prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — Detta påpekande är naturligtvis riktigt och det skulle ocksåkunna uttryckas så att själva släktbegreppet - när man nu talar om släktnamn-får en mindre snäv innebörd . Denna konsekvens anser vi dock varaönskvärd. Det kan starkt betvivlas att en ensidig betoning av släktskap endastpå manslinjen överensstämmer med hur man i andra sammanhang upplever släktskap.Det är säkerligen lika vanligt att man uppfattar sina nära anhöriga påkvinnolinjen som sina närmaste släktingar och att således släktbegreppet då haren vidare innebörd. framhöll att den agnatiska namnföljdenhar gammal hävd och att den för de inomäktenskapliga barnen är ett uttryck församma betraktelsesätt som har lett till att fader ända till 1950 ensam varförmyndare för sådant barn och till att mannen tidigare hade enföreträdesställning i fråga om förvaltningen av familjens ekonomiskaangelägenheter och målsmansrätt över hustrun /SOU 1960:5 s. 103/.Departementschefen betecknade visserligen kommitténs förslag att barnet skulleha rätt att välja mellan faderns och moderns namn som principiellt riktigt menvågade icke mot en kompakt remissopinion lägga fram förslaget oinskränkt.(Prop. nr 1963, s. 48). Därför tillkom den nuvarande regeln enligt vilkenbarnets förvärv av moderns namn icke betraktas som en primär namngivning utansom ett namnbyte, vilket kräver domstolsprövning att det är förenligt medbarnets bästa. Denna prövning angavs uttryckligen vara tänkt som en spärr motnamnbyten och den har tydligen fungerat så också. Reglerna ger alltså på dennacentrala punkt endast skenbart uttryck åt jämställdhet mellan föräldrarnasnamn, i praktiken lämnar de ett kraffigt stöd åt bibehållandet av den agnatiskanamnordningen. Detsamma gäller regeln att det fordras särskilda skäl för attbarnet senare, sedan det fyllt , skall-kunna efter ansökan få modernsnamn. Dessa regler var inkonsekventa och föråldrade redan när de antogs. Efterytterligare måste de anses ha helt spelat ut sin roll. Reservation av ledamoten i familjelagssakkunniga IngridSundberg: gällande regler bör i allt väsentligt behållas. När detgäller hustru som vid vigseln förvärvat mannens släktnamn bör dock denändringen genomföras att hon äger genom anmälan när som helst underäktenskapet återta det namn hon hade som ogift. tillståndskall alltså inte erfordras. 11 1981/82. Prop.1981/82:156 148 1.21 Utredningenom barnens rätt: Bilaga 3 Till en början vill vi framföra vissa allmänna synpunkterpå betänkandet. Enligt vår uppfattning präglas förslaget i de hänseenden somrör barnets rätt av en äldre tids synsätt, nämligen, att det är föräldrarna(vårdnadshavarna) som skall bestämma för barnet; underförstått att föräldrarna(vårdnadshavarna) alltid vet vad som är bäst för barnet. Vi menar att barnredan från tidig ålder skall ha rätt att vara med och bestämma i frågor som rörbarnets angelägenheter samt att barnet när så är lämpligt själv skall kunna fåbestämma i egna angelägenheter. En fråga som i hög grad rör barnets person ärfrågan om dess namn. Med hänsyn till att utredningen åberopar de strävanden somunder senare år gjorts för att stärka barnens ställning är det förvånande inte i sina förslag tagit hänsyn till barnets intresse av att få påverkabeslut om sitt namn, tillstyrker i alla avseendenutredningens förslag. Vi är framför allt positiva till att den av åldergällande agnatiska namnordningen upphör att gälla som ett led i strävandena förökad jämställdhet mellan kvinnor och män, 1.23 i kommun: Förslaget till nya regler för namnförvärv innebär att denenskilde får ett ökat utrymme att själv bestämma främst i fråga om sittsläktnamn. Härvid har också den av ålder gällande ordningen att det är fadernsnamn som ska föras vidare övergivits, vilket innebär ett stöd för strävandenmot jämställdhet mellan män och kvinnor. anser attberedningens förslag innebär en välbehövlig modernisering avnamnlagstiftningen, Enligt vad som sägs i direktiven har den allmännasamhällsutvecklingen och erfarenheterna från tillämpningen av namnlagen(1963:521) aktualiserat vissa reformfrågor och behovet av en översyn av lagen.Den ökade användningen av personnummer som identifieringsmedel har exempelvisminskat behovet från det allmännas synpunkt av stabilitet i namnordningen ochstörre hänsyn kan därför tagas till de enskildas intresse av att själva fåvälja sitt namn. Likställigheten mellan män och kvinnor kräver större frihetför makar att som gemensamt släktnamn få välja kvinnans namn lika väl sommannens. 1 dessa synpunkter kan samfundet instämma. 1 enskildas handel och vandel har dock släktnamnet,speciellt ett särpräglat sådant, alltjämt stor betydelse förpersonidentifikation. Om än i kreditgiv- 1981/82:156 149 ning och annan yrkesmässig affärsverksamhet identifikationundantagslöst Bilaga 3 bygger på personnummer görs likväl en stor mängdtransaktioner av enskilda som på grund av tillit till sina medmänniskor ejföljer säkerhetsrutiner. Den möjlighet som lagförslaget ger såväl makar sombarn att genom anmälan till pastorsämbetet byta och välja släktnamn kanutnyttjas av den som efter antagande av nytt namn alltjämt kan påräkna entillit som inte skulle kommit honom till del om han bibehållit det namn undervilket han blivit känd. Behovet av särskilda regler ägnade att förebygga sådantmissbruk synes böra övervägas vid fortsatt lagstiftningsarbete. Då lagförslaget synes fylla reformbehovet ochlikställighetskravet mellan makar utan direkt påtagliga olägenheter är enligtsamfundets mening förslaget till nya namnregler ägnat att läggas till grund förlagstiftning. Från Pastoratstjänstemannaförbundets sida föreligger ickenågot invändande mot själva betänkandet av namnlagsutredningen. I direktiven för utredningen angav departementschefen attutredningen bl. a. skulle skapa en mera lättillgänglig lagstiftning ännamnlagen anses vara. Efter att ha tagit del av utredningen finner man detytterst tveksamt huruvida utredningen har lyckats tillskapa en lättillgängligoch enkel lagstiftning. I många stycken kan man fastslå att utredningensförslag är betydligt krångligare än namnlagens motsvarande regler. Däremotmåste man medge att namnbytesförfarandet är något enklare . En annan fråga är om man på ett så enkelt sätt somutredningen har tänkt skall bryta den månghundraåriga tradition som råder inomnamnrätten. Även om namntraditionen redan i och med genomförandet av namnlagenrubbats något synes det vara fråga värt huruvida inte jämlikhetssträvandena börkunna tillgodoses på annat sätt än genom det fullständiga raserandet avhittills gällande namntradifioner. Utredningen har ofta betonat vikten av namnstabilitet.Förslaget i dess nu föreliggande form synes ge helt motsatt effekt. Utredningen har utgått från att personidenfifikationeninte längre skulle ha samma betydelse som tidigare på grund av att de numerainförda personnumren är tillräckliga som individualiseringsmedel. Dettaställningstagande bygger emellertid på det felaktiga antagandet attpersonnumren är kända i alla de sammanhang där en personindividualisering ärnödvändig. För postverket och i vissa juridiska sammanhang torde avsaknaden avsäkert identifikationsunderlag bli kännbart. Prop.1981/82:156 150 nen mellan människorna i det dagliga livet komma attförsvåras; exempelvis Bilaga 3 måste den bristande namnstabilitetenväsentligen öka omfattningen av utbyte av identifikationshandlingar av typID-kort, pass m. m. Två reservanter i förbundets styrelse: Enligt vår mening hade utredningens förslag i huvudsakbort tillstyrkas. Direktionen har att i sitt yttrande främst utgå från deintressen den har att bevaka såsom företrädare för den svenska adeln. Dessaintressen är i inte oväsentlig utsträckning av kulturell och kulturhistoriskart och delas för övrigt även av vidsträckta kretsar utom adeln. Enligtdirektionens mening ar namnskicket i en del av landets kultur ochåterspeglar alltjämt tidigare skeden av den kulturella utvecklingen.Namnskicket förtjänar därför att värnas om ifråga om såväl släktnamn som t. ex.ortnamn. Skäl torde saknas att ge släktnamnen sämre skydd än andra kulturelltbetingade namn, och ändå ges ortnamnen betydligt bättre skydd änsläktnamnen. Direktionen har även sett som sin uppgift att göra sig tilltalesman för ett stort antal enskilda personer, som tillhör svenska släktervilka spelat betydelsefulla roller i svensk politisk och kulturell historia.De ser sitt släktnamn som intimt förknippat med den kulturella miljö detillhör. Även om dessa personer utgör en ringa del av landets befolkning är detenligt direktionens mening berättigat att deras uppfattningar och värderingarrespekteras i en för dessa personer viktig fråga. Utredningens förslag till lag om ändring i namnlagenmedger en synnerligen vidsträckt frihet att välja namn och synes därvid gålängre än vad direktiven ger anledning till (s. 67 f). Förslaget måste ansesalltför vittgående. Framförallt kan det inte vara riktigt att möjlighet gespersoner att överta släktnamn utan att de har rätt till namnet, I dettasammanhang kan inte bortses från att vissa släktnamn kan te sig lockande attförvärva för mindre nogräknade personer som med hjälp av sådana namn hoppasinge oberättigat förtroende. Lagförslagets 24 § anvisar den företagsamme ävenmöjlighet att genom anmälan på enkelt sätt förvärva ytterligare förnamn. Direktionen kan inte heller underlåta att uttala sin oroöver utredningens framhållande av personnumret som ett så säkertidentifieringsmedel, att det allmännas intresse av namnstabilitet inte skullevara lika framträdande som förr (s. 9). Det allmännas intresse avnamnstabilitet gäller inte enbart att kunna identifiera den enskilde, enidentifiering som för övrigt i det dagliga livet inte sker med nummer utan mednamn. Det är lika mycket ett allmänt intresse att skydda de enskildamedborgarnas personliga integritet. Det kan tilläggas att om det - somutredningen påpekar - är ett enskilt intresse att få Prop.1981/82:156 151 förvärva det släktnamn man önskar är det lika väl ettenskilt intresse att andra Bilaga 3 inte förvärvar redan burna släktnamn påsätt som kan uppfattas som obehörigt. Efter denna principiella deklaration - som utvisar attdirektionen har åtskilliga invändningar mot förslagets olika delar - villdirektionen särskilt uppehålla sig vid vissa frågor rörande släktnamnen.Beträffande förvärv av släktnamn skiljer utredningen mellan familjerättsligaoch administrativa namnförvärv. Utredningens förslag beträffande defamiljerättsliga namnförvärven innebär sammanfattningsvis inte endast ettslutligt övergivande av den i svenskt namnskick traditionella agnatiskanamnordningen, som ger företräde för fädernenamn framför mödernenamn, utandessutom - för det fall att föräldrarna har skilda släktnamn - att modern fårbestämmanderätt beträffande barns namn. Utan hennes samtycke kan barnet inte fåfaderns namn, Om gifta föräldrar ej gemensamt anmäler att barnet skall bärafaderns namn, får barnet automatiskt moderns namn. Förslaget inbjuder tillnamnskifte generation efter generation. Om ej annat anmäles, kommer makar attbehålla sina namn efter vigseln. Man har anledning räkna med att en sådanlagstiftning kommer att påverka utvecklingen och att makar i regelkommer att bära särskilda namn. Många barn kommer att kunna välja mellan fleranamn än fäderne- och mödernenamn. Utredningen har anmärkt (s. 155) att"namnbyte kan ske utan prövning snart sagt hur somhelst". Med ett sådant perspektiv ter det sig inkonsekvent att ilagtexten behålla begreppet släktnamn. försökte i sittbetänkande (SOU 1960:5 s. 92) definiera detta begrepp: "Såsom sådant (dvs.släktnamn) anses namn som uttrycker samhörighet mellan namnhavaren och hansföräldrar, barn och syskon och är avsett att oförändrat brukas generation eftergeneration för att utmärka sådan samhörighet." Definitionen torde ha legattill grund för kommitténs arbete och dess disposition av sitt lagförslag. Ipropositionen nr 37 till riksdag deklarerades också att släktnamnethar blivit "en symbol för familjen och dess anknytning bakåt och framåt itiden". Det namnskick som förordas är inte anpassat till detta släktnamnsbegrepp.Det får inte finnas anledning till påstående att lagstiftaren manipulerar medsläktnamnsbegreppet. Släktnamn och efternamn får inte jämställas. Som bilaga till betänkandet har fogats en sociologiskundersökningsrapport med underrubriken, 1rapporten redovisas resultatet av vad som betecknas som"Namnundersökningen 1975", Ett utskickat frågeformulär inleds medföljande mening: "Regeringen har tillsatt en utredning med syfte att seöver reglerna för vilket efternamn man skall ta eller få i samband medgiftermål m, m." I fortsättningen påpekas betydelsen av att få veta vilkaåsikter "svenska folket har i frågor om efternamn". 1 de därefterföljande frågorna används undantagslöst ordet efternamn. Prop.1981/82:156 152 skulle undersökningen ha gett annat resultat om detillfrågade getts Bilaga 3 anledning att fundera över skillnaderna mellanefternamn och släktnamn. Det kan ifrågasättas om en undersökning omallmänhetens åsikter beträffande "några frågor om efternamn" börtjäna till vägledning vid utredningens överväganden angående släktnamn (s.70), I betänkandet (s, 69) omnämns undersökningen men utan underrubrik.Anmärkningsvärt är vidare att i den följande redogörelsen för undersökningenhar efternamn konsekvent betecknats som släktnamn. Vad i utredningen anföres under rubriken föranleder i och för sig ingen annan erinran frän direktionenssida ån att den finner utredningens förmodan längst ned på s, 147 alltföroptimistisk. Riddarhusdirektionen - som finner gällande namnlag av år1963 alltjämt förhållandevis väl svara mot behovet - avstyrker att utredningensförslag i föreliggande form läggs fill grund för lagstiftning. Skulle likväl så bli fallet hemställer direktionen attdess synpunkter måtte beaktas och att hänsyn också tas till vad expertenHiljding anfört i sitt särskilda yttrande, 1.28 (): Sammanfattningsvis förordar GF att barn i äktenskap liksomi nu gällande rätt som huvudregel förvärvar faderns släktnamn, att makars ochbarns släktnamnsförvärv begränsas av bestämmelser till skydd för egenartadesläktnamn i enlighet med experterna särskilda yttranden,att - eventuellt som fristående åtgärd - lagbestämmelser införs sommedger en mera liberal behandling av immigranters avvikande namnseder än somregeringsrättens dom exemplifierar, ser med tillfredsställelse attsträvan mot jämställdhet mellan män och kvinnor haft starkt inflytande överutformningen av förslag till nya namnregler. Valfriheten för den enskilde blir vad gäller släktnamngenom utredningens förslag större . Den starka betoningen av användningen av personnummer somidentifikationsmedel genom registrering via data, gör dock att vi vill påpekavikten av att den personliga integriteten skyddas i alla sammanhang. tillstyrker med ovan gjordapåpekanden utredningens förslag. 1981/82:156 153 1.30 : Bilaga 3 vill framhålla att vi till vårglädje upplevt denna utredning, som från början aktualiserades genom enfolkpartistisk riksdagsman, som rolig och stimulerande att läsa. Andan ochslutsatserna i utredningen visar på ett klart uttalat tänkande framåt liksom påen stark känsla för jämställdhet mellan könen. Utredningen vill också geutrymme för den enskildes önskemål liksom att man i flera förslag klart försöktatt se till barnens bästa och ge dem möjlighet till identifikation medvårdnadshavaren, I stort instämmer förbundet helt med utredningens förslag ochhåller med om att släktnamnet kan väljas mer i enlighet med den enskildesönskemål , när man har personnumret som ett säkert identifikationsmedel. tillstyrker utredningen i sinhelhet, dock med påpekandet att barnets intresse alllid bör komma i förstarummet. Då den svenska namnrättens regler 1963 samlades i den nugällande namnlagen, fanns det i dåvarande första lagutskott en starkkvinnoopinion som hävdade, att förslagen inte tillräckligt anpassats tillmoderna tänkesätt och jämställdhetssträvanden. Ett äktenskap innebär enförening av två släkter med olika släktnamn, och det är inte lika självklartsom förr att mannens.s\äkt och dess efternamn alltid skall dominera, såvida ettdomstolsbeslut inte sätter denna automatiska namnregel ur spel när det gällerbarnens val av efternamn eller mannens önskan att anta det efternamn somhustrun hade före giftermålet. Dessa synpunkter har , , inte bara vunnitgehör utan vidareutvecklats till tänkbara förslag om en efternamnsflexibilitet,som enligt förbundets mening kanske går väl långt. Det är riktigt att svenskamedborgare numera, i den alltmer inträdande dataåldern, identifieras genompersonnumret och inte genom för- och efternamn. Men det bör observeras attdenna identifikation endast gäller individen i förhållande till olikamyndigheter. Individen själv känner ingen personidentitet medsifferkoinbinationerna i personnumret. För- och efternamnet är fortfarande förindividen det begrepp, som personifierar honom/henne inför sig själv, införfamilj, vänner och arbetskamrater. Därför hävdar förbundet rent principielltatt huvudregeln bör vara, att en individ behåller sitt för- och efternamn underhela sitt liv, oavsett vilka familjegemenskaper han eller hon än kommer attingå i, Den isländska traditionen förefaller oss härvidlag som föredömlig. För-och efternamnet, oavsett hur vanliga eller särskiljande de är. bliridentitetsbegreppet för individen som sådan. Omständigheter kan självfallet inträffa, som talar motdenna huvudprincip, i synnerhet sett mot bakgrund av de namnregler som gällttidigare. Ett exempel är redan nu gällande namnlags medgivande av att enkvinna, som Prop.1981/82:156 154 skapat sig en ställning under släktnamnet från ettäktenskap, hon brutit upp Bilaga 3 från, får behålla detta som sitt egetockså då hon gifter om sig, utgår också från denna huvudprincip.Vardera maken skall behålla sitt släktnamn under äktenskapet. Utredningen hardock under intryck från undersökning om 18-35-åringars inställningtill efternamnsfrågan föreslagit att, när nyblivna makar önskar sig namngemenskap,denna skall kunna vinnas genom en enkel anmälan hos pastorsämbetet, både vidsjälva hindersprövningen och . Förbundet kan acceptera dessa tankegångar,vilka dels förenklar förfarandet inför myndighet, dels ger parterna möjlighetatt stanna inför mannens eller kvinnans efternamn som gemensamt framtidasläktnamn. De överensstämmer också med undersökningens slutsatser. Hela 60 %anser att på ett eller annat sätt makarna skall kunna få antingen mannens ellerkvinnans namn eller att var och en behåller sitt eget namn. Här har ett nytänkande ägt rum, som sannolikt kantillskrivas jämlikhetsdebattens tes om den egna identiteten. Längre framkommer en sociologisk undersökning säkerligen visa, att majoriteten i defamiljebildande åldrarna håller på huvudlinjen, ett och samma för- ochefternamn livet igenom. Men att utvecklingen går långsamt ger också besked om. Huvuddelen av dem, som bott ihop längre ellerkortare tid före giftermålet och alltså vant sig vid att uppträda under olikaefternamn, har efter vigseln bestämt sig för att anta mannens släktnamn somgemensamt efternamn. Sammanfattningsvis vill förbundet framhålla att betänkandetom nya namnregler har många förtjänstfulla tankegångar och förslag om tillvägagångssättför namnbyten, som gör det enklare än den nuvarande byråkratiska ordningen.Utredningen har dock stannat vid generella lösningar för fall och situationer,som säkert kan förekomma men då endast i undantagsfall. Man kan sätta ettfrågetecken för angreppspunkten att göra generella regler för sådanaundantagsfall. De nya tankegångarna om gemensam vårdnad och barns rätt tillnära och intima kontakter med båda föräldrarna, också om en separationinträffar, talar också för att en av de viktigaste förbindelselänkarna,namnidentiteten, i så stor utsträckning som möjligt bibehålls. Utredningen kännetecknas av att den på ett för statligautredningar ovanligt konsekvent sätt följt principen om jämställdhet mellankönen. Makar skall under äktenskapet behålla sina släktnamnsåvida inte någon av dem vill anta den andres. Detta är givetvis det riktigastefrån jämställdhetssynpunkt. Utredningen redovisar en undersökning av allmänhetensuppfattning i namnfrågan. Den visar att ett övervägande flertal tycker attmakar bör ha samma släktnamn. Utredningen avvisar emellertid det kanske närmasttill hands liggande: att låta enderas släktnamn automatiskt bli bägges. Prop.1981/82:156 155 Vi finner det mycketcentralt att lagen står Bilaga 3 neutral och inte förespråkar vare sigkvinnans eller mannens namn. Med utredningens förslag kan dock människor lättuppnå namngemenskap, om de så önskar. Utredningen ger därmed underlag förmedvetna och i verklig mening fria val i namnfrågan. Utredningen går också långt i att uppmuntra ett medvetetoch fritt val av släktnamn för barn. Här har man emellertid måst föreslå en"hjälpregel": Om inte anmälan om barnets släktnamn görs inom sexmånader, förvärvar det moderns släktnamn. Detta är det naturliga också medhänsyn till att barn födda i och utom äktenskap bör behandlas lika. Avslutningsvis vill vi alltså tillstyrka utredningensförslag och framhålla att vi ser det som ytterst angeläget att förslagetgenomförs i en ny på jämställdhetsprincipen grundad namnlag. 1.33 Föreningen och Rätt (FoR): "Personnumret är ett säkert identifikationsmedel. Meddenna registreringsteknik, baserad på automatisk databehandling, blir detallmännas intresse av namnstabilitet inte lika framträdande som . Denenskildes intresse får därmed ökat spelrum." (Citat ur betänkandet, s. 9,4:e st.) Utredningen tillsattes 1972, dvs. dåresonemang om administrativ styrning och kontroll av svenska medborgarekopplades till sådana nya företeelser som nummeridentifikation, datorstöddredovisning och centrala datoranläggningar med ofantlig minneskapacitet. Vi harsenare lärt oss inse faran med centrala data- och datoransamlingar. har i psykosociala sammanhangbetonats vikten av att individen har en personlig identitet. Den är grundentill individens trygghet. Namnet är en viktig del av den personliga identiteten- inte enbart för identifikation. Skulle betänkandets propåer följas blir resultatet attmånga - med eller mot sin vilja - kommer att ha en rad olika släktnamn underbåde sin uppväxt och som vuxna; ett halvdussin namnbyten förefaller inte anmärkningsvärt.För dessa kommer namnet att sakna varje som helst identitetstrygghet. För detallmänna kan dessa personer i identifikationssammanhang aldrig framstå somandra än 10-siffriga personnummer. Rent logiskt måste då också övriga, dvs, desom aldrig byter namn eller bara gör det , i alla situationer där enregistrering behövs, noteras under sitt personnummer. Detta kan definitivt inte vara i den enskildes intresse.Möjligen fanns ett intresse för detta hos statsmakten och detallmänna, men förhoppningsvis inte . Den närmast otroligt rika möjlighet till val och ändringav släktnamn som utredningen föreslår torde också få allvarliga konsekvenserför många myndigheter, affärsdrivande verk, banker, försäljnings- och informationsfö- 1981/82:156 156 retag m. fl. Vid genomgången av remisslistan saknade FoRen rad instanser. Bilaga 3 som enligt FoR:s bedömning borde ha fått yttra sigom praktiska frågor, t. ex. och kronofogdar omspaning och delgivning samt post- och televerken om sin respektive problematikvid ett genomförande av förslagen. Arbetsmarknadens parter liksom UKÄ och SÖborde, enligt FoR, också ha fått yttra sig. FoR avstyrker utredningens förslag, FoR anser attutredningen inte kan läggas till grund för en ändrad lagstiftning. Skallnamnlagen ändras enligt intentionerna i direktiven måste en helt ny utredninggöras, FoR vill inte närmare gå in på bristerna i utredningen men finner det t,ex. anmärkningsvärt att utredaren något lättvindigt funnit att det inte finnsbehov/möjlighet för regler om namnförvärv för samboende. Skulle regeringen - mot förmodan - finna att utredningenkan ligga till grund för en proposition om ändring av namnlagen hemställer FoRatt synpunkterna i de särskilda yttrandena från experterna .