prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — F.n. gäller att MD, om en förhandling mot skadlig verkan inle ger avsett resultatoch ärendet inte rör diskriminering, skall göra anmälan till regeringen, närsaken finnes vara av större vikt. Bakgrunden till bestämmelsen är tanken (jfr.prop. 1946:264 s. 29 och 1953:103 s. 94) all lagstiftningen skuUe kunna skärpassamt vidare att regeringen exempelvis skuUe ha möjlighet att vidta åtgärder förtullsänkningar, igångsättande av konkurrerande statliga företag samt statligtövertagande av en monopoliserad näringsgren. Det var förutsatt att vissasådana åtgärder krävde medverkan. Endast vid ett tiUfälle har MDgjort anmälan. Anmälningsförfarandet varenligt mitt synsätt befogat vid introduktionen av ett system där det bedömandeorganet, NFR, uteslutande hade förhandlingsbefogenheter. Läget är nu heltförändrat och jag ser inle något behov av att ha en forrriell ordning av dettaslag inskriven i systemet. Att förfarandet nu slopas hindrar givetvis inte MDall agera med en anmälan, om så anses behövligt. 3.3.4.3Utbyggnad med särskilda regler mot missbmk genom företager-värv Rörandemitt principiella ställningstagande till frågan om behovet och lämpligheten avatt införa ett system för kontroll av företagsförvärv hänvisar jag till dettidigare (3.3.3.2) anförda. Konkurrensutredningensförslag till kontroll av företagsförvärv synes främst rikta sig mot de företagsom genom sådana förvärv antingen uppnår en dominerande stäUning på marknadeneller förstärker sin redan dominerande StäUning. Jag delar uppfattningen attuppkomsten eller förstärkningen av en sådan dominans i vissa fall kan sättaden önskvärda konkurrensen på en marknad ur kraft eller allvarligt försvaga denpå ett sätt som innebär skadlig verkan. Denkontroll som behövs mot en olämplig koncentration genom företagsförvärv kanmed fördel direkt riktas in på de förvärv som jag nämnde(dominansförvärv). Genom en sådan inriktning undviker man de särskildaölägenheter som följer av utredningsförslagets detaljerade gränsdragningsregler.Den här avsedda direkta inriktningen gör systemet mer selektivt. Samtidigtslipper man ett omfattande regelverk, som skapar sina egna tiUämpningsproblem. Tolkningenav begreppet marknadsdominerande ställning kan i det enskilda fallet varaproblematisk. Väsentligen gäller det därvid att avgränsa den marknad där manhar alt pröva om dominans föreligger. Detta är dock inte något nytt problem. Depå detta område rättstillämpande organen har erfarenhet av att idet enskilda fallet fastäUa den relevanta marknaden. Deras praxis omsluter enomfattande analys av faktorer som måste beaktas. Genom detta finns del en fastoch till verkligheten anpassad grund alt bygga systemet på. Jag återkommer tilldetta och till frågan om en ytterligare avgränsning av marknadsbegreppet föralt rikta in systemet på verkligt vikliga fall av företagsförvärv. 1981/82:165 96 jag här pekat på leder alltså till den målgmpp som utredningen synes hatänkt sig. Med en sådan uppläggning bhr det också möjligt att knyta an till demateriella bedömningsgmnder som missbmksbestämmelsen innehåller. På dennapunkt bör framhållas följande. Jaghar redan (3.3.3.2) gett uttryck för min uppfattning att konkurrenslagstiftningenav principieUa och praktiska skäl bör vara inriktad på alt avlägsna hinder moten från allmän synpunkt önskvärd konkurrens. De åtgärder som behövs för attuppväga vad som är ofullkomligheter i den marknadsekonomiska modellen bör iprincip alltså vidtas inom samhällspolitiken i övrigt. Exempel som jag därvidberörde är sysselsättningspolitiken och industripolitiken. Med delta är ocksåsagt att jag anser alt en prövning av företagsförvärv bör ske enbart medutgångspunkt i konkurrensrättsliga bedömningsgrunder. Ett kontrollsystem motdominansförvärv bör därför bygga på begreppet skadlig verkan. Jag erinrar omatt detta begrepp står för att en konkurrensbegränsning på ett sätt som ärotillbörligt från allmän synpunkt påverkar prisbildningen, hämmareffektiviteten inom näringslivet eller försvårar eller hindrar annansnäringsulövning. De åtgärder mot koncentrationsprocessen som i vissa fall ärpåkallade från konkurrenssynpunkt och som del är möjligt och lämpligt attvidta kan med ett sådant bedömningssätl infogas i ett sammanfört system motmissbmk. Härigenom uppnår man också den önskvärda enhetligheten i fråga ombedömningsgrunderna. Jagföreslår alltså att skadlig verkan i samband med dominansförvärv skall varagrunden för samhällsingripande mot själva företagsförvärvet. vill jagpeka på att missbmksbestämmelsen enligt mitt förslag har en spännvidd somläcker hela den situation som företagsförvärvet utgör en del av och som det ärkonkurrensrättsligt relevant att beakta. Förslaget medger att man kan välja denmest lämpliga formen av ingripande för att förhindra den skadliga verkan somär förknippad med situationen. Denna form kan vara alt förvärvet återgår, menså behöver inte vara fallet. Det sammanförda missbmkssystemet får därmed ennödvändig flexibilitet. Detta innebär bl. a. att sammanhållande kopplingar sominte består i överförandet av äganderätt till företag, liksom alla andra formerav konkurrensbegränsningar, också omfattas av missbruksbestämmelsen. I de falldå ett förbud mot ett företagsförvärv av något skäl inte är aktuellt, finns detalltså andra metoder för att söka komma till rätta med situationen. Detta innebärvidare att det, jämsides med ett ingripande för all upphäva ett visstföretagsförvärv, kan vara aktuellt att använda andra ingripandeformer. Medden begränsning till begreppet skadlig verkan som jag således föreslår i frågaom företagsförvärv kommer stora delar av den remisskritik som framfördes motutredningsförslaget inle alt träffa departementsförslaget. Jag erinrar vidareom att nämnda begrepp blivit ingående belyst i rättspraxis sedan år 1953.Visserligen har MD inte förhandlat mot skadlig 1981/82:165 97 verkani samband med företagsförvärv. Erfarenheterna av alla de ärenden rörandekonkurrensbegränsningar som har prövats måste dock kunna ge en mycket godvägledning för rättstillämpningen. Deninriktning av systemet som jag hittiUs har redovisat gör det också naturligtatt lägga den rättsliga prövningen hos MD. Jag återkommer till frågan omdomstolen bör vara enda instans. Fördelarnamed att MD blir den rättsligt prövande instansen är uppenbara. Endomstolsprövning i fråga om företagsförvärv säkerställer - inom ramen för ettkontradiktoriskt förfarande - en offentligt redovisad praxis, förenlig med demarknadsrättsliga bedömningar som det tillkommer MD att göra i övrigt. Detjudicidla förfarandet med dess offenfiighetsprincip är alltså frånrättssäkerhetssynpunkt avgjort att föredra framför andra lösningar. Detanförda kan sammanfattas så att missbruksbestämmelsen och ingripandereglernabör byggas ut med en speciell föreskrift som tar sikte på ett särskilt fall.Särfallet är alt en konkurrensbegränsning som har skadlig verkan består i atten näringsidkare, genom att göra ett visst företagsförvärv, får en dominerandeställning på marknaden för en vara, tjänst eller annan nyttighet ellerförstärker en redan dominerande ställning. Jagtar nu upp frågan om \ilka former föringripande som bör finnas i systemet när det gäller företagsförvärv. Jag finnerdet naturligt att MD på detta oprövade fält alltid till en början tillämparförhandlingsprincipen, mot bakgrund av lagstiftningstraditionen på området. Enteknisk lösning där åtgärder i fråga om företagsförvärv kan beslutas, utan ettföregående förhandlingsinslag är olämplig också därför att andra åtaganden frånförvärvarens sida ju i det enskilda fallet kan vara fördelaktigare för konsumenterna.Förhandlingsinslaget bör av dessa skäl vara obligatoriskt, när det gällerföretagsförvärv. Jaganser alltså att MD sedan domstolen har slagit fast att den relevantakonkurrensbegränsningen föreligger och att näringsidkaren föranleder skadligverkan av denna skall genom förhandling söka förhindra denna verkan. Det bördå i lagtexten göras klart alt förhandlingsmålet kan omfatta också ettavstående från förvärvet. Dock bör gälla att saken skall vara av särskild viktfrån allmän synpunkt för att förhandlingen skall få mynna ut i en påverkan fråndomstolens sida för att få förvärvaren att avstå från företagsförvärvet.Emellertid bör självfallet domstolen kunna verka för en ordning som på annatsätt kan förhindra den skadliga verkan. Nästahuvudfråga är om systemet bör innehålla ett tvingande inslag. Som jag redan harnämnt anser jag att - då övervägande skäl talar för införandet av en kontrollmot för stark koncentration det i systemet också bör finnas en möjlighet atti verkligt angelägna fall i sista hand förbjuda förvärvet. Därmed uppkommerfrågan var befogenheten att fatta beslutet skall läggas. Jaghar kommit fram tiU att den lämpligaste ordningen är följande.. 7 Riksdagen1980/81.1 saml. Prop.1981/82:165 98 MDbör ges befogenhet att - om förhandlingen inte leder tUl avsett resultat -förbjuda det företagsförvärv som är i fråga, för att förhindra den skadligaverkan som näringsidkaren föranleder. Förbudet bör emellertid inle bli gäUandeannat än om det fastställs av regeringen. Om domstolen beslutar om förbud,skall den alltså enligt mitt förslag underställa regeringen sitt beslut. BakgmndentiU detta ställningstagande är speciella omständigheter som har samband med deibland mycket omfattande ekonomiska processer som företagsförvärv kan utgöra. Åena sidan är det som nämnts av stort värde att en dömande instans prövaroch tar ställning i den ofta myckel betydelsefulla förbudsfrågan. Å den andrasidan är det ofrånkomligt att det kan behövas bredast möjliga överblick över deallmänna intressen som prövningen omfattar, när det gäller frågan om ett förbudtrots vissa faktorer kan underlåtas. En sådan överblick har regeringen. Detanförda gör det lämpligt att utforma förfarandet som ettunderställningsinslitut med regeringen som det organ som har möjlighet attfastställa beslutet eller att låta det vara verkningslöst helt eller delvis.Systemet sluter i viss mån an till den ordning som gäller beträffandeprisåläggande, låt vara alt överförandet där sker genom ettanmälningsförfarande. MD:sbedömning i bl. a. frågan om marknadsdominans och skadlig verkan bör liggatill gmnd för regeringens prövning. Detta innebär en viss presumtion för attregeringen skaU fastställa domstolens beslut. Denna utgör ju ett särskiltsammansatt organ med specialkompetens för det marknadsrättsliga området ochmed lång erfarenhet av bedömningar inom detta. Skulleregeringen inte dela MD:s bedömning att företagsförvärvet bör förbjudasfastställs inte domstolens förbudsbeslut. Regeringen gör således inte någonändring i beslutet. Idetta sammanhang vill jag understryka en särskUd skillnad mellan den judicidlaoch den administrativa ordningen. I den förra är domstolen i princip bunden avvad som har gjorts tiU processmaterial. Har exempelvis företaget i fråga intetUlfört processen sådana omständigheter som kan tala tiU vederbörandes förmånoch dessa inte kommer in på annat sätt, kan utgången bli en annan än om de förnäringsidkaren förmånliga omständigheterna hade varit tillgängliga fördomstolen. I det administrativa förfarandet kan ordningen vara annorlunda.Sedan domstolen underställt regeringen sitt beslut, kan ärendet komma atttillföras nya, viktiga synpunkter. Regeringensbeslut humvida företagsförvärvet skaU förbjudas eller inte kan aUtså gmndas påbredast möjliga kännedom om de ohka samhällsintressen som kan vara berörda avförvärvet. Jagvill tillägga att det av mig föreslagna prövningssystemet bör omfatta allaförvärv med avseende påföretag som driver verksamhet inom landet. Därmed kommerockså utiändska uppköp m.m. av sådana företag att omfattas av denfusionskontroll som inryms i konkurrenslagen. Den prövning av företagsförvärvsom sker med slöd av annan lagstiftning får därvid Prop.1981/82:165 99 ägamm vid sidan av den nu aktuella kontrollen. Att detta teoretiskt kan innebäraatt prövningen av ett visst företagsförvärv kan komma att ske enligt två skildaregelsystem utgör enligt min uppfattning ingen nackdel. Så sker också i andrasammanhang som gäller näringsverksamhet. En erforderlig samordning kan ske påmyndighetsplanel. Ocksåförvärv av företag inom massmedieområdet prövas enligt konkurrenslagen, medutgångspunkt i dess syfte och skyddsintressen. Rörande förhållandel mellantryckfrihetsförordningen och andra regelsystem finns en redogörelse imassmediekoncentrationsutredningens betänkande (SOU 1980:28)"Massmediekoncentration Lagförslag och motiv" (s. 63 ff.). TUlförhållandena på bank- och försäkringsområdet återkommer jag ispecialmotiveringen. Ifråga om bedömningsgrunderna i övrigt samt förbudsingripandenas tänkbara antalviU jag först peka på att jag delar vissa remissinstansers uppfattning attingripanden mot företagsförvärv torde -bli rätt fåtaliga. Exempelvis kansäljarens situation i ett konkurs- eller avvecklingsfall m. m. vara sådan altdet inte kan anses vara från aUmän synpunkt otillbörligt att förvärvet sker.Är säljarens svårigheter kända för MD. torde inte något förbud komma altmeddelas. Blir situationen känd först hos regeringen kan det leda tiU attregeringen inle fastställer förbudet. Också i andra lägen kan ägarens ellerköparens situation bli avgörande för utgången. Ävendet förhållandet att en fortsatt stmkturrationalisering inom näringslivet ärnödvändig kommer att begränsa ingripandenas antal. Som utredningen har funnitär företagsförvärv oftast fördelaktiga från konkurrenssynpunkt. Också behovetav att stärka svenska företags internationella konkurrenskraft bör beaktas. Omdessa utgångspunkter för bedömningen råder det en betydande enighet. De harframhållits både av utredningen och av remissinstanser som i princip tiUstyrktdet av utredningen föreslagna, generella kontroUsystemet. Ävennär en motsatsställning mellan konkurrens och koncentration föreliggeröverväger oftast de för konsumenterna positiva effekterna av ettföretagsförvärv. Till detta kommer de situationer då en från konkurrenssynpunktnegativ koncentration genom företagsförvärv är ofrånkomlig av en eller annananledning, bl. a. därför att det helt enkelt saknas alternativ. Av storbetydelse är vidare den konkurrens utifrån som den svenska marknaden är eUerkan bh utsatt för. Detfinns alltså naturliga moment som kommer att verka för återhållsamhet i frågaom samhällsingripanden på detta område. Med hänsyn till att vi inte har råd attriskera att den nödvändiga stmkturrationaliseringen försvåras anser jag ensådan återhållsamhet vara befogad. Där å andra sidan sådana moment saknar tyngdoch övriga omständigheter gör det befogat med ett ingripande mot ettföretagsförvärv, innebär den nya konkurrenslagen ett skydd för effektiviteteninom näringslivet, liU nytta för konsumen- 1981/82:165 100 terna.Jag viU här peka på situationer då ett förelagsförvärv ger en sådan ökadmarknadsmakt åt förvärvaren att man riskerar olika former av missbmk av enmonopoUstisk eller dominerande ställning. Missbmket kan ta formen avmonopolvinster o. d. till nackdel för konsumenterna. Det kan också vara så atteffektiviteten försämras. Förvärvet kan vidare undanröja en konkurrent ochalltså minska antalet oberoende företag på marknaden. Därmed kan valfrihetenför konsumenterna komma att reduceras. Här får man vidare ta med i bilden dendynamiska effekten av förvärvet på näringslivets stmktur, exempelvis s. k.defensiva sammanslagningar bland kvarstående konkurrenter. Också vad som kallaskonglomerat får uppmärksammas med avseende på effektivitetsaspekten och medhänsyn till maktbalansfrågor på marknaden. Vad jag nu har pekat på utgörexempel på faktorer som bör uppmärksammas vid en samlad avvägning i detenskilda. Utredningenföreslog som ett alternativ tUl formliga förbud att regeringen skuUe förbindaett förvärv med olika tvingande vUlkor som kunde avhjälpa förekommandeolägenheter för. skilda aUmänna intressen. Med departementsförslagetsinriktning på begreppet skadlig verkan är det inte aktuellt med sådana villkorvare sig utanför eller inom det konkurrrenspoli-tiska faltet. Om ettmarknadsdominerande företag exempelvis vidtar repressiva åtgärder är det enligtmkt förslag möjligt för NO att hos MD begära ett interimistisktförbudsbeslut m. m. Något behov av att kunna meddela tvingande föreskrifterbeträffande ett eventuellt framtida beteende finns alltså inte. Ocksåplanerade företagsförvärv måste kunna komma under prövning. När det gällerförvärv som har fullbordats när prövningen sker bör särskild hänsyn tas tillhur som har förflutit när frågan om ingripande av MD eller regeringenkommer upp. Faktorer som här kan få betydelse är bl. a. om förvärvet harfullföljts trots ingripande från NO eller om del har skett utan attoffentliggöras. Jag finner det naluriigt att sätta en yttersta gräns förmarknadsdomstolens förbud mot förelagsförvärv. Sådana skall inte i något fallfå meddelas senare än efler det att avtal om förvärvet slöts. förslag skulle företagsförvärv som förbjudits bhogiltiga. Särskilda regler föreslås dock av utredningen beträffande vissaaktieförvärv m.m. Jag ansluter mig till utredningens uppfattning och återkommersenare tUl innebörden av departementsförslaget. Vissatidsregler bör finnas, som syftar till snabbhet i prövningsförfarandet.Ärenden som rör företagsförvärv måste kunna behandlas med stor skyndsamhet.Detta belyses väl av underlaget i lagstiftningsärendet. Jag hänvisar på dennapunkt till konkurrensutredningens betänkande och remissyttrandena samtföreslår följande ordning. Så snart NO finner anledning att undersöka ettföretagsförvärv, skall han besluta särskUt om detta. Om part begär det skall NOsnarast pröva om förvärvet kan lämnas utan 1981/82:165 101 åtgärdsåvitt avser förbud e.d. mot detta eller om undersökning skall inledas. Lämnasförvärvet utan åtgärd kan NO inte därefter begära MD:s prövning av frågan omatt förbjuda förvärvet, utom i fall av oriktiga uppgifter. Vill NO efterundersökning begära MD:s prövning av denna fråga skall han senast inom tremånader från undersökningsbeslulel göra detta. När det gäller MD är det intemöjligt att föreskriva en så kort frist för handläggningen. I domstolen bör ifråga om förbud mot förvärvet tiden vara , om man skall kunnasäkerställa en ändamålsenlig handläggning. Därmed säkras också ettbeslutsunderlag som gör del möjligt att sätta handläggningstiden hos regeringenkort. Fristen bör där vara . De nu angivna fristema börunder speciella förhållanden kunna förlängas. Jag viU vidare nämna attsystemet kräver en befogenhet för regeringen att - om den finner att ett av MDmeddelat förbud mot ett visst företagsförvärv inte skall faststäUas - kunnaöverlämna ärendet till för förnyad handläggning. En sådanbefogenhet bör användas endast då det är motiverat av nya omständigheter ellerandra särskilda skäl. Vidare bör regler införas om omprövning av beslut. Ifråga om omprövning av regeringens beslut bör en förberedande granskning görasav . Också i omprövningsfallen bör den berördatvåårsfristen gälla. Denu berörda reglerna tas upp i 9 och 19-25 §§. Senaretar jag upp frågan om domstolens sammansättning (3.7.2.3) och frågan ominterimistiska förbud mot företagsförvärv (3.7.2.5). Dennuvarande prisbestämmelsen i KBL gör det möjligt ätt under vissa fömtsättningarfastställa det högsta pris ett företag får tillämpa. Sakligt kan regeringen medstöd av bestämmelsen sänka del faktiskt tillämpade priset. Förfarandet äravsett att riktas mot framför aUt monopolvinster och mot för höga kostnader vidineffektivitet. Förekomsten av marknadsdominans har alltså ett särskiltintresse i detta avseende. Bestämmelsen kan dock användas mot exempelvisprissättningen inom en kartell. Prisbeslämmelsenkräver en särskild bakgmndsbeskrivning, som redovisar också det prispolitiskaområdet. Jag kommer att lämna en sådan beskrivning i det följande (3.5). Härbör endast nämnas att jag förordar att bestämmelsen ges en motsvarighet i dennya lagen. 1 likhet med vad som gäller f.n. kopplas den till begreppet skadligverkan och integreras i det sammanförda missbmkssystemet. Befogenheten attfastställa ett högsta pris har hittiUs inte kommit tiU användning. Bestämmelsenhar dock haft betydelse i NO:s verksamhet. I den nya lagen bör befogenhetenläggas hos MD, mot bakgmnd av att domstolen nu ges rätt att förbjuda allaformer av konkurrensbegränsningar med skadlig verkan. 1981/82:165 102 3.4Generella ingripanden genom straffbelagda förbud 3.4.1Förslag till bruttoprisförbud 3.4.1.1 Bakgmnd I 2 § KBL anges följande. Utantillstånd av må företagare, där ej annat är särskilt stadgat,varken av företagare inom senare försäljningsled betinga sig, att vidförsäljning av förnödenhet här i riket visst pris icke må underskridas, ellertill ledning för prissättningen inom senare försäljningsled i riket eljestangiva visst pris, med mindre därvid kommer till uttryck att priset fårunderskridas. Bruttoprisförbudetkan alltså sägas ta sikte främst på den situationen att en leverantör sökerbestämma det pris hans återförsäljare skall ta ut vid vidareförsäljning. Vidförbudets tillkomst uttalade departementschefen (prop. 1953:103 s.169-170) att systemet med brultopris hade så ringa fördelar i förhållande tillnackdelarna att det i aUmänhet måste anses skadligt. Den allvarligasteanmärkningen var enligt uttalandel att systemet motverkade en allmänrationalisering inom distributionen och därmed i och för sig möjligaprissänkningar inom detaljhandeln. Förbudetavser betingande eUer angivande av priser. Därvid kan del vara fråga om ettminimipris, dvs. ett lägsta pris som får överskridas men inte underskridas.Vidare kan det gälla ett fast bmttopris, som återförsäljaren alltså varken fårhöja eller sänka. Däremot träffar förbudet inte angivandel av ett maximipris,som ju inte hindrar lågpriskonkurrens. Ej heller är det otUlåtel attrekommendera återförsäljaren visst pris vid vidareförsäljningep. Det senarekallas vanligen vertikal cirkaprissällning. Frånförbudet kan meddelas dispens. Jag återkommer till detta i det följande. Fastäncirkapriser har undantagits från bmttoprisförbudet kan sådana former avkonkurrensbegränsning givetvis mötas av ingripande, enligt missbmksbestämmelseni 5§ KBL, om skadlig verkan föreligger. Sådan verkan kan bestå i bland annats.k. Med detta avses alt följsamheten till cirkapriserna harblivit stor vid återförsäljningen. Ibetänkandet redovisar utredningen praxis i fråga om bestämmelsen. Därvid ingårdels brottmål där åtal för överträdelse av 2 § KBL har prövats, delsNO-ingripanden där åtal inte har väckts. Utredningen återger bl. a. utgången iett brottmål som har prövats av högsta domstolen (HD). PostorderföretagetPositiv Frilid hade i brev till hotat med att upphöra med aUgrossistförsäljning om inle höU det angivna priset på en av Positiv Fritidsaluförd muskelstärkare. Brottmålet om detta fördes upp i HD, som i dom den 25maj 1976 fäUde Positiv marknadschef till ansvar för förseelse motbmttoprisförbudet. Prop.1981/82:165 103 attden åtalade i egenskap av marknadschef hade att självständigt och på egetansvar sköta företagets marknadsföring, låt vara att han därvid hade att följade allmänna riktlinjer som den högsta förelagsledningen hade fastställt fördenna gren av verksamheten. I målet hade inte ifrågasatts annat än attbrevväxlingen med föll inom ramen för de åligganden marknadschefen hadeatt fullgöra. HD bedömde i vad mån den åtalade gärningen stod i strid med det i2 § KBL första ledet intagna förbudet mot att "betinga" sig visstpris av återförsäljare och fann att så inte var fallet. Därvid uttalade HD attuttrycket "betinga sig" i överensstämmelse med allmänt språkbrukinnebar att företagaren i anbud, vid avtalsslut eller eljest i mellanhavandelmellan parterna uppställer som villkor, att medkontra-henten iakttar detfastställda priset. Domstolen ansåg däremot att den åtalade gärningen stred motandra ledet i 2 § KBL och anförde på denna punkt: Enligt det andra ledet i 2 §är det förbjudet för säljande företag att till ledning för prissättningen isenare säljled ange visst pris, med mindre därvid kommer tUl uttryck alt prisetfår underskridas.