prop · G503111 · 1981-12-31 00:00:00 — , som inte vill att filmavtaletskall förlängas, anser att det ändå borde vara möjligt att uppnå enavtalslösning om visning av kvalilelsfilm. Övriga remissinstanser äremellertid negativa. Enligt och är detorealistiskt att tro att den lönsamhetssträvande biografbranschen skall kunnaanvändas för att visa kvalilelsfilmer. påpekar att branschen inleär beroende av stöd för visningsverksamheten, generellt sett, och att åtgärderför att söka ändra branschens rätt alt sätta de filmer som den tjänar mestpengar på kommer att möta motstånd. Också NO anser att krav på ett åläggandeatt visa kvalilelsfilm är allt för långtgående, inte minst då de ekonomiskamöjligheterna på många orter är små att visa annan film än den som attraheraren stor publik. Någraremissinstanser diskuterar idén att återinföra förspelet på biografema.Svenska studentfilmstudios centralsekretariat anser att kortfilmensförsvinnande från biograferna är en av kommersialismens negativa verkningarsom måste motverkas. menar att avtal om förspelbör slutas med biografågarna och att ett stödsystem bör införas som gör detekonomiskt möjligt att visa förspel. hänvisar fill detpågående projektet . Formerna för produktion ochdistribution av kortfilm bör diskuteras mera ingående längre fram, både medfilmarna, televisionen och filmbranschen. Sedanböijan av utgår fraktstöd till biografågare i vissa försöksområden omde visar kvalilelsfilmer som har förklarats berättigade till 1981/82:111 105 Nio remissinstanser nämligen ,, , och kommuner, ,och uttalar sig ipositiva ordalag om fraktstödet. Enligt biografbyrån är det ännu för tidigtatt dra några slutsatser om hur stödformen skall utvecklas, men en viss mycketförsiktig optimism kan vara befogad. och Biografägareförbundetser fram emot en utbyggnad av fraktstödet till hela landet. SAF är däremot skepfisktill fraktstödet i dess nuvarande utformning. Stödet borde utgå till all film,eftersom det nu finns utrymme för godtycke vid bedömningen av vad som ärkvalitetsfilm. förfåktar motsatt ståndpunkt. måste fraktstödet ges en sådan inriktning att det enbart gäUerkvalitetsfilmen. är kritisk mot alt frakt-stödetenbart gäller filmer i format, medan samma film i format inte är fraktbefriad.Föreningen medger visserligan alt 16 mm-filmen är billigare att frakta, menhävdar att fraktkostnaden ändå kan vara kännbar för många artangörer. SvenskafilminstUutet anser inte att biografbyrån bör få ha hand om fraktstödet. är det principieUt tvivelaktigt att en institution som bl. a.klipper i och förbjuder filmer, skaU avgöra vilka filmer som skaU erhållafraktstöd. Filmcentrum och har liknande uppfattning.De anser att fraktstödel bör handhas av . Någraremissinstanser anser att det inte räcker med fraktstöd, det behövsytterligare subventioner. hänvisar till detförslag fill visningsgarantier som lämnades i form av en reservation tUl 1968års filmutredning. anser att en regelbundenvisning av kvalilelsfilm kräver samhällsstöd utöver fraktstödet. förenadefilmstudios däremot tror att subventioner till kommersiella biografvisningarskulle bU ett mycket dyrt system, åtminstone om biografågarna skulle fåersättning för inkomstbortfall. Därför bör i första hand andra vägar prövas,vid sidan av filmstudios och Bio Kontrast föreslås kommunala biografer.Haninge kommun pekar på att filmhyroma vid de kommunalt stödda BioKontrast-visningarna beräknas på ett högre biljettpris än det verkliga. Därförskulle statliga hyressubventioner innebära en kraftig stimulans. Härjedalenskommun har en liknande uppfattning. FUmcentrum föreslår olika former avarrangörs- eller driftbidrag, medan uttalar sig för ettdistributionsstöd av garantimodell som skulle vara förbehåUet mindredistributörer utan kommersieUa intressen. SAF slutligen, ifrågasätter om olikaformer av visningsstöd har någon effekt. De resurserna bör i stället användasför visning i TV. Frågan om investeringsstödtill biografer behandlas av några remissinstanser. biografägareförbundför, med instämmande av , fram förbundets fidigareförslag om en statlig låne- 1981/82:111 106 fondför teknisk uppmstning och ombyggnad av biografer. Svenska filminstUutet ochSvenska teaterförbundet har liknande synpunkter. Enligt Filmcentrum bör detstatliga visningsstödet också innehålla ett ny- och ombyggnadsbidrag. Statenbör också överväga att överta eller bygga biografer som skaU kunna svara föratt kvalitetsmålet uppnås i de lokala visningarna. Också barnfilmrådet anseratt man bör överväga ett statligt stöd till biograflokaler och biografutmstning.Det bör främst avse investeringar för all utveckla kommunala eller föreningsägdabiografer. Lö, och anser inle att ett särskilt biografstöd bör införas. I stället börfrågan handläggas inom den statliga samlingslokalutredningen. remissinstanser diskuterar behovet av ett förbättrat publikarbele på vid universUet anser attåtgärder som enbart betraktar filmdistributionen som ett tekniskt/kvantitafivtproblem är otillräckliga. De måste kompletteras med åtgärder som tar sikte pågängse konsumtionsmönster och som tar hänsyn också fill marknadsföring ochpublicitet och Uknande faktorer. Lö betonar vikten av ett lokalt baserat, akfivtpublikarbete. och hemgårdar pekar på den försöksverksamhelsom förbundet har bedrivit för alt skapa en medveten och kritisk filmpublik.Stiftelsen förklarar sig beredd all medverka i ell intensifieratpublikarbete på filmområdel, fömtsatt alt nödvändiga resurser ställs tillförfogande. Mångaremissinstanser uttalar sig fill förmån för att föreningslivet på olika sättengageras i filmarbetet. Folkets husföreningarnas riksorganisation och Löhänvisar tiU folketshusrörelsens filmpolitiska program, enligt vilket denkommunala filmpolifiken i första hand skall verka genom organi-sationsUvet.Också , barnfilmrådet, i ,och kommuner, TCO och Svenska teterför-bundet anser attansträngningarna att förbättra filmdistributionen skall ske på sådant säll att föreningsUvelsmöjligheter las fill vara. konstaterar alt samarbete medföreningslivet förutsäller all det finns ell intresse för kvaliletsfilmvisningfrån föreningarnas sida, och all elt sådant intresse inte aUfid finns. SAF är,som nämnts tidigare, negafivt fiU att stafiigt visningsstöd kanaUseras lillorganisationer, eftersom deras filmval enligt SAF är politiskt vinklat. Unga Örnar och Vi Unga är inte bara positiva tiU föreningsmedverkanvid kvalitelsfilmvisningar, de förordar också olika åtgärder som skall utöka fömtsättningarnaför föreningslivet att använda film i sin verksamhet. Mångaremissinstanser förordar olika dislribufions- och visningsformer som utgör alternafivtill de vanliga biograferna. Folkets husföreningarnas riksorganisation ochStiftelsen framhåller vikten av alt en alternafiv distributionplaneras på ett tidigt stadium, inte först sedan filmen har misslyckatskommersiellt. redogör för de olika sätt för- 1981/82:111 107 eningenutnyttjar för att få ut sina filmer. TCO, och talar om behovel att samordna olika alternativa visningsformerinom ramen för en samverkan mellan l.ex. Folkelshusför-eningarna, kommunförbundet.Skådebanan och bildningsförbunden. 5ve-riges filmuthyrareförening hävdar att dealternativa visningsformerna framför allt finns på orter där det redan finnsvanliga biografer och alt de olika verksamhetsformerna ofta förekommerparallellt. Mångaremissinstanser har synpunkter på den import och distribution av spelfilm somsker inom ramen för Bio 16. En positiv uppfattning om verksamheten har förutom . , och kommuner samt förenadefilmstudios. kommun samt och SÖ framhållerden betydelse Bio 16 kan ha för filmverksamheten i skolorna. framhåUer dock i del sammanhanget att det skulle behövas mer fUmför ungdom på repertoaren. Enligl är Bio 16 den enda möjlighetsom finns för kommunen att själv påverka fillgången till kvalitetsfUm. Kommunenanser dock alt filmvalet i vissa fall går över huvudet på landsortspubliken.Samma synpunkter på filmurvalet förs fram av ochHärjedalens kommun. anser dock all erfarenheterna av Bio16 på anstalterna i vissa fall har varit goda, och styrelsen planerar ettfortsatt samarbete med . uppskattar att Bio 16-filmernadistribueras med alla rättigheter, vilket gör all visningarna kan ske ulan debegränsningar som gäller vid visning av film från andra smalfilmdislribulörer. Någraremissinstanser är emellertid mer eller mindre avvisande fill Bio 16. anser alt störte effekt skulle uppnås för samma pengar omFilminstitutet stödde andra importörer i stället för att bedriva egen import-och distributionsverksamhet. Föreningen pekar på att antalet spelfilmer i 16 mm-distributionpå har ökat kraftigt och att hyming av smalfilm från vanligadistributörer ger arrangören möjlighet till maximal valfrihet. och Vi Unga anser att det centralt bestämda ulbudel inom Bio16 motverkar strävandena att uppnå ett lokalt engagemang i visningsverksamhelen.Fol-ketshusföreningarna anser vidare, i likhet med LO, att Bio 16 konkurterarmed visningar i folkrörelseregi om de kommunala anslagen och alt det harinträffat att folkrörelsevisningar har fått minskade anslag. Folkelshusföre-ningmaanser att importen inom Bio 16 är bra, men att distributionen bör ske i andraformer. pekar på all Bio 16 förekommer paralleUtmed andra "nya visningsformer" på orter där det redan fmns biografer.Sveriges förenade filmstudios, däremot betonar det samarbete som förekommerlokalt mellan filmstudion och Bio Kontrast eller filmstudion och Bio 16. anser att Bio 16 bör föras över från 1981/82:111 108 , men har i övrigt inga synpunkter på verksamheten. Deremissinstanser som berör Bio Kontrast-verksamheten har samtliga en positivinställning. förordar att Bio Kontrast erhåller ökatstatligt stöd för centrala uppgifter. kommun, som framhåller kommunensuppgift alt stödja lokal filmverksamhet med förankring hos folkrörelser ochföreningar, redovisar kommunens stöd fill Bio Kontrast. Fördelarna med BioKontrast-formen är enligt Lö att visningarna har anknytning till enföreningsbiograf, att ett lokaU programråd svarar för verksamheten och att detförekommer elt aktivt publikarbete. Folketshusföreningarnas riksorganinsationredogör för den aktuella omfattningen, för olika specialprojekt och förplanerna på studieverksamhet för ungdom och på skolfilmsverksamhet. Ävenförsöksvisningar har skett på orter utan biograf. Också Våra Gårdarframhåller att verksamheten bör få möjUgheter att fortsätta. förenadefilmstudios betonar det samarbete som förekommer på lokal och regional nivåmellan filmstudios och Bio Kontrast. FUmstudiorörelsenbehandlas av några remissinstanser. påtalar behovet avökat statligt stöd för centrala uppgtfter. Enligt Folketshusföreningarnasriksorganisation har filmsludiorörelsen inte bara givit tillfäUen tiU visningav udda filmer utan också stimulerat filmintresserade att aktivt arbeta förfilm. Ett samarbete mellan filmstudiorörelsen och Bio Kontrast är angeläget,och har etablerats . förenade filmstudios redovisar attorganisationen har byggt ut sin centrala kursverksamhet. Tackvare det stafiiga stödet till inköp av filmklassiker kan filmstudiorörelsen nuerbjuda ett 25-tal äldre filmer, och har tack vare delta fått tillbaka enmedelålders publik. F. n. finns planer på en förbättrad uppsökande verksamhet,på bildande av studios vid stora arbetsplatser och på verksamhet riktad motskolorna. TUl detta behövs ökade resurser. Svenska studentfilmstudioscentralsekretariat påpekar att det utanför organisationen finns fem stycken studentfilmstudios, som fömtom filmvisningarbedriver biblioteks-, studie- och föreläsningsverksamhet samt import av äldrefilm. berörs av ell fåtal remissinstanser. TCO och menar att ett samarbete med Filmcen-tmm och Folkets Bioeventuellt kan tänkas i samband med den störte samordning av alternativfilmvisning som dessa organisationer förordar. Folkets husföreningarnasriksorganisation betonar att ger möjlighet för framför allt friafilmare att nå ut med sina filmer och att organisationen som distributör avfilm har kunnat erbjuda premiärvisningar av film. Folketshusföreningama seringen svaghet i att man ger verksamheten utvecklingsmöjligheter genom ettgeneröst samhällsstöd. Kommunalabiografer förordas av vidLinköpings universUet och av förenade filmstudios 1981/82:111 109 somett bättre alternativ tiU en satsning på kvaliletsfilmvisning genom kommersieUabiografer. SAF däremot, sätter sig bestämt emot att kommunerna åläggs ansvarför att förbättra visningsmöjligheterna genom att t. ex. driva egenbiografverksamhet. Något fleraremissinstanser uttalar sig mera aUmänt om kommunalt stöd till filmvisningsverksamhet.Svenska filminstUutet, och kommun pekar påatt filmen intar en mycket blygsam plats i kommunemas kulturbudgetar. De bådasistnämnda instanserna sätter detta förhållande i samband med att också delstatliga stödet ligger på en låg nivå. tillsammans med pläderar allmänt för en ökning. Barnfilmrådet förordar enmodell för samverkan som innebär att kommunen bestämmer repertoaren på en biografunder vissa tider mot att kommunen lämnar inkomslgaranlier. Sedan kan kommunengöra rabatterade storköp av biljetter som kan säljas eller delas ut av olikakommunala organ. LO och Folketshusföreningarns riksorganisation hänvisar till Folketshusföreningarnasfilmpolitiska program enligt vilket kommunen skall ta ett ökat ekonomisktansvar för ett lokalt filmliv som är förankrat i föreningsägda biografer ochfria och friviUiga organisationer. 4 Film för barn och ungdom m. m. Remissinstansernaunderstryker över lag betydelsen av att barn och ungdom får tUlgång tUl brafilm. Flera remissinstanser, däribland statens barnfilmnämnd och barnfilmrådet,konstaterar att det råder brist på bra barnfilm för olika åldrar. är bristen störst när det gäller spelfilm för ungdommellan 10 och , men även andra brislområden nämns. Motdenna bakgmnd instämmer en rad remissinstanser i det som konstateras ipromemorian, att det är särskill viktigt att i den svenska filmproduktionentillgodose behovet av kvalilelsalternaliv för barn och ungdom. Unga Örnar och ViUnga talar för att bam- och ungdomsorganisationerna skall få större inflytandepå produkfionen. Mångaremissinstanser förordar också någon form av stöd för import av värdefullbarnfilm. I fråga om hur ett importstöd för barnfUm skulle vara uppbyggt finnsdock olika meningar. , barnfilmrådet, Lö, . Unga Örnar och Vi Unga förordar en ordning där stöd till import av kvalilelsfilmför barn skall kunna utgå till alla importörer. ochSveriges förenade barn- och ungdomsfilmstudios utgår från att nuvarandeordning, med import genom försorg, skall fortsätta. Fleraremissinstanser, bland dem , barnfilmrådet. och Vi Unga, framhåller att de hinder som nu 1981/82:111 110 finnsmot att barnprogram som har producerats inom televisionen sprids i filmform börundanröjas. Olikaförslag till stödåtgärder för visning av kvalilelsfilm för barn föreslås avremissinstanserna. Barnfilmrådet överväger ell investeringsstöd lill kommunalaeller föreningsägda biografer eller krav i filmavtalel på visning avkvalitetsfilm. Även olika bidrag kan komma i fråga. kommun föreslårett statsbidrag för anskaffning av 16 mm-utrustning lill oUka kommunala ochföreningslokaler. kommun förordar ett distribu-fionsstöd som gördet möjligt all visa bra film kostnadsfritt. viUha ett stöd för regelbunden visning av kvalitetsfilm på biografer, oberoendeav ägarförhållanden. Unga Örnar och Vi Unga talar för en barnfilmverksamhel iorganisationsregi. Enligl barnfilmrådet bör den kommunala bamfilmvisningenfungera som ell komplement, inte som en konkurtent tiU organisafionernasbarnfilmverksamhet. Mångaremissinstanser påpekar betydelsen av aU barn tidigt kommer i kontakt med olikasorters film och får lära sig all förstå filmens språk. anser att frågan om filmen i skolan och på fritids-ochungdomsgårdarna är en central fråga, eftersom det är där goda film-vanor gmndläggs.Även bl.a. SÖ och understryker skolans viktigaroll. Linjenämndenför kulturkommunikationslinjen vid anser att gmnden förskolans filmundervisning bör läggas genom all dessa frågor tas upp i den högreutbildningen. Bl.a. barnfiilmrådet och förenade barn- och ungdomsfilmstudiospåpekar behovet av le-damtbildning också för friviUig barnfilmverksamhel. och finns del eltstarkt kullurpolitiski intresse av filmen som ett medel i undervisningen. Fleraremissinstanser förordar ökat stöd till barns eget filmande. Bl.a. barnfiilmrådetönskar särskUda resurser för bidrag lill utrustning och ledarutbildning ålorganisationer som vill starta sådan filmverksamhet. Fleraorganisationer diskuterar hur ansvaret bör vara fördelat för olika bamfilmpolUiskaåtgärder. Enligt , som får stöd från ochHaninge kommuner bör den splittring som man uppfattar finns mellan barnfilmrådeloch Svenska filminsfitulet upphävas. Svenska filminstUutet menar alt del börvara möjUgl all komma fram lill en arbetsfördelning mellan de båda organen somgör det lättare att sälla in gemensamma krafter på att få fram mer och bättrebarnfilm. Enligt förenade barn- och ungdomsfilmstudios finns del tvåalternativ, ett där uppgifterna är fördelade mellan barnfilmrådet ochfilminstitutet och ett där upgifterna koncentreras till inslilulel.Organisationen föredrar det senare alternafivet. Barnfilmrådetbetonar alt barnfilmen bör vara representerad i Filminsti- Prop.1981/82:111 111 lutetsstyrelse eller i det organ inom institutet som eventuellt kan komma att få handom barnfilmfrågorna. Unga Örnar och Vi Unga anser inle att representation iinstitutets förvaltningsråd är tillräckligt för att ge organisationernainflytande över institutet. menar attFilminsfitutets barnfilmverksamhet främst har riktats till den verksamhet sombedrivs av kommunema. anser att barnfilmrådel bör få det övergripande ansvaret för barafilmfrågorna.Rådet bör fördela det stöd som finns. kan fåställning som verkställande organ. Också Filmcentrum och Vi Unga vill stärka barnfilmrådelsställning. UHÄoch några remissinstanser inom högskoleväsendet tar upp svårigheten för denhögre undervisningen och forskningen att få tillgång till filmmaterial. I någrayttranden framhålls möjligheten att utnyttja videotekniken för att lättarekunna använda materialet. Prop.1981/82:111 112 Sammanfattning av videogramutredningens (U 1977:05)slutbetänkande (SOU 1981:55) Video Videogramutredningenhar sammanfattningsvis anfört följande. Videogrammenkan inte ses isolerade från andra medier i dagens och framtidens mediesamhälle.Betänkandet inleds därför med ett kapitel om videogrammens mediemUjö. Den utveckUng,som har gjort bilden tiU en massprodukt, är en del av vår tids kulturhistoriaoch kan skildras från flera olika utgångspunkter. Vi har vall alt föja treutvecklingslinjer, som kan sammanfattas i orden storskalighet småskalighet, envägsinformation dialog samt tUlgänglighet och kvalitet. På bildens område, liksompå många andra områden, har tekniken på en gång gynnat storskalighet och småskalighet.För televisionens verksamhet svarar stora företag med landsomfattande täckning.Det sker också ett omfattande utbyte av program olika företag emellan, ochtelevisionen har blivit en gren av en världsomspännande medieindustri. Genomdirektsändande sateUiter kommer televisionenskaraktär av massmedium med inflytande över puplikens programval att kraftigturholkas. ParalleUt därmed har emellertid också den tekniska utvecklingenskapat fömtsätlningar för att använda TV som fåtalsmedium. Prisbilligvideoteknik, som är lätt att anvönda, gör del möjligt att producera lokalaprogram som distribueras via kabel eller över etersändare med kort räckvidd.Därmed har det skapats fömtsätlningar för all med videoteknikens hjälp göra TVtill ett kommunikationsmedium för närsamhället. Etermediernablev från början envägsmedier, men har en utveckling från envägsinformationi riktning mot ökat dellagande från puplikens sida tagit sin början.Kabeltekniken skapar ytterligare fömtsätlningar för att göra televisionen"interaktivt", dvs. ge tittarna möjlighet att reagera på eUer delta iprogrammen. De tekniska möjligheterna ökar drasfiskl om s. k. optiska fibrertas i anspråk för att överföra programmen. I dessa använder man hårstråtunnaglasfibrer, genom vUka informafionsbä-rande laserstrålar leds. En sådan fiberkan - om den används enbart för överföring av TV på en gång förmedla 40 TV-programi fårg. Försök pågår redan i med att använda optiska fibrer förtalöverföring meUan ett par telefonstafioner, och ()diskuterade i juU 1980 fiberoptikens betydelse i sin långtidsplan. TUlkomslenav nya uttryckssätt och nya elektroniska distributionsformer har medfört attkulturupplevelsernas tUlgänglighet har ökat drama- 1981/82; 111 113 tiskt.Medan uppförandet av ett skådespel vid sekelsktflel var tillgängligt endast förden mycket begränsade gmpp som hade möjlighet all besöka en teater, har radlP PChfilm kraftigt vidgat publiken. Med TV steg in i vardagsmmmet, ProgramköpTV-bolagen emellan och distriubution via sateUiter skapar fömtsältningar förinternationell spridning. Videogrammen ökar tillgängligheten ytterligare, delsgenom ati man själv kan spela in ett TV-program och se det när det passar ensjälv, dels genom alt man kan köpa, hyra eller låna programkassetter eUerskivor. Satelliter och optiska fibrer kan ytterligare öka tUlgänglighelen.All mängden av program som man kan se ökar, behöver dock inte betyda attvariationsrikedomen i det man kan se växer. Varnande röster har höjts för attdet ökade programutbudet kan leda tUl ensidighet i stället för ökad mångfald iprogramvalet. Vilägger fram vårt betänkande , då det pågår en oerhört snabbteknisk utveckling. Det skuUe varit önskvärt att kunna göra det i ett lugnareskede, då det varit lättare att presentera förslag liU långsiktiga lösningar. Ensådan platå är dock inte i sikte. Troligen befinner vi oss i stället i början ayutvecklingens brantaste fas. Det är mol bakgmnd av denna mediemiyö - tUl delsredan förverkligad, lill dels bara anad i sina huvuddrag, fast den hör en näraframtid tUl - som videogrammens roll i dagens och morgondagens samhälle skallses. Videoteknikenär ett sätt att omvandla bUder till en elektrisk signal för att man senareskall kunna återskapa dem. Videogramtekniken gör det möjligt att lagravideosignalen för kommande bruk. Det första videogrammet, som såldes i Englandredan år 1935, var inspelat på en vanlig 78 varvs grammofonskiva, BildkvaUtelenvar dåUg bilderna beskrevs som "skugglika men med lite god viljaskönjbara". Först kunde Ampex presentera ett professionelltanvändbart system för inspelning av videosignaler på magnetband. ärtvåtums videoband på öppna spolar det vanligaste mediet för programulbyle TV-bolagenemellan. 1 utbildningsväsendet, på institutioner och företag samt i hemmenanvänds halv- eller trekvarstums videokassetter. Fem olika system används nu iSverige. Det är inte kompafibla, dvs. kassetter gjorda för ett system kan inteanvändas i ett annat. U-maticintroducerades i böijan av 1970-talel. Systemet utvecklades av . Detanvänder ett band som är tre Qärdedels tum brett. Kassetten är ganska slor,trots att speltiden är begränsad till . Kostnaden är högre än förövriga videosystem, men kvaliteten på ljud och bild är också överlägsen.Systemet används företrädesvis inom institutioner och företag, i bl.a. av landsfingen och i en del AV-centraler. 1981/82:111 114 OcksåVCR från introducerades . Bandbredden var enhalv tum. Detsamma gäller alla andra videokasseltsystem för hemmabmk som hittiUssålts i . VCR var från böijan inriktat på insfitutionsmarknaden och blevstandard i många kommuners skolsystem, men det köptes också av en delprivatpersoner. För alt möta japansk konkurrens ändrade PhiUpsinspelningsmetoden genom alt sänka bandhastigheten, packa videospåren tätareoch introducera en kassett med tunnare band. Speltiden kunde därigenomförlängas till först två, sedan tre limmar. Den nya varianten kallades VCR LongPlay. Gmndig, som samarbetat med om VCR-kassetten, utvecklade en egenvariant. Super Video (SVR) med ännu längre spellid. Alla dessa hasfighets-och systemförändringar orsakade ganska stor förvirring.