prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Lantbruksstyrelsen: Vattenultagsrättenbör i princip vara kopplad till fastighetsinnehavet. Utredningen vill gearrendator rätt att utverka tillstånd för bevattning av arrendeställets åkrarför den tid avtalet omfattar. Den föreslagna bestämmelsen, som lorde vara enutvidgning av arrenderätten, är önskvärd. Med hänsyn lill arrendatornsbesittningsskydd och till att tillstånd inle bör ges endast börarrendators uttagsrätt regelmässigt gälla för hela hans besinningstid. i Östergötlandslän: Förslaget ger arrendatorn en bättre ställning än han har i nuvarande VL.Men starka skäl talar för att man inte bör begränsa tillståndstiden till enbartden tid som återstår av avtalet. Nuvarande besittningsskydd gör det sannoliktatt en arrendator sitter åtskilliga arrendeperioder på en fastighet. Närdessutom tillståndet endast avser bevattning av arrendeställets åkrar innebärdetta inte någon fördel som kan avhändas fastigheten. Ideliga tillståndsansökningar för bevattningsuttag för enarrendator (vid t. ex. 5-åriga arrendekontrakt) förefaller orationellt ur såvälallmän som enskild synpunkt speciellt som andelen arrenderad jord är hög. Motdenna bakgrund föreslås atl tillständstiden för etl fillstånd till arrendator istort jämslälles med de tillständslider som gäller för jordägare i liknandesituationer eller åtminstone ges för den tid den sökande brukararrendestället. i län:Den föreslagna möjligheten för arrendator att ansöka om fillstånd tillstyrks.När det gäller arrendatorer uppstår emellertid etl särskilt problem. Vanligenär arrendetiden endast . Enligt ulredningens förslag skulle tiden förtillstånd lill bevattning begränsas till att omfatta återstående arrendetid,som kanske endast uppgår till något är. Detta kan knappast varaändamålsenligt. Här bör man överväga någon form av samordning med arrendelagen.Om tillstånd för arrendator lämnas för t. ex. eller bör videventuellt avträde av arrendet före utgången av markägare pä lämpligtsätt åläggas alt gottgöra arrendatorn för gjorda utlägg för att försefastigheten med markbevattning, i likhet med vad som gäller vid nytäckdikning. i län:Alt ej koppla vattenrätten lill faslighetsinnehavet skapar förutsättningar fören arrendator alt lill fullo kunna utnytQa ett arrende. Värdet kan begränsas avatt möjligheten kan avtalas bort, men bortsett från det är förslaget ett steg irätt riktning. Prop,1981/82:130 112 iSkåne: Vi vill understryka del fullt berättigade i atl arrendator på samma sättsom fastighetens ägare skall äga rätl att företräda fasligheten och initieraalla åtgärder och vattenrättsliga tillstånd, som normalt hör samman medrationellt brukande och effektivt UtnytQande av jordbruksfastighetensavkastningsmässiga förutsättningar. i län:Det är tillfredsställande atl arrendator skall ha samma rätt som jordägare attansöka om tillstånd till bevattningsföretag eller eljest utnytQa vattenrättenpå området. ställer sig dock tveksam till att det skall varamöjligt att i arrendeavtalet utesluta denna rätl. LRF: LRF hälsar medtillfredsställelse att utredningen vill ge arrendator rätl att utverkatillstånd för bevattning på arrendestället. Den föreslagna bestämmelsen kan sessom en ut'idgning av arrenderätten, men är helt i överensstämmelse medarrendators ställning som nylQanderättshavare på faslighelen. Vidprövningstillfället bör arrendatorns uttagsrätt regelmässigt gälla hela hansbesittningstid. ställer sig positivt till förslaget. Arrendator bör med samma rättsom jordägaren kunna använda vatten pä fastigheten för bevattning av åkrar ochannan mark och dessutom ha möjlighet att ingå i samfällighet för bevattning. : Utredningensutgångspunkt är att - förutom fasfighetsägare - arrendatorer och vissa typerav nytQanderättshavare skall ha rätl att ansöka om tillstånd för den tid somarrendet eller nylQanderät-len omfattar. Den begränsning som görs på detta sättkan komma atl bli alltför snäv för de många fall av bevattning frånytvattentäkter som redan finns och som tenderar atl bli än mer vanliga iframtiden. Del förekommer alt koloniträdgårdsföreningar ochvillaägarföreningar ordnar med bevattning för sina medlemmar. Alltmer vanligtblir atl bevattning av fritidstomter sker genom bevattningsanläggningar somanordnas och sköts av tomlföreningar. Det måste vara väsentligt bättre atl idessa fall föreningarna får stå som tillständssökande och ha att svara förkontakten i övrigt med berörda kommuner och myndigheter rörande bevattningen änatt varje i föreningen ingående fastighet skall vara sökande. Förutsättning föratt tillstånd skall kunna beviljas föreningen måste i så fall vara att föreningenhar tillfredsställande stabilitet och att risk för skada för motstående intresseninte finns. Ett sådant tillstånd bör kunna göras beroende av att föreningenfungerar och fullgör sina skyldigheter. En förening som får rätt att UtnylQavallen för bevattning bör också kunna bli skyldig att ingå i samfällighet förbevattningsändamål. : innebär förslaget bland annat en möjlighet för nyttjanderättshavareatt erhålla tidsbegränsat tillr stånd till exempelvis bevattningsföretag medtvångsrätl till ledning över annans mark. Såsom utredningen påpekar, talarpraktiska skäl för att arrendator jämställs med jordägare i frågor som rörvattenrättsliga tillstånd till åtgärder som faller inom ramen för arrendet.Emellertid framgår det inle klart av den föreslagna lagtexten attnylQanderättshavare äger saklegitimation som sökande lill sådanavattenföretag. Vidare är det tveksamt om eller i vilken utsträckningservitutsrätter bör kunna upplåtas till nylQande rättshavare. Den härtillhörande problematiken torde böra undersökas ytterligare. : Enligt JB kanupplåtelse av fastighets vattenrätt göras ej endast i form av servitut utanäven som nyttjanderätt. Vissa vattendomstolar har också i bevattningsmålbetraktat arrendator, vid sidan av jord- Prop.1981/82:130 113 ägaren,som saklegitimerad att söka tillstånd till uttag av vatten såvitt avseråterstående arrendeperiod. Även vattenlagsutredningen tycks utgå från altnylQanderättshavare redan enligl gällande rätt är saklegitimerad som sökandevaryid bestämmelserna om ulbyggnadsvitsord i 2 kap. 5 8 VL blir att se som ettinskränkande undanlag från vad som i övrigt gäller. Förarbetena fill VL tordeemellertid knappast ge fullt stöd för en sådan ståndpunkt. OmnytQanderättshavare i en ny vattenlag tillerkänns saklegitimalion som sökande ivattenmål, kan delta således innebära en förändring i förhållande till dagensrättsläge. En sådan förändring bör ej göras utan uttrycklig motivering. Härvidbör belysas de problem som är förknippade med tillståndsgivning lillnytQanderättshavare. Då tvångsrätl att tillgodogöra sig vatten trots skada ochintrång för annan betraktas som en servitutsrätt, är redan konstruktionen medupplåtande av servitutsrätt lill nyttjanderättshavare anmärkningsvärd. Det börklarläggas i vilken utsträckning den upplåtna servitutsrätten skall anknytaslill arrendeslället och ej endast lill nylQanderältshavarens egna anläggningarför exempelvis bevattning samt om processuell medverkan fordras av jordägaren.Fordras sådan medverkan, synes föga vara att vinna från praktisk synpunkt medall tillerkänna nyttjanderättshavare talerätt som sökande. I den mån det förehggerett motsatsförhållande mellan jordägaren och nylQanderättshavaren om densenares möjlighet att utnylQa arrendeställets vattenrätt - vilket åberopats somskäl vid vallendomstolarna för att tillerkänna arrendator talerätt som sökande- ligger det närmast till hands att lösa denna konflikt med tillämpning av JB.Atl med utnytQande av vattenlagen möjliggöra en lösning som kan stå i strid medexempelvis arrenderättsliga principer eller arrendeavtalet framstår somolämpligt. En särskild fråga är om del är försvarligt att låta arrendator, utanden kreditvärdighet som äganderätt lill fastighet medför, stå som garant föratt sakägare kommer i åtnjutande av de skadeförebyggande åtgärder ochersättningar som kan föreskrivas som villkor för tillstånd alt genomföra ettvattenföretag. Tillerkänns nytQanderättshavare talerätt som sökande, böremellertid övervägas möjlighet att utsträcka ett tillstånds giltighet utöverlöpande upplåtelsetid. Hovrätten för Nedre : Utredningensintentioner i fråga om arrendatorns ställning har ej följts upp i lagtexten.Utredningen har ej diskuterat i vad mån betänkligheter kan finnas mot atttillerkänna arrendator saklegitimalion som sökande till vallenföretag.Hovrätten vill för sin del ifrågasätta lämpligheten av ett förslag, som innebäratt en nytQanderätt kan bli härskande i ett servitutsförhållande. Om förelaget ärav sådan karaktär att bildande av strömfalls- eller vattentäktsfastighet börske lorde den omständigheten att sökanden är arrendator medföra problem som ejhar belysts. : Förslaget om rätt förnytQanderättshavare, främst arrendator, att utverka tillstånd enligt nya VLunder avtalstiden är icke invändningsfritt. Troligen är det riktigt attpraktiska skäl talar för en sådan rätt. Emellertid anses det i övriga fallenligt VL vara till förmån för skadelidande tredje man, att den faslighet tillvilken tillstånd knytes svarar för skadeersättningar, underhåll m. m. Sådanfastighetsanknyining är uppenbarligen icke avsedd om nytQanderättshavare fårtillståndet, utan det vattenrätlsliga ansvaret kommer då enbart atl åvilaenskild person. Detta kan knappast anses godtagbart. - Om nytQanderättshavareskall vara saklegitimerad bör detta klart framgå av lagtexten, vilket detenligt förslaget knappast gör. Prop, 1981/82:130 114 : I förslaget uppställs iprincipiell överensstämmelse med gällande vattenlag den huvudregeln att delför utförande av valtenförelag fordras att företagaren innehar vattenrätt. Sompåpekas i motiven tillskapas vattenrätt i vissa situationer genom beslut enligtannan lag, t. ex. genom beslut enligt AL rörande anläggande av bro ellerbrygga. I anslutning till detta bör framhållas att det i vissa fall ärangeläget all den grundläggande förutsättning som ett tillstånd enligt VL utgörkan klarläggas på ett tidigt stadium innan omfattande arbete läggs ner på t.ex. detaljerade projekteringar och värderingar. Annars finns risk atl arbetetblir bortkastat på grund av omständigheter som kommer fram först vid denvatlenrättsliga prövningen. Risk finns att arbetet helt måste göras om vid enomprövningsförrättning. Tillstånd lill vattenföretag bör därför kunna sökas ochmeddelas innan förrättningen drivits så långt som till elt beslul. En praktisk fråga av viss betydelse är därvid omdet i fall då AL-förrättning pågår skall fordras alt samtliga berördafastighetsägare - som kan vara många - skriver på ansökningen om tillståndenligt VL. Det skulle vara enklare om tillståndsfrågan kunde väckas l.ex. genomett formellt initiafiv av fastighelsbildningsmyndigheten eller genom att fråganom initiativ till att begära tillstånd enligt VL las upp vid sammanträde enligtAL samt protokollsutdrag och annan tillgänglig utredning därefter översändstill tillståndsmyndighelen. En sådan ordning synes inte hindra att delägarnagemensamt anses som sökande t. ex. vid tillämpning av de föreslagnabestämmelserna om sökandens ansvar för kostnader i tillståndsärende. I fall dä företag fordrar både tillstånd enligt VLoch samverkan enligt AL kan det finnas anledning för lillslåndsmyndigheten ochfastighetsbildningsmyndighelen alt samråda l.ex. för att samordna innehållet itillståndsbeslutet och anläggningsbeslutet. En särskild samordningsfråga är frågan omersättning för intrång genom företaget. Skall företagel tillståndiiprövasenligl VL men dessutom också prövas enligt AL (eller FBL eller LedL) tordeskadereglering enligt VL ofta bli obehövlig, eftersom några andra skador än desom ersatts vid AL-förrältningen ofta inle torde föreligga. En möjlig lösning idessa fall synes vara att tillståndsmyndigheten medger att sökanden får tatillståndet i anspråk när lagakraftvunnet anläggningsbeslut föreligger (medstöd av 15 kap. 8 8 Qärde stycket). Undantagsivis kan emellertid hända alt enfullständig skadereglering med samma räckvidd som enligt VL inte uppnås genomfillämpning av ersättningsbestämmelserna i , eftersom VL har etl meravidsträckt skadebegrepp än AL (och ExL). I sådana fall skall skaderegleringske både i anslutning till tillståndsprövningen enligt VL och vid förrättningenenligt AL, vilket i cch för sig är opraktiskt men förefaller ofrånkomligt. Denskadereglering som sker senast bör uppenbarligen ske med beaktande av den somskett tidigare. Frågan om utbyggnadsvitsord behandlas av någraremissinstanser. : Det i 2 kap. 15 8 andra stycketVL-förslaget angivna villkoret "från teknisk och ekononrisk synpunktnödvändig förutsättning" indelar de fallsträckor som kan tänkas bligemensamt tillgodogjorda i två till synes skarpt avgränsade kategorier; den enamed och den andra utan nämnda förutsättning. En sådan gränsdragning möter dockstora svårigheter och synes ej erforderlig av hänsyn till berördafallhöjdsägare. Dessas intressen lorde bli tillräckligt tillgodosedda - bl. a.med tanke på reglerna Prop,1981/82:130 115 om andelskraft om del för gemensamt tillgodogörandekrävs att detta innebär "väsentlig teknisk och ekonomisk fördel". Ensådan formulering skulle även tillgodose det samhällsekonomiska intresset avutbyggnad till låg kostnad. För alt undanröja tveksamhet om sättetför beräkning av hälften av kraften i de fall, då fråga är om gemensamttillgodogörande av fallsträckor i olika vattendrag, synes del lämpligt attlagtexten fullständigas med en regel att beräkningen skall ske på grundval avden sammanlagda vattenkraften i de båda vattendragen. I avsaknad av en sådanregel finns risk för att stadgandet kan tolkas så att sökanden måste hamajoritet i varje vallendrag för sig. Skäl finns atl i olika avseendenjämställa tillgodogörande av vattenkraft genom överiedning till befintligtkraftverk (16 8) med överledning lill nytt kraftverk (15 8 andra stycket). Förberörd fallhöjdsägare blir annars situationen, utan saklig grund, helt olikavad gäller ersättning och andelskrafl. Överledning lill befintligt kraftverkbör därför kräva samma utbyggnadsvitsord som överledning till nytt kraftverk;en sökande bör icke vinna fördelar genom atl vänta med ansökan om överledningtill dess han färdigställt kraftverket. - 16 8 har fått sådan utformning atlbestämmelsen indirekt synes ge vid handen atl vid tillämpning av 15 8 andrastycket vattenrätt alltid fordras i det vattendrag varifrån vatten ledes. Någotsådant krav föreligger dock ej. Hovrätten för Nedre Norrland:Beträffande sådan överledning, som ej är nödvändig för kraftanläggningstillkomst, har utredningen förordat en återgång till tidigare praxis, enliglvilken dispositionsrätt ej krävdes till det vattenområde varifrån vattnetskulle ledas, varemot krav på majoritet i hela del för utbyggnad avseddafallsträckskomplexel uppställs vid överledning som är nödvändig för etlkraftverk. Hovrätten kan av betänkandet inte utläsa några godtagbara skäl fören sådan åtskillnad, som återverkar på berörda fallhöjdsägares rätt tillersättning och andelskraft, och föreslår därför krav på ulbyggnadsvitsord föröverledning i båda angivna situationer. Hovrätten vill även ifrågasätta om maninte borde gå etl steg längre och kräva självständig majoritet inom den sträckasom berörs av överledningen med hänsyn bl. a. till att där kan uppkomma konkurrerandeutbyggnadsanspråk. länsorgan förvattenkraftfrågor: Länsorganet har ingen erinran mot utredningens förslag ifråga om utbyggnadsvitsord. Inte heller har länsorganet något atl invända motatl till den nya VL överförs den nu gällande principen att man vidvattenreglering icke behöver ha rätt till vatten i det vattenområde, varifrånvattenavrinningen skall regleras till förmån för valtenkraftanläggning,eller industriell vattenförsörjning eller jordbruksbevattning. På deskäl vattenlagsulredningen anfört bör också överledning av från eltvattendrag till ett annat i förevarande fall kunna jämställas medvattenreglering, nämligen när överledningen icke sker för ett gemensamtutnytQande av vattenkraft i fallslräckor i olika vattendrag. Länsorganet vill i anslutning tillbehandlingen av det s. k. ulbyggnadsvitsordet peka på den föreslagnabestämmelsen i 3 kap. I 8 VL-förslaget där det anges atl vattenförelag ej fårkomma fill stånd om hinder möter från allmänna planeringssynpunkter med hänsynlill valet av plats för företaget. har sökanden bestämt platsen föranläggningen. Meningen är nu att man vid tillåtlighetsbedömningen skall kunnapåverka platsvalet. Detta kan i vissa situationer bli svårt, eftersom kravet på Prop,1981/82:130 116 utbyggnadsvitsord tvingar sökanden att hålla sig till denplats där han har vitsord. Expropriationsrätt föreslås visserligen i 2 kap. 4 8men det kan ifrågasättas, om icke rätlen att ta i anspråk fallhöjd bör kunnatillföras staten eller kommun, så alt ett i och för sig lämpligtvallenkraflprojekt kan komma till utförande med en bättre lokalisering än vadsökanden har möjlighet atl utverka. Samma synpunkter framförs av Vilhelminakommun. : Samfundetvill i detta sammanhang ifrågasätta om inle rätt till vattenöverledning förvattnets tillgodogörande i en kraftanläggning i princip också bör förknippasmed skyldighet att utge andelskraft även för del fall alt överledningen inle ären nödvändig förutsättning för anläggningens tillkomst. Utredningens överväganden rörandevissa allmänna rådighets-inskränkningar behandlas också i remissyttrandena.Förslaget att i VL införa en allmän sparsamhetsregel godtas i allmänhet. : Regeln måste sessom en målformulering och en övergripande norm i stil med 1 8 N VL. Regeln bördärför utgöra VL-förslagets inledande paragraf : IEuropeiska vattenvårdsstadgan, som antagits av , slås fast attvatten är en gemensam naturtillgång, som skall användas med sparsamhet.Vattenlagsulredningen har i förslaget till ny vattenlag enbart tagit in dettasom en inskränkning i fastighetsägarens vattenrätt (2 kap. 8 8). mening bör en ny vattenlag inledas med en grundläggandeparagraf, som visar den principiella synen på hur våra vatten skall användas.Denna paragraf bör stadga: "Vattnet är en gemensam naturtillgång, somskall skyddas och värdas samt nylQas med sparsamhet." - Förutom Europeiskavattenvårdsstadgan har verket som utgångspunkt här haft naturvårdslagens I 8.Då vattnets internationella betydelse allt mer betonas har i stället förnaturvårdslagens "nationell lillgång" använts uttrycket"gemensam naturtillgång". instämmer helt i tankegångarna bakom utredningens förslag men anseratt det föreslagna stadgandet inte är tillräckligt för att klargöra samhälletsmål för vattnets skydd och utnyttjande. I analogi med vad som sägs i exempelvisNVL och skogsvårdslagen anser föreningen att det i en ingressbestämmelse i VLmåste slås fast att "vattnet är en del av naturen och skall skyddas ochvårdas". Vidare bör sägas att "envar som utnyttjar vattnet skall göradet med sparsamhet och under iakttagande av största möjliga hänsyn tillnaturvärden och andra berörda samhällsintressen". 1 en ingressbestämmelseborde också anges att behörig myndighet för visst vattenområde eller för helalandet kan upprätta en plan, som närmare klargör samhällets mål beträffandeskydd, vård och utnytQande av vattnet. Genom det sistnämnda stadgandet skulleskapas en fast grund för den vattenplanering, som en särskild kommitté (Jo1977: 06) fått i uppdrag atl utreda. En sådan vattenplanering är enligtföreningens mening nödvändig och bör ges allt tänkbart stöd bl. a. i form avändamålsenlig lagstiftning. : Denföreslagna sparsamhetsregeln förefaller till intet förpliktande och är välknappast en lagparagraf ulan snarare en allmän informationspunkt. - Förbundetyrkar här pä att etl tillägg införs med följande innebörd; "Dåvattenföretag kan förväntas orsaka, eller har visats orsaka, onormal sänkningav vattennivån i ytvattenförande områden må utfärda beslämmelserom en lägsta tillåten vattenföring eller vattennivå för att vattenföretagetskall få fortsätta". Prop,1981/82:130 117 Motiveringen för detta är främstatt i rinnande vatten, men även i flera sjöar, vattenuttagen under kritiskatorrår nu visat sig gå så långt att vattendragen helt torrläggs. Så skedde, iflera åar och bäckar som veterligen i historien sinat, under1976 i . Problemen ligger här i att flera vattenuttag efter varandra utmedett vattendrag successivt torkar ut det. Var och en anser sig ha rätt alt ta utvatten från sin del av ån. Att reglera detta förefaller fortfarande intemöjligt på ett klart uttryckt sätt i den nya vattenlagen. Ett totalförbud motvallenuttag måste kunna utfärdas då en minimigräns i vattennivån ellervattenföringen uppstår. Ulredningens förslag kan inte sägas läcka dessaönskemål. Som ytterligare en inskränkning i vattenrätten skulleförbundet i en tilläggsparagraf i samma kapitel vilja ha en bestämmelse tillskydd för våtmarksområden av fiske-, rekreations- eller nalurvårdsiniresse medungefär följande lydelse; "Till skydd för vattentillgång som är avallmänt intresse ur fiske-, rekreafions- eller naturvårdssynpunkt fårlänsstyrelsen bestämma erforderligt skyddsområde (vatlenskyddsområde)". Motiveringen för detta är urnaturvårdssynpunkl t. ex. att de mycket små naturreservat som avsatts i form avkärr mycket lätt kan förstöras ulan atl man ger sig in på det egentligareservatet. Det senaste exemplet är en lokal söder om där endaväxlplals för Scutellaria minor är skyddad. utanför har en kraftig ochför det framträngande grundvattnet avskärmande täckdikning utförts.Villabebyggelse planeras dessutom utanför denna. Våtmarkerna är beroende av ettmycket slörre område än vad som har kunnat inköpas och fredas. Etl skyddsområdei stil med del som föreslås till skydd för vattenförsörjningen behövs här. : Deklarationen attvattnet är en gemensam naturtillgång som skall användas med sparsamhet kan, dåfråga är om kustfarvatten, lämpat för sjöfart, le sig något konfunderande. Några erinringar framförs i och försig inte mot den föreslagna skyldigheten för valtenrältshavarna alt vid torkao.d. avstå vatten för allmänt behov. Flera remissinstanser anser emellertid attersättning för avståendet av vatten skall kunna utgå. : Enligt 2 kap. 52 8 VL är ägare avgmndvattentäkl skyldig att vid långvarig torka eller jämförligt förhållandeavstå vatten för allmänt behov, om del prövas oundgängligen erforderligt. Pågrund av hänvisning till 49 8 samma kapitel äger, om det skulle vara obilliglalt vattentäktens ägare gör avståendet utan ersättning, utdömaden ersättning vartill omständigheterna kan ge anledning. Motsvarandebestämmelse - avseende såväl yt- som grundvatten - bör intagas även i en nylag. Det framstår i många fall som obilligl att ersättning ej skall utgå Qfrskadestånd vid vissa typer av nödhandling). Sålunda kan ett avstående avvatten, samfidigt som del gynnar en förelagare, drabba ekonomiskt svaga personerpå elt icke godtagbart sätt. Ett nära lill hands liggande fall är att envattentillgång utnytQas så att grundvattenslåndet sjunker med följd allhusbehovsbrunnar sinar. Detta kan väntas inträffa om, såsom ulredningenförutsätter, i ett för energiförsörjningen krifiskl läge vattenståndet i ett regleringsmagasintillåls sjunka under sänkningsgränsen. Alt märka är atl lagen (1970; 59) omtillfällig valtenreglering förutsätler alt all skada och alltintrång skall ersättas. Även i l.ex. det fallel att en industri tvingasinställa arbetet på grund av vattenbrist är ersättning till industriidkarenrimlig som skydd mot allvarliga ekonomiska konsekvenser. Hovrätten för Nedre : Hovrätten kan inte finnanågon anled- Prop,1981/82:130 118 ningtill all nu avskaffa all möjlighet till ersättning i fall som här avses.Utredningens ståndpunkt får i själva verket anses strida mot de rättsprinciperangående ersätlningsrätt som kommit lill uttryck i - förutom 2 kap. 52 8jämförd med 49 8 VL - annan lagstiftning, som begränsar enskildas rättigheterför tillgodoseende av det allmännas intressen i krissituationer o. dyl.,exempelvis rekvisitions- och förfogandelagarna. Inom detta lag-sliftningsområdestadgas rätt till ersättning i varierande omfattning när intrånget sker genomen särskild iförvaltningsakt.