbolags verksamhet. Den lagstiftningsom här avses är främst AVL och KkrL. Verksamhet som drivs av finansieringsföretag fallerf. n. under tillämpningsområdet för AVL. Genom lagen om finansbolag kommer deföretag som skall omfattas av lagen att inordnas under bankinspektionenstillsyn. Dessa företag täcker volymmässigt stöne delen av marknaden. Från AVL:stillämpningsområde undantas f. n. verksamhet som står under bankinspektionenstillsyn. Departementschefen fann i lagrådsremissen det inte vara lämpligt attlåta AVL upphöra att gälla för de finansieringsbolag, bl. a.kontokortsföretagen, för vilka lagen om finansbolag skuUe gälla. För att KOalltjämt skulle få behålla sin befogenhet att ingripa mot finansbolagsavtalsvillkor föreslogs därför en ändring i AVL. Slutlig ställning lill dennafråga borde las först sedan banklagsutredningens förslag i fråga om gränsdragningmellan bankinspektionens och KOV:s tillsynsområde föreligger.Departementschefen ansåg att del i praktiken borde ankomma på bankin-29 1981/82. Prop.1981/82:180 Bilagedel 450 spektionenatt mot bakgmnd av inspektionens särskilda erfarenhet av de anspråk som iskilda hänseenden kan ställas på kreditinstitutens verksamhet övervaka attföretag inte i sin verksamhet använder sig av oskäliga avtalsvillkor.Inspekfionen borde samråda med KOV som har kunskap och erfarenhet från lagenstillämpning inom andra delar av näringslivet. I regel borde bankinspektionenkunna få fill stånd rättelse inom ramen för sin tiUsyn över finansbolagen. mån det fanns anledning att ingripa mol företag med hjälp av de särskildamedel som AVL erbjuder fick bankinspektionen och KO samverka för att fårättelse, i sista hand genom att KO för talan hos MD. Beträffande KkrL och inkassolagen föreslogs ingenändring för finansbolagen. Tillsynen enligt dessa lagar över finansbolagenkommer alltså att överflyttas på bankinspektionen. För att undvika oklarheteroch få en likartad tiUämpning underströk departementschefen även här vikten avsamråd mellan bankinspektionen och KOV resp. datainspektionen. Ändringsförslaget i AVL föranledde inte någonerinran från majoriteten av lagrådets ledamöter. Petrénavstyrkte dock förslaget under bl. a. följande motiveringar. Förslaget innebäratt bankinspektionen och KO får en konkurrerande kompetens, vUken leder tiU atttvå olika förfaranden blir tillämpliga på samma fall. Det ena är administrativtoch det andra judicieUt. Uteslutet är inte att slutavgörandena i de båda förfarandenakan komma att vila på helt olika gmndläggande värderingar i skälighelsfrågorna.En lagstiftningsteknik där man på detta sätt öppnar vägen för motstridigaavgöranden bör undvikas. Denna ståndpunkt intog också lagstiftaren 1971 vidtillkomsten av AVL. Tillräckliga skäl alt göra avsteg från denna principföreligger inte även om man inte heh löser alla problem. AVL kommer under allaomständigheter att gälla för de finansieringsföretag som inte får ställning avfinansbolag. Genom samråd meUan de ohka övervakningsorganen bör de konfliktersom därmed kan uppstå i huvudsak kunna undvikas. Departementschefen bemötte i proposition1978/79:170 regeringsrådet yttrande och fann inte skäl göra avsteg frånvad han tidigare anfört i lagrådsremissen. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen ägnadenäringsutskottet stort intresse åt frågan om kompetensfördelningen mellan debåda myndigheterna och övervägde lämpligheten av en ändring i AVL och KkrL.Utskottet avstod att ta ställning i dessa frågor och uttalade att det bordeankomma på regeringen att framlägga kompletterande beslutsunderlag -om möjligtpå basis av banklagsutredningens arbete. Vidare uttalade utskottet att det ärangeläget att det begärda beslutsunderlaget berör såväl den formella kompetensfördelningenmellan myndigheterna som förutsättningarna för informell arbetsfördelning ochannan praktisk samverkan dem emeUan. Frågan om de båda myndigheternaspersonalresurser för verksamhet på det här området bör också belysas. Prop.1981/82:180 Bilagedel 451 I proposifion 1979/80:159 med förslag tUl lag omändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel, m. m. tardepartementschefen på nytt upp frågan om bankinspektionens och KOV:stUlsynsuppgifter enligt konsumentlagstiftningen. Enligt departementschefensprincipiella uppfattning är det mer ändamålsenligt att samlatillsynsuppgifterna hos bankinspektionen. För alt ta ställning fill frågan omhur tUlsynsuppgifterna på skaU fördelas mellan bankinspektionen ochKOV krävs enligt departementschefen alt banklagsutredningens förslag i dennafråga avvaktas. Eftersom lagen om finansbolag träder i kraft den 1 juli 1980mäste emellertid denna fråga redan nu t. v. lösas för finansbolagens del. I dendelen ansluter sig departementschefen till den uppfattning som dåvarande chefenför ekonomidepartementet gett uttryck för i propositionen 1978/79:170. a. att finansbolagen t. v. aUtjämt skall omfattas av AVL och atttillsynen enligt KkrL fr. o. m. skall utövas av bankinspekfionen.Näringsutskottet har i sitt av godkända betänkande ställt sig bakomregeringens förslag (NU 1979/80:66, rskr 1979/80:415). 1.10Bankinspektionen och konsumentskyddet enligt gällande ordning Bankinspektionens konsumentskyddande verksamhetutgör ett led i inspektionens strävan all verka för en sund utveckling avbankverksamheten. I takt med utvecklingen av konsumentskyddet under senare århar inspekfionen intensifierat sitt arbete på detta område. Inspektionen haräven tilldelats vissa tUlsynsuppgifter enligt den konsumenträttsliga lagstiftningen. Även om fillämpningen av MFL ligger på KOV följerbankinspektionen med stöd av sina allmänna tillsynsbefogenheter de olikatUlsynsobjektens marknadsföring och reklam. Inspektionen kan ingripa på grundav andra regler än MFL:s. Det skedde t.ex. när en bank i sin marknadsföring avsina mäklartjänster antydde att möjligheterna till kredit blev större omkunderna anlitade bankens eller dess dotterföretags mäklare. Bankinspektionenanmäler ocksä vissa marknadsföringsåtgärder fill KOV, som prövar frågan med MFLsom utgångspunkt. Överläggningar beträffande vissa marknadsföringsåtgärder, des. k. kombinationserbjudandena, har hållits mellan KOV och bankerna därvid äveninspektionen medverkat. AVL är som fidigare nämnts inte tillämplig påverksamhet som står under bankinspektionens fillsyn. Inspekfionen ger docklagen en analog tillämpning inom sitt tillsynsområde och har mot denna bakgrundförhandlat med bankerna om utformningen av skuldebrevsformulär. Samråd harhärvid skett med KOV. KkrL är tillämplig på verksamhet underinspektionens fillsynsområde och inspektionen är tillsynsmyndighet.Inspektionen har utfärdat anvisningar som skall tillämpas vid marknadsföringav kredit. Här preciseras t. ex. bankernas skyldighet att informera om deneffekfiva räntan för kredit Prop.1981/82:180 Bilagedel 452 Informationsskyldigheten omfattar också skyldighet all skriftligeninformera om effektiv ränta i anslutning fill förestående låneavtal. Innananvisningarna utfärdades förekom åtskilliga överläggningar medbankorganisationerna och också i stor utsträckning med KOV, som förbereddeutgivandet av sina rikthnjer för tillämpningen av KkrL. MeUan myndigheternadiskuterades gränsdragningen mellan inspektionens anvisningar och KOV:sriktlinjer, vilket var betydelsefullt bl.a. som dessa på vissa punkter kom attskilja sig från varandra. Somtidigare nämnts är inspektionen prisövervakande myndighet när det gäller bankeroch andra som står under inspektionens tillsyn. gäller förbankerna att de fortlöpande skall hålla kontakt med inspektionen beträffandepriser och avgifter på banktjänster. Så sker genom bankernas årligarapporteringar till inspektionen och genom att bankerna åtagit sig att föreplanerat införande av ny avgift eller planerad avgiftshöjning inkomma lillinspektionen med besked i dessa avseenden. På detta sätt har inspektionen möjlighetatt före avgiftens införande eller ändring bedöma om åtgärden är skälig och, omså behövs, ta upp förhandlingar med banken. Utvecklingenhar även medfört att bankinspektionen blivit en klagomur för aUmänheten vadgäller bankfrågor. Klagomålsärendena har ökat i antal. Dessa avser inte endastklagomål från konsumenter utan även från näringsidkare. I en del fall harresultatet blivit en hjälp för den klagande lill en bättre behandling frånbankens sida. Så har t. ex. skett där informafionen från bankens sida varitbristfällig i fråga om villkoren för olika slags konton. Vissa klagomålsärendenrör avslag på låneansökan. Inspektionens möjligheter är i dessa avseenden merabegränsade eftersom en bank inte har någon skyldighet att acceptera kunder somden inte vili ha. Klagomål, som rör civilrättsliga tvister, avvisas ochklaganden hänvisas till allmän domstol. Det åligger således inte inspektionenatt lösa enskilda rällslvister. Detta har i praxis inte hindrat inspektionenatt ta upp en fråga av civilrältslig innebörd till diskussion med en bank, omklagandens anspråk ansetts oomtvistliga. Inombankinspektionen anses ell klagomålsärende vara ett i banklagstiftningen heltoregleral förfarande. Rent formellt innebär det inle något annat än attklaganden fäster inspektionens uppmärksamhet på att det enligt hans meningföreligger ett missförhållande som bör föranleda ingripande. Ärendet ansesinte som ett partsärende i förvaltningslagens mening, och klaganden kan inteanföra besvär över inspektionens beslut; han har enbart ställning av anmälare.Detta hindrar inle att kommunikations-principen konsekvent tillämpas. Genomklagomålsärendena får inspektionen möjlighel till insyn när det gäUerbankernas uppträdande i skilda hänseenden. Klagomålen blir på så sätt en källatill information om missförhållanden som annars kanske inle skulle komma fillinspekfionens kännedom. Viktigare klagomålsärenden som berör banketiskaproblem samlar Prop.1981/82:180 Bilagedel 453 inspektioneni en särskild serie om banketik som utsänds tiU samtliga bankchefer. 1.11Konsumentverkets befattning med konsumentfrågor inom bankområdet m. m. KOV tiUämpar MFL på bankområdet. Anmälningar enligtdenna lag inkommer tiU KOV bl. a. från aUmänheten, från den regionala och kommunalakonsumentvägledningen och även från banker som för fram synpunkter på sinakonkunenters marknadsföring. KOV bevakar också bankernas marknadsföring genomsin aUmänna granskning av pressreklamen. Marknadsföringsärendena på bankområdelär av mindre omfattning än på många andra områden av näringsUvet som KOVbevakar. Främst rör ärendena påståenden om särskilt förmånliga in- ellerutlåningsvillkor, marknadsföring av notariattjänster samt vissa typer avkombinationserbjudanden. Fömtom MFL fillämpar KOV AVL och KkrL på denverksamhet som bankema driver i dotterbolag, vars verksamhet inle står underinspektionens tiUsyn. Motsvarande gäller även finansieringsföretagen. Enligtpropositionen 1979/80:159 med förslag till lag om ändring i lagen (1974:922)om kreditpolitiska medel, m. m., skaU AVL aUljämt omfatta de finansieringsbolagsom enligt lagen om finansbolag skall anses utgöra finansbolag. KOV skaU ävenfortsättningsvis ha tillsyn enligt MFL och AVL över dessa bolag. När banklagsutredningenlämnat sitt förslag beträffande inspektionens tiUsynsverksamhet skall dessaliUsynsfrågor övervägas på nytt. KOV har med stöd av AVL påbörjat enundersökning av finansieringsbolagens avtalsviUkor. Vidare genomför KOV enundersökning av de konsumentproblem som bar samband med kontokortsföretagensverksamhet. 1.12Konsumentskyddets utformning på bankområdet Undersenare år har konsumentpolitiken varit föremål för en ingående diskussion.Flera åtgärder har vidtagits för att stödja konsumenterna och förbättra derasställning.