prop · G50377 · 1981-12-31 00:00:00 — Jag ansluter mig fill kommitténs förslagalt en särskild lag om bör stiftas. En sådan lag bör enligt minmening innehålla vissa grundläggande regler om bekännelse ochorganisationsstruktur. Vidare bör den innehålla grundläggande föreskrifter omkyrkomötet och dess befogenheter. Den bör också innehålla grundläggandeföreskrifter om kompetenskrav för innehav av prästerliga befattningar. Till endel är del fråga om bestämmelser som finns intagna i punkt 9övergångsbestämmelserna lill regeringsformen. De har därigenom det särskildakonstitutionella skydd som grundlag har. Enligt min mening är det av vikt attgarantier skapas för att avgörande ändringar i fråga om somtrossamfund bara kan genomföras om en stabil majoritet bland väljarna godtar dem.Jag anser därför i likhet med pastoratsförbundet att de grundläggandebestämmelserna om som trossamfund och om kyrkomötet bör ges ettsärskilt skydd mot förhastade beslut. Detla kan ske genom att de ges sammaskydd som riksdagsordningen. Huvudbestämmelserna i denna stiftas, ändras ellerupphävs genom två likalydande beslut. Det andra beslutet får emellertid intefattas förrän det efter det första beslutet har hållils val till ihela riket och den nyvalda har samlats. Riksdagsordningens huvudbestämmelserkan också stiftas, ändras eller upphävas genom endast ett beslut, om minst trefjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter förenarsig om beslutet. Jag förordar att de grundläggande bestämmelserna om ges samma skydd. Enligt min mening bör emellerfid ett sådant skydd inteomfatta andra föreskrifter om kyrkomötet än sådana som är av grundläggandekaraktär. Kommitténs förslag till lag om innehåller utövergrundläggande regler om som trossamfund och om kyrkomötet även 1981/82:77 22 föreskrifter som närmare reglerar valen till kyrkomötet,kyrkomötets organisation m. m. Det kan finnas behov av all ändra sådanaföreskrifter på ett enklare sätt än det jag har förordat i fråga om lagenom . Jag anser därför att andra föreskrifter än grundläggandeföreskrifter om kyrkomötet inte bör ingå i denna lag utan i en annan lag, somersätter den nuvarande kyrkomötesförordningen (1949:174). Jag återkommer i detföljande till hur en sådan lag enligt min mening bör stiftas. Jag övergår nu till frågan om förfarandet vid beslut omföreskrifter om medlemskap i . Kommitténs förslag om attriksdagen ensam skall besluta dessa föreskrifter har väckt kraftigremisskritik. De kritiska remissinstanserna framhåller att reglerna är av sågrundläggande betydelse för kyrkans organisation och religiösa egenart attbeslut härom inte kan fattas utan att kyrkomötet har ett inflytande i form avmedbestämmande vid beslutet. En del remissinstanser anser t. o. m. attbeslutanderätten helt bör tillkomma kyrkomötet. Jag vill erinra om att föreskrifter om medlemskap isvenska kyrkan är av sådan art att de enligt regeringsformen måste meddelas ilag samt att regeringsformen inte medger delegation av normgivningskompetenseni ett sådant ämne. Att föra över beslutanderätten i dessa frågor tillkyrkomötet skulle innebära ett betydande avsteg från de principer som regeringsformenger uttryck åt. Till detta kommer att medlemskap i grundar enskattskyldighet till den församling i vilken man är kyrkobokförd. Grunderna förden kommunala beskattningen måste enligt 8 kap. 5 § regeringsformen rneddelas ilag. Frågan om tillhörighet till har också en nära anknytningtill reglerna om religionsfriheten i 2 kap. 2 S regeringsformen. Enligt minmening kan det därför inte komma i fråga att medlemskapsreglerna skullebestämmas på annat sätt än genom lag. Jag anser alltså att föreskrifter om medlemskap i måste meddelas i lag. är det uppenbart att det beträffande deninnehållsmässiga regleringen av medlemskapet gör sig gällande ett starktkyrkligt intresse. Som trossamfund har ett självfallet intresseav att få inflytande över så centrala regler som dem som avser medlemskapet.Detta måste vägas mot det statliga intresse sorn jag har berört och sornföljer bl. a. av olika regler i regeringsformen, t. ex. reglerna om medborgerligafri- och rättigheter. Frågan arom det kyrkliga intresset kan tillgodoses genomatt kyrkomötet som remissinstans får avge sina synpunkter inom ramen för ettvanligt lagstiftningsförfarande, eller om kyrkan i någon form skall gessärskilda garantier i fråga om regleringens utformning. Jag bedömer det sommindre sannolikt att staten skulle besluta föreskrifter orn medlemskap isvenska kyrkan, som skulle strida mot kyrkans önskemål och uppfattning. Reglerna om nredlemskap i är avgrundläggande belvdelse för kyrkan som trossamfund. Det kan därför anses varanaturligt att dessa regler ges ett konstitutionellt skydd av det slag som jagtidigare har förordat i 1981/82:77 23 fråga om lagen om . kan detemellertid hävdas att föreskrifter om medlemskap har så stor betydelse försvenska kyrkans religiösa egenart att man bör ge garantier föratt sådana föreskrifter inte beslutas utan att kyrkomötet har län-rnat sittsamtycke. Med hänsyn bl. a. till vad remissinstanserna i denna del har anförtanser jag att den senare lösningen bör väljas. Jag förordar därför attföreskrifter orn medlemskap i meddelas genom lag. som stiftas avriksdagen med samtycke av kyrkornötet. En särskild beslutsform gäller också beträffandeändring eller upphävande av det forna prästeståndets privilegier, förmåner,rättigheter och friheter. Jag återkommer senare till denna fråga (2.3). Övriga föreskrifter om som är avkyrkolags natur och som fortfarande skall ha formen av lag börenligt min mening beslutas av ensam. Jag återkommer i det följandetill omfattningen av detta lagstiftningsområde. Flera remissinstanser anser, för det fall kommitténsförslag om kyrklig lagstiftning genomförs, att kyrkomötet bör ges en lagfästeller grundlagsfäst yttranderätt i kyrkolagsärenden. Med anledning härav kandet konstateras att lagstiftning på det kyrkliga området liksom tordeföregås av en proposition frän regeringen till . Enligt 7 kap. 2 §regeringsformen är regeringen skyldig att vid beredningen av regeringsärendeninhämta behövliga upplysningar från berörda myndigheter. Härav följer att det ilagstiftningsärenden som rör kyrkomötet redan med nuvarande grundlagsreglerkan anses föreligga en skyldighet att inhämta yttranden från kyrkomötet. Iövriga lagstiftningsärenden som rör torde regeringen inte varaskyldig att höra kyrkomötet direkt. Yttranden kan i stället inhämtas från andraorgan inom kyrkan. Reformen syftar bl. a. till att kyrkan genom detreformerade kyrkomötet skall få ett representativt organ på riksplanet.Härigenom blir det enligt min mening naturligt att kyrkomötet bereds tillfälleatt yttra sig i alla lagstiftningsärenden av grundläggande betydelse förkyrkan. Med hänsyn till den relativt kraftiga remissopinionen i frågan omkyrkomötets yttranderätt finns det emellertid enligt min mening skäl attöverväga en uttrycklig skyldighet att höra kyrkomötet i kyrkolagsärenden. uttalade i sitt betänkande (SOU 1963:17) Sverigesstatsskick (s. 488) att det kunde anses naturligt att kyrkomötet avger yttrandeöver förslag till kyrkolag. Som jag redan har sagt anser även jag att det ärnaturligt att kyrkomötet yttrar sig i kyrkolagsärenden. För att detta skallkomma till klart uttryck förordar jag att bestämmelser härom tas in iregeringsformen. Yttranderätten bör avse såväl föreskrifter i den särskildalagen om som vissa andra föreskrifter där kyrkomötet inte skallha ett direkt medinflytande. Sammanfattningsvis innebär mitt ställningstagande i dennadel att jag anser att grundläggande föreskrifter om som trossamfund 1981/82:77 24 och om kyrkomötet bör ingå i en särskild lag om , som beslutas av ensam. Jag förordar emellertid alt lagen gessamma konsfitulionella skydd som huvudbestämmelserna i riksdagsordningen.Vidare anser jag att lag med föreskrifter om medlemskap i börstiftas av med samtycke av kyrkomötet. Till frågan om det fornaprästeståndets privilegier återkommer jag. Övrig lagstiftning om , som regleras i den för kyrkolag stadgade ordningen och som iframtiden skall regleras i lag, bör enligt min mening stiftas av riksdagenensam. Slutligen anser jag alt föreskrifter bör meddelas om att kyrkomötetsyttrande skall inhämtas dels när det gäller föreskrifter som skall ingå i lagenom , dels i vissa andra lagstiftningsärenden, där kyrkomötet inteskall ha ell direkt medinflytande. 2.2.3 Fördelningen av normgivning mellan staten och kyrkan Den offentligrättsliga regleringen av ärmycket omfattande. Man har tidigare uppskattat att omkring 450 författningarav olikartad konstitutionell natur reglerar organisation,arbete och villkor i övrigt. Någon fullständig genomgång av alla gällandekyrkliga författningar har inte gjorts . Det är enligt minmening angeläget att en sådan genomgång kommer till stånd, sedan beslut harfattats om principerna för fördelningen av normgivningen mellan staten oehkyrkan. Härvid är det naturligt att en samverkan sker med företrädare försvenska kyrkan. I det följande skall jag emellertid i anslutning fillredovisningen av kommitténs förslag i huvuddrag redogöra för den nu gällanderegleringen av . För en mera detaljerad redovisning hänvisas tillden förteckning över kyrkliga författningar som beredning om stat ochkyrka lät göra. Förteckningen avser förhållandena ochåterfinns som bilaga 9 (SOU 1972:37) till beredningens slutbetänkande. En stor del av den nuvarande lagstiftningen om är av kyrkolags natur. Kyrkolagsbegreppet innefattar enligt denbestämning som kyrkomöteskommitté har angett oeh som har godtagits ipraxis föreskrifter om kyrkliga angelägenheter av större vikt för kyrkan.Frågor där det borgerliga samhällets intressen framträder rned särskild styrkahänförs dock till vanlig lag. Denna avgränsning av kyrkolagsbegreppet synes havarit vägledande kyrkornöteskornrnitté när den har angett deallmänna principer som bör gälla för fördelningen av normgivningsmakten mellanstaten och kyrkan. När det gäller att bestämma området för kyrkomötets självbestämr-nande-rättanser kyrkomöteskommittén att det är naturligt att dit i första hand föra sådanaområden beträffande vilka något statligt intresse inte alls eller endast i ringamån föreligger, men beträffande vilka det finns ett starkt kyrkligt intresse avsjälvbestämmanderätt. Enligt kommittén torde till dessa oriiråden höraflertalet av föreskrifterna rörande gudstjänstfirande. konfirmation,nattvard och jordfästning, vilka alla nu är intagna i kyrkohandboken. 1981/82:77 25 Av liknande slag är enligt kommittén bestånunelser rörandeinvigningsakter, vignings- och installationsakter. Kommittén framhåller att detstatliga intresset beträffande kyrkans lära huvudsakligen torde kunnainskränkas till att kyrkans lära är den evangelisk-lutherska. Den närmareregleringen torde enligt koinmittén däremot kunna anförtros åt kyrkan själv. Enligt kommitténs mening är det i ett antal andra frågornaturligt att bestämmanderätten tillkommer staten genom i första handriksdagen. Hit hör enligt kommittén t. ex. religionsfrihetslagen, gränserna förkyrkomötets kompetens, grunderna för den kyrkliga organisationen,församlingsstyrelse-lagstiftningen, de viktigaste delarna av den kyrkligt-ekonomiskalagstiftningen och den lagstiftning sorn berör kyrkans befattning n-redoffentliga funktioner. Kommittén anser att det beträffande de flesta och de mestbetydelsefulla områdena inte föreligger någon svårighet att dra upp gränsernamellan kyrklig och statlig bestämmanderätt. Enligt vad kommittén framhållerfinns det dock ämnen, rörande vilka starka önskemål om bestärnnianderätt kanföreligga från såväl statens som kyrkans sida. Kor-nmittén tar upp der':princip som enligt kommitténs uppfattning därvid måste gälla. Enligt vad komriiitténuttalar föreligger förutsättningar för ett överlämnande till kyrkans självbestämmanderättendast i de fall kyrkans och statens intresse sammanfaller såvitt angårregleringens innehållsmässiga utformning. Om det däremot skulle föreligga enkonflikt mellan statlig och kyrklig uppfattning anser kommittén att frågan intekan undandras statens bestämmanderätt. Enligt kommittén måste vidare denprincipen gälla, att kyrkan inte kan utfärda gener'ella fijreskrifter, somsedan skall tillämpas av staten genom t. ex. regeringen eller ämbetsverk. Kommittén går igenom de huvudsakliga områdena för den förkyrkan gällande lagstiftningen och diskuterar därvid hur huvuddragen av enfördelning mellan statens och kyrkans normgivning kan ske. Kommittén anser att grundläggande bestämmelser om bör omfattas av beslutanderätt. Till dessa bestämmelser fårman enligt kommittén räkna vissa grundläggande regler om kyrkans bekännelse.Kommittén föreslår att de lämpligen bör formuleras i några få översiktligabestämmelser och tas in i den särskilda lagen om . De eventuellatillämpningsbestämmelser som därutöver kan behövas bör enligt kommittén kunnautformas av kyrkan själv. Kommittén anser att till grundläggande bestämmelser omkyrkan också bör räknas bestämmelser orn medlemskap i . Föreskrifterommedlemskap i är av kyrkolags natur och återfinns i 6-16 S§religionsfrihetslagen. Dessa är enligt kommittén av sådan art att de inte kan undantasfrån normgivningsmakt. eftersoni de är att hänföra till medborgarnasfri- och rättigheter. Bestämmelser om stadfästande av bibel, psalmbok,evangeliebok, kyrkohandbok och utfärdas i dae av reuerinsien efter hörande av 1981/82:77 26 Enligt kommittén bör sådana bestän-rmelserkunna överlämnas till kyrkans egen nornigivning. Bestämmelser om vissahelgdagar finns nu i kyrkolag. Kommittén föreslår att bestämmelser om helgdagari allmänhet utfärdas av , bl. a. med hänsyn till arbetsfria dagarsbetydelse för arbetsniarknaden. Kommittén framhåller emellertid att eneventuell förändring av nuvarande helgdagar är av så stor betydelse för kyrkanatt dess inställning i frågan bör tillmätas särskild vikt. Kommittén anser attkyrkan själv bör få bestänirna orn kyrkliga högtids- och helgdagar i övrigt.Likaså anser kommittén att bestämmelser oiin kollekt bör helt överforas tillkyrkans självbestämmanderätt. .Ävenkyrkans organisation regleras i en mängd lagar och andra författningar.Föreskrifter om de kyrkliga kommunernas konstitutionella ställning ochbeskattningsrätt rii. Lagen om församlingsstyrelsefaller under normgivningsomräde. De närmare bestämmelserna ornförsamlings- och pastoratsindelningen är ett exempel pä normgivning som hardelegerats av till regeringen. Kommittén anser att det inte finnsnågot skäl till ändring av normgivningsmakten beträffande lagstiftning av dettaslag. Regler omkyrkans organisation på stiftsplanet finns bl. a. i lagen (1936:567) omdomkapitel (ändrad senast 1975:956). Denna lag har tillkommit i den förkyrkolag stadgade ordningen. Eftersom regleringen måste anses varagrundläggande för kyrkans organisation är det enligt kommittén naturligt attbestämmanderätten tillkommer staten genom . Kommittén anser att sammaskäl också gör sig gällande beträffande de grundläggande bestämmelser omstiftsnämnd och boställs-närnnd som finns intagna i lagen (1970:939) omförvaltning av kyrklig jord (ändrad senast 1975:1322). Instruktioner ochtillämpningsföreskrifter rörande dessa områden utfärdas av regeringenutan kyrkomötets hörande. Enligt kommittén föreligger inte skäl till ändring idetta avseende. Däremot uttalar kommittén att de bestämmelser om prästmöte somfinns i 25 kap. kyrkolag liksom därtill anknytande författningar tordevara av sådant slag att de lämpligen bör överföras till området för kyrkans självbestämmande-r-ätt. sorn rör kyrkans organisation på riksplanet nämner kommittén förstkyrkomötesförordningen. Denna är kyrkolag. Grundläggande regler ornkyrkomötet med bl. a. angivande av dettas kompetensområde är enligt kommitténav sådant slag att de måste omfattas av normgivning. Kommittén anseremellertid att detaljregler rörande arbetsformerna rn. bör överlåtas tillkyrkans självbestämmanderätt. Påriksplanet bedriver en omfattande verksamhet, som inte ärlagreglerad och beträffande vilken kyrkan redan utövar fullsjälvbestämmanderätt. Kommittén anser att någon ändring härvidlag inte bör ske.På aränsen till denna fria verksamhet ligaer de fvra centrala kvrklisa 1981/82:77 27 Deras stadgar är utfärdade av regeringen,medan tillsynen utövas av kyrkomötet. Styrelsernas revisorer utses avregeringen medan kyrkomötet utser ledamöter i styrelserna. Kommittén föreslåratt stadgar och övriga beslut rörande dessa styrelser förs över tillkyrkornötets normgivning. Ett ganska stort antal författningar reglerar kyrkansämbeten och tjänster. Behörighet till inträde i prästämbetet regleras i punkt 9övergångsbestämmelserna till regeringsformen, 19 kap. kyrkolag, stadgan(1884:13 s. 2) angående prästexamen (ändrad senast 1979:158) och i lagen (1958:514)om kvinnas behörighet till prästerlig tjänst. Förfarandet vid tillsättningen avprästerliga tjänster regleras, förutom i övergångsbestämmelserna till regeringsformen,i lagen (1963:633) om biskopsval (ändrad senast 1975:1324) och lagen (1957:577)om prästval (ändrad senast 1975:1430). Sistnämnda lag innehåller ocksåbehörighetsregler för innehav av prästerlig tjänst. Bestämmelser omkyrkomusiker finns bl. a. i lagen (1947:275) om kyrkomusiker (ändrad senast1970:941) och i kyrkomusikerförordningen (1950:375, ändrad senast 1978:877). Kommitténanser att det saknas fog för någon större ändring av nu gällande ordning.Sålunda bör enligt kor-nmittén de grundläggande bestämmelserna som finns ikyrkolag överföras till normgivning och övriga nu av regeringenmeddelade bestämmelser alltjämt utfärdas av denna. Vidare bör enligt kommitténde särskilda behörighetskrav som finns intagna i regeringsformens övergångsbestämmelserkunna överföras till vanlig lag. Sedan gammalt är en del av den kyrkliga egendomenunderkastad särskilda rättsregler till skydd för intresset att tillgångarnabevaras och används för de ändamål vartill de ursprungligen har varit avsedda.Denna egendom brukar kallas specialreglerad kyrklig egendom. I denna ingår t.ex. församlingskyrkor, prästgårdar, löneboställen och inventarier i kyrkor.Utöver denna specialreglerade kyrkliga egendom finns andraförmögenhetstillgångar, som på skilda sätt är knutna till den kyrligaverksamheten. Främst märks den försarnlingskommunala egendomen. För en del avdenna egendom såsom sentida kyrkor och begravningsplatser gällerspecialreglering, medan den övriga förvaltas och disponeras enligt vanligakommunalrättsliga principer. I den kyrkliga egendomen ingår också fristiftelse- och föreningsegendom, vilken ofta har tillförts kyrkan genomdonationer eller insamlingar. Beträffande förvaltning, disposition och kontroll över denspecialreglerade kyrkliga egendomen, oeh då särskilt beträffande den kyrkligajorden, gäller ett omfattande system av rättsregler. Regler om den kyrkligajorden finns kyrkolag samt i lagen om förvaltning av kyrklig jordoch lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader (ändrad .senast 1975:1323). Detstatliga intresset beträffande dessafrågor ärenligt kommittén sådant att denfortsatta normgivningen måste ligga på . Vidare anser kommittén attbeslut om tillämpningsförordningarna till dessa lagar liksom nu bör ankonuiiapå reeerincen. 1981/82:77 28 För kyrkobyggnaderna och deras inventarier finnsgrundläggande regler kyrkolag samt därutöver speciella bestämmelseri andra författningar. Här kan nämnas lagen (1909:55 s. 2) angående byggnadoch underhåll av kyrka med vad därtill hörer så ock av särskild sockenstuva(ändrad senast 1951:694) samt lagen (1968:738) med vissa bestämmelser orngodkännande av kyrkobyggnad. Kungörelsen (1920:744) rned föreskrifter rörandedet offentliga byggnadsväsendet (ändrad senast 1968:739) innehåller ocksåbestämmelser om kyrkobyggnader rn. m. Upplåtelse av kyrka regleras till en deli lagen (1963:501 )orn upplåtande av kyrkorum i vissa fall. Kommittén har underhänvisning till pågående utredningar undantagit frågor rörande upplåtelse avkyrka från något särskilt uttalande. Vad gäller övrig nu nämnd lagstiftning anserkon-rrnittén att den alltjämt bör tillhöra det statliga norrngivningsornrädet. De grundläggande bestämmelserna om kyrkans gudstjänster,sakrament och övriga handlingar finns kyrkolag. I kyrkohandboken,som är fastställd av regeringen efter kyrkomötets hörande, regleras den rituellautformningen av gudstjänster, kyrkliga förrättningirr. vigningar m. m.Villkoren för delaktighet i kyrkans sakrament -r dop och nattvard - liksom huvudbestäriimelsernaoni sakranientens yttre gestaltning finns kyrkolag.Huvudbestämmelserna om konfirmation finns i kyrkohandboken. Bestånunelser ombikt finns i 1686 ärs kyrkolag. Enligt kommittén.är alla dessa frågor frånmateriell synpunkt att hänföra till kyrkans ini'e angelägenheter. Mot bakgrundav den principiella uppdelning av normgivningsmakten som kommittén harskisserat, föreslår kommittén att dessa frågor förs till området för kyrkanssjälvbestämmanderätt. Bestämmelser om prästs tystnadsplikt vid bikt är enligt korhmitténemellertid av sådant allmängiltigt slag att de alltjämt måste ligga kvar underriksdagens normgivning. De vigningsakter, som förekommer inom , ärbiskopsvigning, prästvigning, missionärsvigning, diakon- och diakonissvigningsamt vigning av pastorsdiakon och församlingssyster. Av dessa akter är endastbiskopsvigning och prästvigning behandlade kyrkolag. Föreskrifter omritualen vid de olika vigningarna finns i kyrkohandboken. Där finns ocksåföreskrifter om ritualer för olika invigningsakter, såsom invigning av kvrkor, altare,dopfunt, predikstol rn. Kommittén anser att samtliga dessa föreskrifter börföras till området för kyrkans normgivning. Detsan'rma. föreslås i fråga oni debestämmelser om biskopsvisitation som finns i 24 kap. kyrkolag. fullgör vissa allmäni samhälleligauppgifter, bl. a. begravningsverksamhet och folkbokföring. Bestämmelser oii'begravningsverksamheten finns i lagen (1957:585) om jordfästning m. (ändrad senast 1963:538). lagen (1963:537) om gravrätt rn. (ändrad senast1981:858) och i begravningskungörelsen (1963:540. ändrad senast 1981:719).Föreskrifterna om folkbokföringen finns bl.a. i folkbokföringsförordningen (1967:198.iindrad senast 1981:232) och folkbokföringskungörelsen (1967:495. ändrad 1981/82:77 29 senast 1981:885). Kommittén finner inte skäl att gånärmare in på dessa områden under hånvisning till pågående utredningsarbete. Föreskrifter orii prövning av hinder mot äktenskap och ornvigsel finns i . Om ritualen vid vigsel i finnsdessutom bestämmelser i kyrkohandboken. Enligt kommittén får bestämmelserna omhindersprövning och vigsel anses vara av sådan art att de bör tillhörariksdagens normgivningsomräde. Kommittén föreslår att endast reglerna ikyrkohandboken orn ritualen vid vigsel förs över till kyrkans bestämmanderätt. Flertaletremissinstanser är kritiska mot den av kommittén förslagna fördelningen av normgivningenmellan staten och kyrkan. Ett inte obetydligt antal remissinstanser anser attden föreslagna fördelningen rubbar den rådande balansen mellan staten ochkyrkan. Som jag har framhållit (2.2.2) kan flera remissinstanser integodta förslaget om att föreskrifter om medlemskap i skall liggaunder statens ensamma beslutanderätt. Vidare vänder sig ganska mångaremissinstanser mot förslaget att föreskrifter om behörighetskrav för inträde iprästämbetet eller föreskrifter om förfarandet vid tillsättning av prästerligatjänster skall ligga under statens normgivning. Några av dessa remissinstansermotiverar sitt ställningstagande med att dessa frågor direkt berör degrundläggande funktionerna inom kyrkan eller att de är av sådant interntkyrkligt intresse att de bör handhas inom ramen för kyrkomötet och den kyrkligacentralstyrelsen. Några stiftsnämnder anser att kyrkan måste garanterasinflytande i fråga, om lagstiftningen om den kyrkliga egendomen. En del avstiftsnämnderna pekar på en lösning enligt vilken statens normgivning begränsastill att avse grundläggande bestämmelser, medan det överlämnas åt kyrkomötetatt besluta om sådana tillämpningsföreskrifter sorn f. n. finns i förordningen(1971:860) om förvaltning av kyrklig jord (ändrad senast 1981:158).