prop · G503158 · 1981-12-31 00:00:00 — 1980/81:20konstateras "att den möjlighet som de kyrkliga kommunerna har att självaåstadkomma ekonomisk utjämning endast utnyttjas i begränsad omfattning och inteheller i nämnvärd utsträckning kan bidra till kostnadsutjämningen iförsamlingar och pastorat i regioner som består av ekonomisk svagakommuner". Vi tror att verksamheten inom de s. k. storkommunerna nuaccepterats och stabiliserats, samt att det i viss usträckning redan nu finnstendenser till samarbete mellan församlingarna i dessa kommuner. (Personalfrågor och skyddskommittéarbete). Även pastoratsindelningen måste ses över om man ska hanågra reella förutsättningar för genomförande av en ekonomisk utjämning. kyrkliga samfällighet anser det angeläget attsnarast möjligt lösa den inomkyrkliga utjämningen mellan kyrkokommunerna. Detbör ske genom att 1. pastoraten lagsfiftningsvägen ombildas fill totalakyrkliga samfälligheter i den mån större samfälligheter inte krävs för att erhålla bärkraftiga ekonomiska enheter 2. en församlings- och pastoratsindelningsreformgenomföres Prop.1981/82:158 94 komplicerade avräkningen beträffande pastoratens intäkterav lönetillgångar och församlingsskatt samt deras utgifter för löner tillpräster och kyrkomusiker förenklas. Detta bör enligt förbundets förmenandekunna ske oavsett vilket beslut som kommer att fattas i utjämningsfrågan. finner det angeläget att frågorna om strukturen på pastorat ochförsamlingar möjligt blir föremål för översyn för att även därigenomlösa frågorna om en inomkyrklig utjämning. Vi villhär anföra att begreppet skattekraft inte är alldeles oomtvistat. De finnas somanse - och inte helt utan fog - att medelskattekraft i en glesbygdsförsamlinginte är detsamma som medelskattekraft i storstadsförsamling. Detta då medtanke på taxeringssystemets utformning och olika avdragsmöjligheter. Utredningensförslag bygger på ett accepterande av tanken på en stark inbördes soUdaritetmellan kyrkokommunerna. Vi befarar att den solidariteten inte är så stark, somutredningen räknat med. Enligt våruppfattning kommer de stora församlingarna och samfälligheterna att resa kravpå förändrad struktur och effektiv förvaltning hos de mindre, om man skallacceptera en höjning av kyrkoavgiften. EnUgt vår uppfattning bör det nu finnasbättre förutsättningar för bildande av kyrkliga samfälligheter-kyrkokommuner,med gränser som överensstämmer med borgerliga kommunernas gränser. Vi tyckeratt man i utredningens direktiv något uppgivet noterar att i prop. 1980/81:20konstateras "att den möjlighet som de kyrkliga kommunerna har att självaåstadkomma ekonomisk utjämning endast utnyttjas i begränsad omfattning och inteheller i nämnvärd utsträckning kan bidra till kostnadsutjämningen iförsamlingar och pastorat i regioner som består av ekonomisk svagakommuner". Vi tror att verksamheten inom de s. k. storkommunerna nuaccepterats och stabiliserats, samt att det i viss usträckning redan nu finnstendenser till samarbete mellan församlingarna i dessa kommuner. (Personalfrågor och skyddskommittéarbete). Ävenpastoratsindelningen måste ses över om.man ska ha några reella förutsättningarför genomförande av en ekonomisk utjämning. kyrkliga samfällighet anser det angeläget attsnarast möjUgt lösa den inomkyrkliga utjämningen mellan kyrkokommunerna. Detbör ske genom att 1. pastoraten lagsfiftningsvägenombildas till totala kyrkliga samfälligheter i den mån större samfälligheterinte krävs för att erhålla bärkraftiga ekonomiska enheter 2. en församlings-och pastoratsindelningsreform genomföres Prop.1981/82:158 95 3. översegrunderna för tilldelning av prästtjänster 4. härefterutarbeta ett utjämningssystem enligt här förordade principer. För den händelsebeslut ändock skulle komma att fattas vill vi framhålla att vi givetvisendast kan tillstyrka alternafiv 3, dvs. det alternafiv där de bärkraftigaenheterna tvingas till minsta subventionering av den nu rådande orationellastrukturen. är tveksam till förslaget och önskar ett styrinstrumentrörande församlingarnas verksamhet om förslaget genomförs. I fråganom en ekonomisk utjämning inom har kyrkorådet i Tyresöförsamling självfallet den uppfattningen, "att den som något har måstevara beredd att solidariskt hjälpa den som mindre har". Att kyrkan ochdess församlingar skall kunna fungera i alla delar av riket är en angelägenhetför alla dess medlemmar. Vi finner emellerfidhela problematiken så rik på irrgångar att det, med ledning av föreliggandeutredningsmaterial och med hänsyn till den korta tid - dessutom så splittrad avjulhelgen - som stått till vårt förfogande är mycket svårt, för att inte sägahart när omöjligt, att avge något annat yttrande än en med inledningen rimmandeallmän positiv inställning. Vi förordar ytterligare utredning med ty åtföljandetillfredsställande remisstermin. Krisfianstads och Norra Åsumsförsamlingars kyrkliga samfällighet: Vi förordar, att utjämningssystem mellan de kyrkligakommunerna ej kommer till stånd enligt utredningen utan att 1. tidpunkten för avräkningenmed kyrkofonden ändras så att den kan baseras på det slutligataxeringsutfallet, 2. avräkningsförfarandetmellan kyrkofonden och pastoraten förenklas samt att systemet utformas förautomatisk databehandling, 3. staten bör indexuppräknade som f. n. utgår som ersättning för tionde m. m., 4. den ekonomiskautjämningen bör i första hand ske på lokala planet genom bildandet av samfälligheter. Eftersom vi erfarenhetsmässigt vet svårigheterna att väckaintresse för samfällighetsbildningar från de mindre församlingarna, förordarvi, att domkapitlen får i uppdrag att initiera lämpliga samfälligheter iekonomiskt utjämnande syfte (Jämför domkapitlens nuvarande handläggningavseende pastoratsregleringar). Prop.1981/82:158 96 Kyrkorådetställer sig kritiskt mot förslaget, då det kommer att medföra att mindre församlingar,inte minst i , kommer i ett försämrat ekonomiskt läge, vilket innebärökade svårigheter för församlingarnas verksamhet. Det kan knappast förväntasatt de större församlingarna är villiga att höja skatten i så hög grad att dettäcker det ökade behovet av utjämning för dessa mindre församlingar. Höjning avredan hög församlingsskatt kan vidare komma att medföra ökat antal utträden urSvenska Kyrkan. Förslaget innebär därtill att den kommunalasjälvbestämmanderätten kan komma att inskränkas på ett icke önskvärt sätt. förordarför sin del att utredningens förslag genomförs först efter dels att enförsamlings-, pastorats- och samfällighetsreform genomförts och dels att enöversyn av grunderna för prästtjänstetilldelningen företagits. I händelseav att beslut ändock fattas om utjämningssystem enligt utredningens förslagförordas alternativ 3. EnUgt samfällighetenbör en ändring av utjämningssystemet således kopplas fill en ny kyrklig indelningav församlingar, pastorat och samfälligheter varvid samfällighetsbildningarna,då så är möjligt, innefattar församlingarna i den borgerliga kommunen. Vid ensådan förändring bör också allvarligt prövas om inte pastoraten bör vara denminsta ekonomiska enheten i . Genom en ovan framfördindelningsändring skapas en grund för fler ekonomiska bärkraftiga kyrkligaenheter som härigenom ges möjlighet att arbeta rationellt och på bästa sätt tatill vara de ekonomiska resurser som ställs till förfogande. Likaså ärdet väsentligt, att i samband med att en ny utjämningsreform tillkommer, enradikal översyn av prästfördelningen sker inom . Inom vår egen samfälligheti har tre pastorat med tillsammans 55 400 invånare 11 prästtjänster exkl.1 tjänst för Lunds lasarett, dvs. 5 000 invånare per prästtjänst. Det fjärdepastoratet landsortspastorat har 2 600 invånare med två prästtjänster. Dettapastorat har således 1 präst per 1 300 invånare. Nuvarande prästfördelning ipastoraten bygger på det gamla bondesamhället och är i behov av genomgripandeförändring för att skapa rättvisa förhållanden. Lenhovda-Herråkra kyrkliga samfällighet anser att dekyrkliga kommunernas kostnader inte utjämnas tillräckligt. Samfällighetenavstyrker därför förslaget. 1981/82:158 97 är negafivtill förslaget och anser att detta varken innebär någon förbättring ellerförenkling. och församlingars kyrkliga samfällighetavstyrker förslaget och anför bl. Det kan för det första konstateras, att förslaget betyderen allvarlig försämring av hela kyrkans ekonomiska situation. Om församlingarnai ett enda slag går miste om inte mindre än 138 millioner kronor i skatteutjämningsmedeljämfört med uppstår ofelbart finansieringssvårigheter med skattehöjningarsom följd. Genom att använda kyrkoavgiften som regulator förutjämning av ekonomin mellan församlingarna kommer regeringen sålunda att gå inoch påverka utdebiteringen i församlingarna på ett sätt som statsmakterna helstinte borde göra. FöreUggande förslag utgör ju endast en del av de tankarsom anges i utredningsdirekfiven. Vi ifrågasätter om inte denna ekonomiskaomvälvning borde ha fått anstå fill dess att hela frågan får sin lösning. kyrkliga samfällighet avstyrker att förslagetligger till grund för en reform. Samfälligheten anför bl. Enligt samfällighetens uppfattning är det dock uppenbartatt det av utredningen redovisade förslaget inte kan införas förrän denkyrkliga strukturen och prästtilldelningen reformerats och effekterna häravvägts in. Skulle utredarnas utjämningssystem införas trots sinprovisoriska prägel och sina påtagUga brister synes det samfälligheten mest konsekventatt gå på det första alternafivet, som under givna förutsättningar ger denstörsta utjämningen sett till utdebiteringen. Samfälligheten vill dock ejförorda något alternafiv utan nöjer sig med detta konstaterande. Det synes vidare naturligt att låta skattekraften utgöraden grundläggande faktorn i ett nytt kyrkligt utjämningssystem. Samfällighetenär dock tveksam till om utvecklingen till fullo övervägt konsekvenserna försystemet och kyrkofonden av att det allmänna utjämningsbidraget grundas på fillskottav skatteunderlag utan att medel tillskjutes av staten. Systemet kan inte heller enbart grundas på skattekraftenutan hänsyn måste också tas fill kyrkokommunernas i flera avseenden olikakostnadsstruktur. Samfälligheten vill betona vad utredningen självkonstaterar, nämligen att endast sådana kostnader som kyrkokommunerna själva iringa omfattning kan påverka, bör utjämnas via systemet. 7 1981/82. 1981/82:158 98 3 Allmänt utjämningsbidrag och allmän kyrkoavgift De flesta av remissinstanserna är positiva tillutredningens konstruktion av det allmänna utjämningsbidraget.Pastoratsförbundet, försam-lingsdelegerade och kyrkliga samfällighetställer sig dock tvekande fill att basera bidraget på skattekraft. Västeråsdomkapitel menar att skäl kunde na funnits att vid bestämmande av garantinivå istället för län ha utgått från $tift. i anser attskattekraftsgarantin borde beräknas på pastoraten i stället för församlingarnaför att dessa skall tvingas att överväga samfällighetsbildningar. ,stiftsnämnden och stiftsrådet i vill höja garantin för de kyrkligakommunerna i . Fleraremissinstanser menar att den allmänna kyrkoavgiften i sin helhet ävenfortsättningsvis bör erläggas av pastoraten. Vidare menar flera remissinstanseratt vid beräkning av den allmänna kyrkoavgiften bör skatteunderlaget minskasmed de skattekronor som hänförs till personer som inte är medlemmar i . Av 30remissinstanser har fem inte angett någon nivå på garanfin och allmännakyrkoavgiften medan fem har förordat och , fjorton och 16 öresamt sju och . Den allmännakyrkoavgiften betalas i sin helhet av pastoraten eller de totalaekonomiska samfälligheterna. Eftersom innebörden av det nya systemet är attäven ekonomisk utjämning mellan församlingarna kommer att finansieras med dennaavgift ifrågasätter utredningen (s. 75) om möjligen församlingarna bör betalanågon del av avgiften. Utredningen framhåller att det från administrafivsynpunkt naturUgtvis är enklare att låta pastoraten/ samfälligheterna även ifortsättningen erlägga avgiften. Kollegiet förordar en sådan ordning inte minstsom ett led i strävandena att samla den ekonomiska förvaltningen till mera bärkraffigaenheter än de nuvarande i regel mycket små församlingarna. Vidare anser kollegiet att vid beräkningen av öretalet avden allmänna kyrkoavgiften avdrag beträffande skatteunderlaget bör göras även ifortsättningen med hänsyn till den lindring i skatteskyldigheten till kyrkan,som åtnjuts av personer som inte är medlemmar. - I likhet med utredningenförordar kollegiet att det allmänna utjämningsbidraget - i form av tillskotttill skatteunderlag - inte räknas in i underlaget för beräkning av den allmännakyrkoavgiften. En sådan ordning bör- Uksom reduktionen av skatteunderlagetenligt ovan - komma till uttryck i lagtexten (12 §). Måhända kan lagförslagets 8 §, där skattekraftsgarantinregleras, behöva kompletteras med en bestämmelse som ger regeringen möjlighetatt i särskilda fall förordna om a-wikelser. Prop.1981/82:158 99 Kyrkofondensstörsta utgiftspost kommer att bli det allmänna utjämningsbidraget och dessstörsta inkomstpost den allmänna kyrkoavgiften. Den senare skaU Uksom hittillsutgå med visst öretal per skattekrona. Irevisionsrapporten - handläggningen av kyrkliga ärenden, dnr1979:1508, fann RRV att utjämningen av lönekostnader genom avräkning mellankyrkofonden och pastoraten innebar stora svårigheter att åstadkomma den avseddaårliga balansen mellan fondens inkomst och utgifter. Såvitt kunde konstaterashade kammarkollegiet i de årliga förslagen till beräkning av den allmännakyrkoavgiften inte tagit hänsyn fill uppkomna överskott resp. underskott ikyrkofondens drift. Följden härav hade bUvit en anmärkningsvärt stor fonderingav allmän kyrkoavgift, d. v. s. ytterst en fondering av skattemedel. För attundvika en icke önskvärd tillväxt i fondens kapital borde det enligt rapportenvara möjUgt att utan alltför abrupta växlingar i utdebiteringssatsen bestämmadenna så att överskott och underskott balanserades på . En sådanbalansering underlättades om överskott och underskott bokfördes på ett särskiltkonto och inte räknades in i fondens räntebärande placerade kapital. Enligt kyrkofondsutredningens förslag skall den allmännakyrkoavgiften även fortsättningsvis bestämmas så att kyrkofondens inkomstersåvitt möjligt blir lika stora som dess utgifter. Utredningens beräkningar avalternativa nivåer för skattekraftsgaranfin tyder på att det också i detföreslagna utjämningssystemet kommer att bli svårt att uppnå exakt avstämning.RRV vill av denna anledning upprepa kravet på ett klargörande av hur överskottpå kyrkofondens drift skall behandlas. Medutgångspunkt i de principiella grundläggande värderingar jag tidigare givituttryck åt rörande en inomkyrklig ekonomisk reforms syften och övergripandeprinciper, finner jag utredningens bedömning avseende lägsta skattekraftsnivånriktig. I likhet med utredningen anser jag det vidare kunna ifrågasättas omicke församlingarna borde åläggas något ansvar för den allmänna kyrkoavgiften.Däremot förefaller det strida mot utredningens syfte om den allmännakyrkoavgiften skulle beräknas också på utgående bidrag. Enligtdomkapitlets mening bör skattekraftsgarantin för de kyrkliga kommunernas delfölja den garanti som gäller för borgerlig kommun. Den totala kostnadsaspektenbör dock, som ovan framhålUt, närmare undersökas och komma in ibilden. Eftersom skatteutjämningen för kyrkans del blir ett i stort sett inomkyrkligtsystem, då statens bidrag dels redan starkt reducerats, dels enligt utredningenförväntas minska ytterligare. Prop.1981/82:158 100 ställer sig tveksamt till att 100 procentsgaranti kan tillämpas. De ekonomiska konsekvenserna för det stora flertaletinstanser torde bli för betungande. Det voregivetvis värdefullt om kunde uttagas i allmän kyrkoavgift för att därmedlägga grunden till ett hållbart system för bl. a. de små församlingarna attkunna bibehålla viss kyrklig service. Det blir dock för allvarliga ekonomiskakonsekvenser för de stora kyrkliga samfälligheterna. För att få ett nöjaktigtbesked rörande utfallet av de olika alternafiven hade det varit nödvändigt attöverföra utredningens förslag på några konkreta pastorat och därvid kunnaavläsa effekterna av de olika alternativen. Detta har emellertid inte varit möjUgtmed hänsyn tiU den korta tid som stått till buds. De fyrahuvudkomponenterna i det föreslagna utjämningssystemet finner ge engod avvägning som systemet förenklas väsentligt. Beträffandeskattekraftsgarantin anser dock, att den borde beräknas påpastoraten i stället för på församlingarna. Församlingarna skuUe därigenomtvingas att mer konstrukfivt överväga samfällighetsbildningar. Det nuföreslagna systemet konserverar i stället organisationen i små församlingar påett enligt vår mening olyckligt sätt. En hundraprocentig garanfi vorenaturligtvis önskvärd men är kanske mer än kyrkan orkar med. Domkapitletföreslår därför en 95-procentig garanti. Av de trealternativen för allmän kyrkoavgift förordar . I fråga omlämplig nivå för skattekraftsgarantin anser för sin del att man ivart fall inte bör bestämma sig för den lägsta enligt utredningen tänkbaranivån () som har en svag utjämningseffekt, endast kompenserande förskattereformerna d. v. s. höjningen av grundavdraget och minskning avintäkterna från juridiska personer. Den hundraprocentiga garantin som isamtliga fyra län berörande stiftet ger garanterad skattekraft avmedelskattekraften och övergångsvis av nuvarande tillskott ur kyrkofondenenligt räkneexemplen borde från stiftets synpunkt vara att förorda. Domkapitletkan dock inte bortse från att genomförandet av reformen av olika skäl bör skepå en något lägre ambitionsnivå för att eventuellt efter viss prövotid höjas.Alternativ 2 synes därför ha visst företräde. Det ger till skillnad frånalternativ 1 enligt räkneexemplet övergångsvis full kompensation för nuvarandekyrkofondstillskott. Beträffandemöjligheten (s. 75) att församlingarna till någon del i stället för pastoratenbör betala någon del av allmänna kyrkoavgiften anser fördelarnahärmed inte uppväga de administrativa nackdelarna. Prop.1981/82:158 101 så länge man har små församlingar med begränsande resurseri administrativt hänseende. Utredningensförslag om fyra huvudkomponenter i ett nytt utjämningssystem tarvar ingenkommentar vad gäller skattkraftsgarantin och finansieringen via kyrkofondenmed en allmän kyrkoavgift. Dessa komponenter är nödvändiga och grundläggande.Vad som kan diskuteras är nivån på effekten av dessa två komponenter. Domkapitletfinner det vanskligt att utan den särskilda analys av de kyrkokommunalakostnaderna, som utredningen finner behövlig som underlagsmaterial, göra enbedömning av vilken nivå på skattekraftsgarantin man bör välja. Av utredningensmaterial torde emellertid framgå att utjämningseffekten blir svag om mangaranterar av medelskattekraften för lägsta skattekraftsklassen medan denhögsta garanteras . Huvudsakligen utjämnas effekterna av de inledningsvisnämnda skattereformerna dvs. höjningen av grundavdraget och minskningen avintäkterna från juridiska personer. En garanfi på av medelskattekraftenför lägsta skattekraftsklassen utgör visserligen en stor belastning på denkyrkliga utdebiteringen men torde i solidaritetens namn vara den nivå som börväljas för att även de små kyrkokommunerna skall kunna fortleva. Domkapitletförordar sålunda alternativ ett. Utredningenhar närmare utformat innehållet i ett skattekraftssystem med utgångspunkt frånmotsvarande system beträffande de borgerliga kommunerna. Det kan väldiskuteras vilka kostnadskomponenter som skall ingå i ett sådant beräkningssystem.Eftersom mönstret har tagits i motsvarande system för de borgerliga kommunerna,har bidraget i stort sett bestämts länsvis. Vidkommande kyrkan hade det välvarit naturligare att utgå från stiften, med de variationer inom stiften somvarit betingade. Resultatet har blivit att fått en siffra förVästmanlands och län samt en annan för . Detta är intemotiverat ufifrån verkliga förhållanden. Åtskilliga kyrkliga enheter i norraVästmanland är säkert jämförbara med de flesta enheterna i . Och tvärtomär flera stora enheter i jämförbara med större delen av enheterna iVästmanlands och län. Utredningen har emellertid gjort uttalanden, somtyder på att man inte känner sig så hårt bunden till det framlagda förslaget.Avsikten är ju också att detta skall bli mer verklighetsanpassat i en senareetapp, som inte är närmare behandlad. Vad gäller vilken nivå skattekraftsgarantien bör ligga på,är det svårt att göra en rikfig bedömning utan att ha fillgång fill en närmareanalys av de kyrkokommunala kostnaderna. Givetvis är den högsta nivåneffektivast men 1981/82:158 102 den kan å andra sidan tänkas medföra andra effekter som inte är önskvärda. Eftersom statsbidraget till den kyrkliga utjämningenminskat och eventuellt kan komma att bortfalla helt , har systemetbyggts upp på den allmänna kyrkoavgiften (som redan nu finns), som dengrundläggande inkomsten i kyrkofonden. Det innebär ingen principiell förändringoch kräver ingen annan kommentar än att den är nödvändig för attåstadkomma ett solidariskt utjämningssystem. tillstyrker det upprättade förslaget omgaranterad skattekraft som intagits i lagförslagets 8 §. Beträffande frågan vemsom skall erlägga avgiften bör detta som för enkelhetens skull ankommapå pastoraten.... ... får dock tillstyrka alternativ 1 såsom detklart bästa. Mot bakgrund av att även det återstående statsbidraget kan kommaatt försvinna synes betydelsen av att alternativ 1 redanfrån början införes än tydligare markeras. Domkapitletdelar utredningens uppfattning, att skattekraften måste utgöra en grundläggandefaktor i ett nytt utjämningssystem. Utredningen har beräknatskattekraftsgarantin på församlingarna och därvid utgått från tre olika nivåer,som ger , resp. garanfi. Valet av nivå har avgörande betydelseför både den allmänna kyrkoavgiftens storlek och den utjämningseffekt som nås.En fördel med systemet är, att utjämningsbidraget genom ändring avgarantinivån på ett enkelt sätt kan varieras. Den andra huvudkomponenten är den allmänna kyrkoavgiften.Även här räknar utredningen med tre alternativ 19, 16 resp. perskattekrona. Beträffande de oUka alternativen anser den lägstaambitionsnivån vara helt otillräckUg. Då avgiften är lätt att korrigera, omman skulle önska en högre ambitionsnivå, finner , att alternafivtvå, per skattekrona, skulle vara lämpligast att utgå från. Domkapitletanser vidare att det f. n. inte finns något skäl att ta ut allmän kyrkoavgiftav församlingarna. , stiftsnämnden och stiftsrådet i : Det minskade skatteunderlaget motsvarar förVästernorrland och 8 öre för enligt och stiftsnämndensberäkningar. Förlusten är dubbel resp. nästan så stor somriksgenomsnittet. Medelskattekraften måste därför höjas för Härnösandsstifts del. Prop.1981/82:158 103 och stiftsnämnden anför vidare: Vi kantänka oss tre olika vägar att höja garantinivån av medelskattekraften. Ettsätt är att bestämma den till ett genomsnitt av den kommunala garantinivån,vilket skulle innebära en garantinivå på 111 för och 118 förJämtlands län (enligt tabell 22 i för kommuner). Ett annat sättär att tillämpa landsfingens garantinivå, vilket innebär 115 resp. 124. Ett tredjealternativ vore att man som i delade upp grundgarantinivån perkommun så att församlingarna i , , och Örnsköldsvikfick ligga kvar på nivån 109 medan , och Ange justerades fillca 115. I skulle då bara församlingarna i kommun liggakvar på den föreslagna grundgarantinivån 112 medan församlingarna i ,, och Åre skulle justeras till ca 120 och i , Ragundaoch fill ca 123. Detallvarliga läge som kommer att uppstå för församlingarna i stiftförstärks också av den redan beslutade reduceringen av skatteutjämningsbidragetsärskilt för Jämtlandsdelen som har det största skatteutjämningsbidraget i helariket räknat per antal invånare (tabell 17, för Sv. och stiftsnämnden i : Beträffandedet på skattekraften baserade allmänna utjämningsbidraget ärstiftsmyndigheternas efter underhandskontakter med tjänstemän vid SKFP ej heltövertygade om att skattekraften måste vara grundläggande.