prop · G50385 · 1981-12-31 00:00:00 — Då det i regel är omöjligt för taxeringsintendenten att visaatt taxeringen blivit för låg, när väsentliga delar av räkenskaperna undanhållsfrån taxeringsrevision, så är de skattskyldiga som låter räkenskapernaförsvinna i hög grad favoriserade i förhållande till de som har räkenskaperna ibehåll. Till ovanstående kommer att skattedomstolarna -i motsats till vad somtillämpas vid taxering för synes ha utvecklat en praxis vid skönsmässigeftertaxering att beräkna eftertaxe-ringarna till lägsta tänkbara belopp. Ensådan tolkning av 21 § taxeringslagen synes tveksam. Det effektivaste medletmot att den skattskyldige gör sig av med sådana delar av räkenskaperna, som ärav väsentlig betydelse för bedömning av rörelsens resultat, är därför attbevisbördan vid efter- 1981/82:85 70 taxeringändras på så sätt att, om den skattskyldige inte kan förete dessa väsentligadelar av räkenskaperna, samma fördelning av bevisbördan skall gälla som vidtaxering för det senaste beskattningsåret. Även om sistnämnda synpunkternärmast hör fill budgetdepartementets ansvarsområde har föreningen ändockansett sig böra föra fram dem i detta sammanhang då de har samband med denföreslagna lagstiftningen. Förslagetskulle enligt öppna en möjlighet till trakasseri ochillojalt beteende genom påkallande av polisutredning i rena bedömningsfrågor,något som man enligt samfundets mening inte kan bortse från. Till detta kommerde komplikationer som följer om bokföringsnämndens anvisningar ges en formellstraffsanktion. ansluter sig till de avvisande synpunkter på en sådanstraffbestämmelse som anfördes av utredning om bokföringslagstiftningen(SOU 1973:57 s. 262 f.) och av föredragande statsrådet i proposifionen till1976 års bokföringslag (prop. 1975:104 s. 198 f.) Till de då anfördaprincipiella synpunkterna, nämligen att det gällande regelsystemet kunde sägasge en tilltalande ordning för bestraffning av sådana brister i bokföring somgår ut över enskilda intressen samt avgifts- och skatteintressen, kommer attdet nu föreslagna bokföringsbrottet även generellt tillgodoser intresset attmotverka ekonomisk brottslighet som kan döljas genom bokföringsmanipulationer.De föreslagna specialstraffrättsliga bestämmelserna skulle däremot i storutsträckning komma att avse den bokföringsskyldiges egna intressen av godordning i bokföringen och röra föreskrifter av ordningskaraktär. Förbundet kandärför inte inse att bestämmelserna är sakligt motiverade. En så vidsträcktkriminalisering redan av enkel oaktsamhet och knuten till begreppet godredovisningssed torde också böra föranleda en omprövning av den numera mycketomfattande bokföringsskyldigheten. Det som inledningsvis anförts omjordbruksbokföringslagens ställning innebär naturligtvis att frågan om ettsärskilt straffstadgande i denna lag bör bedömas från enbart taxeringsmässigautgångspunkter, något som inte torde ha skett i promemorian. anser förslaget dåligt underbyggt. I motsats till bokföringslagenhar jordbruksbokföringslagen enbart tillkommit för att ge underlag förtaxeringen. Skyldigheten att föra räkenskaper enligt denna lag medför alltsåinte några civilrättsliga verkningar. I de fall en lantbrukare inte fullgörsin räkenskapsskyldighet enligt jordbruksbokföringslagen är det det endarimliga att förseelsen beivras inom ramen för skattelagstiftningen. På grundhärav kan förbundet inte acceptera att brottsligt förfarande skall ansesföreligga oavsett om brister i räkenskaperna lett förfång för det allmännaeller ej. För att den som enbart är räkenskapsskyldig enligtjordbruksbokföringslagen skall kunna ådömas påföljd måste därför skatteundandragandeföreligga eller i vart fall en inte obetydlig risk härför konstateras. För demindre kvalificerade fallen där BRÅ föreslår föreskrifter av ordningskaraktäri bokföringslagen och jordbruksbokföringslagen uttalas att"kontrollmöjligheterna inte är så goda" men att lagsfiftningen skullefå en "moralbildande effekt". Det härigenom straffsanktioneradebeteendet är inte reglerat i lag utan skall i allt väsentligt styras av bokföringsnämndensanvisningar. Bortsett från det rent principiellt felaktiga i att låtabestämningen av vad som är straffsanktionerat styras av annat än lagstiftning föreliggerstor risk för att nämndens verksamhet skulle hämmas högst väsentligt av attanvisningarna dessutom skulle få den betydelse som förslaget innebär. Straffstadgandensom de föreslagna strider enligt Svenska bankförening- Prop.1981/82:85 71 enmot de principer för förutsebarhet i fråga om straffbara gärningar somstrafflagstiftningen måste bygga på. Förslagen synes också avvika från svensklagstiftningstradition i straffrättsligt sammanhang. Även om man kunde finna ett till innehållet mer preciserat rekvisitän god redovisningssed såsom i det nu avvisade förslaget anser föreningenemellertid att något mer påtagligt behov av sådana bestämmelser ibokföringslagarna knappast kan anses föreligga. De viktigaste situationer vidsidan av bokföringsbrottet i där samhället har behov av attreagera mot bristande bokföring torde nämligen hänga samman med ettbristfälligt material som underlag för taxering. 10 § SkBL tar sikte på sådanasituationer. Om förslagen beträffande bokföringslagen ochjordbruksbokföringslagen inte genomförs finns det enligt föreningen måhändaanledning att i den föreslagna 15 kap. 11 a § BrB straffbelägga också gärningbegången av vårdslöshet som inte är grov. För sådant brott bör i så fall endastböter förekomma som påföljd. 3.3Upphävandet av den särskilda straffbestämmelsen i 10 § skattebrottslagen omförsvårande av skattekontroll Förslagetom upphävande av straffbestämmelsen i 10 § SkBL om försvårande avskattekontroll diskuteras särskilt av flera remissinstanser. Sä gott somsamtliga av dessa motsätter sig att bestämmelsen tas bort. Enligt RA är den nuvarandeutformningen av brotten bokföringsbrott och försvårande av skattekontroll ihuvudsak ändamålsenlig och straffstadgandena kompletterar varandra på ettlämpligt sätt. Som framhållits av flera av underremissinstanserna innebär dennuvarande uppdelningen på två brott inte några särskilt stora olägenheter i detpraktiska arbetet. pekar på attbestämmelsen om försvårande av skattekontroll i 10§ SkBL f.n. är subsidiärtill bl.a. 11 kap. 5§ BrB. Den egentliga prakfiska skillnaden mellan dessabestämmelser ligger däri att obestånd utgör åtalsförutsättning i det senarefallet. Mot den bakgrunden torde det ligga närmare till hands att vid slopandeav obeståndskravet överväga om inte ändringen av den centrala bestämmelsen ibrottsbalken kan ske på sådant sätt - vilket onekligen vore mest logiskt - att10 § SkBL kan så att säga fångas upp av den bestämmelsen och därmed upphävasutan att nya regler skall behöva tillskapas. En sådan lösning skulle givetvisinnebära att även åsidosättande av bokföringsskyldigheten genom normal oaktsamhetskulle vara att bedöma enligt bestämmelsen i . Med hänsyn till att11 kap. 5 § BrB och 10 § SkBL, kompletterade med framför allt reglerna omundertryckande av urkund och urkundsförfalskning, i stort sett täcker in sådanaförfaranden som ter sig straffvärda anser hovrätten att den kanske bästalösningen är att behålla det nuvarande systemet men genom modifiering av rekvisitoch straffskalor ändock åstadkomma ett vidgat användningsområde och en ökadpreventiv effekt. Vad gäller 11 kap. 5 § BrB skulle detta kunna ske genom attdet nuvarande kravet, att ställningen och rörelsens gång inte skall kunnabedömas i huvudsak med ledning av bokföringen, ersätts med de rekvisit somangivits i förslaget till 15 kap. lla§. Ansvar skulle därigenom inträda redandå bokföringsskyldigheten åsidosatts "rörande omständighet, som är avväsentlig betydelse för bedömningen av rörelsens förlopp, ekonomiska resultateller ställning" och fara föreligger i bevishänseende. Även om obeståndalltjämt skulle utgöra åtalsförutsättning skulle bestämmelsenstillämpningsområde vidgas betyd- 1981/82:85 72 ligt.Härutöver skulle brottets straffvärde kunna avsevärt höjas genom att denföreslagna särskilda straffskalan för grova brott infördes i den nuvarandebestämmelsen. I det sammanhanget skulle motsvarande straffskala kunna införasockså i bestämmelsen i 10 § SkBL. SamUdigt borde markeras att fängelsepåföljdbör väljas i långt större utsträckning än vad som sker även inormala fall av försvårande av skattekontroll. Dessutom torde kravet i 10 § SkBLpå att oaktsamheten skall vara grov utan vidare kunna slopas. Enligt hovrättensmening bör det sålunda övervägas om inte den nu närmast skisseradeutvidgningen av de gällande bestämmelsernas tillämpningsområde i förening meden skärpning av straffskalorna utgör en tillräckligt ingripande åtgärd.Troligen når man redan härigenom i stort sett samma effekt som den man villuppnå genom promemorieförslaget utan att för den skull hamna i lagstiftningstekniskasvårigheter. y?5 V avstyrker attbrottet försvårande av skattekontroll enligt 10 § SkBL slopas. Under senare århar beivrandet av detta brott intensifierats och också en viss straffskärpningkunnat noteras. RSV har införskaffat statistik angående av skattechefernaunder anmälda skaUebrott. Denna statistik ger en något annorlunda bildän den BRÅ redovisar i promemorian. Antalet anmälningar fördubblades mellan1979 och 1980. anmäldes 142 fall enligt 10 § SkBL medan för övrigaparagrafer antalet anmälningar uppgick till 1 642. Antalet anmälningar förförsvårande av skattekontroll torde emellertid vara något högre än vad statisUkenutvisar, då anmälan om skattebrott eller skattebedrägeri ofta görs utansärskilt anmärkande av att också försvårande av skattekontroll kan innefattas igärningsbeskrivningen. Enligt åklagare och polis är effektbrottet försvårandeav skattekontroll i regel ett lättutrett brott. En viss försiktighet hos skattemyndigheternahar förmärkts vad gäller brottsanmälningar enligt 43 § taxeringskungörelsen.Vidare har bristande resurser hos åklagare och polis inverkat menligt på brottsbekämpandet.Den hittillsvarande straff-mätningen hos domstolarna torde vara lör mild föratt verka tillräckligt avskräckande. Antal anmälningar och antal dömda ökaremellertid stadigt. RSV vill här också framhålla att verket sänt ut enuppmaning till medarbetarna i det pågående projektet med granskning avbilhandeln att anmäla misstanke om brott enligt 10 § SkBL i de fall därräkenskaper helt eller delvis saknas. RSV anser som synes emellertid inte attde nuvarande förhållandena är helt tillfredsställande. Skattskyldiga som, utanatt ha allvarliga brister i sina räkenskaper, har begått skattebrott synes oftafå strängare straff än de som inte kan förete någon bokföring eller har en mycketbristfällig sådan. Detta trots att sistnämnda typ av skattskyldiga inte baraomöjliggör en säker beräkning av den skattemässiga intäkten utan ocksåomöjliggör en samtidig kontroll av deras affärskontrahenter och anställda. Detnu sagda tyder enligt RSVs mening på att ett strängare synsätt på brottetförsvårande av skattekontroll är nödvändigt. RSV ansluter sig därför till detförslag som riksåklagarens arbetsgrupp presenterat. mening bör 10§ SkBL behållas oförändrad. De viktigastesituationer vid sidan av bokföringsbrottet i där samhället harbehov av att reagera mot bristande bokföring torde nämligen hänga samman medett bristfälligt material som underlag för taxering. 10 § SkBL tar sikte påsådana situationer. Att denna paragraf enligt utredningen tillämpatsi få fall är enligt nämnden inte ett bärande motiv för att slopa den. Länsstyrelseni anser att det finns flera skäl Prop.1981/82:85 73 somtalar för att bestämmelsen bör finnas kvar. Straffsanktionen bör dock skärpas.Försvårande av skattekontroll är ett s. k. effektbrott. Detta innebär attpreskriptionstiden inte löper från Udpunkten för själva bokföringsbrottet utanfrån den tidpunkt då effekten av brottet uppkommer. För den föreslagnabestämmelsen om bokföringsbrott i 15 kap. lla§ BrB löper preskriptionstidendäremot från tidpunkten för själva bokföringsbrottet. Eftersomskattemyndigheterna oftast utövar räkenskapskontrollen i efterhand,innebär detta att bokföringsbrottet redan kan vara preskriberat när kontrollensker. Från skattekontrollsynpunkt är det därför angeläget att bestämmelsen i 10§ SkBL bibehålls. Straffsanktionen bör dock skärpas på sätt riksåklagarensarbetsgrupp föreslagit . Det finns ytterligare skäl för dettaställningstagande. Enligt den föreslagna bestämmelsen i 15 kap, 11 a§brottsbalken skall bokföringsbrottet röra omständighet som är av väsentligbetydelse för bedömningen av rörelsens förlopp, ekonomiska resultat ellerställning. Detta är förhållanden som rör den bokföringsskyldige. Men hansbokföring har intresse för skattemyndigheterna inte endast för bedömandet avden bokföringsskyldiges egen rörelse utan även för de upplysningar den kanlämna om löneförmåner fill anställda, utbetalningar till andra företag ellernäringsidkare m. m. En effekUv skattekontroll förutsätter att skattemyndigheternahar möjlighet att "följa pengarna" från ett företag till ett annat,från en skattskyldig till en annan. Försvårande av skattekontroll kanföreligga om exempelvis en uppköpare av någon vara underlåter att i bokföringenange inköpskällan på sådant sätt att denna kan identifieras, medan bokföringeni övrigt är korrekt. Det synes tveksamt om bokföringsbrott kan beivras i dettafall enligt den föreslagna bestämmelsen i 15 kap. lla§BrB. Sammanfattningsvishemställer att bestämmelsen i 10 § SkBL bibehålles med skärptstraffsanktion. Inte heller i län kan biträdauppfattningen att de föreslagna åtgärderna mot åsidosättande avbokföringsskyldighet skulle motivera ett slopande av bestämmelserna i 10 § SkBL.Det förefaller naturligt med särskilda straffbestämmelser förskattebrotten och brottet försvårande av skattekontroll har ett nära sambandmed deklarationsbrotten. Flera andra tungt vägande skäl talar också för ettbibehållande av 10 § SkBL och att straffsankUonen för försvårande av skattekontrollskarpes. Ett borttagande av ifrågavarande bestämmelse i skattebrottslagenskulle innebära en väsentlig nackdel i förhållande till vad nu gäller i dethänseendet att preskriptionstiden för brott av denna art skulle förkortas. Fördet i promemorian angivna bokföringsbrottet börjar nämligen preskriptionstidenlöpa den dag brottet ägde rum, medan det vid försvårande av skattekontroll ärtidpunkten, då effekten av brottet uppkommer, som är avgörande. Det bör i dettasammanhang understrykas att det ur brolts-bekämpningssynpunkt är synnerligenangeläget att preskriptionstiden är så lång som möjligt. I likhet med bl. a.RSV finner det också tveksamt om 15 kap. 11 a§ BrB i föreslagen lydelsekommer att sanktionera de bestämmelser om skyldighet att föra räkenskaper somfinns i andra författningar än i bokföringslagen. Under alla omständigheteranser det vara lämpligast att underlåtenhet att iaktta sådanaföreskrifter i första hand beivras genom bestämmelser i skattebrottslagen.Föreskrifterna i 20 § taxeringslagen och 78 § uppbördslagen är i vissaavseenden mera vittgående än bestämmelserna i bokföringslagen. I förstnämndaparagraf föreskrives sålunda bland annat att den som enligt taxeringslagen är skyldigatt avge uppgift fill ledning för annans taxering även är skyldig att i skäligomfattning genom räkenskaper, anteckningar eller på annat lämpligt Prop.1981/82:85 74 sättsörja för att underlag finns för uppgiftsskyldighetens fullgörande och förkontroll därav. Särskilda bestämmelser har i samma paragraf också lämnats för fåmansföretag.Nyssnämnda paragraf i uppbördslagen reglerar vissa arbetsgivares skyldighet atti bokföringen eller i förda anteckningar ange vissa uppgifter beträffandeanlitade arbetstagare. Av näringsidkare förda räkenskaper eller anteckningar ärsåledes av stort intresse för skattemyndigheterna inte enbart vid bedömningenav den egna verksamhetens resultat utan även vid kontroll av uppgiftsskydighetensfullgörande. Den i promemorian föreslagna utformningen av bestämmelserna i 15kap. lla§ torde inte helt täcka alla situationer, som uppkommer iskattemyndigheternas kontrollverksamhet. På grund av vad nu anförts anserlänsstyrelsen, att bestämmelserna i 10 § skattebrottslagen bör bibehållas. Därvidbör i vart fall den skärpning av bestämmelserna i förevarande paragraf, som föreslagtisav riksåklagarens arbetsgrupp mot kvalificerad ekonomisk brottslighet,genomföras. Bestämmelseni 10 § SkBL om försvårande av skattekontroll beskriver enligt USS inte enbartett sanningsbrott utan också ett brott som har uppenbara likheter med vissa avde i 17 kap. BrB intagna bestämmelserna om brott mot allmän verksamhet. Sakenkan också uttryckas så att brottet försvårande av skattekontroll harkvalificerats genom ett s. k. effektrekvi-sit, som beskrivs som ett allvarligtförsvårande av myndigheternas kontrollverksamhet på skatte- ochavgiftsområdet. Brottskonstruktionen i 10 § SkBL medger främst på grund avdet pregnanta effektrekvisitet - att straffmaximum mycket väl kan höjas fängelse för mer allvarliga fall. Saken är inte lika självklar i frågaom den i förslaget nykonstruerade straffbestämmelsen om bokföringsbrott. Dettabrott kvalificeras nämligen - om man bortser från väsentlighetskriteriet som f.ö. har sin motsvarighet i 10§ SkBL - enbart av det mer vaga uttrycket "farai bevishänseende". Det kan diskuteras om en sådan allmänt hållenbrottsbeskrivning, vilken inrymmer såväl mycket allvarliga som mer bagatellartadefall, är förenlig med de principer som råder inom svensk strafflagsfiftning.Det förhållandet att man i promemorian inte har ägnat tillräckliguppmärksamhet åt brottskonstruktionen i 10 § SkBL har fått följd att deskatterättsliga särintressen, som ligger bakom konstruktionen, inte har kunnatiakttas fullt ut vid utformningen av det föreslagna bokföringsbrottet. SACOISRframhåller att 10 § SkBL rörande försvårande av skattekontroll under senare århar fått allt större betydelse i brottsbekämpningen. RÅ har under 1979 och 1980informerat berörda myndigheter om lagrummets innebörd och betydelse. Det harvisat sig att lagrummet underlättar hanteringen av de ekonomiska målen i ickeringa omfattning. Utredningar angående försvårande av skattekontroll är intetillnärmelsevis så tids- och resurskrävande som bokföringsbrott.Processkostnaderna kan begränsas vid åtal för försvårande av skattekontroll.Bevisningen kan ofta inskränkas till ett vittnesförhör med en revisor angåendeförhållandet om hur bokföringens Ullstånd påverkat kontrollverksamheten. Ensammanläggning av straffbestämmelserna om bokföringsbrott och försvårande avskattekontroll försvåras av att preskriptionsreglerna är olika utformade.SACO/SR vill även påpeka att en bokföringsskyldig kan vidta olikamanipulationer i sin bokföring vilka i och för sig inte är av väsentligbetydelse för bedömning av rörelsens förlopp, ekonomiska resultat ellerställning. Sådana åtgärder kan emellertid vara av sådan art att de allvarligtförsvårar myndigheternas kontrollverksamhet avseende bl. a. anlitande av svartarbetskraft. vill därför framhålla att skäl föreliggeratt behålla Prop.1981/82:85 75 straffbestämmelseni 10§ skattebrottslagen. Liksom tidigare bör dock denna vara subsidiär till brottsbalksbrottet. domareförbundvill framhålla att promemorian synes bygga på en missuppfattning i fråga omgällande rätt i ett avseende. 10 § skattebrottslagen har ett långt vidare Ullämpningsområdeän 11 kap. 5§ . Det senare brottet förutsätter att bokföringsskyldighetföreligger och anknyter därigenom till bokföringslagen. I 10§ skattebrottslagenkriminaliseras förutom åsidosättande av bokföringsskyldighet även åsidosättandeav sådana skyldigheter att föra och bevara räkenskaper som följer av skildaskatteförfattningar, t. ex. jordbruksbokföringslagen (se härom prop. Det kan nämnas att det vid fillkomsten av den nuvarande jordbruksbokföringslagenunderströks att meningen med regleringen i en särskild lag liksom med dentidigare lagen var att lagen skulle ha endast taxeringsmässiga aspekter ochinte medföra några civilrättsliga verkningar (prop. 1978/79:44 s. 31-32, 103och 149. SkU 1978/79:34 s. 14). Särskilda bestämmelser om räkenskaper finnsäven i övrigt, t. ex. i 78§ 1 mom. uppbördslagen. Förbundet delar sålunda inteåsikten att 10 § SkBL genom förslaget i fråga om bokföringsbrott blir onödigoch kan upphävas. Detvå straffbestämmelserna avseende underlåtenhet att fullgöra bokföringsskyldighethar enligt Föreningen fillkommit i från varandra skildasammanhang och de syftar till att skydda helt olika intressen, som ibland kanvara svårförenliga och i vissa ytterlighetsfall t. o. m. kan tänkas strida motvarandra. Att sammansmälta dessa två straffbud till ett enda bör därför komma ifråga endast om synnerligen starka skäl talar för det. Promemoriansargumentering i detta avseende är inte övertygande. FöreningenSveriges taxeringsrevisorer anför att anledningen till att 10 § skattebrottslageninte tillämpats i större utsträckning än som varit fallet torde framför alltvara att polis- och åklagarmyndigheterna haft otillräckliga resurser, bådekvantitativt och när det gäller speicialkompetens i fråga om ekonomiska brott.Under senare tid synes dock förhållandena ha förbättrats, bl. a. beroende påatt ett antal åklagare och polismän erhållit utbildning. Det är enligtföreningens mening möjligt att få en effektivare bekämpning av brotten mot 10 §SkBL genom att låta dessa åklagare och polismän specialisera sig på deekonomiska brotten. Den nu i allmänhet tillämpade metoden att lotta alla målinnebär ett betydande slöseri med resurserna. Det tar också för enny lag att slå igenom och det har tidigare på sina håll hos domstolarna funnitsen tendens att bagatellisera de ekonomiska brotten. Även härvidlag finns docktecken på en förändring. Av angivna skäl motsätter sig föreningen att nu - då10 § SkBL åtminstone på vissa håll i landet synes böija fungera på avsett sätt- sammanföra bestämmelserna i 11 kapitlet BrB och 10 § SkBL till 15 kapitletbrottsbalken. Enligt föreningens mening behöver föreslagen ändring avbrottsbalkens bestämmelser i fråga om bokföringsbrott inte föranleda att denuvarande bestämmelserna i skattebrottslagen om försvårande av skattekontrolländras. Bestämmelserna synes i stället väl komplettera varandra. Föreningenauktoriserade revisorer anser att 10 § SkBL bör bibehållas och då medsamma straffskärpning som föreslagits för bokföringsbrott enligt brottsbalken.Enligt RÅs arbetsgrupp har det senare lagrummet Ullämpats i mycket litenutsträckning. FAR vill därför understryka vikten av att bestämmelsen görseffektiv bl. a. genom att kunskapen hos berörda myndigheter om detta lagrumhålls levande. Liknande synpunkter anförs av Svenska revisorsamfundet, SRS ochSveriges redovisningskonsulters förbund. Prop.1981/82:85 76 anser att de föreslagna bestämmelserna i bokföringslagarnaknappast kan anses ha ett högre straffvärde än 10 § skattebrottslagen. Deandra omständigheter som angivits som skäl för att bestämmelsen inte kunnatutnyttjas effektivt är inte av den karaktär att de kan motivera nylagstiftning. Det anförda bör få följd att 10 § SkBL bibehålls. Om man görde bokföringsskyldiga bäUre medvetna än vad de tycks vara ombestämmelsens förekomst, kan det säkerligen i viss mån förebygga oegentlighetermed bokföringen. TCObetonar att man inte kan finna några skäl att ta bort den paragraf iskattebrottslagen som specifikt reglerar de fall, försvårande av myndighetemaskontroll av skatter och avgifter, vilket även den mer generellt utformadebestämmelsen mot bokföringsbrott främst syftar till att stävja. anser att med den föreslagna förändringen avbokföringsbrottet i bortfaller i allt väsentligt behovet avnuvarande specialstraffrättsliga reglering i skattebrottslagen om försvårandeav skattekontroll. tillstyrker att, i likhet med vad somföreslås i promemorian, denna bestämmelse upphävs. 1981/82:85 77 Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 11 kap. 5 och 8 §§, 14 kap. 4 §samt 35 kap. 4 § skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5§' Åsidosätter gäldenär uppsåtligen Om en gäldenär, som är bokfö-