prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Dessutombegagnas termen "vattenrätt" sedan gammalt både i vanhgt språkbmk ochi den juridiska nomenklaturen som beteckning för det rättsområde som rör förhållandeni vatten. Någon lagteknisk vinst gör man knappast med att använda de föreslagnauttrycken. På de ganska få ställen - utöver 2 kap. endast i några enstakaparagrafer - där uttrycken förekommer kan man lika väl använda andra skrivsätt,i några fall kanske t.o.m. med bättre resultat (se t. ex. 2 kap. 4 § där mangenom atl använda termen "vattenrättshavare" får den oönskadeeffekten att innehavare av rätt till vattentäkt på annans område för allmän vattenförsörjningeller bevattning faller utanför stadgandet). Lagrådet förordar således att"vattenrätt" och "vattenrättshavare" inte används ilagtexten. En väsentlig utgångspunkt för utformningen ochdispositionen av reglerna i 2 kap. är vilken innebörd man lägger in i termerna"rådighet över vatten", "rätt att råda över vatten" ochliknande uttryckssätt. Prop.1981/82:130 269 dennuvarande vattenlagens 1 kap. 1 § talar om rätten för envar att råda Lagrådets övervattnet på sin grund avses därmed både befogenheter av positiv art, yttrande dvs.att utföra åtgärder i vattnet för att göra sig nytta av detta eller föratt" skyddasig mot skadliga verkningar av vattnet, och befogenheter av nega- fivart, dvs. alt hindra andra från alt utnyttja vattnet. därförgjorts en reservation för de inskränkningar i rådigheten som är Härmed åsyftas bl. a. allemansrätten. beträffanderådighet över grundvattenlillgångar (1 kap. 15 § VL) behandlar däremotenbart en positiv sida av rådigheten ("tillgodogöra" sig vatten). Av vad departementschefen anfört iremissprolokollet framgår klart att med uttrycket "råda över" åsyftasenbart positiva befogenheter. Dessa kan gå ut på att tillgodogöra sig vattneteller vidta andra åtgärder i detta i nyttigt syfte eller att göra sig kvitteller minska skadliga verkningar av vattnei. Det är alltså fråga om bådeåtgärder som brukar hänföras till den s.k. lukrafiva vattenrätten och åtgärdersom är hänförliga till den s.k. defensiva vattenrätten. Det torde inte varaerforderligt att låta definitionen komma till uttryck i lagtexten. Med denändrade innebörd som rådighetsbegreppet nu får i förhållande till 1 kap. 1 §VL torde del inte heller behövas någon uttrycklig reservation för deinskränkningar i rådigheten som gäller enligt den nya lagen eller annanlagstiftning. En annan viktig utgångspunkt för förslaget är attrådigheten över vattnei i nu angivna mening utgör en gmndläggande fömtsättningför att ett vattenföretag skall få komma fill stånd. Bestämmelserna områdighet har aUlså karaktär av legitimationsregler. I de falltillståndsprövning krävs eller annars begärs är rådighelen enprocessförutsättning som prövningsorganet skall beakta självmant. Men också ifråga om andra vattenföretag måste den gmndläggande rådigheten föreligga. Deföreslagna reglerna innebär å andra sidan inte en fullständig lösning avbehörighetsfrågan. Även om en sökande i och för sig har rädighet över vattnetkan han på andra gmnder sakna legitimation som sökande. Sålunda torde t. ex.behörighet alt ansöka om ett regleringstillstånd till förmån för ett kraftverkeller om tillstånd lill vattentäkt för en fabriks behov endast tillkomma densom förfogar över kraftverket respektive fabriken. Innebörden av 68 och 10 §§, vilka är utformade somundantag från kravet på vattenrätt, kan i realiteten sägas vara alt i dessafall en rådighet följer direkt av lagen. Enligt lagrådets mening skulle delvara ägnat att öka klarheten och konsekvensen i regelsystemet om man utformarde nu berörda reglerna så att också de framstår såsom rådighetsfall.Innebörden av regleringen av rådighelsfrågan skulle då bli att dengrundläggande rådigheten föreligger dels och alltid - för fastighetsägarensjälv, dels för den som fått rådighet upplåten till sig av fastighetsägaren,dels för den som genom etl tvångsförvärv, när sådant laghgen kan ske, erhållitrådighet, dels i vissa speciella fall då rådighet följer av lagen. Reglernaom rådighet såsom fömtsättning för vattenföretag bör vidare 1981/82:130 270 hållassamlade som ett avsnitt i början av kapitlet. Detta medför en omdis- Lagrådets positionockså av bestämmelserna i 3, 4 och 11 §§ i förslaget. speciellasituationer och kan med fördel placeras efter de gmndläggande reglerna områdigheten. I anslutning till frågan om rådigheten över vattnettar departementschefen upp spörsmålet humvida även jordbmksarrendatorer ochandra nyttjanderättshavare bör kunna uppträda som sökande i vattenmål. Departementschefenanser att så bör kunna ske och 2 kap. är avfattat så att det i och för sig ärtillämpligt pckså beträffande nyttjanderättshavare. Frågan om nyttjanderättshavares talerält harspeciella aspekter, eftersom en sådan ordning skulle innebära att man avvikerfrån den princip om fastighetsanknytning för sökandeparter som gällande lagbygger på. Den argumentering som departementschefen för till stöd för förslagetär emellertid enligt lagrådets mening övertygande. Vissa ofrånkomliga problem med en lillnyttjanderättshavare utvidgad talerält torde kunna bemästras genom enförutseende handläggning av prövningsorganen. Det torde sålunda i de falltillstånd ges till en nyttjanderättshavare vara mera angeläget än i andra fallatt skadefrägorna av i samband med tillståndsgivningen. Det blir ocksåviktigt att tillståndsbesluten utformas på ett sådant sätt att det inte råderovisshet om tillståndets giltighetstid. Här kan olika alternativ tänkasberoende på vad ansökningen innebär. I ett arrendeförhållande torde detnormala bli alt tillståndet knyts till innehavet av artenderätten oberoende avpersonväxlingar, i vatje fall när det är fråga om vattenföretag som är fillpermanent nytta för arrenderättens utövande, t.ex. vattentäkter förvattenförsörjnings- eller bevattningsändamål. En sådan ordning kan emellertidleda till den opåräknade konsekvensen för en ny innehavare av arrendet att handrabbas av ett ansvar för ofömtsedda eller eljest inte avdömda skadefrågor. Föratt undvika sådana komplikationer kan man möjligen tänka sig ett system sominnebär att tillståndet följer med arrenderätten vid växling av arrendatorendast om den nye arrendatorn anmäler till del tillståndsgivandeorganet att han vill utnyttja tillståndet. Avstår han från tillståndet kommeransvar för eventuella kvarstående skadefrågor att åvila den tidigareinnehavaren. Vid utformningen av tillståndsbeslul av den innebörd som härdiskuterats måste rådighetsförhällandena uppmärksammas. Enligt lagrådets mening bör man kunna avstå frånatt i lagen reglera de problem som berörts, åtminstone till dess man fåttnärmare erfarenhet av i vad mån problemen kan bemästras i den praktiskatillämpningen. Lagrådet övergår härefter till att behandla vissasärskilda frågor som gäller olika paragrafer i förslaget. Därvid berör lagrådetförst de bestämmelser som avser den gmndläggande rådighelen (1, 2 och 510§§). / §, som blir 2 § i lagrådets förslag (se nedan),utgår från alt rätten att råda över en fastighets vatten kan tillkomma andra änfastighetsägaren. Av mofiveringen till stadgandet framgår att man tänkt på denrätt som kan tillkommanågon på gmnd av upplåtelse från fastighetsägaren eller på grund avtvångsförfoganden. Delta bör enligt lagrådets mening komma till uttryck ilagtexten, som annars bliralltför oklar. Under 5 § sägs att huvudprincipen är att man måsteha vattenrätt inom hela det vattenområde där vattenföretagel skall utföras.Detta komprimerade uttryckssätt får inte tas alltför bokstavligt. Det tordeexempelvis inte krävas rådighet inom hela det vattenområde som berörs av enytvattentäkt. I sådant fall är det tillräckligt att företagaren råder över detbegränsade område där intagsledningen läggs ut. Vad som på samma ställe imotiveringen sägs om bryggor o.d. på annans vattenområde avviker från denprincip som kom till uttryck i rättsfallet NJA 1922 s. 149 (jfr af Klintberg:Om byggande i vatten, s. 17). Del är dock tveksamt om rättsfallet alltjämt ärvägledande. Vaddepartementschefen under denna paragraf anfört om kravet på vattenrätt vidanläggandet av broar o. d. för allmän väg aktualiserar enligt lagrådets meningfrågan humvida man här verkligen bör uppställa ett krav på att vågrätt skall hatillskapats för atl annans vattenområde skall få tas i anspråk (när väghållareninte har en på annan gmnd förvärvad rätt till vattnet). Det är för det förstainte säkert att man skall läsa det åberopade avgörandet av iNJA 1960 s. 122 som ett ställningstagande till frågan om rådigheten övervattnet. Men framför allt kan det anföras starka prakfiska skäl för altväghållaren bör kunna få den för ett vägföretag ofta helt dominerande frågan ombrobygge prövad enligt vattenlagen innan alltför mycket arbete och kostnaderläggs ned på alt skaffa vågrätt eller förvärva rådighet över vattnet på annatsätt. Någon olägenhet för motstående intressen kan en sådan turordning inteinnebära. Det kan också erinras om att genom stadgandet i 13 kap. 48 § iförslaget öppnas möjlighet att genom särskild dom avgöra tillåtlighetsfråganför sig. Enligl lagrådets mening ligger det nära till hands att i fråga områdigheten jämställa vattenföretag för allmänna vägar méd vattenföretag förallmän farled etc. Lagrådet förordar därför att 6 § 1 - i lagrådets förslag 4 §4 - får omfatta också vattenföretag för allmän yäg. .Beträffande 6 § bör, utöver den utvidgning som berörts, också vidtas denändringen att vattenreglering och vattenöverledning flyttas över till dennaparagraf från 10 §. Beträffande denna fråga får lagrådet anföra följande. Såsomdet remitterade förslaget är utformat synes det oklart vad som gäller i frågaom vattenregleringar och- vattenöverledningar; 10 § innebär endast etteftergivande av kravet på vattenrätt i det vattenområde där företaget skallutföras. Lagrådet har under 1 kap. 4 § förordat att man tar fasta på attvattenregleringar och vattenöverledningar sker till förmån för något annatvatlenföretag och för in detta konstitutiva moment i definitionen i 1 kap. 4 §1 i stället för det diffusa uttrycket "förbättra hushållningen". I 6§ i förevarande kapitel kan man då lämpligen under en särskild punkt ta uppvattenreglering utan ytteriigare bestämning. somvattenöverledning såsom lagriidet anfört vid 1 kap. 4 § är en form avvattenreglering behöver vattenöverledning inte särskilt nämnas i dettasammanhang. Lagrådet vill också förorda att ordningsföljden mellan de olikapunkterna ändras så att man får en bättre överensstämmelse med disposifionen av1 kap. 4 §. Under 6 § anförs att om ett företag av den art somavses i lagrummet helt eller delvis skall utföras inom någon annansvattenområde, detta intrång medför att tillstånd alllid måste inhämtas om intenågon frivillig upplåtelse sker. Vad här uttalas i mycket sammanträngd form kanlätt misstolkas. Innebörden torde vara att den som med stöd av lagmmmet harbefogenhet att förfoga över vattnet på en annans fastighet för ettvattenföretag därmed inte är befriad från skyldigheten alt söka tillstånd tillföretagel när de i 4 kap. angivna förutsättningarna föreligger. 1 specialmotiveringen till 10 § finns i anslutningtill en hänvisning till vissa rättsfall ett uttalande som kan vållamissförstånd. Där anförs beträffande vattenöverledning att det efter dessarättsfall i princip har ansetts böra krävas att sökanden disponerar över detvattenområde varifrån vattnet leds. Någon sådan slutsats kan i varje fall intedras av det åberopade rättsfallet NJA 1953 s. 535. Där gällde frågan humvida engemensam utbyggnad av strömfall i två vattendrag skulle bedömas enligt reglernaför utbyggnadsvitsord i 2 kap. 5 § VL. Frågan besvarades jakande, vilket bl. a.innebär att, om företagaren har en på fallhöjdsinnehav i enbart det enavattendraget grundad majoritet i den sammanlagda fallhöjden, han inte behövernågon förfoganderätt alls i det andra vattendraget. Lagrådet övergår härefter till de stadganden ikapitlet som inte direkt gäller frågan om den grundläggande rådigheten. 3 § öppnar möjlighet till expropriation av ettströmfall eller särskild rätt fill ett strömfall när detta påkallas för attkraflförsörjningen skall utvecklas planmässigt. Regler av denna innebördinfördes i VL (1 kap. 14 §). Syftet bakom regleringen var att mptverkaspekulation i vattenkraft. Bestämmelserna var utformade så att §tt strömfallkunde exproprieras först då dess bebyggande var aktuellt, Delta återspeglades iförfarandereglerna på det sättet att den som fått regeringens medgivande tiHexpropriation måste fullfölja ärendet genom att söka tillståndenligt vattenlagens regler till strömfallets bebyggande; annars varregeringens förordnande inte längre gällande. ändrades reglerna,främst för att möjliggöra expropriation på ett fidigare stadium än som förutkunde ske. Den nya regleringen, som i princip alltjämt gäller, innebär att manför att tillgodose en planmässig utveckling av kraftförsörjningen kunde få ta ianspråk etl strömfall långt innaii det var aktuellt att bygga ut det. Med dennauppläggning av stadgandet kunde man i fråga om förfarandet vid fullföljandet avexpropriafionen inte längre knyta an fill ansökan om tillstånd till bebyggandeav strömfallet: I stället innehåller paragrafen en särskild regel som innebäratl sökanden ska|l från expropria- tionsbeslutetansöka hos om bestämmande av ersättning för strömfalletsianspråktagande. Det föreligger alltså här en parallell lillexpropriationslagens förfaranderegler. Någol hinder finns i och för sig inteemot att denna ersättningsfråga tas upp med vattenmålet rörandefallets utbyggande, om utbyggnaden är förestående. Den ordning som föreslås i remissprolokolletinnebär att sökanden inom tid som regeringen bestämmer skall hosvattendomstolen ansöka både om bestämmande av ersättning och om tillstånd attbygga ut strömfallet. Delta är i princip en återgång fill den ordning somgällde års revision av lagstiftningen. Expropriation kan sålundaknappast komma i fråga i andra fall än då en utbyggnad av strömfallet ärförestående. Det finns inga uttalanden i remissprolokollet som antyder attdetta varit avsikten. Lagrådet nöjer sig med att påpeka nu angivna konsekvensav den nya regeln. Expropriationsrättens innebörd har i 1 kap. 14 § VLangivits så, att strömfallet eller särskild rätt till det avstås eller upplåts.Härmed avses upplåtelse med äganderätt eller servitutsrätt (prop. Del nya stadgandet får anses innebära detsamma (SOU 1977:27 s. 247). Det föreslagna stadgandet i 4 § har utformats eftermönster av 2 kap. 52 § VL. Den regeln gäller grundvattentäkter och innebär allägaren av en sådan vattentäkt är skyldig under vissa fömtsätlningar att avståvatten för en orts vattenförsörjning eller någol annat allmänt ändamål. Delremitterade förslaget har en betydligt vidsträcktare innebörd. Det omfattarbåde gmndvatten och ytvatten. Vidare framgår av uttalanden i motiveringen atlskyldigheten att avstå vatten skall åvila såväl sådana som har fillstånd tilleller eljest utövar vattenföretag som sådana som råder över vattenfillgång-arsom inte är utnyttjade. I paragrafens första stycke knyts skyldigheten till"vattenrättshavare", vilket inte täcker allt som åsyftats. Stycketbör därför formuleras om i enlighet med det anförda. Därvid kan andrameningen i stycket utgå, eftersom den inte innehåller mer än vad som ryms iförsta meningen efter omformuleringen. Atl stadgandet placerats i 2 kap. lorde hängasamman med vad nu sagts om tillämpningsområdet. Skyldigheten att avstå vattenkan emellertid antas få sin främsta betydelse i de fall avståendet gäller ettvattenföretag, vartill tillstånd har meddelats. Till huvudsaklig del kanparagrafen alltså ses som en begränsning i tillståndsdomars rättskraft. Det kandärför också finnas skäl för att placera stadgandet i 15 kap. Vad gäller ersättningsregeln i andra stycket kandet ifrågasättas om den står i samklang med 2 kap. 18 § regeringsformen.Särskilt med hänsyn till omfattningen av de skilda ändamål som skall kunnatillgodoses genom stadgandet framstår del också som sakligt motiverat alt densom nödgas avstå vatten får ersättning om han lider någon skada. Bortsett från vissa redaktionella ändringar, bl. a.den ny införda termen "vattenrätt", överensstämmer 11 § i förslagethelt med 2 kap. 5 § VL. I motiveringen finns emellertid etl uttalande som kanuppfattas som en 18 1981/82. Prop, 1981/82:130 avvikelse från vad som nugäller. Enligt departementschefen får nämligen beräkningen av fallhöjd ske medhänsyn fill rådande lagliga förhållanden, om viss utbyggnad redan har skett ochdet är svårt att beräkna den naturiiga fallhöjden. I den urspmngliga lydelsenav 2 kap. 5 § VL angavs uttryckligen att vattenkraften skulle beräknas eftervattenmängd och naturlig fallhöjd. I lagmmmets gällande lydelse sägs ingentingom beräkningssättet. I förarbetena har emellerfid uttalats att det utansärskilt stadgande ansetts följa av de faktiska förhållandena att majoriteteni kraft skall beräknas på gmndval av vattenmängd och naturlig fallhöjd (SOU1972:14 s. 144 och prop. 1974:83 s. 185). Vill man nu ha till stånd en ändringpå denna punkt kan man inte stanna vid ett motivuttalande. Om avsikten endastär att anvisa en hjälpregel för fall då det inte är möjligt alt beräkna dennaturiiga fallhöjden torde intet vara att erinra. Slutligen vill lagrådet förorda att underrubrikernai kapitlet slopas. De underlättar knappast förståelsen och är i etl par fall(mbrikerna före 3 och 4 §§) inle heller adekvata. Som kapitelmbrik kanlämpligen sältas "Rådighet över vatten m. m.". Tillägget m. m. ärmotiverat särskilt av att 11 § reglerar tillgodogörande av vattenkraft. Med hänsyn till de förhållandevis omfattandeändringar som lagrådet föreslagit redovisas här kapitlet i dess helhet i denlydelse som lagrådet förordar. Rådighet över vatten m. m. 1 § För att få utföra ettvattenföretag måste företagaren ha rådighet över vattnet inom det område därföretaget skall utföras. 2 § Var och en råder över detvatten som finns inom hans fastighet. Rädighet över en fastighets vatten kanockså fillkomma någon fill följd av upplåtelse av fastighetsägaren eller,enligt vad som är särskilt föreskrivet, förvärv tvångsvis. 3 § I rinnande vatten--------------- 2§ i förslaget den andres. 4 § Den som vill utföra 1. envattenreglering, 2. en vattentäkt för allmänvattenförsörjning eller bevattning, 3. ett markavvattningsföretag, 4. ett vattenföretag som behövsför allmän väg, allmän farled, allmän hamn eller allmän flotded eller 5. ett vattenföretag som behövsför att motverka förorening genom avloppsvatten harför ändamålet rådighet som anges i 1 §. 5 § Rådighet som anges i 1 § tillkommer 1. staten, kommuner utföra sådana vattenföretag som 7 § första stycket iförslaget--------------------- främjar fisket, 2. förvaltare som avses i 82 a §lagen (1919:426) om flottning i allmän flottledför att vidta- 7 § andra stycket i förslaget allmänna Densom är beroende av att vattenförhållandena beslår har också sådan rådighet för att utföra 8 § i förslaget-- sitt lopp. 6 § Den som äger strand vidannans vattenområde har rätt att för sin fastighets 9 § i förslaget dennarätt. 7 § Tillhör en fallsträckaolika ägare, får---------------- 11 § i förslaget hela sträckan, om han pågrund av äganderätt eller annan rättighet som gäller mot envar och som inle är begränsad till tiden råder över mer än hälften--- kraftverkets tillkomst. 8 § Om det för- 3 § i förslaget-- behövsfrån allmän synpunkt. 9 § Den som utövar ettvattenföretag eller råder över en vattentillgång enligt 2 § är skyldig att 4§ första stycket i förslaget allmänt Densom avstår vatten enligt första stycket är berättigad fill skälig ersättningför den skada han härigenom lider. Länsstyrelsenfår vid vite förelägga företagaren eller rådighetshavaren att iaktta-- 4 § tredje stycjjet i förslaget det överklagas. Bestämmelserna i förevarande kapitel anger huravvägningen skall ske mellan intresset av att genomföra ett vattenföretag ochde intressen som lider intrång om företaget genomförs. En utgångspunkt för uppbyggnaden av regelsystemetbör vara att man så långt möjligt ur lagens egna regler skall kunna utläsaförutsättningarna för att ett företag skall få komma till stånd. I dettahänseende kan - bortsett från vad lagrådet inledningsvis anfört i fråga ombristen på konkretion någon principiell erinran inte riktas mot förslaget.Till skillnad från VL innehåller förslaget sålunda också regler om hurkollisionen med planintressen skall lösas. Fastän VL inte säger någonting pådenna punkt har i praxis ansetts att byggnads- och andra anläggningsåtgärderför vattenföretag inte får strida mot fastställda generalplaner, stadsplaneroch byggnadsplaner. torde ansökningar ha avslagits på denna gmnd.Oftast torde konflikten emellertid ha kunnat lösas antingen så attvattendomstolen dröjt med sitt avgörande tills en planändring skett ellerlämnat tillstånd till företaget under förutsättning att planen ändras;sistnämnda tillvägagångssätt har använts när det stått klart att planen skullekomma att ändras. Vad som föreslås i 3 § första stycket första meningenutgör därför i princip en kodifiering av gällande praxis. Däremot utgör andrameningen i detta stycke en nyhet. Även det föreslagna andra stycket i 3 § utgör iprincip en kodifiering av vad som redan anses gälla. Beträffande de vanligastekollisionsfallen, som här avses, nämligen vattenföretag som inverkar påstrandskyddsområden Prop.1981/82:130 276 finnssärskilda bestämmelser i 16 § naturvårdslagen. Detsamma gäller i Lagrådets fråga om takter enligt18 § naturvårdslagen och vissa andra arbetsföretag yttrande enligt20 § naturvärdslagen. Men i övriga fall, där regler för lösning avkollisionsfrågan saknas, t. ex. beträffande byggnadsminnen och fornminnen,torde vattendomstolarna i allmänhet ha förfarit på samma sätt som i fråga omkollision med detaljplaner. En annan sak är om man bör gå vidare och kräva altett vattenföretag även med avseende på dess verkningar skall stå iöverensstämmelse med detaljplaner. Ett sådant system skulle innebära alttillållighetsbedömningen av vattenförelag i väsentliga delar flyttas över tillplanmyndigheterna. Det skulle också innebära atl vattendomstolarnas prövningtill stor del skulle få en ändrad inriktning och gå ut på att klarläggaplanförhållanden inom de områden som kan beröras av elt valtenförelag, någotsom vid stora reglerings- och kraflverksföretag kan gälla hela älvdalar. Om detfinns skäl för en sådan omläggning och hur den skall ulföras kräver särskildaöverväganden som det inte finns material för i detta sammanhang. Det måsteanses välbetänkt att, såsom antytts i den allmänna motiveringen (avsnitt2.4.4), hänskjuta frågor av denna övergripande art lill del pågående arbetetpå en ny plan- och byggnadslagstiftning. En principiell fråga som berör hela kapitlet ärhumvida fillåtlighelsreglerna skall iakttas enbart av prövningsmyndigheternaeller även av dem som utför vatlenföretagen. Det sistnämnda får betydelsesärskilt i de fall någon utför ett icke tillståndspliktigt företag. Somreglerna är utformade i förslaget riktar de sig i allmänhet till bådeprövningsmyndighetema och dem som utför vattenförelag. Det enda undantagetsynes vara 6 §, där uttrycket "det sökta vattenföretaget" närmast handen att paragrafen är tillämplig endast i förprövningsfall. I och för sig kan det göra ett besynneriigt intryckatt den som utför ett vattenföretag, som inle kräver förprövning, skall görabedömningar från allmänna planeringssynpunkter (2 §) eller frånsamhällsekonomisk synpunkt (5 §). Å andra sidan torde frågor av detta slagaldrig bli aktuella vid företag som har så obetydliga verkningar alt de inte ärförprövningsskyl-diga. Det spelar därför ingen större roll om stadgandena idetta hänseende är avfattade såsom föreslagits. En ändring i förslaget synesbefogad endast vad gäller andra meningen i 3 § första stycket. Alt låtaföretagaren själv tolka räckvidden av en dispensmöjlighet är knappast någongodtagbar ordning. Dispensregeln bör göras beroende av att förprövning äger mm.