prop · G5038 · 1981-12-31 00:00:00 — Innebörden av"trängande behov" har belysts också i de allmänna avsnitten (2.3).För all ytterligare klargöra vilket syfte ingripandet skall ha har orden"för all komma ifrån sitt missbruk" förts in i texten, som en pendangtill vad som har sagts i 1 §. Med ett fortgående missbruk av alkohol avses attmissbruket skall ha en viss varaktighet. Del får inte röra sig om en tillfälligöverkonsumtion även om den i något enskilt fall skulle kunna medföra en sådanhälsorisk som kan falla in under 3 §. Missbruk som återkommer i perioder kanomfattas av lagen om betingelserna i övrigt är uppfyllda. För skall kunna tala om missbruk av alkohol måsle del givetvis också röra sigom en inte alltför obetydlig konsumtion. Man kan visserligen inte dra någonbestämd gräns för när missbruk skall anses föreligga, t.ex. i form av en visskonsumlionsnivå. En konsumtion som leder lill allvarliga 1981/82:8 75 följder för den enskilde i form av medicinska ellersociala problem måste dock bedömas som missbruk. Med alkohol menas sprit ochalla sådana drycker som inte räknas som alkoholfria drycker enligt lagen(1977:292) om tillverkning av drycker. Del innebär att alla drycker med mer än1,8 viktprocent alkohol räknas hit. Uianför faller då bl.a. lättöl. Medmissbruk av narkotika avses allt icke-medicinski bruk av narkotika. Narkotikaär de medel som finns upptagna i narkotikaförteckning. Somsocialstyrelsen har föreslagit i silt remissvar bör som ett fortgående missbrukav narkotika anses i princip allt injektionsmissbruk samt dagligt eller så gottsom dagligt missbruk oberoende av intagningssätt och medel. Denna definitionsammanfaller med den definition av "tungt" narkotikamissbruk som hargjorls av utredningen om narkotikamissbrukets omfattning (; Ds S 1980:5). Beslut om vård kan meddelas oberoende av den enskildessamtycke. Om den enskilde samtycker till en vård som motsvarar hans vårdbehovär detta dock givetvis ett starkt skäl emot att besluta om vård med slöd avlagen. Kan det antas att det går atl genomföra en adekvat vård ulan slöd av LVMskall lagen inte användas. Man kan emellertid ibland ha anledning att anta allsamtycket till vård inte är allvarligt menat, t.ex. därför att missbrukarentidigare har avbrutit en liknande vård. Detsamma gäller om missbrukarenvisserligen samtycker till den inledande delen av vården men inte är villig altställa upp på mera långsikliga behandlingsinsatser. 1 sådana fall kan vårdbeslutas enligl LVM trots att samtycke föreligger. För beslut om vård måste man också konstatera att insatserenligt socialtjänstlagen eller någon annan lag inle kan lillgodosemissbrukarens vårdbehov. Delta innebär inte att andra vårdinsatser alltid måsteha prövats. Missbrukarens aktuella status kan vara sådanl att andravårdinsatser inte kan avvaktas utan risk för hans liv och hälsa. De andra lagarsom här främsi kan komma i fråga är sjukvårdslagen, LVU och LSPV. Om någon avdessa lagar är tillämplig i det enskilda fallet skall den alltså användas föreLVM. Det får åligga sökanden i ett mål om vård enligt LVM att förebringautredning om andra vårdlagars tillämplighet på fallet. I fall som avses i 2 § får vård beslutas om den enskilde a. lill följd av missbruket utsätter sin fysiska ellerpsykiska hälsa för allvarlig fara eller b. till följd av missbruket kan befaras komma allallvarligt skada sig själv eller någon närstående. Utöver de förhållanden som beskrivs i 2 § krävs för beslutom vård enUgl LVM att sådana omständigheter som anges i endera 3 § a) eller b)föreUgger. Bestämmelsen har kommenterats också i de allmänna övervägandena,avsnitt 2.3. 1981/82:8 76 Båda fallen utmärks främst av att den enskilde till följdav ett okonlrollerbart missbruk har råkat i eller riskerar atl råka i ennödsituation som hotar hans hälsa och välfärd. Detta understryks genom kravetpå allvarlig fara respektive allvarlig skada i de båda punkterna. Enligt 3 § b) gäller vidare att också fara för alt missbrukarenkan komma att allvarUgt skada någon närslående kan utgöra skäl för beslut omvård enligl lagen. Med skada avses inte bara fysisk skada. Även sådana psykiskalidanden som kanske främst narkomaners familjer ibland utsätts för genom etthotfullt, pockande eller hänsynslöst uppträdande kan utgöra grund föringripande enligt lagen. Däremot avses inte en enbarl ekonomisk skada. Mednärstående avses främst nära anhöriga, som slår i ett sådant beroendeförhållandetill missbrukaren att de t.ex. kan tveka atl göra en polisanmälan om hot ellermisshandel. I regel torde som sådana anhöriga böra räknas make och varaktigtsammanboende, barn, föräldrar och syskon, i samtliga fall även om de intelängre har gemensam bostad med missbrukaren. Länsrätten beslutar om beredande av vård med slöd av dennalag. utreder om det finns skäl atl bereda någonvård enligl denna lag. Anses sådana skäl föreligga, skall socialnämnden ansökaom vård. Ansökan skall innehålla läkarintyg som anger missbrukarensaktuella hälsotillstånd samt en redogörelse för missbrukarens förhållanden iövrigt och för lidigare vidtagna åigärder. Ansökan skall också ange den vårdsom socialnämnden anser behövlig, var vården bör påbörjas och i vilket hemintagning kan ske. Liksom enligt LVU beslular länsrätten om vård med slöd avLVM. Härav följer bl.a. att reglerna i förvaltningsprocesslagen (1971:292; FPL)och lagen (1971:28y; om allmänna torvaltniiigsdomstolar är tillämpliga, i denmån inte avvikande regler meddelas i denna lag. utreder ärendel och gör ansökan tilllänsrätten. Ansökan skall bl.a. innehålla läkarintyg, i vilket läkaren börlämna en redogörelse för missbrukarens hälsotillstånd och göra en allmänbedömning av hans vårdbehov och av vilka åtgärder som behövs, Äv läkarintygetbör också framgå huruvida LSPV kan antas vara tillämplig och om vården börinledas på sjukhus. bör senare få i uppdrag att ulforma ettformulär för läkarintyget. Skulle en missbrukare inte vilja medverka till den nödvändigaläkarundersökningen under utredningen kan socialnämnden, liksom är falletenligt 1981/82:8 77 LVU, besluta om en sådan undersökning (25 § förstaslycket). Undersökningen kan om nödvändigt genomföras med polisenshjälp (25 § andra stycket). En regel om att ett beslut atl göra ansökan samt altbegära polishandräckning för att genomföra en läkarundersökning mol denenskildes vilja inle bör få delegeras lill tjänsteman skall tas in i 47 §socialtjänstlagen. Ansökan om vård skall vidare innehålla en redogörelse förden planerade vården och för hur vård enligt lagen kan ingå som etl led i ettindividuellt utformat vårdprogram. Självfallet bör socialnämnden i denna delsamråda med instilutionshuvudmannen i sådana fall där nämnden inte själv svararför driften av institutionen. Planeringen måste alltså vara förankrad i denpraktiska verkligheten. Nämnden åläggs därför all i ansökan ange i vilkenvårdinstitution missbrukaren kan bli intagen. Ansökan bör som regel inte ges införrän det är klarlagt atl det går att ordna adekvat vård. Underlåtenhet idelta avseende kan dock undantagsvis bli nödvändig på grund av lidsbrist i fallav omhändertagande (9-10 §§). Innan målet avgörs av rällen bör dockalltid sådan uppgift föreligga. Ansökan om vård prövas inför länsrätten i en muntligIvåparlsprocess (22 §), där en företrädare för allmännaslalan och den enskilde som regel skall närvara personligen (14 § FPL och 22 §tredje stycket LVM). I vart fall skall han vara representerad genom ettoffentligt biträde. skall den enskilde ha fått del av ansökan (10och 11 S§ FPL). 1 rätten skall ingå nämndemän (17 S lagen om allmännaförvaltningsdomstolar). Länsrättens prövning skall vara en legalitetsprövning. Denskall avse humvida förutsättningar för vård enligt LVM föreligger eUer inte ochom sådan vård bör beredas den enskilde. Rättens prövning avser däremol intevilken institution eller annan värdform som är lämplig i det enskilda fallet.Länsrätten behöver ändå ha tillgång till de uppgifter som anges i 5 § andrastycket för att rätt kunna göra sin bedömning om vård skall beredas denenskilde med stöd av LVM. föranstaltar om verkställighet av rättensbeslut om vård. Om vården inte har påbörjats från den dagdå rättens beslut vann laga kraft, upphör beslutet att gälla, I första stycket har angivits att del är socialnämnden somhar att föranstalta om verkställighet av rättens beslut om vård. Beslämmelsenhar sin motsvarighet i 34 § NvL, där del emellertid görs en uppdelning avansvaret ' för verkställigheten mellan länsrätten och nämnden. Länsrättensvarar för verkställigheten i de fall där ansökan har grundats huvudsakligen påmissbrukarens farlighet, nämnden i övriga fall. Prop.1981/82:8 78 ninghar inte ansetts påkallad i LVM, där tonvikten Ugger pä vårdaspekten vid varjetyp av ingripande. Ätt själva beslutet om intagning på en vårdinstitutionfattas av den som förestår vården vid hemmet framgår av 13 § första stycketLVM. Verkställigheten får därför föregås av en ansökan från nämnden till densom har att besluta om intagning. Hur ansökningsförfarandet skall gå tillkommer dels alt regleras i verkställighelsföreskrifter tiU lagen, dels all iviss utsträckning överlämnas till de nya kommunala huvudmännen att självabestämma. Av26 § framgår att polismyndigheten skall bistå socialnämnden eller iförekommande fall den som förestår institutionen med alt vid behov genomföraett vårdbeslut. Bestämmelseni andra stycket är utformad efter mönster av 3 § LVU. Tidsfristen är dock mot fyra i LVU, i båda fallen räknat från den dag rättens beslutvann laga kraft. Detta är betingat av att ett beslut om vård inte bör få hållassvävande och härigenom huvudsakUgen fungera som ett hot.Socialnämnden skall inle aktualisera frågan om vård hos rätlen annat än då delfinns ett behov av att påbörja vården (jämför inlagningsgrunderna i2 och 3 §§) saml det även finns praktiska möjligheter till det (se kommentarentill 5 §). Några remissinstanser har befarat att den enskilde alltför lätt kanhålla sig undan den tid som behövs för att beslutet skall hinna förfalla. Denrisken får motverkas genom en aktivt uppsökande verksamhel eller, omnödvändigt, ett beslut om omedelbar verkstälUghet enUgl 28 § i förening med enbegäran om biträde av polisen enligt 26 §. Vårdmed slöd av denna lag skall upphöra så snart syftet med vården är uppnått ochsenast efter det att värden påbörjades, om inte beslut dessförinnanhar meddelats om förlängning enligt 16 §. Bestämmelseninnehåller regler om vårdtiden, I allmänhet skall vårdtiden -inte överstigffivåmånader. Av-16 § följer dock att vårdtiden i vissa fall kan förlängas med upptill . En hänvisning till 16 § görs därför i bestämmelsen. Vårdenpåbörjas då den enskilde tas in i en sådan institution som avses i 11 § efterbeslut av den som förestår vården (13 § första stycket) och efter framställningav socialnämnden. Om den enskilde har varit omedelbartomhändertagen räknas inte av från vårdtiden. Vården måste alltsåalltid påbörjas genom ett beslut om intagning i en 11 S-institution. Därmedinleds institutionens ansvar för vårdens genomförande. Detta ansvar innefattar innehålleti beharidlingen, bl.ä. vilken vårdform som bör användas, samt beräkningen avvårdtiden. Detär emellertid inte alldeles nödvändigt alt den enskilde faktiskt alltidinställer sig vid den ansvariga institutionen. Som framgår av 12 § förutsätts 1981/82:8 79 själva vården ofta inledas med en sjukhusvistelse. Enligt12 S första stycket skall vården inledas på sjukhus om det anses lämpligt medhänsyn till den planerade vården i övrigt och förutsättningar för sjukhusvårdär uppfyllda. Det ankommer på föreståndaren för institutionen att undersöka omsjukhusvård kan komma till stånd och därefter besluta om den bör göra del. 12 §första stycket tar huvudsakligen sikte på de fall där ett akut behov avavgiftning föreligger. En sådan kan beräknas vara genomförd inom någon vecka.En sjukhusvistelse av sådan längd skall också ingå i vårdtiden. Längre sjukhusvistelser som institutionsledningen harmedverkat till liksom andra längre avbrott i vården på institutionen bör somregel medföra atl den enskilde skrivs ut från vård enligt lagen. Någon särskildregel om att vård utanför institutionen skall räknas av från vårdtiden las dockinte upp i lagen. Tvärtom förutsätter 15 S att den intagne skall kunna beredasmöjlighet att vistas i andra vårdformer. Sådan vård skall då ingå i den tid somavses i 7 och 16 §§. Det har heller inte ansetts nödvändigt att i lagen angevad som skaU gälla i fråga om beräkning av vårdtiden om den enskilde avvikereller blir intagen i häkte eller kriminalvårdsanslali (jfr 47 § NvL). Även härfår institutionsledningen bedöma huruvida man vill låta vårdbeslutel beståtiden ut eller om man bör skriva ut den enskilde. Det senare alternativet börregelmässigt komma till användning när del är fråga om en frånvaro som sträckersig längre än en månad. Syftet med vården kan då knappasl uppnås inom denvårdtid som återstår. Syftet medvården är främsi att bryta etl fortgående missbruk och att motivera lillfortsatt vård i frivilUga former. Om detta syfte uppnås med säkerhet förevårdtidens utgång skall vården enligt LVM bringas atl upphöra genomutskrivning. Huruvida förutsättningar för vård enligt LVM alltjämt föreliggerskall prövas fortlöpande . Om missbrukaren själv vill och detfinns möjlighet att behålla honom på institutionen kan han naturligtvis blikvar där även efter utskrivning från vården enligl LVM. Vården fortsätter då ifrivilUga former, dvs, utan några av de befogenheter för institutionen somföljer av 17 § första-lredje styckena, 18-20 §§ samt 26 S .LVM., får omhänderta en missbrukare omedelbartom 1. det är sannolikt att han behöverberedas vård med slöd av denna lag och 2. rättens beslut om vård inte kanavvaktas på grund av alt missbrukaren kan antas få sitt hälsotillstånd allvarligtförsämrat om han inte får omedelbar vård eller på grund av att missbrukaren,till följd av sitt tillstånd, kan befaras komma atl allvarligt skada sig själveller någon närstående. Sedan socialnämnden har ansökt om vård med stöd av lagen,kan även rätten besluta om omhänderlagande av missbrukaren. Prop.1981/82:8 80 Bestämmelsen är i huvudsak uppbyggd efter mönster avmotsvarande regel i LVU (6 §). Beslutanderätten har emellertid här lagls påpoUsmyndigheten, vilket möjliggör etl snabbt ingripande. Motsvarande möjlighetfinns f.n. i 21 § NvL, Det torde för övrigt i allmänhet vara nödvändigt atlanlita polismyndigheten för att genomföra åtgärden. beslutmåste genast underställas länsrätten eller någon annan domstol som jusl dåprövar frågan om vård för missbrukarens del (se 9 S). Om frågan om vård redan är anhängiggjord hos domstolen kanäven domstolen besluta om omhändertagande eller om upphörande däravi likhei med vad som gäller enligl LVU. Vad som avses med poUsmyndigheten (polisstyrelsen) framgårav lagen (1972:509) om vad som avses med polismyndighet m.m. med därtillanslutande förfatiningar (52 S polisinstruktionen (1972:511) och förordningen(1975:986) om handläggning av vissa polischefsuppgifter). Äv 1 S lagen(1973:558) om tillfälUgt omhändertagande (LTO) framgår att en enskild polismanfår omhänderta en person enligt 8 § i avbidan på polisstyrelsens beslut, omdröjsmål med omhändertagandet skulle innebära fara för den omhändertagnes ellerannans liv eller hälsa eller fara i annat hänseende. Enligt 5 § LTO skallpoUsmannen så skyndsamt som möjligt anmäla omhändertagandet till sin förman.Denne skall pröva om omhändertagandet skall bestå och underrättapolischefen om beslutet innebär ett kvarhållande. Det får därefter ankomma påpolisstyrelsen att, om den fattar beslut om omhändertagande, genasl underställalänsrätten beslutet för prövning enligt 9 § LVM. Vilka befogenheter som under själva omhändertagandettillkommer polisen framgår av 18 § lagen (1976:371) om behandling av häkladeoch anhållna m.fi. jämförd med 9 § LTO. JO har i sitt remissvar uttryckt farhågor för att den härangivna möjligheten för poUsen att ingripa med omhändertagande skulle innebärapåtagliga risker för att den vårdbehövande kan komma att hållas i förvar påpolisstationen i långt vidare omfattning än som har varit avsett med LTO ochlagen (1976:511) om omhänderlagande av berusade personer m.m. (LOB). EnUgt 8 §LTO skall den omhändertagne friges senasi efteromhändertagandet, enligt 7 § LOB i princip senast efteromhändertagandet. Ett omhändertagande med slöd av 8 S LVM kan fortgå i vartfall i fyrtioåtta limmar, dvs. till dess länsrätten gör sin bedömning avbeslutet, enbart efter ett beslut av polismyndigheten. Den av JO påtaladeeffekten kan emellertid uppkomma redan vid tillämpning av gällande bestämmelserom omhändertagande i 21 § NvL men också enligl 7 § LSPV. I vart fall 21 § NvLhar använts mycket sparsamt . Det finns knappast anledning att troalt den nu föreslagna regeln skulle komma till omfattande användning.Föreskriften att ett beslut om omhändertagande enligt LVM genasl skallunderställas länsrätten för prövning utgör här en rättssäkerhetsgaranti. I 12 stycket har föreskrivits alt den som är 1981/82:8 81 omhändertagen enligt 8 § utan dröjsmål skall beredas vårdantingen på en eller på sjukhus och attsocialnämnden skall föranstalta om sådan vård på anmälan av polisen. Genom denu angivna reglerna tillsammantagna bör den enskildes behov av rättssäkerhetoch av omedelbar vård anses vara lillräckligt tillgodosedda. För att ett omhändertagande skall få görasmåste det vara sannolikt att missbrukaren kan beredas vård med stöd av lagen,dvs. atl kraven i 2 och 3 §§ är uppfyllda. Bedömningen härav måste med nödvändighettillåtas vara rätt summarisk vid själva ingripandetillfällel medan ennoggrannare prövning bör vara möjlig när polisstyrelsengör sin bedömning om omhändertagandet skall bestå och än mer när länsrätten görsin underställningsprövning. De övriga förutsättningarna för omedelbartomhändertagande liknar dem enligl LVU så till vida att det skall finnas ettomedelbart behov av åtgärder till följd av situationens allvar. Del skallföreligga en akut fara för missbrukarens egen hälsa eller för att han kan kommaatt skada sig själv eller sina närstående. En olikhet jämfört med LVU är attomedelbart omhändertagande här inle kan beslutas på den grunden attmissbrukaren försöker hålla sig undan eller försvåra ulredningen. Innan definiliv ställning tas till frågan omomhändertagande enligt 8 S bör missbrukaren om möjligl undersökas av läkare,bl.a. för att utesluta att hans tillstånd beror på någon sjukdom som intehänger samman med missbruk av alkohol eller narkotika. Läkaren bör ocksålämpligen kunna ge råd om missbrukaren är i behov av omedelbar sjukhusvård.Undantag från kravet på läkarundersökning före beslutet måsle dock kunna görasom ingripandet brådskar, något som hela bestämmelsen i och för sig förutsätter.Läkare bör dock alltid kontaktas efter omhändertagandetoch före länsrättens prövning av omhändertagandebeslutet skallläkarundersökning regelmässigt kunna ha skett. Det har emellertid inte ansettsnödvändigt att meddela någon uttrycklig föreskrift om läkarundersökning isamband med omhändertagande i själva lagen. Ätt läkarundersökningändå måste göras skyndsamt framgår indirekt av 5 § andra stycket och 21 S andrastycket. skall genast underställa länsrättenbeslutet om omhändertagande samt underrätta socialnämnden ombeslutet. Rätten skall så snart det kan ske och senast inom tvådagar från det att beslulel underställdes rätten, pröva om omhändertagandetskall bestå. Om det inte finns skäl för omhändertagande skall rätten genastupphäva beslutet. Har polismyndigheten beslutal om omedelbartomhänderlagande efler del 6 1981/82. Prop.1981/82:8 82 att socialnämnden har ansökt om vård, skall beslutetunderställas den rätt som prövar frågan om vård. Härvid gäller bestämmelserna iandra stycket. Om någon är omhändertagen enligt 8 § första stycket skallansökan enligl 5 § ha kommit in till länsrätten inom från detlänsrätten meddelade beslut att omhändertagandet skall bestå. Görs inte ansökaninom skall länsrätten upphäva beslutet om omhändertagande. Beslutet om omhändertagande skall också upphävas omansökan om vård avslås eker den omhändertagne häktas. beslut att ansöka om vård inle meddelas inom den tid somföreskrivs i första stycket, får ansökan göras av ordföranden eller någon annanledamot som nämnden har förordnat. Beslutet skall anmälas vid nämndens nästasammanträde. När polismyndigheten har beslutal om ett omedelbartomhändertagande skall polisen genast underställa beslutet länsrättens prövning.Med genast avses snabbast möjliga handläggning med hänsyn till de föreliggandeomständigheterna. Någon exakl lidsgräns har inte ansetts kunna bestämmaseftersom det kan bli beroende av när omhändertagandet sker eller omdet sker . Att föreskriva någon jourtjänstgöring för länsrättenspersonal av den lyp har förespråkat i sitt remissvarhar inte ansetts möjligl. Länsrättens prövning skall dock ske mycket skyndsamtoch senasi från det att beslutet underställdes. Ätt prövningen iundantagsfall kan få anstå över ett hdguppehåU har behandlats i avsnitt 2.6.Länsrätten bör i dessa underställningsmål vara domför med ensamdomare. härom bör göras senare genom ett tillägg till lagen om allmännaförvaltningsdomstolar. För attinte omhändertagandet skaU behöva bestå längre än absolut nödvändigt måsteockså ansökan om vård göras skyndsamt. Tiden för att ansöka om vård harbestämts till högst från det länsrätten fastställde poUsens beslut omomhändertagande. Detta innebär en kraftig begränsning jämfört med LVU, därliden har satts från den dag då omhändertagandet verkställdes.Den korta tiden har dock ansetts möjlig här med hänsyn till att del i allmänhetbör vara tillräckligt atl inhämta uppgifter från missbmkaren själv och fråneventuella myndigheter som kan ha varit i kontakt med honom. För att göra detpraktiskt möjligt för socialnämnden att hinna göra ansökan har föreskrivitsdels att polisen genast skall underrätta nämnden om omhändertagandet, dels attordföranden eller annan särskilt utsedd ledamot får göra ansökan i nämndensställe. Den senare regeln har utformats efter mönster av 6 § andra stycket LVU,enligt vilken ordföranden eller ledamot av nämnden får besluta om omedelbartomhänderlagande när det är fara i dröjsmål. Äv 21 § andra stycket LVM framgåratt länsrätten skall behandla ansökan om vård inom från den dag då denkom in i de fall 1981/82:8 83 där den enskilde är omhändertagen. Om inte de föreskrivna tidsfristerna iakttas skallomhändertagandet genast upphävas. Vård med stöd av denna lag lämnas i hem som drivs avlandstingskommuner eller kommuner och som enUgt den plan som anges i 23 §socialtjänstlagen (1980:620) är särskilt avsedda att kunna lämna vård enligtdenna lag. Sådana hem skall stå under ledning av en styrelse. Landstingskommunen eller kommunen kan antingen utse ensärskild styrelse eller uppdra åt någon annan nämnd att vara styrelse. Tvåeller flera hem kan ha en gemensam styrelse. I fråga om särskild styrelsetillämpas 3 kap. 2-12 §§ kommunallagen (1977:179) på motsvarande sätt. Styrelsen förestår vården vid hemmet i den mån uppgifteninte har överlåtits på en särskild föreståndare. Lagen förutsätter att vård enligl LVM primärt skall ges iinstitutioner som har huvudman och är särskik planerade för att tahand om missbmkare. Möjligheterna att också anlita privata vårdinstitutionerbör emellertid uppmärksammas. Det har visserUgen inte ansetts möjligt att ge deprivata institutionerna befogenhet att lämna vård enligt lagen, dvs. att fattade särskilda beslut om och genomföra de frihetsinskränkningar som lagen medger.Det är emellertid möjUgt enligt 15 § att låta en intagen pröva vård på enenskild institution. Utfaller försöket väl kan han skrivas ut från del hem därhan vårdas enUgt lagen och övergå till vård i frivilliga former på den enskildainstitutionen. De enskilda hemmen utgör även i övrigt en viktig vårdresurs somövergång mellan vård enligt lagen och ett självständigt boende. En effektivsamordning mellan de olika resurser som finns för vård av missbrukare bördärför komma till stånd, oavsett vem som är huvudman.