prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — Det sociala tryck som ledde till en sådanslutsats beträffande det utomäktenskapliga barnet föreligger emellertidknappast längre, i varje fall inte med samma styrka som då. Något absolut kravfrån lagstiftningens sida på sådan namngemenskap föreligger för övrigt inteenligt namnlagen - barnet kan efter anmälan ges faderns eller - utan att modernförvärvar samma namn - styvfaderns namn, låt vara i det senare fallet efterviss prövning av domstol. Redan namnlagen ger hustru frihet att välja om hon villbehålla sitt namn eller förvärva mannens. Enligt NlU:s förslag skallhuvudregeln vara att hon behåller sitt namn vid giftermålet; hon skall såledessjälv vara aktiv för att förvärva mannens namn. Man kan därför inte längre ochframförallt inte anföra, att hon "tvingats" förvärva detnamnet, som motiv för att hon ej bör avstå från det för att vinna namngemenskapmed sitt senare med annan man födda barn. måste det naturligtvisbeaktas, att kvinnor i ökande utsträckning är yrkesverksamma eller engagerade isamhällslivet, vilket kan vara orsak nog till att de inte vill byta bort ettnamn under vilket de blivit kända. Beaktas bör också att många av de fall somkan bli aktuella gäller kvinnor som verkligen "tvingats" ta mannensnamn, ehuru antalet sädana kvinnor-det avses dem som ingått äktenskap före 1.1.1964-snabbt minskar såsom presumtiva barnaföderskor. Prop.1981/82:156 250 Det måste medges att stor tvekan kan råda om man nubeträffande barn. Bilaga 3:1 vilkas föräldrar inte är gifta med varandra, skallövergå till den av namnrättskommittén förordade linjen. Om man emellertid fasthålleratt alla barn skall behandlas lika synes enligt hovrätten en sådan ordning varaden enda möjliga, eftersom man på skäl som ovan redovisats måste avvisa NlU:sförslag beträffande barn, vilkas föräldrar är gifta med varandra, liksomförslaget att annat barn skall kunna förvärva faderns giftasnamn. Med stöd av det anförda får hovrätten i första handförorda att man från barns namnrätt generellt undantar sådant namn som förälderförvärvat på grund av äktenskap med annan än barnets andra förälder, medfortsatt specialregel givetvis för det fall att det föreliggerstyvbarnsförhållande och styvföräldern lämnar sitt samtycke. Skulle en sådanordning icke anses godtagbar vill hovrätten i andra hand föreslå att dennuvarande uppdelningen bibehålles såvitt gäller giftasnamn. 1.4 Domstolsprövning av minderårigas fria namnbyte föreslog, att inomäktenskapligt barnskulle genom anmälan få förvärva moderns släktnamn. Beträffande sådant barnsförvärv av styvfaderns namn utformade kommittén en bestämmelse om ansökningsförfarande,i vilket bl. a. frågan om barnets bästa skulle prövas. Remisskritiken blev omfattande. Särskilt påpekades det attfrånskild hustru som fick vårdnaden om barnet ensam kunde bestämma om dess namn.Styvbarnsfallen skulle visserligen prövas av namnmyndigheten, men det ansågsfrån många håll att denna myndighet inte var skickad att göra denfamiljerättsliga prövning som förslaget föreskrev. Följden blev att institutet med domstolsprövning infördesi lagen. Sådan prövning kom emellertid inte bara att avse barn i äktenskap utanäven - för likformighetens skull - utomäktenskapligt barns förvärv av styvfarsnamn. Regler om domstolsprövning intogs även i bestämmelserna om adoptivbarnsnamn samt i den speciella bestämmelsen om fosterbarn. I det senare fallet är ensådan ordning emellerfid delvis betingad av andra skäl än de övriga, eftersomnågon instans måste pröva om ett verkligt fosterbarnsförhållande allsföreligger. NIU föreslår nu att domstolsprövningen avskaffas utom - pånyss angivna grunder - försåvitt angår fosterbarnsfallen. NlU:s mofiv för att avskaffa domstolsprövningen synes varaden starka betoning av barns rätt fill vissa namn inom familjesfären somgenomsyrar hela förslaget; om barnet principiellt har en rätt till visst namnfår icke någon hindra det från att i praktiken utöva denna rätt. Frågan huruvida detta synsätt är helt riktigt kan som ovanpåpekats starkt ifrågasättas. Såvitt hovrätten kan se bör emellertid inteproblemet bedömas ur renodlad namnrättslig synvinkel. Frågan om det minderårigabarnets namn har - som det påpekats i förarbetena till namnlagen - vid oenighet Prop.1981/82:156 251 mellan föräldrarna beröringspunkter med vårdnadsfrågan och det är Bilaga 3:1 orealistiskt att bortse från,vilka följder ett upphävande av domstolprövningen kan ha på föräldrarnasagerande i olika sammanhang. Enligt hovrättens mening kvarstår åtskilliga av de skälsom framfördes i remisskritiken 1960 och godtogs av departementschef ochriksdag. Emellertid är det uppenbart att de nuvarande bestämmelsernasgenerella utformning kom att medföra, att prövning sker i ett antal fall dåsådan av olika skäl borde kunna underlåtas. Den nuvarande regeln i 1 § 3 st innebär attdomstolsprövning erfordras även för det fall att föräldrarna fortfarande ärgifta med varandra. I den situationen måste de ju emellertid vara ense,eftersom de endast gemensamt kan göra ansökan (med undantag för de sällsyntafall då endera i äktenskapet ensam har vårdnaden). Det är därför klart att mani dylika fall bör kunna upphäva kravet på sådan prövning. Sedan namnlageninfördes har skapats möjlighet för frånskilda att gemensamt ha vårdnaden ombarnen. Även i detta fall kan på skäl som sagts prövning efterges. Sådaneftergift bör också ske i övriga fall då föräldrarna är ense, vilket kanmanifesteras genom ett till anmälan fogat skriftligt medgivande från den icke vårdnadshavandeföräldern. Om det i praktiken bara finns en förälder ter sig ocksådomstolsprövningen opåkallad. Detta gäller naturligtvis främst då andraföräldern är avliden. Men även då ett barn till ogift moder ända sedan födelsenstått under hennes ensamma vårdnad måste en prövning anses opåkallad i det fördenna situation enda aktuella fallet, att barnet skall förvärva styvfadersnamn. har det aldrig förelegat någon kontakt mellan barnet ochdess fader och han kan därför vara omöjlig att nå. I andra fall kan det te sigdirekt kränkande för modern, att synpunkter inhämtas från en fader som intetagit någon del i barnets fostran och vård och kanske t. o. m. nonchalerat bådehenne och barnet. Hovrätten får alltså föreslå att man behållerdomstolsprövningen men begränsar den till de fall då tvist mellan föräldrarnaföreligger. Om de fall undantas som ovan angivits skulle för prövning återstå 1. namnbyte till förälders eller styvförälders namnför barn, vars föräldrar är skilda, och icke har gemensam vårdnad, såvida den icke vårdnadshavande föräldern vägrar lämna medgivande till namnbytet; 2. namnbyte tillstyvfaders namn för barn, vars föräldrar inte är gifta men som har gemensamvårdnad eller vars fader tidigare haft del i vårdnaden, såvida fadern vägrarlämna medgivande; 3. namnbyte tillmoderns namn för barn, vars föräldrar inte är gifta med varandra, om barnetfrån födelsen haft faderns namn och de under 2 angivna omständigheterna iövrigt föreligger; 4. namnbyte tillstyvmoders namn för barn, vars föräldrar inte är gifta med varandra, om barnetstår under faderns vårdnad och modern vägrar lämna medgivande. 1981/82:156 252 Det bör observeras att prövning nu ej behöver ske vid ickei äktenskap fött Bilaga 3:1 barns förvärv av faders namn, ej ens om det ärhan som efter vunnen vårdnadstvist har att ensam bestämma i frågan. Kanske bördet dock övervägas om inte modern i dylikt fall kan ha samma anledning attpåkalla prövning som fader nu anses ha i skilsmässofallen. Del bör också påpekas an NlU:s av hovrätten - om än medtvekan -godtagna förslag om fri återgång till tidigare namn kan leda till ettantal namnbyten sorn inte utan vidare godtas av den förälder vars namn barnethar. Detta blir särskilt aktuellt vid överflyttning av vårdnaden från den enaföräldern till den andra. 1.5 Villkor för administrativt namnbyte I 8 § NL föreskrivs nu att den, vars släktnamn inte ärtillräckligt särskiljande eller eljest mindre tjänligt, har en ovillkorlig rättatt efter ansökan erhålla annat namn. Kan sådana skäl inte anföras kan sökande,som åberopar särskilda skäl - antingen för att byta bort sitt namn eller föratt få visst annat namn - enligt 1, 3 eller 11 § få till stånd administrativtnamnbyte. Därutöver finns det i 12 § en generalklausul, som ger den vilken kanåberopa synnerliga skäl för byte möjlighet att erhålla sådant, trots attförutsättningarna i ovannämnda paragrafer inte föreligger. I dessa delarspeglar namnlagen i huvudsak samma principer som uttryckligen eller enligtpraxis tidigare gällt för tillämpning av SIF. Motiven för att det sålunda skallförebringas skäl för namnbyte är enligt förarbetena till båda författningarnadels hänsynen till namnstabiliteten, dels uppfattningen att tillgängligtmaterial av nybildade släktnamn är begränsat och därför bör förbehållas dem somär i direkt behov av sådant namn. Som ovan påpekats (1.2) har NIU föreslagit att allanamnbyten inom familjesfären skall kunna ske fritt genom anmälan. Dessa frågorhar hovrätten översiktligt behandlat redan i det sammanhanget. Under 1.1 harhovrätten också anmärkt, att NIU beträffande administrativa namnbyten iallmänhet föreslär, att envar utan att uppge särskilda motiv för att byta bortsitt nuvarande namn skall ha rätt att förvärva annat namn. Denna fråga harhovrätten emellertid inte där vidare penetrerat. NlU:s motiv för att i 8 § inte föreskriva villkor förnamnbyten är dels dess ovan (1,1) redovisade uppfattning att behovet avnamnstabilitet minskat, dels erfarenheten att de förslag till nybildadesläktnamn som under det senaste halvseklet framlagts i ett antal s,k,namnböcker förbrukats relativt långsamt, NIU noterar också att antalet sökandesom önskar ett i släkten redan förekommande namn är dubbelt så stort som de somsöker ett nybildat namn och att risken för okynnesansökningar kan bedömas somringa, NIU vill därför nu "befria namnmyndigheten från den inte sällansvåra prövningen, om ett befintligt släktnamn kan anses vara icke tillräckligtsärskiljande eller eljest mindre tjänligt". Slutligen påpekas det ätten 'ndring 1981/82:156 253 av bestämmelsen i föreslagen riktning skulle bringaregleringen i överens- Bilaga 3:1 stämmelse med dansk och norsk rätt. NIU bygger upp de allmänna resonemangen för sitt förslagatt göra 8 § villkorslös så, att man sedan synpunkten på personnumren ochnamnstabiliteten upprepats, påpekar att NIU i enlighet härmed " i detföregående" föreslagit de fria namnbytena inom familjesfären. I linjehärmed, säger , har man övervägt om inte de förutsättningar för namnbyte som8 § nu uppställer kan utgå. Detta resonemang är emellertid i verkligheten ettcirkelresonemang. Ty kärnpunkten för beslut om de familjemässiga namnbytenaligger egentligen just i 8 §. Det vore nämligen alldeles poänglöst att i defamiljerättsliga bestämmelserna i något fall föreskriva ansökningsförfarande,om man i 8 § gör detta villkorslöst såvitt avser behovet av att bytabort namn. Det centrala i bestämmelserna 2 och 4 §§ är ju att barnet har rättatt förvärva visst eller vissa namn inom familjesfären. Den prövning som nuföreligger för vuxna - och som föreslås bibehållen av hovrätten - gäller ju dåhuruvida det finns . ?/cfl/flH/)yrfl/)orf det namn sökanden redan har. Om manemellertid i 8 § får rätt att utan sådan motivering förvärva annat namn. fallerju för sökande, som avses, det i 2 respektive 4 § angivna namnet ut s a sautomatiskt. Det skulle således endast vara att besvära vederbörande med ettansökningsförfarande, som utan vidare skulle leda till samma resultat som enanmälan. Logiskt sett borde hovrätten därför ha behandlat 8 § förefrågorna om barns släktnamn, eftersom utformning av 8 § enligt NIU:s förslagrimligen måste få till konsekvens att även förslaget om fria namnbyten förvuxna barn godtas. Emellertid har hovrätten velat följa NlU:s turordningbeträffande förda resonemang. Dessutom torde även beträffande 8 § den centralafrågan vara diskussionen om namnstabiliteten som förts redan under 1.1. Hovrätten har där framfört som sin mening, attnamnstabiliteten även i fortsättningen måste utgöra ett grundläggande element inamnlagstiftningen. Utgångspunkten för utformningen av 8 § bör därför enligthovrättens mening alltjämt vara, att den som vill ansöka om annat namn bör angeskäl för sin önskan. Detta inte minst därför att en annan ordning skulle ha deeffekter som ovan sagts för innehållet i 2 och 4 §§ med de konsekvenser däravsom påvisats ovan (1.2). De allmänna skäl som 8 § nu uppställer innebär att allainnehavare av "vanliga" namn har rätt att fä byta. Före namnlagenkunde det måhända bjuda vissa svårigheter för namnmyndigheten att avgöra vilkanamn som sålunda borde få bytas bort. Den av namnrättskommittén uppgjorda, av NIUnu justerade s. k. rikslistan ger emellertid klara besked om vilka namn somunder alla omständigheter är av denna beskaffenhet, och av i betänkandetredovisade siffror framgår, att dessa namn bärs av över hälften avbefolkningen. Det finns i tidigare material också uppgifter om släktnamn somlokalt har så hög frekvens, att innehav av dem bör medföra rätt till byte. Motdenna bakgrund bör det enligt hovrättens mening inte behöva bli mer än Prop.1981/82:156 254 ett fåtal fall, då en prövning av det havda namnetskaraktär kan vålla större Bilaga 3:1 bekymmer. Det kan därför knappast varadessa fall som NIU avser, då det sägs att namnmyndigheten bör"befrias" från prövningen. I stället får man av argumenteringen den uppfattningen attdet är det stora antalet fall, då vederbörande söker redan befinfligt släktnamnsom betungar namnmyndigheten. Den fråga som då står i fokus är emellertid omdet alls kan vara tillåtet för sökande att erhålla det sökta namnet. Detövervägandet befrias myndigheten dock inte från av den föreslagna utformningenav 8§. Påpekandet att man genom NlU:s förslag skulle vinnarättslikhet med och är naturligtvis beaktansvärt. Det är därvidav stort intresse att veta sådana regler gällt i dessaländer och vilka erfarenheter de då givit. I dessa delar ger emellerfidbetänkandet inte besked, 1 frågan, huruvida en villkorslös namnbytesrätt kommer attleda till stark påfrestning på beståendet av nybildade namn. är det svårt attha någon bestämd mening. har det framhållits att materialet avverkligt attraktiva nybildningar är mycket begränsat; skälet till attnamnböckernas förslag inte använts i högre grad kan helt enkelt vara att de därupptagna namnen framstår som icke åtråvärda. Den frågan bör väl emellertid ejheller vara avgörande för hur man ställer sig till förslaget. Vid övervägande av vad som anförts och med hänsyn tillde konsekvenser förslaget till 8 § skulle få för namnstabiliteten dels direkt,dels via de bestämmelser i 2 och 4 §§, som redan behandlats, anser hovrättensig böra avstyrka att man ändrar på den nuvarande ordningen, att sökande för administrativtnamnbyte skall förebara giltigt skäl. Till frågorna om vilka skäl som börgodtagas återkommer hovrätten vid sin behandling av de aktuella paragraferna, Beträffande den familjerättsliga delen tar NIUutgångspunkt i bestämmelsen om makars namn. Anledningen härtill är att vissadiskussioner om denna problematik - bl, a, frågan om "neutralitet"beträffande val av gemensamt namn - får bilda underlag för förslaget tillregler om barns namn. Eftersom hovrätten redan övergripande yttrat sig i en delprincipfrågor, finns det dock ingen anledning att i det fortsatta yttrandetavvika från själva lagförslagets uppställning, 2.1 Barns namn (1 och 2 §§) NIU har haft som riktpunkt att alla barn skall behandlas lika,vilket lett till en annan gruppering av bestämmelserna inom angivna bådaparagrafer än som är fallet. 1981/82:156 255 Som redan anförts ovan delar hovrätten uppfattningen bör Bilaga 3:1 eftersträva lagregler som kan tillämpas på alla barn,oavsett om deras föräldrar är gifta med varandra eller inte. Huruvida en sådansträvan kan genomföras är dock ovisst; det avhänger bl. a. av hur man ställersig till de övergripande frågorna om barns rätt till förälders tidigare giftasnamnoch om domstolsprövning av vissa namnbyten. Om emellertid NIU vinner gehör för nu berörda intentionersynes det riktigt att i 1 § behandla barns förvärv i anslutning till födelsenoch i 2 § uppta regler om byten därefter. Hovrätten följer därför den av NIU gjordauppdelningen. Ett grundläggande drag i lagstiftningen harvarit att barn vid födelsen automatiskt förvärvar släktnamn. På olika ställen i1963 års proposition till namnlagen understryks vikten av en sådan ordning. Denär dessutom en naturlig konsekvens av namnrättskommitténs principiellaresonemang om namnrätt och namnplikt, på vilka den nuvarande namnlagen kananses vara uppbyggd. NlU:s förslag innehåller automatiskt verkande reglerendast för barn, vars föräldrar har gemensamt släktnamn, och detta avser dåalltid fall, då föräldrarna är gifta med varandra. I övriga fall vill NIU låtanamnfrågan vara öppen till dess föräldrarna eller ensam vårdnadshavare bestämtsig i fråga om val av namn för barnet, dock att enligt en hjälpregel barnetefter utgången av efter födelsen skall anses ha förvärvat modernssläktnamn. Sistnämnda regel får naturligtvis i sak också anses innefattaautomatik. NIU:s främsta skäl fill att icke generellt ha enautomatiskt verkande regel har varit, att man - med hänsyn till barnets likarätt till båda föräldrarnas namn samt den eftersträvade jämställdheten mellandessa - vill förhålla sig neutral i valet och överlämna till föräldrarna attträffa detta. Denna neutralitet är emellertid bara skenbar och temporär. Ty somNIU själv konstaterar måste lagstiftaren kräva, att barnet förr eller senarefår ett släktnamn, och då måste man vid utebliven anmälan framtvinga ettresultat via en hjälpregel som icke kan vara neutral. Följden är att denönskade anmälan aldrig behöver avse annat namn än det som icke avses med hjälpregeln.Därmed måste man ge ett försteg åt det ena namnet -automatiken är endastuppskjuten , NIU kunde även med sitt förslag ha ökat antalet fall dåbarnet automatiskt förvärvar namn vid födelsen om den öppnat en möjlighet förföräldrarna att före denna göra namnanmälan. De skäl NIU anfört mot en dylikanmälan förefaller inte hållbara. Föräldrar vidtar en serie åtgärder inför denväntade nedkomsten och det kan knappast te sig främmande vare sig för dem ellerför rättsordningen, om anmälan finge ske före denna, NIU:s invändningar är bl,a, att en anmälan vid giftermålet om vad framtida barn skall heta framdelesinte låter sig kontrollera. En anmälan kunde emellertid ges begränsad giltigheti tiden -1, ex. - och därmed skulle den ej få verkan mer än för detaktuellt väntade barnet. 1981/82:156 256 Men eftersom en anmälan före födelsen inte kan avtvingasföräldrarna. Bilaga 3:1 kommer ändå ett antal barn att med NlU:s förslagkunna sakna namn avsevärd tid efter födelsen. Man har därför under allaomständigheter att ta ställning till frågan om detta är lämpligt. Hovrätten menar vid övervägande härav att NIU underskattatvärdet av en vid födelsen automatiskt verkande regel. Att anmälan efterfödelsen eller tillämpning av hjälpregeln skall anses har verkan från födelsenkan inte rubba denna inställning. Hovrätten vill därför förorda en ordning,enligt vilken barn vid födelsen automatiskt förvärvar släktnamn. Om man vill genomföra en sådan princip och samtidigtsträvar efter att behandla alla barn lika kan automatiken endast avse modernssläktnamn, dvs. man måste tillämpa ens. k. kognatisk namnföljd. Detta innebärett brott mot hittillsvarande namnskick och måste naturligtvis därför nogaövervägas. Det får då först konstateras att NIU, trots uppgivensträvan till neutralitet, i sak rekommenderar en övergång till kognatisk namnföljd,eftersom hjälpregeln avser moderns namn. Anmälan behöver då bara avse fadernsnamn och sådan anmälan kan ske endast om föräldrarna är ense. Det ligger alltsåhelt i moderns hand att avgöra, om barnet skall kunna förvärva faderns namn.Hon har, med NlU:s litet tillspetsade formulering, "övertaget" inamnfrågan. Vid angivna förhållanden vore det - om man i övrigt helt grundadesig på NlU:s tankegångar - lika bra att konstatera att en kognatisk namnföljdinföres och låta den verka direkt från barnets födelse. Den agnatiska namnordningen har tradition inte bara hososs utan i de flesta stater; i de länder där barn inte förvärvar faderns namnförvärvar det båda föräldrarnas. Det torde vara obestridligt att dennautveckling i huvudsak är grundad på det patriarkaliska system som vi nu i andrasammanhang övergett eller i varje fall strävar att överge. Uppfattningen atthustrun tillhör mannens släkt, vilket säkerligen också varit anledningen såvältill äldre regler om hustrus namn som till den agnatiska namnordningen, är inteheller giltig numera. Man torde kunna anta att till dessa förhållanden kommitett tredje, nämligen att hustru förr ansåg det angeläget att med faderns namnmarkera faderskapet till barnet för att undgå misstanke att barnet var utomäktenskapligt.Med det synsätt vi nu har torde ej heller denna inställning längre vararelevant för vidmakthållande av den agnatiska namnföljden. Förhållandena i andra länder skulle väl kunna vara enomständighet att väga in vid frågans avgörande. Emellertid synes, som framgårav betänkandet, ätskilliga stater överväga en avveckling eller i varje fall enuppmjukning av den agnatiska ordningen. Vid sådant förhållande kaninternationella förhållanden inte tillmätas någon nämnvärd betydelse vidavgörandet av hur vi vill ordna vårt framtida namnskick. För den agnatiska namnföljden talar således i sak endastden faktiska traditionen. Ingenting talar emot en kognatisk namnföljd. 1981/82:156 257 positiva värdet, att den är direkt tillämpbar på allabarn, oavsett om Bilaga 3:1 föräldrarna är gifta med varandra eller inte. Med stöd av det anförda får hovrätten ansluta sig till denav NIU i sak rekommenderade linjen an lagstiftningen bör övergå till en kognatisknamnföljd. Hovrätten har ovan uttalat sig emot, att barn genomautomatiskt verkande regler eller anmälan får förvärva förälders giftasnamnfrån tidigare äktenskap. Med utgångspunkt från vad hovrätten sålunda anfört fårhovrätten förorda au 1 § byggs upp enligt följande principer: Barn förvärvarvid födelsen moderns släktnamn (vilket ju eventuellt också kan vara mannens) -dock ej tidigare giftasnamn - såvida inte före dess födelse anmälts alt delskall erhålla faderns släktnamn - dock ej tidigare giftasnamn. Alla frågor om förvärv efter födelsen kommer då att samlasi 2 §, vilket innebär den systematiska ändringen i förhållande till NIU:sförslag att om anmälan av faderns namn försummats före födelsen den efterfödelsen sker jämlikt 2 §. I sak innebär detta inte någon ändring i förhållandetill förslaget, I enlighet med vad ovan under de principiella resonemangenanförts bör man i 2 § skilja mellan minderårigt barn och sådant"barn" som uppnått eller ingått äktenskap, ifortsättningen sammanfattande benämnda "vuxet barn". För båda grupperna bör, som ovan utvecklats, möjlighetenatt förvärva förälders namn enligt 2 § begränsas så, att förvärvet ej kan avseförälderns fidigare giftasnamn. Minderårigt barns namnbyte genom anmälan bör i denutsträckning som framgår ovan under 1,4 vara beroende av att domstol funnitbytet förenligt med barnets bästa. Med de båda nu angivna reservationerna synes i övrigt NIU:sförslag enligt första och andra styckena kunna godtas såvitt gäller minderårigtbarn. Slutraden i andra stycket synes dock otydlig och överensstämmer ej hellermed motsvarande bestämmelser i 4 och 5 §§. Beträffande vuxet barn har hovrätten redan under 1.2förordat alt namnbyte enhgt 2 § liksom nu skall ske efter ansökan. Har detnamn, som barnet önskar, av föräldern förvärvats efter ansökan, bör liksom nu(se 13 § 2 st.) en förutsättning för barnets förvärv vara att föräldernsamtycker. Orsaken till detta ställningstagande är att det ej alls generelltkan förutsättas, att föräldrar och vuxna barn har en sådan inbördes relation,att föräldrarna önskar att barnet kan ansluta till deras namnförvärv.