prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — 3.5.6Konkurrensutredningens principiella överväganden rörande en prisbestämmelse Pris-och konkurrenspolitik brakar ofta behandlas som ett begrepp. Det beror på denkoppling som finns mellan tänkbara medel för att nå del gemensamma målet, somytterst är bästa möjliga varor till låga priser. Reglering och konkurrens kanvara svåra att förena. Detaljreglering av en bransch kan påverkakonkurrensförhållandena och leda till ett samarbete mellan företagen ibranschen. Som förut har nämnts bygger man i sedan millen av 1950-taleti huvudsak pä konkurrenshnjen. Prisregleringarna innebär inteatt konkurrenslinjen har övergivits. De skall snarare ses som en del av denkortsiktiga stabiliseringspolitiken med kraftigaprisstegringar, uttalar utredningen. Vidareframhåller utredningen att direkta prisingrepp med stöd av bestämmelserna i 21§ KBL inle har företagits. Med stöd av dessa har emellertid NOförhandlat med företag om deras prissättning. har ocksåprisregleringslagen använts i vissa fall för att förhindra prisstegringar påområden med monopolislisk prissättning, uttalar utredningen. Konkurrensutredningenhar övervägt om man kan slopa möjligheten att ge föreskrifter om priser medslöd av KBL och helt överföra denna funktion till prisregleringslagen.Därvidlag uttalas följande: En sådan ordning skulle medföra att ingripandenapå prisområdet i sin helhet skulle administreras av SPK. Därmed skulle riskenatt NO och SPK förhandlar med ett företag om dess prissättningelimineras. 1981/82:165 153 överförandeskulle emellertid innebära en väsenfiig ändring av prisregleringslagens syftenoch principiella uppbyggnad. Prisregleringslagen är inte avsedd alt tillämpasannat än i speciella krissituationer. Med undanlag för krigsfall är detnödvändigt att regeringen förordnar om lagens tillämpning. Regeringens förordnandeskall inom en månad underställas för godkännande. Utredningen fortsätter:Föratsättning för ett sådant förordnande är att fara för aUvarlig prisstegringföreligger på viktigare vara- eller tjänsteområde. Monopolislisk prissättningkan emellertid förekomma utan att sådan fara föreligger. Det kan t. ex. varafråga om all ett företag missbrakar en dominerande marknadsställning genom atthåUa ett oskäligt högt pris och att föreskrift bör meddelas om sänkning avdetta. Prövningen av sådana ärenden om missbrak av marknadsslällning fallerprincipiellt inom konkurrenslagstiftningens ram. HärtiU kommer att dessaärenden kan avse också andra former av missbrak av den dominerande ställningen.Prövningen bör vara aUsidig och även gäUa frågan huruvida den direkta metodeneller den konkurrensfrämjande metoden bör tillämpas. Det kan t. ex. vara så attett prisingripande inle är lika effektivt som ett ingrepp mot självakonkurrensbegränsningen. Om ärenden av detta slag skuUe behandlas inom ramen förprisregleringslagen, skulle detta innebära att en del av lagstiftningen motskadlig konkurrensbegränsning byggdes in i prisregleringslagen. Detta skullefömtsätta en principiell och genomgripande ändring av denna lag. Utredningenanser därför att ingripande mot monopolislisk prissättning alltjämt måstekunna ske enligt KBL. Vad här har anförtshindrar självfallet inte att ingrepp på områden med monopolislisk prissättningsker enligt prisregleringslagen för de syften och i de former som den lagenanger. Om ingrepp aktualiseras på den gmnden att ett företag missbrakar endominerande marknadsställning, måste emellertid frågan prövas i den ordningsom anges i KBL, uttalar utredningen som fömtsätter att NO - om NO tar upp enprisfråga - självfallet alltid först samråder med SPK. Deöverväganden av konkurrensutredningen som jag här har redovisat mynnar såledesut i slutsatsen att en prisbestämmelse behövs också i en nykonkurrenslagstiftning. I del följande behandlar jag den nuvarande bestämmelsenstekniska utformning och utredningens ändringsförslag m. m. Där berör jag ocksåremissinstansernas uppfattning. 3.5.7Nuvarande och föreslagen utformning av prisbestämmelsen m. m. Dennuvarande föreskriften i 21 § tredje stycket KBL har följande innebörd.Föralsättningen för bestämmelsens tUlämpning är till en början att förhandlinghar avslutats i MD utan att skadlig verkan har kunnat undanröjas och alldomstolen funnit saken vara av större vikt och därför gjort anmälan tiUregeringen. Innebär den skadliga verkan att ett visst pris med hänsyn tillkostnaderna är uppenbart för högt och finnes saken vara av 1981/82:165 154 allmänbetydelse kan regeringen på hemställan av domstolen förordna om visst högstapris, vilket inle får av företagare överskridas utan tiUstånd av domstolen.Förordnandet skall avse , högst . IförarbetenatiU lagstiftning uttalade (prop. 1956:148 s. 42 ff.)departementschefen bl. a. all den i regeln innefattade jämförelsen i förstahand bör avse förhållandet mellan priset och de faktiska kostnaderna förframställningen av den vara det gäller hos de av den aktuella konkurrensbegränsningenberörda företagarna. Han tillade vidare bl. Oftanog lärer kostnadsnivån vara ungefärligen densamma hos alla förelagarna. Men lägetkan också vara det att betydande skiUnader i kostnadsläget föreligger de olikaföretagarna emeUan. Att i sådant fall städse laga kostnadsläget hos företagarenmed de högsta kostnaderna till utgångspunkt för bedömningen kan enligt minmening ej vara riktigt. Den omständigheten att en företagare som medverkar ien konkurrensbegränsning har en hög kostnadsnivå, t. ex. till följd avunderlåtenhet att vidtaga rationali-seringsålgärder i en omfattning som måsteanses normal, kan icke rimligen motivera, att samhället vid avgörandet,huravida priset på en av konkurrensbegränsningen omfattad vara är för högt,skall nödgas utgå från nämnda företagares faktiska kostnader. Detta skulleinnebära ett slöseri med de gemensamma resurserna, som lagen just syftar tillatt motverka. Likartade synpunkter kan också göra sig gällande i del fall altkostnadsnivån är ungefärligen densamma, t. ex. om i ett oligopolfaU aUaberörda företagare underlåtit att, kanske just till följd av den föreliggandekonkurrensbegränsningen, vidta sådana rationaliseringsåtgärder som framstårsom naturliga. Även i monopolfallet kan sådana förhållanden länkas föreligga.Fall finns sålunda där del är motiverat att jämföra priset med ett lägre beloppän de verkliga kostnaderna. Åandra sidan kan det såsom anfört finnas skäl för attvid jämförelsen taga hänsyn även till andra omständigheter än kostnaderna.Införandel av en ny vara eller genomförandet av en ny tiUverkningsmetod innebärofta nog ett betydligt risktagande. medför åtgärden endast förlustmedan den i andra fall kan ge ett avsevärt ekonomiskt utbyte. Uppenbarligen ärdet ett samhällsintresse att risktagande av denna art sker och av betydelsehärför är självfallet den vinst som kan uppkomma. Det måste alltså ansesmotiverat ur samhällets synpunkt att man vid jämförelsen mellan pris ochkostnader tar hänsyn till dyhka och liknande omständigheter, bland vilka ävenmå nämnas avsättningsbehov för rationaliserings- eller forskningsändamål. Befogenhetenatt fastställa högsta pris bör otvivelaktigt innebära rätt för Kungl. Maj:t attfastställa högsta priset i form av stoppris. Innebörden av begreppet högstapris är alltså ett annat än den nya prisregleringslagens högstpris. Bestämmelsenhar berörts i betänkandet (SOU 1961:3) Effektivare prisövervakning, s. 75 ff.,samt i prop. 1961:86, s. 64. Konkurrensutredningenuttalar till en början följande: Vid lagöversynen bör av skäl som utredningenhar angivit i det föregående bibehållas en möjlighet att inom konkurrensbegränsningslagstiftningensram gripa in mot 1981/82:165 155 oskähgprissättning när denna har sin grund i exempelvis missbruk avmarknadsdominerande ställning. Anledning saknas att på någon punkt som är merbetydande ändra på föratsätlningarna för ingripande. Enligt utredningensbedömning ger dock kravet på att ett pris skall vara uppenbart för högt och attsaken skall befinnas vara av allmän betydelse ett intryck av högre ställda kravför ingripande än vad som måste antagas vara avsett. Med den nuvarandeformuleringen löper man risken att bestämmelsen blir verkningslös. Närmast somett förtydligande föreslås här alt ingripande skall kunna riktas mot enprissättning som är oskäligt hög. Dennu gällande föreskriften regeringen och inte MD harbeslutsfunktionen i fråga om ett prisingripande. Utredningen har övervägt om pådenna punkt en ändring är påkallad. En sådan ändring skulle kunna till viss delmotiveras med hänvisning tiU att MD redan i dagens läge får genom förhandlingsöka undanröja skadlig verkan som rör prisfrågor e. d. Ges - som utredningensförslag innebär - domstolen nu rätt att utan förhandling använda vitessanktionkunde detta anses tala för att den också i det nu aktuella fallet fick gripa inmed tvångsmedel mot för höga priser. Utredningen fortsätter: Mot en sådanordning talar dock övervägande skäl av annan art. Hit hör främst detförhållandet att beslutanderätten enligt allmänna prisregleringslagen(1956:236) primärt tUlkommer regeringen. Eftersom - teoretiskt ingripandenenligt den lagen skulle kunna komma i viss motsatsställning till ettförordnande med stöd av KBL om högsta pris, krävs här en fullgod samordning isyfte att undvika detta. Sådan samordning uppnås bäst genom att beslutsrätten ibåda fallen ges åt regeringen. Också priskontroUutredning avrådde(SOU 1954:45 s. 130) från annan lösning. Avdessa skäl finner konkurrensutredningen del lämpligt att beslutanderättenockså i fortsättningen förbehålls regeringen. Vidare bör det ankomma påregeringen att bedöma huruvida visst av regeringen fastställt pris skall fåöverskridas. Det bör stå regeringen fritt alt i beslut om visst pris ange attdetta inte får överskridas utan tUlstånd av myndighet som regeringenbestämmer. Särskild föreskrift om detta torde enligt utredningen inte behövages i lagen. Närdet slutligen gäller sanktionsformen vid överträdelse av beslut om högsta prisfår det enligt utredningens uppfattning anses som lämpligt all åläggande, somkan förenas med vite, kommer till användning. Nuvarande bestämmelser om straffm. m. i 29 § andra t. o. m. Qärde styckena KBL ges därför inte någonmotsvarighet i utredningens lagförslag. Utredningenuttalar slutligen att den föreslagna regeln väsentligen torde få sin funktionnär fråga är om uttagande av s. k. monopolvinster, dvs. vid missbrak avdominerande ställning. Endastfå remissinstanser berör uttryckligen utredningens överväganden rörandeprisbestämmelsen. NOanser i likhet med utredningen att det i konkurrenslagstiftningen bör 1981/82:165 156 finnasmöjlighet att ingripa mot för högt pris. Även om nuvarande bestämmelse - förövrigt i hkhet med bestämmelsen om leveransåläggande - inte behövt tillgripasav MD, har den dock i många ärenden hos NO varit av stor betydelse. NO anseratt det inte finns anledning alt erinra mot den omformulering av paragrafen somföreslås och inte heller mot att regeringen och inte MD skall besluta omöverskridande av högslpris. MDdäremot anför bl. a.: Enligt utredningen talar mot en beslutanderätt för MD iaktuellt hänseende att beslutanderätten enligt aUmänna prisregleringslagenprimärt tillkommer regeringen, varför - teoretiskt - ingripanden enligt denlagen skulle kunna komma i viss motsatsställning till ett av MD med stöd avkonkurrensbegränsningslagen givet förordnande om visst högsta pris. MD anseratt utredningens farhågor för att en konflikt av angivet slag skuUe kunnauppslå överdrivna. Enligt MD:s mening bör beslutanderätten avseende prisingreppligga hos domstolen. För det fall MD trots vad som har anförts häremot inteskulle ges beslutanderätt beträffande prisingripande bör därför enligtdomstolens uppfattning en regel om återförvisning till domstolen förbestämmande av annan åtgärd än förordnande om visst högsta pris införas. MDanför vidare: Enligt 21 § tredje stycket KBL kan ett prisingripande ske såvidaden skadliga verkan innebär att visst pris med hänsyn till kostnader och övrigaomständigheter är uppenbart för högt saml saken finnes vara av allmänbetydelse. Dessa betingelser för prisingripande har i föreslagna 2 § ersattsmed rekvisitet att visst pris med hänsyn liU kostnaderna och övrigaomständigheter skall vara oskäligt högt. Enligt betänkandet är den nuvarandeformuleringen i 21 § tredje stycket KBL beträffande föratsätlningarna för prisingripandesådan att risk finns att bestämmelsen blir verkningslös. Vidare uttalas ibetänkandet alt, närmast som ett förtydligande och utan att någon merbetydande ändring beträffande föratsätlningarna för ingripande avses, i denföreslagna regeln bör utsägas att ingripande skall kunna ske mot prissättningsom är oskäligt hög. MD anser detta utredningens uttalande vara förvirrande,varför förtydligande bör ske. SPKföratsätter att avsikten är att övervakningen av att regeringsföreskrift omhögsta pris åtföljs skall åvila SPK. Det förefaller bankinspektionen intetroligt att åtgärder som rör prisingrepp visar sig behövliga inom inspektionenstillsynsområde. Föregen del viU jag anföra följande: Dennuvarande prisbestämmelsen utgjorde vid sin tillkomst i princip inte någonnyhet. Läget var ju att då gällande prisregleringslagstiftningmedgav permanent prisreglering, mot bakgmnd av kristidsförhållandena underfrämst . priskontroUutredning betraktade saken så att -medan prisregleringen i övrigt borde begränsas tUl beredskapssiluationer -möjligheten till en sådan reglering borde bibehållas för normaUider när detgäller vad utredningen kallade ett uppenbart 1981/82:165 157 Utredningen strök vidare under följande omständigheter. För del förstavar behovet av ett stadgande, som gav möjlighet all i nu avsedda faU gripa inmed förordnande om högsta pris, permanent. Stadgandet borde alltså utgöra endel av den permanenta näringslagstiftningen. För det andra borde bestämmelsenha undantagskaraklär och endast sällan behöva tillämpas. Utredningen tänkte sigi stället uppgörelser förhandlingsvägen. Somhar framgått av det anförda hade departementschefen liknande uppfattning istort. Jag vill erinra om att han uttalade alt svårigheten att undanröjaskadlig verkan torde vara särskilt stor då denna verkan består i att priset ärför högt. Till detta lade han att svårigheten dittills dock inte varit avstörre betydelse, eftersom man hade haft möjligheten att genom direktprisreglering bestämma ett skäligt pris. Men då samhället avhände sig dennamöjhghet, blev behovet av den föreslagna bestämmelsen mera framträdande. Ocksådepartementschefen underströk all bestämmelsen borde komma till användningendast i undantagsfall. Den skulle inte tillgripas för att genomföra en meraaUmän prisreglering i situationer då den aUmänna prisregleringslagen inte kundesättas i kraft. Syftet med föreskriften var endast att ge samhället enmöjlighet att ingripa i sådana fall då priset på en vara till följd avofuUständighet i konkurrensen är uppenbart för högl, yttrade departementschefenvidare. Mankan mot denna bakgrand sammanfatta de tankar som låg tiU grund förprisbestämmelsen på följande sätt. Väl borde direkt prisreglering mot inflationm. m. tillgripas endast i beredskapssituationer. Sådan reglering skulle därföravskaffas i fråga om normaltider. Men man skulle också för normala förhållandenbehålla en form av prisingrepp för att komma åt monopolvinster m.m. i sambandmed ofullständigheter i konkurrensen. Fastän behovet därav var permanentförutsågs att en bestämmelse om detta skulle tillämpas endast undantagsvis. Vadjag nu har uttalat tar sikte på prisbestämmelsens plats i systemet och avseddafunktion. Närdet sedan gäller bestämmelsens betydelse vUl jag erinra om att befogenheten attfastställa högsta pris med stöd av lagrammet inte har använts. Avdelta kan man ingalunda dra den slutsatsen att bestämmelsen saknar ettpraktiskt värde. Tvärtom uttalar NO att den har varit av stor betydelse i mångaärenden hos denne. Av det jag har sagt framgår också att lagstiftaren haravsett förhandlingsuppgörelser och utgått från att bestämmelsen endast iundantagsfall skulle tillämpas genom formella beslut. Enligt vad jag harinhämtat har bestämmelsen också spelat en viktig roll iNO:s förhandlingsverksamhet. Vadjag här har pekat på innebär alltså endast att bestämmelsens innebörd ochräckvidd inte har prövats genom beslut av regeringen i konkreta' fall. Dettaberor på att MD inle haft att pröva frågan huruvida prisbeslämmelsen kunde ochborde tillämpas. Till delta torde ha bidragit den prisreglering ochprisövervakning som har förekommit . 1981/82:165 158 Enligtmin uppfattning bör den nuvarande prisbeslämmelsen ges en plats i den nyakonkurrenslagen. Detta är också remissinstansernas slutsats. Dock bör, såsomjag har anfört, befogenheten att faststäUa ett högsta pris utövas avMD. Bakgranden är att domstolen enligt mitt förslag ges möjlighet att förbjudaalla former av skadliga konkurrensbegränsningar. Det ter sig då naturhgt attdomstolen också kan utöva den mindre ingripande befogenheten att för enbegränsad tid besluta om ett sådant prisingrepp. Vidare förenklas regelsystemetsamtidigt som det innebär en mer ändamålsenlig ordning. I denna kan MD väljamellan olika åtgärder för att på lämpUgaste sätt förhindra skadlig verkan av enkonkurrensbegränsning. Åtgärderna omfattar därigenom förhandlingsingripande,förbud, säljåläggande och prisåläggande. Till delta kommer de särskildareglerna för kontroll av företagsförvärv. Fördelarna med en sådan ordning äruppenbara. Enligt min mening torde samordningen med eventuella prisåtgärdermed stöd av en prisregleringslagstiftning inte bereda tekniska problem avnämnvärd betydelse. Jaggår nu över till att behandla den avfattning som konkurrensutredningen anseralt en prisbestämmelse i den nya konkurrenslagstiftningen bör ha och denvitessanktion som utredningen förordar. Vad utredningen därvidlag föreslårfinner jag mig i stort kunna godta. Dock har utredningen frångått det nuvaranderekvisitet att priset skall vara uppenbart för högt. I stället använderutredningen uttryckssättet oskäligt högt. Med beaktande av vad MD uttalar anserjag att den nuvarande formuleringen bör bibehållas. 3.6Den föreslagna lagens räckvidd KBL:sräckvidd bestäms av flera för lagen grandläggande termer. Vissa av dessa harberörts i det föregående. Av särskUd betydelse är, som där har framgått,begreppen konkurrensbegränsning och skadlig verkan. Andracentrala begrepp tar sikte på vilka personer - fysiska eller juridiska - ochnyttigheter som träffas av lagens regler. Ytterligare rör det sig om lagensräckvidd över gränserna. Vidare gäller det frågan om hur KBL förhåller sig tillområden som täcks av rättslig eller annan särreglering, bl. a. immaterialrättenoch arbetsrätten. (2.3.5) har jag i korthet berört den nuvarande lagstiftningens innebörd pådessa punkter. Jag lar nu upp dessa frågor till närmare granskning ochredovisar därvid min bedömning av hur man med stöd av den nya konkurrenslagenbör ställa sig i bl. a. dessa avseenden. 3.6.1Begreppen näringsidkare och nyttighet m. m. De i2-3 §§ KBL straffbelagda förbuden riktar sig till företagare. Också i övrigtanvänds i lagen delta uttryck. Förhandlingsbeslämmelsen i 5 § är Prop,1981/82:165 159 dockspråkligt så uppbyggd att däri inte anges mot vem ett förhandlingsingripandekan riktas. Före en lagändring användes emellertid i 5 § termenföretagare. Det finns fog för antagande alt ändringen av klausulens avfattninginte har inneburit ett frångående av tidigare ståndpunkt. Rättspraxis hardenna innebörd (t. ex. NFR 10/1959, PKF 1959:9-10). I 26§ KBL definieras vad som i lagen förstås med företagare. Därmed menas envar somyrkesmässigt tillverkar, köper eller säljer viss förnödenhet, driver rörelseför utförande av viss tjänst åt annan, utövar försäkringsrörelse ellerrörelse, avseende in- eller utlåning av penningar eUer handel med in- eUerutländskt mynt eUer med värdepapper, överlåter eller upplåterförmögenhetsrättighet av immateriell art, upplåter nyttjanderätt till vissförnödenhet eller utövar sådan hotell- eller pensionatsrörelse, för vUken fordrasmyndighets tillstånd. Vidareanges i 26 § att med företagare likställs sammanslutning av företagare. Enligtförarbetena (jfr. 1953:103 s. 284 f.) innebär detta att någon skillnadinte görs mellan företag i statlig eller drift, kooperativa företageller enskilda företag. i statlig eller drift åsyftasdärvid all av stal eller kommun utövad rörelse, oavsett i vilken juridisk formrörelsen bedrivs, t. ex. affärsdrivande verk och stats- eller kommunalägdabolag. NO har exempelvis i ett flertal fall behandlat åtgärder vidtagna avaffärsdrivande verk. Två av dessa fall har prövats av MD (beslut 15/1978, PKF1978:7-8, och beslut 21/1978, PKF 1978:10). Detkan vidare erinras om aU MD i ett beslut (30/1973, PKF 1974:1-2) har uttalatatt en kommun som drev trafikskola genom kommunens skolstyrelse var att bedömasom företagare i KBL:s mening. I motiveringen anfördes bl. a. att kommunenerbjöd allmänheten vissa tjänster mot avgifter. Däremotfaller inte inom KBL:s tillämpningsområde konkurrensbegränsande åtgärder somvidtas av stat och kommun utanför den affärsdrivande verksamheten i egentligbemärkelse. Ett exempel (NO dnr 284/1976, PKF-referat saknas) från NO:sverksamhet kan belysa delta. 1 en kommun hade sex företag ansökt om tomtplatsför butiksetablering. Kommunstyrelsen hade tiUstyrkt att företaget A, som hadeansökt först, skulle få tomtplats. Kommunfullmäktige gav utan motivering platsen till företaget B. A anförde då klagomål hos NO som fann att ärendetinte kunde prövas enligt KBL enär kommunfullmäktige inte var företagare ilagens mening. Även om det kunde vara förenat med avgtfter att ansöka omtomtplats eller byggnadslov etc. grandade sig kommunens åtgärder i delta fallpå offentiig-rättslig reglering till skillnad från drivandet avkörskoleverksamhet i det tidigare angivna fallet. Medföretagare likställs, som har nämnts, en sammanslutning av företagare.Delta gäller oavsett om sammanslutningen som sådan själv driver verksamhet somavses i 26 §. 1981/82:165 160 Enligt27 § KBL jämställs i lagen med överenskommelse i tillämpliga delar stadgar,antagna av sammanslutning av företagare saml av sådan sammanslutning eljestutfärdade bestämmelser eller föreskrifter. Bestämmelsen skaU ses motbakgrand av att ett kartellsamarbete kan ske exempelvis i den formen att desamarbetande företagen bildar en förening i stället för alt sluta avtal. Deöverenskommelser som kunde ha redovisats i eti separat avtal mellan företagenskrivs då i stället in i föreningsstadgarna eller i föreskrtfter ellerbestämmelser som föreningen beslutar om. En mycket stor del av dekonkurrensvårdande myndigheternas arbete avser verkningar avkonkurrensbegränsningar, som har genomförts av företagaresammanslulningar. Bank- och fondväsendetsamt försäkringsväsendet är föremål för särskild övervakning från offentligamyndigheter, bank- och försäkringsinspektionerna. KBL har ändock ansefts böraomfafta verksamheten inom dessa grenar av näringslivet. Begreppet förnödenhet i 26§ har samma innebörd som enligt bl. lag om övervakning avkonkurrensbegränsning (prop. 1953:103 s. 280). Därmed avses (prop. 1946:264 s.36) först och främst vad som kallas lösöre samt vidare elektrisk kraft. Underbegreppet förnödenhet föll enligt lag inte pengar och andrabetalningsmedel samt värdepapper. Den begränsning avbegreppet företagare som görs i 26 § genom bl. a. uttrycket förnödenhet innebärenligt förarbetena (prop. 1953:103 s. 285 f.) att köp och försäljning av fastegendom inte omfattas av KBL. Detsamma gäller i fråga om upplåtelse avnyttjanderätt till fast egendom. TUIgrand 1953 att fast egendom inte borde omfattas av KBLåbei-opade (prop. 1953:103 s. 285) departementschefen ati han inte fann skälatt frångå ställningstagandet i samband med lag. I förarbetena tilldenna uttalade vprop. 1946:264 s. 37) föredraganden bl. a. följande. Visserligentorde åtminstone i städer och andra tätorter, såväl i fråga om tomtmark sombeträffande bebyggda fastigheter, element av monopolislisk prisbildningförekomma.