prop · G503177 · 1981-12-31 00:00:00 — vill jag understryka att den föreslagnaändringen självfallet inte påverkar förutsättningarna för att bevara vissaområden som har karaktär av urskog eller i övrigt begränsar tillämpningen av skogsvårdslagsfiftningensregler om hänsyn till naturvärdens intressen. Enligt anvisningarför tillämpningen av 6§ gäller att vid sin prövning bör tahänsyn till om beståndet har särskilda kvaliteter från naturvårdssynpunkt.Intresset av att varaktigt behålla sädana områden orörda är emellertid en frågasom i första hand mäste lösas med stöd av naturvårdslagstiftningensbestämmelser. I detta sammanhang vill jag erinra om att jag i åretsbudgetproposition (prop. 1981/82:100 bil. 13 s. 126-128) tog upp frågan ombehovet av att skydda värdefulla naturområden och därvid underströk att dettainte minst gällde urskog och urskogsliknande områden. För att öka möjligheternaatt ge varaktigt skydd åt värdefulla naturvårdsobjekt föreslog jag att 20 milj.kr. anvisas under anslaget för naturvård och att därutöver mark får överförasfrån domänfonden till naturvårdsfonden tills vidare inom en ram av 10 milj. kr.per år. Jag vill också i sammanhanget nämna att en säi-skild arbetsgrupptillsatt av har redovisat en rapport med olika förslagtill finansiering av urskogsreservat och skogliga referensområden. Dessutompågår en sammanställning av den urskogsinventering som har låthgöra som underlag för sina bedömningar i denna fråga. I anslutning tillbehandlingen av dessa frågor finns det anledning att överväga tillämpningen avhänsynsreglerna i skogvårdslagen. Förslagetatt ålägga skogsägarna en generell avverkningsskyldighet kan jag däremot intebiträda. Det har fått ett blandat mottagande hos remissinstanserna. Av deremissinstanser som avstyrker förslaget har flera riktat kritik mot denschablonmetod som utredningen anvisar för att bestämma avverkningsnivån. Det ärvisseriigen, som förordar, möjligt att välja en annan metod föratt ange avverkningskraven. Enligt min mening kommer emellertid en regel av dethär slaget under alla förhållanden att leda till ett avsevärt administrativt merarbetesom inte står i rimlig proportion till regelns effekt på virkesutbudet. En medstöd av bestämmelsen framtvingad avverkning skulle kunna leda till mycketsvåra motsats- 1981/82:177 12 förhållanden.Bestämmelsen skulle också kunna leda till att mindre aktiva skogsägare avstårfrån att avverka i avvaktan på direktiv från tillsynsmyndigheten. De syftensom utredningen har haft med förslaget bör kunna bli tillgodosedda genom de ätgärderi övrigt som är vidtagna eller som jag föreslår här. Detta ställningstagandeinnebär att jag vill lägga ett större ansvar på den enskilde skogsägaren attsköta sin skog. På läng sikt är detta den bästa metoden att fä fram dugligaskogsbrukare och ett i bästa mening aktivt skogsbruk. Inteheller kan jag biträda det förslag som har fört fram i sittremissyttrande om en temporär skyldighet att utföra tidiga gallringar. Somskogsstyrelsen själv påpekar skulle en sädan skyldighet inte bli av någonavgörande betydelse för skogsindustrins råvaruförsörjning. Efter hand kommerden i skogsvårdslagen föreskrivna röjningsskyldigheten att lösa eventuellaproblem med de tidiga gallringarna som också kan betecknas som försenaderöjningar. Dessutom bör det s. k. klenvirkesstödet som är inriktat mot justdessa bestånd kunna medverka till en ökad aktivitet i fråga om tidigagallringar. Idetta sammanhang vill jag ocksä ta upp frågan om s. k, obligatoriska skogsbmksplaner.Förslag härom har framförts dels av två av utredningens ledamöter i enreservation, dels av bl. a. domänverket i dess remissyttrande överutredningens förslag. förslag, som anges som alternativ tillutredningens förslag om avverkningsskyldighet, innebär att skogsbmksplan skallvara obligatorisk för alla fasfigheter över en viss storlek. Reservanterna iutredningen menar att det dessutom skall råda en skyldighet att utföra deåtgärder som rekommenderas i planen. Jag kan för egen del inte bhräda dessaförslag. Skogsbruksplanen är ett värdefulh instrument för skogsägare ochstimulerar till aktivitet. Någon ovilja från skogsägarnas sida mot att skaffa sigskogsbmksplan råder inte. Snarare är det sä att personalresurserna förplanframställning begränsar möjligheterna att tillgodose efterfrågan på planeri den takt som den framträder. Det är mot denna bakgrund som regeringen ibudgetpropositionen har föreslagit ökade anslag till översiktligaskogsinventeringar och skogsbruksplaner. Jag vill också erinra om att det somförutsättning för statsbidrag till skogsvärdsätgärder i princip krävs att detfinns eller upprättas skogsbruks-plan om aktuell fastighet har enskogsproduktion av viss betydelse. Detta krav bör emellertid inte avprincipskäl drivas så långt att angelägna avverknings- och skogsvårdsåtgärderfördröjs. I första hand bör planer upprättas för fastigheter som helt saknarsådana. Jag anser således att man i praktiken inte vinner något pä att ställakrav på obligatoriska skogsbmksplaner. Därmed avvisar jag också reservanternasförslag. Motbakgrund av vad jag nu har föreslagit har inom jordbruksdepartementetupprättats förslag till lag om ändring i skogsvärdslagen (1979:429). Med hänsyntill frågans beskaffenhet och fill att ändringen år av lagtekniskt okompliceradnatur anser jag det inte motiverat att höra lagrådet. Regeringenbör i det här sammanhanget lämna information i 1981/82:177 13 någrafrågor som rör skogsvårdslagens fillämpning och som regleras i verkställighetsföreskriftertill lagen. Enligt2§ skogsvårdsförordningen skall frågan om humvida ny skog skall anläggas efteravverkning eller på gmnd av skada pä skogen avgöras med ledning av detkvarvarande virkesförrådets storlek. Är det däremot fråga om gles eller dåligskog skall bedömningen ske med ledning av beståndets fill växt. Med hänvisningtill svårigheterna att fastställa tillväxten i de glesa och dåliga beståndenföreslår att virkesförrådet skall användas som bedömningsnormäven i dessa fall. Enligt styrelsen råder det god överensstämmelse mellanvirkesförrådets storlek och nivån på fill växten. Jag anser därför attverkställighetsföreskrifterna bör ändras i enlighet med styrelsens förslag. Somjag har nämnt i det föregående gäller enhgt 14 § skogsvårdslagen att den slutavverkningsbaraskogen skall ransoneras så att en jämn åldersfördelning pä bmkningsenheternafrämjas. Enligt skogsvårdsförordningen ankommer det på attmeddela föreskrifter om hur stor andel av en bmkningsenhets skogsmarksareal somfär slutavverkas eller under andra perioder. Enligt 14 § skogsvårdsförordningengäller sådana föreskrifter bara för brukningsenheter vars s. k. idealaproduktionsförmåga överstiger 100 m'sk . föreskrifterinnebär i huvudsak att den ärliga slutavverkningsarealen skall begränsas såatt skogen slutavverkas i en takt som svarar mot omloppstiden. Som enytterligare begränsning gäller enligt föreskrifter attslutavverkning inte får ske om arealen kalmark och skog som är ärpå en bmkningsenhet överstiger eller genom avverkning kan komma att över-sfiga50% av den produktiva skogsmarksarealen. harföreslagit att 14 § skogsvårdsförordningen ändras sä att skogsstyrelsensransoneringsföreskrifter blir fillämpliga först om brukningsen-hetensproduktionsförmåga överstiger . Enligt min mening börutredningens förslag genomföras. Förslaget innebär betydande administrativafördelar utan att syftet med skogsvårdslagens ransoneringsbestämmelseråsidosätts. bör emellerfid reglerna i likhet med vad skogsstyrelsenhar föreslagit utformas så att negativa tröskeleffekter undviks. Jagavser att senare föreslå regeringen de ändringar i skogsvårdsförordningen somföranleds av vad jag nu har anfört. Fråganom valet av trädslag vid anläggning av ny skog behandlades av isamband med skogspolifiska beslut. I jordbruksutskottets betänkande (JoU1978/79: 30 s. 26) anfördes bl.a. att inplantering av contortatall tills vidareframför allt bör koncentreras till områden där det är svårt att medinhemska trädslag åstadkomma en tillfredsställande föryngring. Utskottetförutsatte att vid sin bedömning av inplanteringens omfattningmåste utgå från en betydligt mera begränsad målsättning än den som redovisatsav skogsutredning i utredningens mest intensivaskogsproduktionsprogram. 1981/82:177 14 Skogsstyrelsenhar i skrivelse anfört att det borde vara möjligt att ökaanvändningen av contortatall vid nyanläggning av skog. Huvudinriktningen föranvändningen avses dock bli densamma som hitfills. Över framställningen haryttranden avgetts av och lantbruksuniversitet.Naturvårdsverket anser att försiktighet bör iakttas vid utformningen avprogrammet för fortsatt odling av contorta-tallen. Enligt verket bör enfortsatt forskning bedrivas för att närmare klarlägga de långsiktigakonsekvenserna för virkesproduktion och naturmiljö innan beslut eventuelltfattas om utökning av contortaodlingen. EnHgt styrelsen för lantbmksuniversitetetkan en begränsad ökning av odlingsarealen redan nu vara motiverad på grundvalav de goda erfarenheterna av contortatallen. Styrelsen anser att huvudskälet förökad användning inom ett område bör vara en omfattande och positiv erfarenhetav trädslaget inom den naturtyp som området representerar. Ett annat skäl kanvara avsaknad av lämpligt tallfrö i kombinafion med tillgång pä lämpligt contor-tafrö. Föregen del anser jag att man även i fortsättningen bör iaktta försiktighet vidanvändningen av contortatall vid anläggning av ny skog, även om erfarenheternahittills är övervägande goda. Trädslaget kan om det används på rätt sätt ochinom lämpliga områden medverka till att lösa vissa problem medvirkesförsörjningen om några decennier. Dessutom kan användningen underlättaoch förbättra återväxtarbetet inom klimatiskt särskilt utsatta områden ochdärmed skapa förutsättningar för ett aktivt skogsbmk. Inom dessa områden börman med hänsyn till erfarenheterna enligt min mening kunna vara något mindre restrikfivän . Även om den totala odlingsarealen kan tillåtas öka i någon mån ärdet dock, bl. a. av naturvårdsskäl angeläget att en begränsning av de enskilda föryngrings-ytornasstorlek eftersträvas. är det nödvändigt att forskningen kring dettaoch andra främmande trädslag fortsätter och att försiktighet även ifortsättningen iakttas med ett allmänt, okontrollerat införande av sådana trädslag.En storskalig introdukfion av nya trädslag innebär ingrepp som kan mbbabalansen i ekosystemen. Jag vill också betona vikten av att skogsproduktionenblir så allsidig att den fillgodoser även behovet av högkvalitativt virke samtatt resultaten av förädlingen av våra inhemska trädslag utnyttjas i all denutsträckning som är möjlig och lämplig. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen delsföreslår att antaga förslaget till lag om ändring i skogsvårdslagen(1979:429), dels bereder tillfälle att ta del av vad jag har anförtom skogspolitiken, virkesutbudet och tillämpningen av skogsvärdslagen. 1981/82:177 15 Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition förelägga vad föredraganden har anfört för den åtgärd ochdet ändamål som föredraganden har hemställt om. 1981/82:177 16 Utdrag ur sammanfattning av utredningens förslag Underde har skogsindustrin inte fatt virke så att industrikapacitetenkunnat utnyttjas i den utsträckning som marknadsförutsättningarna medgett. Produktionenhar således begränsats på grund av brist på virke, vilket medfört ett bortfallav exportinkomster av betydande ornfattnipg. Beräkningar av storleken påproduktionsbortfallet visar att det är fråga orn miljardbelopp. Med den storabetydelse som skogsnäringen har för landets ekonomi och sysselsättning och medtanke på de allvarliga balansproblem vi har f n. är det utomordentligt viktigtatt försörjningen med virkesråvara kan tryggas. Undersenare år har avverkningarna sjunkit kraftigt jämfört med av1960-talet och 1970-talets första hälft då avverkningarna låg på en nivä som idet närmaste motsvarade den långsiktigt möjliga - 75 milj, msk. Nedgången i dengenomsnittliga avverkningsnivån sammanhänger del vis med lågkonjunkturen 1977och 1978 men när skogsindustrin åter gick in i en bättre konjunktur ökadevirkesutbudet inte i takt med efterfrågan. lågavverkningarna på en nivå motsvarande 55-60 milj. m-sk. Underavverkningssäsongen 1980/81 beräknas avverkningarna uppgå till 62 milj. msk. Inomprivatskogsbruket sänktes avverkningsnivån med mer än 10 milj. m-sk undersenare jämfört med den första hälften. Även inomstorskogsbruket sänktes avverkningama något efler en viss överavverk-n ingunder . Denna sänkning kan betecknas som ett led i anpassningentill en långsiktig avverkning. Under 1980talet leder detta till behov av ökadavverkning i privatskogsbmket. del har de minskade avverkningama kompenserats av att skogsindustrinsvirkeslager minskat som importen av vedråvara ökat markant ochexporten har minskat. Problemen med virkesförsörjningen har emellertidkvarstått trots en kraftig virkesprishöjning 1980/81 och trots att vissa avverkningsstimulerandeätgärder vidtagits. Sammantaget har industrins kapacitet utnyttjats tillendast under högkonjunkturåren 1979 och 1980. Med bättre tillförsel avråvara hade kapacitetsutnyttjandet kunnat vara högre. Motdenna bakgrund har det varit virkesförsöijningsutredningens uppgift attanalysera orsakerna till de förhållandevis låga avverkningarna samt att kommamed förslag till åtgärder för att stimulera utbudet av virkesråvara. Prop.1981/82:177 17 Utredningenhar inte sett som sin uppgift att vare sig genomföra någon ny omfattande branschutnsdningför skogsindustrin eller föreslå någon annan ambitionsnivå förskogsproduktionen än den sofn lagt fäst. En grundläggandeutgångspunkt har varit de riktlinjer för skogspolitiken som beslutadeom . Vidare har utredningen utgått från de beslut rörande den allmännanäringspolitiken som antagit. Det innebär bl. a. att skogsnäringenliksom andra näringsgrenar skall bidra till att uppfylla målen om fullsysselsättning, ekonomisk tillväxt, balans i utrikeshandeln, regional balanssamt god natur- och miljövård. Enligtdet skogspolitiska beslutet är den övergripande målsättningen för skogsbruketatt skogen skall skötas så att den varaktigt ger hög och värdefull avkastning.Detta innebär bl. DSkogsproduktionen måste vara långsiktigt uthållig. Detta krav är encentral utgångspunkt i skogspolitiken. Skogsskölseln bör därför enligtriksdagsbeslutet inriktas på hög volymproduktion av värdefullt virke. a. att säkra skogsindustrins råvaruförsörjning och att tryggasysselsättningen i skogsnäringen och angränsande näringar. D Skogsbmketskall i princip vara självfinansierat. Detta innebär att skogsbmket skalldrivas efter ekonomiska principer. D Skogsbmketbör sikta på en skogsproduktion som möjliggör en långsiktigt uthålligavverkningsnivå på i genomsnitt åtminstone 75 milj. m-sk. Ambitionsnivånpå 75 milj. msk skall dock inte uppfattas som en definitiv låsning vad gäller skogsproduktionens inriktning utan mera tjäria som en allmän utgångspunkt för bedömningar av olika frågor på det skogspolitiska området. På lång sikt måste den rävamförbmkande skogsindustrins kapacitet anpassas till den råvarutillförsel som är möjlig inom ramen för denna ambitionsnivå. Det finns emellertid ett betydande mått av flexibilitet kring den långsiktiga nivån. Pä kon sikt måste virkesuttaget kunna variera med hänsyn till konjunkturens växlingar.. Avverkningama under enskilda år kan ligga både över och under riktmärket 75 milj. msk utan att detta strider mot kravet på ett långsiktigt uthålligt skogsbruk. Även på medellång sikl finns enligt de kalkyler som virkesförsörjningsutredningen genomfört en viss flexibilitet vad gäller avverkningsnivå. Exempelvis kan en viss sänkning av virkesförrådet tillåtas . Om det däremot, sker en överavverkning eller om skogsskötseln eftersatts blirdet betydande konsekvenser för hela näringen.' Enligtutredningensberäkningarärdet i stort sett balans mellan virkestillgång ochvirkesbehov vid ett genomsnittligt kapacitetsutnyttjande inom skogsindustrin.Detta förutsätter att det skogsskötselprogram som beräkningarna bygger pågenomförs. Skogsindustrinsvirkesbehov har sjunkit något genoni att nedläggningarnahar varit större än tillkommande kapacitet. Vid början av uppgickvirkesbehovet vid fullt kapacitetsutnyttjande till 63 milj. mYub 2 Riksdagen1981/82. 1981/82:177 18 vilket motsvararen bruttoavverkning på ca 79 milj. nvsk.Ett genomsnittligt kapacitetsutnyttjande på motsvarar en bruttoavverkifingpå ca 67 milj. nisk. Därtill kommer förbrukning av brännved. har gjort omfattande beräkningarav de framtida avverkningsmöjlighetema. Bcräkningama är en vidareutveckling ochuppdatering av de avverkningsberäkningar som skogsutredninggenomförde. a. har hänsyn tagits till att avverkningama under 1970-laletblev totalt sett ca 100 milj. nvsk mindre än vad skogsutredningen förutsatte.Avverkningsberäkningar av ovanstående typ förutsätter att all skogsmarkutnyttjas och sköts enligt de förutsättningar som lagts in iberäkningsmodellen. För vissa områden, speciellt de fjällnära skogarna, är dettveksamt om de avverkningskvantiteter som faller ut i avverkningsberäkningamakan erhållas också i praktiken. Miljörestriktioner verkar också sänkande på dentillgängliga virkesmängden. Efter reduktion för tveksamma tillgångar beräknasden långsiktigt möjliga virkestillgången uppgå till omkring 70 milj, m sk,varav privatskogsbmket bör kunna svara för ca 40 milj. nvsk och övriga ca 30milj. Medan det således i stort sett är balans mellan tillgångoch efterfrågan på virke totalt sett råder ett visst underskott påbarrträdsvirke och motsvarande överskott i fråga om lövträdsvirke. Denanpassning av industrin med hänsyn härtill spm efterhand är nödvändig tordekunna ske inom ramen för skogsindustrins fortgående stmkturomvandling. Vid bcräkningama har genomgående förutsatts att den ökadeförbrukningen av brännved inte kommer att inkräkta på de konventionellasortimenten. Enligt utredningens mening måsle dock intensiteten iskogsvården förbättras i förhållande om den långsiktiga avverkningsnivänskall kunna upprätthållas. Detta innebär bl. a. fortsatt gödsling, ökadgallring och högre uttag av lövträd vid gallringarna. Eftersläpningarna i frågaom lövröjningen måste inhämtas. Enligt utredningens mening är detta intemöjligt om inte kemisk bekämpning av lövsly fåränvändas. Den långsiktigtuthålliga avverkningsnivån minskar enligt utredningens beräkningar med ca 5milj. m-sk om inslaget av lövträd fortsätter att öka och någon gödslinginte utförs. Orsaker till de låga avverkningarna Utredningens analys visar att det är en mängd olikafaktorer som har samverkat på sådant sätt att avverkningsbenägenhelen minskatbland skogs-ägama. Av grundläggande betydelse för virkesutbudet ärutvecklingen av virkespriser och lönsamhet i skogsbruket. Vissa år under1970-talet har lönsamheten varit låg, särskilt i inre . Under åren1977-1979 kan de låga avverkningama till stor del förklaras av konjunkturlägetoch därmed minskat' behov av råvara för skogsindustrin samt den svagautvecklingen av virkespriser och lönsamhet. Prishöjningarna 1979/80 och isynnerhet 1980/81 har emellertid inte resulterat i ökad avverkning i denomfattning som för\'än-tats. Utredningen pekar dessutom på att fastighets- och ägarstmkturenpåverkar 1981/82:177 19 intensiteten i skogsbruket. Andelen pensionärer är hög ochungefär 1/3 av skogsägarna bor inte på fastigheten. Samägandet i form avdödsbon eller på annat sätt är utbrett. En stor del av skogsägarna ärsysselsatta i andra näringar än jordbruk och skogsbruk. Av dettaföljer att det ekonomiska beroendet av skog inte är så påtagligt för mängaskogsägare. Den allmänna skärpningen av marginalskatterna ikombination med hög inflationstakt har medfört att de ekonomiska motiven löratt avverka har försvagats. Den debattom skogsbruket som förts under i stort sett torde för mångaskogsägare ha tett sig förvirrande och tvetydig. Under den första hälften av1970-talet försiggick en intensiv debatt om främst överavverkning ochkalhyggen, Pä senare är har debatten i huvudsak handlat om att avverkningamavarit alltför låga. Under hela decenniet har dessutom frågor som gödsling avskogsmark, dikning av torvmarker och framför allt kemisk lövslybekämpningdiskuterats. Det kan därför ha tett sig naturligt för många skogsägareatt fråga sig om samhället önskar att de bedriver ett rationellt skogsbruk medhög intensitet i skogsvården och en hög avverkifingsnivå. Det är först under deallra som ett mera allmänt tryck på skogsägarna att öka avverkningamakommit till stånd. Motsvarande intresse för ökad intensitet i skogsvården kandock inte noteras. För att skogsvården skall kunna förbättras och avverkningamaöka krävs enligt utredningens mening ett mera entydigt besked härom ifrånstatsmaktemas sida i fråga om angelägenheten av att dessa mål nås. Genom denintervjuundersökning som utredningen låtit genomföra har bl, a. framgått attmindre god kännedom om skogstillståndet på fastigheten kan ha varit orsakentill att vissa skogsägare inte avverkat mer. En ökad skogsbruksplanläggning ärdärför angelägen. Investeringarnai skogsvägar har vidare varit otillräckliga. Även brist på arbetskraft kan habromsat avverkningama . Generellt seU råder obalans mellan sysselsättningsmöjlighetemai skogsbmket och under vintem. Under den senastelågkonjunkturen har avverkningsresursema dragits ned så att de inte varittillräckliga för den större avverkning som högkonjunkturen krävde. För attskogsvården skall kunna ökas i samband med en ökad avverkning inomprivatskogsbruket är det troligen nödvändigt att skogsägaren själv eller hansfamilj utför mera av skogsvårdsarbetet. Hinder som kan föreligga för en ökadaktivitet i detta hänseende bör därför så långt möjligt undanröjas. De åtgärder som bör vidtas för att öka avverkninbenägenhetenskall enligt utredningen uppfylla vissa kriterier. De bör inte rikta sig motdem som någoriunda väl utnyttjar avverkningsmöjlighetema. Vidare bör de varaförenliga med en långsiktigt riktig skogsvårdspolitik t, ex, när det gällerbeståndsval och jämnhet i avverkningama. Slutligen bör åtgärdema vara enkla attadministrera. Utredningen föreslår åtgärder pä tre olika områden. 1981/82:177 20 Somnämnts har de riktlinjer för skogspolitiken som lades fast varit en utgångspunktför utredningens arbete. Skogspolitiken har i allt väsentligt en inriktning somtillgodoser de krav som kan uppställas från virkesförsörjnings-synpunkt. Detsaknas därför anledning att ifrågasätta några principiella omläggningar. På någrapunkter har utredningen emellertid funnit att ändringar inom ramen förskogsvårdslagstiftningen bör kunna få en avverkningsfrämjande effekt, DEn föreskrift om avverkningsskyldighet förs in i skogsvårdslagen. Avverkningskall ske i den omt'attning som är lämplig med hänsyn till skogstillståndet påfastigheten. 1 skogsvårdslagen uppställs ett visst minimikrav på avverkadvolym. Kravet föreslås uppgå till hälften av den volym som är möjlig attavverka med hänsyn till skogstillståndet på fastigheten. Kravet skall beräknasför och fullgöras under vissa för större fastigheter och tio årför de mindre. 1 den praktiska tillämpningen aren schablonmetod nödvändig.Schablonberäkningen av avverkningskravet skall ske med utgångspunkt i vissauppgifter om skogstillståndet som ligger till gmnd för fastighetstaxeringen.Skogsägare som anser att schablonen ger ett förhögt krav skall i förväg kunnafå kravet prövat av som också skall ha möjlighet att medge undantagfrån avverkningsskyldigheten i vissa fall. Avverkningsskyldigheten skall gällalor alla fasligheter. Med slöd av bestämmelsen kommer passiva skogsägare medlåg eller ingen avverkning att kunna förmås till aktivitet. DEtt betydande antal mindre fastigheter undantas från tillämpningen av bestämmelsenom ransonering av sliilavverkning.sskogen. Den nuvarande gränsen vid iproduktionsförmåga höjs till 200 m-sk. Förslaget medför en påtagligadministrativ lättnad för tillsynsmyndigheterna utan att det grundläggandesyftet med ransoneringen motverkas.