prop · G50399 · 1981-12-31 00:00:00 — Entotalt sett bättre koppling till planlagstiftningen och den fysiskariksplaneringen samt större möjligheter för motstående intressen att göra siggällande skulle uppnås. Mineralindustrin skulle ges möjligheter althävda sina intressen på ett tidigare stadium än , varigenom olikalåsningar bättre skulle kunna undvikas. Motsvarandeargument gäller naturvårds- och miljöskyddsintressena. Ettbättre utnyttjande av landets totala naturresurser skulle stimuleras genom attheltäckande tillstånd avseende samtliga i en fyndighet skulle kunnages. Möjlighetenatt missbruka det faktum att del fmns två gruvlagssystem skulle undanröjasliksom förutsättningar för misstankar om missbruk. fall utvinningen regleras enligt flera lagar skulle hanteringen bådeför tillståndssökande och lillståndsgivare förenklas. Prop.1981/82:99 182 1.5 Översyn av plan- och bygglagstiftningen I förslaget till ny plan- och bygglag (PBL), som beskrivsi ett avlämnat betänkande (SOU 1979:65-66), behandlas också frågan omsamordning mellan PBL och olika speciallagar som reglerar markanvändning ochbyggande, bl. a. gruvlagstiftningen. Förslaget remissbehandlas för närvarande.Vi har samrått med i denna del och skall här i korthet redovisahur den föreslagna samordningen är tänkt att fungera. Avsikten är att PBL skall inta i stort samma principiellaplats som byggnadslagen (BL) i nuvarande lagsystem. Förslag till samordning läggs med utgångspunkt i målet attåstadkomma ett smidigt samspel mellan PBL och bl.a. gruvlagstiftningen. Enutgångspunkt har härvid varit att dubbelprövning så långt möjligt skallundvikas. En grundtanke bakom PBL är att kommunerna skall ges ettsamordnande ansvar för planeringen av markanvändningen och den fysiska miljönsutformning. De beslut som fattas av kommunen med stöd av PBL skall varavägledande för en lång rad beslut som rör den fysiska miljön. Detta betyder attkommunens ställningstaganden enligt PBL skall ingå i underlaget förtillämpningen av olika speciallagar. En ledande tanke vid samordningen mellan PBL och olikaspeciallagar är i korthet att man vid tillståndsprövningen av vissa störreföretag enligt en specialförfattning skall iaktta att syftet med marköversiktenenligt PBL inte motverkas och att tillstånd inte ges i strid mot en detaljplaneller elt markförordnande. Motstående riksintressen skall också kunna hävdas. uppfattning är att gruvlagstiftningen haren alldeles speciell funktion och uppbyggnad som gör att det är förenat medstora svårigheter att införa de nu nämnda principerna. Mot bakgrund av ennärmare redovisning av skälen till denna uppfattning föreslår därförPBL-utredningen att gruvlagen och minerallagen bör lämnas i stort sett orubbadei sakligt hänseende. Enligt 2 kap. 4 § punkt 5 gruvlagen och 18 § punkt 5minerallagen får inmutningsrätl inte beviljas resp. undersökningsarbete inteäga rum inom ett område med stadsplan eller byggnadsplan, om inle länsstyrelsenmedgett det. föreslår att dessa förbud i stället skall gällainom områden med detaljplan. I 2 kap. 4 § punkt 5 gruvlagen och 18 § punkt 5minerallagen bör alltså orden "stadsplan eller byggnadsplan" ersättasmed "detaljplan". (Enligt förslag ersätterdetaljplan instituten stadsplan och byggnadsplan). framhåller vidare att prövning avgruvverksamhet även sker enligt andra lagar. En prövning enligtmiljöskyddslagen (ML) är sålunda obligatorisk. Denna lag ger till följd av sinkonstruktion på ett helt annat sätt än gruvlagen och minerallagen utrymme fören allsidig prövning där även naturvårds- och planintressena kan vägas in. 1981/82:99 183 vägandenom reglering av kpnflikter mellan gruvnäringen saml plan- Pch skyddsintressenav rikskaraktär som har begärt bör därför lämpligen ske i anslutningtill en översyn av ML. Ytterligareen form för bred prövning av gruvverksamhet erbjuds i den lag omlokaliseringsprövning av viss industri mm. som avses ersätta 136 a§BL. Vadgäller redovisningen av gruvfrågorna i de kommunala planerna enligt PBLframhåller att några kommuner redan nu har redovisatinmutningsområden och utmål i kommunöversikter och markdis-positionsplaner. Iframliden bör det vara en strävan hos de berörda kommunerna att i marköversiktenange områden där gruvverksamhet redan pågår eller planeras. I fråga om planeradgruvdrift kan ett lämpligt förfarande vara följande: Efter hand somundersökningsarbete fortskrider genom provborrning och provbrytning kanråvaruintresset preciseras. Blir resultatet av undersökningen positivt börintresset frän mineralsynpunkt i det aktuella området avvägas gentemot andraintressen i den kommunala fysiska planeringen och kommunen bör ta ställningför eller emot råvaruintresset. Om kommunen är positiv och det inte finns någramotstående intressen av rikskaraktär bör området införas i marköversikten somområde där gruvbrytning accepteras. I de fall där kommunen är negativtinställd kan det kommunala stäUningstagandet ändras, om en utvinning bedömsvara av riksintresse. tar somett riksintresse upp statens behov av att kunna hävda vissaexploateringsönskemål och att kunna ingripa mol kommunala planer som hindrareller försvårar en exploatering, t. ex. av sällsynta råvarufyndigheter. Ingripandenav regeringen föreslås kunna ske genom underställning av planer enligt PBL ochytterst genom planförelägganden. På det sättet kan staten skapa garantier föratt planer inte utformas så att en tänkt gruvdrift omöjliggörs. Frägan omverksamheten skall fä komma till stånd avgörs därefter enligt denspeciallagstiftning som i varje särskilt fall är tillämplig. Beträffandegruvverksamhet blir del alltså ML eller lagen om tillåflighetsprövning av vissindustri m. m., vilken avses ersätta 136 a § BL, som kan komma ifråga. Somframgått har funnit att ML kan ge utrymme för en allsidigprövning av naturvårds- och planintressena. Följande förslag till ändringar iML läggs fram: I MLbör införas ett förbud mot att ge tillstånd till sådan verksamhet varsgenomförande skulle strida mot en detaljplan eller ett markförordnande. I MLbör tas in föreskrifter av innebörd att lillståndsmyndigheten skall hänskjutafrågan om tillåtligheten av en gruva till regeringen, om kommunen påstår atttiUstånd till gruvan skulle motverka syftet med marköversikten. Detsammaföreslås gälla om kommunen, eller statens 1981/82:99 184 naturvårdsverkpåstår att ett ansökt företag skulle motverka ett riksintresse. Vissa förslagtill bestämmelser lämnas också för regeringens prövning i angivna fall. Attnoggrant ompröva principerna för nuvarande lagstiftning är ett omfattande ochtidsödande arbete. Elt sådant arbete bör också ske utifrån klariagda riktlinjerför mineralpplitiken, en fråga spm det åligger oss aU överväga. Enligtdirektiven ankommer det inte på oss att göra en total översyn avlagstiftningen. Vi har inte heller funnit anledning begära till-läggsdirektiv idenna riktning. Vihar noterat ställningstagande beträffande översyn av gruv-ochmineraUagstiftningen (NU 1978/79:41, rskr 1978/79:325) och vi har inget atterinra mot en sådan översyn. Vibedömer emellertid att de förslag till ändringar i lagstiftningen som framläggsi avsnitt 2, tillsammans med vissa förslag för att möta informationsbehov ochförslag som i annat sammanhang lagts fram på planlagstiftningens område, börtillfredsställande kunna lösa de problem som aktualiserats i samband med bl.a. behandlingen av vissa motioner i . Vi har inte heller något attinvända mot förslaget till ny plan- och bygglag. 2 Förslag till ändringar Idet följande redovisas vissa förslag till smärre ändringar i gruvlagstiftningen.De allmänna utgångspunkterna för förslagen följer av diskussionen i föregåendeavsnitt och innebär att den principiella grunden för lagstiftningen liggerfast. De föreslagna förändringarna skall ses mot bakgrund av behovet av attförbättra information om planerade och pågående undersöknings- ochexploateringsarbeten, betydelsen av att lagstiftningen är anpassad tillaktuella krav som ställs på den och inte i onödan verkar hämmande påprospekteringen och exploatering samt det allmänna behovet av förenklingar itillämpning av lagstiftningen. Förslagenom information skall ses i samband med andra av våra förslag som sökertillgodose kraven på ett förbättrat informationsutbyte. Vi föreslår en formför prospekteringssamarbete som bl. a. bygger på att de olikaprospekteringsorganisationerna i högre grad ån nu informerar varandra om sinverksamhet och att organisationerna dessutom löpande informerarplaneringsmyndigheter på regional och lokal nivä. Förslaget om georegisterkommer vidare att på ett systematiskt sätt göra uppgifter omprospekteringens inriktning och omfattning tillgängliga. Dessutom föreslås enförstärkning av bergsstatens organisation och delvis utökade uppgifter förbergmästarna, varvid större tonvikt läggs på deras informerande upp- 1981/82:99 185 gifteroch ansvar för att bistå länsstyrelser och kommuner i frågor som krävergeologisk kompetens. Detta förslag är viktigt för planeringen vad gällerutnyttjandet av landets fysiska resurser och hushållningen med mark och vatten.Planeringens ökande ambitionsnivå ökar informationsbehovet hos olika parter. Idet följande redovisas förslag till sådana ändringar i fråga om lagstiftningensom kan underlätta ett förbättrat informationsutbyte. början vill vi tillstyrka ett förslag till författningsändring som läggsfram i statens planverks förslag Förbättrat informationsutbyte vidhandläggningen av gruvlagsärenden (statens planverk Dnr R 1356/77). Förslagetinnebär att bergmästare utan dröjsmål bör underrätta länsstyrelse och kommunom inkommen anmälan rörande påbörjande, nedläggning, avbrott eller återupptagande av gruvdrift. Förslaget innebär ett tilläggtill 30 § i gruvkungörelsen. Bergmästarens möjligheteratt enligl gruvlagen begära information om prospekteringen är av betydelse förmöjligheterna att uppfylla informationsbehoven. har bergmästarnamöjlighet att begära information om prospektering i anslutning tilltillståndsgivning och tillsynen av prospekteringsarbeles bedrivande. För attutmål skall ges, krävs vid utmålsläggning redovisning av undersökningsresultaten,vilket innebär att inmutaren har att visa att fyndigheten sannolikt kan brytasfrån teknisk och ekonomisk synpunkt. Bergmästaren har dock inte lagregleradmöjlighet att inhämta information om resultat av prospekteringsarbete i de fallinmutning inte leder till utmål (och prospekteringsresultaten inte hunnitinflyta i det georegister vi föreslår) eller rörande beflntliga utmål. Deupplysningar som bergmästare trots allt och ofta under hand kan inhämta omresultaten av undersökningsarbeten kan inte utan prospektörens medgivandeutnyttjas för information utåt. Enligt minerallagen är det däremot möjligt attredan i koncessionsvillkoren ställa krav på att prospektören skall redovisaresultaten av undersökningsarbete oberoende av om dessa leder till bearbetningskoncessioneller inte. Vi finner det lämpligt att bergmästarna får lagreglerad möjlighetall inhämta information om resultat av prospekteringsarbete också i de fallinmutning inte leder till utmål och rörande befintliga utmål och föreslår attgruvlagen ändras i enlighet härmed. Undersökningstidenför inmutning är för mutsedelns utfärdande. Efteransökan hos bergmästaren kan inmutaren få liden förlängd förutsatt att ändamålsenligt undersökningsarbete utförts eller kanantas bli utfört. Efter ansökan hos statens industriverk kan inmutaren fåundersökningstiden ytterligare förlängd med sammanlagt högst , omsynneriiga skäl föreUgger. Den totala undersökningstiden kan således uppgå tiU10 år. Vi kan inte finna tillräckliga skäl till att endast statens industriverkskall kunna ge tillstånd vad gäller den sista förlängningsperioden.Bergmästarna får förutsättas ha tillräckliga förutsättningar att avgöra ävendessa ärenden, särskilt med hänsyn till att 1981/82:99 186 denormalt har ingående kunskaper om bakgrunden till ansökningarna. Vi föreslårdärför att bergmästare skall ha rätt att bevilja inmutning i två perioder , sammanlagt , och därefter med ytterligare upp till högst ,efter en mer ingående prövning av det enskilda fallet. Undersökningstidenförblir således maximalt . Förslaget innebär att rätten att bevilja densista förlängningsperioden delegeras till bergmästarna. Detfinns flera motiv till att göra inmutningens tidsgräns flexibel. bör intetas i anspråk än vad som behövs för undersökningsarbetena. Vidarebör andra prospektörer än inmutaren inte utestängas från ett inmutat områdelängre än nödvändigt. Vi föreslår därför att gruvlagen ändras så att inmutarenblir skyldig att avstå från en inmutning på vilken han inte längre avser attbedriva undersökningsarbeten. Skyldigheten att avstå från inmutning i sådanafall bör gälla även om den beviljade undersökningstiden eller den därefterbeviljade förlängningen ännu inte löpt ut. Avståendet skall alltså kunna skenär som helst . När inmutaren avstår från inmutningenunder loppet av beviljad undersökningstid eller förlängning bör den del avavgiften som avser resterande tid eller delar av denna restitueras. Dethar också diskuterats om gruvlagen i dess nuvarande lydelse ger bergmästarnamöjlighet att infordra tillräckligt sakunderlag för att bedöma bakgrunden inmutningsansökan. Om bergmästarna inte har tillräckliga möjligheter attbegära in sakunderlag försvåras deras prövning och inmutningar skulle kunnagodkännas på i princip otillräckliga grunder. Enligt vår mening ger dock denuvarande föreskrifterna (1 kap. 1 och 4 §§ samt 2 kap. 1, 8 och 9 §§ gruvlagen)bergmästarna tillräckliga möjligheter att infordra sakunderlag. Dessamöjligheter har dock inte alltid kunnat utnyttjas på grund av begränsaderesurser. Med hänvisning till vårt förslag om förstärkt organisation förbergsstaten föreslår vi ingen ändring av lagsfiftningen på denna punkt. Vihar vidare tagit upp frågan om vilka möjligheter nuvarande lagstiftning geratt främja en god hushållning med malm. Följande bestämmelser återfinns i 6kapitlet gruvlagen: 4§ Gruvarbetet får icke bedrivas på sådant sätt att gruvans framlida beståndäventyras eller alt tillgodogörandet av kvarlämnad tillgång på malm omöjliggörseller i väsentlig mån försvåras eller så, att uppenbar misshushållning med malmpå annat sätt äger rum. Utfraktsvägaroch orter som leder till gruvans obrutna delar skall hållas öppna. Förigenläggning av sådan utfraktsväg eller ort kräves tillstånd av bergmästaren,även om rätten till utmålet icke längre består. 5§ Bergmästaren får förelägga gruvinnehavaren att inpm viss lid vidtaga åtgärdsom behövs för att förekomma fara för gruvans bestånd eller annans egendom,trygga tillträdet till gruvans obrutna delar eller hindra uppenbarmisshushållning med malm. Efterkommes icke föreläggande, kan bergmästaren låtautföra sådan åtgärd på gruvinnehavarens bekostnad 1981/82:99 187 ellerförorda att gruvarbetet skall inställas fill dess åtgärden vidtagits.Bergmästaren får i nämnda syfte också meddela gruvinnehavaren andraföreskrifter i fråga om gruvarbetets bedrivande. Bedrivesgruvarbetet på sådant sätt att uppenbar fara uppslår för gruvans bestånd ellerannans egendom, får bergmästaren förbjuda arbetets fortsatta bedrivande. Föreskrifteroch förbud som avses i denna paragraf länder till efterrättelse. Isamband med de diskussioner vi fört med representanter för berörda myndigheteroch för gruvföretagen har det framgått att det är möjligt att göra vitt skildatolkningar av de två paragraferna. Skiljaktigheterna år koncentrerade tillbegreppet "uppenbar misshushållning", där ordet "uppenbar"i vanligt språkbruk ofta uppfattas som liktydigt med "grov", snarareän som det av lagstiftaren sannolikt åsyftade "tydlig, klarlagd".Även begreppet "misshushållning" kan ges olika tolkningar med heltolika innebörd. Sålunda torde det ha helt olika betydelse beroende på om uttolkarenanvänder sig av företagsekonomiska eller samhällsekonomiska utgångspunkter.Inle på någon av dessa två punkter ger förarbetena ledning beträffande denriktiga tolkningen. Enligtvår mening kan det inte accepteras att förbudsbestämmelser kan tolkas så olikaav de närmaste berörda, särskilt inte som konsekvenserna av ett brott motförbudet kan bli så allvarliga som beskrivs 15 §. Vi finner också att denformulering som bestämmelsen givits är mindre lyckad rent allmänt sett. Detförefaller inte rimligt med förbudsbestämmelser när det råder skilda meningarom vad som skall förbjudas. Motdenna bakgrund vill vi föreslå att bestämmelserna ändras så att de får följandelydelse (ändringar kursiva): 4 §Gruvarbetet skall bedrivas på sådant sätt att gruvans framtida be stånd inte äventyras eller tillgodogörandet av kvarlämnad tillgång på malm omöjliggörs eller i väsentlig mån försvåras. Även i övrigt skall god hushåll ning med malm iakttagas. Utfraktsvägaroch orter som leder till gruvans obrutna delar skall hållas öppna. Förigenläggning av sådan utfraktsväg eller ort krävs tillstånd av bergmästaren,även om rätten fill utmålet icke längre beslår. 5 §Bergmästaren fär förelägga gruvinnehavaren att vidtaga åtgärd som behövs för att förekomma fara för gruvans bestånd eller annans egendom, trygga tillträdet till gruvans brutna delar eller främja god hus hållning med malm. Efterkommes icke föreläggandet ... Detav oss införda begreppet "god hushållning" bör ges en likartadtolkning som "god branschsed", dvs. gruvägaren skall vidta sådanaåtgärder att den företagsekonomiska vinst som gruvan ger, sett och med hänsyn tagen till att gruvan kan byta ägare , inteblir mindre än den skulle bli med en annan förvaltning. Såvitt vi kunnat bedömager denna formulering, och den tolkning vi gjort. 1981/82:99 188 avsevärtmindre utrymme för variationer i tillämpningen än den nuvarande. Någotbör också sägas om den syn på hushållningen med mineraltillgångarna som vi härgivit uttryck för. Vi anser i princip att utnyttjandet av mineraltillgångarnabör fördelas över tiden på ett sätt som maximerar det förväntadesamhällsekonomiska intäktsöverskottet av exploateringen. Denna formulering ärdock inte särskilt lätt att omsätta i praktiken. Enligt vår uppfattning kandock de åtgärder som ingår i "god branschsed" i gruvindustrin (t. ex.att inte hindra möjlig senare brytning) anses ha sådan karaktär att huvuddelenav de konflikter som annars skulle kunna uppslå mellan ett samhällsekonomisktoch ett företagsekonomiskt synsätt undviks. Iavsnitt 1 framhölls bl.a. enkelheten som ett motiv för en mer enhetligreglering av mineralutvinningen. I direktiven tas också området för lagstiftningenupp och det sägs att ändrade förhållanden kan medföra att man från tid tillannan har anledning att på nytt pröva vilka som bör vara inmutningsbaraoch vilka som bör vara koncessionspliktiga. Fråganom alunskifferns inplacering i lagstiftningen har av flera anledningar kommiti fokus i debatten om den gruvrättsliga lagstiftningen. Alunskiffer innehållerflera olika , vilket kan göra det nödvändigt att tillämpagruvlagens bestämmelser om inmutning och utmål och minerallagens bestämmelserom undersöknings- och bearbetningskoncession samt att i vissa fall beakta ävende bestämmelser i naturvårdslagen som reglerar utvinningen av somjordägaren har rätt att utvinna (s. k. jordägarmineral). Begreppetalunskiffer används i lagen om vissa minderalfyndigheler (minerallagen).Tillstånd enligl denna lag krävs för undersökning och bearbetning avfyndighet av alunskiffer för alt utvinna olja eller gas. Dessutom krävstillstånd enligt samma lag för undersökning och utvinning av uranhaltigtmineral. Uran ingår ofta i alunskiffer. För användning av alunskiffer som fastbränsle krävs inte tillstånd enligt minerallagen eller gruvlagen.Utvinning av vanadin och vissa andra mineraliska ämnen som också ingår sombeståndsdelar i alunskiffer regleras i gruvlagen. Enligt nuvarande lagstiftninggäller också i huvudsak att alla som inte åtskiljs förrän vid anrikningtas till vara av exploatören liksom alt övriga får tas tUl vara i denutsträckning som är nödvändig för att tillvarata huvudmineralet. Enligtnu gällande lagstiftning ges tillstånd för bearbetning av en fyndighethuvudsakligen för att utvinna ett visst angivet mineraliskt ämne. Heltäckandetillstånd för alunskiffer kan inte ges. Den total- eller fullutvinning som är föremål för särskilt intresse kan således kräva mer än ett tillstånd ochkan därmed skapa onödiga konflikter och merarbete för berörda gruvföretag,myndigheter och markägare. Viföreslår att tillstånd för undersökning och bearbetning av fyndighet av 1981/82:99 189 alunskiffergenerellt skall krävas enligt minerallagen. Detta innebär som en konsekvens i gruvlagen bör göra undantag för utvinning av inmutningsbara iden mån de ingår i alunskiffer. Vi flnner att en reglering av alunskifferenligt minerallagen stämmer väl överens med dennas syfte att reglera ytutbreddaoch oftast låghaltiga av olika samhälleliga skäl intressanta fyndigheter. Idelta sammanhang bör nämnas att gruvlagen och minerallagen nämner grundämneneller väldefinierade med bestämd sammansättning. Alunskiffer är enbergart med varierande innehåll och intagandet av den i minerallagen innebäralltså ett avsteg från vad som varit vedertaget. Innebörden avbegreppet alunskiffer får dock anses vara tillräckligt känd för att utvinningenskall kunna regleras på detta säU. Etttillståndsförfarande enligt förslaget skulle bli enklare och lättare att förståoch därmed skulle kommunikationerna mellan företagen och olika planerandeinstanser, allmänhet m.fl. underlättas. Det skulle också ge klart uttryck åtdel faktum att det knappast är möjligt att bryta alunskiffer utan koncessioneftersom det ekonomiska intresset för utvinning utgår från möjligheterna atttillvarata de koncessionspliktiga mineralen. Förslagetinnebär inte att det alltid är självklart vilken lagstiftning som skalltillämpas för ett visst geografiskt område. Alunskiffer förekommer nämligeninte sällan som ett särskilt lager eller som en horisont ovanpå eller underandra bergarter, vilka kan innehålla attraktiva inmutningsbara . I detfall att man t. ex. vill bryta en fyndighet av inmutningsbara somligger under alunskiffer innebär gränsdragningen mellan gruvlag och minerallagatt man får gå igenom alunskiffern utan att begära tillstånd att bryta denna. Enligtvår mening bör den nu föreslagna ändringen vad gäller regleringen avalunskifferexploatering undanröja de problem som är förknippade med nuvarandeordning. Fleraviktiga industrimineral är "jordägarmineral", dvs. de är varkeninmutningsbara eller koncessionsreglerade. Rätten att utvinna dessa mineraltillkommer markägaren. I våra direktiv har förutsatts att vi skulle kunnaföreslå förändringar härvidlag. Det motiv som framhävs i direktiven ärangelägenheten av att underlätta exploateringen av industrimineral. Genomreglering av utvinningsrätten enligt gruv- eller minerallag skulle prospektöreroch exploatörer få en starkare rättslig ställning, civil-rättsligt sett, ån denu har. Rätten alt utvinna inmutningsbara eller koncessionspliktiga ärju inte beroende av att exploatören äger marken eller når en överenskommelsemed markägaren (den senares rätt skyddas i stället genom rätlen till ersättningför det intrång som mineralutvinningen utgör). En utökning av det antal mineralsom är inmutningsbara eller koncessionspliktiga skulle sannolikt underiättamineralutvinningen i vårt land. 1981/82:99 190 Föratt det skall vara rationellt att ändra lagstiftningen för enskilda böremellertid ytterligare ett par villkor vara uppfyllda: # förekomstsättetbör vara sådant att det för framletande och undersök ning erfordras systematisk malmletning och undersökningsverksamhet # denbrutna eller anrikade råvaran skall ha ett sådant värde att det är möjligt att transportera den någorlunda långa sträckor # detbör finnas åtminstone någon grad av sannolikhet för att mineralet i fråga skall kunna bli föremål för lönsam utvinning i . Frågan om förändradreglering av utvinningen för de industrimineral som behandlas i vårtdelbetänkande (SOU 1977:75) Industrimineral har bedömts mot den här angivnabakgrunden.