prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — MDpublicerar sina avgöranden i konkurrensbegränsningsärenden i lidskriften Pris-och kartellfrågor (PKF), som utges av statens pris- och kartellnämnd isamarbete med NO och domstolen. Dessutom har utgetis prejudikatssamlingar,nämligen beslut och 1964-1970 samlMarknadsdomstolens avgöranden , 1974-1975, 1976-1977 respektive1978-1979. Jaggår nu över lUl de viktigare handläggningsregler som gäller för MD ikonkurrensärenden. I KBL anges attframställning om förhandling görs av NO. Om NO i visst fall har beslutat attinte påkalla förhandling, får framställning därom göras jämväl av företagare,som berörs av konkurrensbegränsningen ifråga, eller avsammanslutning av konsumenter eller löntagare. Exempel på att denna subsidiäralalerält har utnyttjats finns bl. a. i NFR 3/ 1957 och 9/1959 (PKF 1957:2respekfive 1959:6) samt och 15/1978 (PKF 1978:4 respektive 1978:7-8).FramstäUning om förhandling skall göras skriftligen. Därvid skall iframställningen anges de skäl som den grundas på. MDhar till en början alt pröva om framställningen är av beskaffenhet alt kunnaleda tUl förhandling. Detta föratsätls regelmässigt ske vid ett sammanträde.Är del uppenbart att framställningen inle förtjänar avseende, får den dockavslås ulan att sammanträde hålls inför domstolen. 1981/82:165 201 MDskall bereda sökanden samt motsidan tillfälle att vid sammanträdet framläggasina synpunkter på frågan, humvida de för förhandling stadgade betingelsernaföreligger. Dessa betingelser är alt domstolen finner en konkurrensbegränsningmed skadlig verkan föreligga. NO skall kallas till sammanträdet även om haninte är sökande. Före sammanträde får muntlig eUer skriffiig förberedelse ägaram i den omfattning MD prövar erforderlig. Domstolens materiellaprövning sker inom ramen för vad som brakar kallas rättegångsskedet. Detta harjag berört tidigare (2.3.4). Förfarandet är kontradiktoriskt, dvs. svarandenskall alltid beredas tillfälle att yttra sig över motpartens talan. Iförarbetena uttalas att det ligger i sakens natur att parterna äger förebringaaU den utredning som de kan önska. NO och MD får påkalla biträde av myndighetsom avses i den s. k. uppgiftsskyldighetslagen (se 3.5.3), vanligen SPK, förutredning i fråga som kan vara av betydelse för förhandling enligt KBL. Omdet som har förekommit vid sammanträde ger vid handen, att skadlig verkanföreligger har MD att besluta om förhandling. Därmed vidtar således ettförhandlingsskede. Syftet med delta är att få vederbörande alt vidta en sådanrättelse att den skadliga verkan undanröjs. Vidareanges i KBL att sammanträde för förhandling skall ske inför MD eller, om såprövas lämpligt och ärendet inte är av synnerlig vikt, dess ordförande. När enförhandling skaU avslutas måste detta dock ske vid sammanträde med parternainför domstolen. Ifråga om förfarandet inför MR anförde föredragande statsrådet i förarbetenatiU lagstiftningen (prop. 1970:57 s. 167) att den föreslagna ordningen varändamålsenlig. Denna ordning innebar enligt honom att ärendena skullehandläggas i rättegångsliknande former och i stort sett efter rättegångsbalkensprinciper. Vissa grundläggande bestämmelser om förfarandet borde meddelas ilag men någon detaljreglering borde inte komma i fråga. Erfarenheterna frånNFR:s verksamhet visade enligt föredragandens mening att något behov häravinte förelåg. Det hade visat sig vara en klar fördel att förfarandet varsmidigt och att man inte var bunden av ett så strikt regelsystem som det somrättegångsbalken innehöll. IMDL intagna föreskrifter om domstolens sammansättning har jag redovisat. Däratöverinnehåller MDL allmänna föreskrifter om förfarandet. Enligt dessa ägerbestämmelserna i 5 kap. om offentlighet vid domstolmotsvarande tillämpning vid MD. Utöver vad som följer av detta kan MD förordnaatt sammanträde för handläggning av konkurrensbegränsningsärende skall hållasinom stängda dörrar, om det kan antagas att förhandlingsarbetet i ärendetskulle försvåras till följd av offentligheten. Blandövriga handläggningsregler i MDL bör nämnas en bestämmelse som ändrats senastår 1975 (prop. 1975/76: 34) i samband med tillkomsten av marknadsföringslagen(1975:1418). Enligt denna kan MD vid vite förelägga part eller annan, som kanantas ha upplysning att lämna som är av 1981/82:165 202 betydelsei ärendet, att instäUa sig personligen inför MD. Domstolen kan också beslutaatt den som inte är part skall höras som vittne. Därvid äger bl. a. vissabestämmelseri motsvarande tillämpning. Part kan ävenföreläggas vid vite att tillhandahålla domstolen handling, varaprov ochliknande som kan ha betydelse i ärendet. Detta innebär dock inte skyldighet attröja yrkeshemlighet av teknisk natur. I fråga om processuella viten gesdessutom ytterligare föreskrifter. AvMDL framgår all i MD:s beslut varigenom ärende avgörs skall anges de skäl påvilka beslutet grundas. Beslutet sänds till parterna som detmeddelas. a. att fråga om utdömande av de viten som jag nämnde prövas avMD. Talanfår enligt MDL inte föras mot MD:s beslut (prop. 1970:57 s. 162) i ärendeenligt KBL. I förarbetena till MDL uttalas (prop. 1970:57 s. 169) att det intefinns anledning alt avvika från den inom förvaltningsrättskipningen ännuallmänt gällande principen att enskild part själv skall bära sina kostnader.Någon särskild föreskrift om detta i den nya lagen ansågs inte behövlig. Innanjag går över till att behandla utredningens förslag om lämplighandläggningsordning bör på motsvarande sätt redovisas utvecklingen i fråga omNO-ämbetet. Föratt handha uppgifter enligt KBL inrättades ett särskiltombudsmannaämbete för näringsfrihetsfrågor, benämntnäringsfrihetsombudsmannen (NO). NO är en förvaltningsmyndighet på vilkenförvaltningslagen (1971:290) är tillämplig. Innehavaren av tjänsten somombudsman skall vara lagkunnig. NO biträds närmast av en ställföreträdare.Ärendena hos NO avgörs i normalfallet efter föredragning inför NO eller dennesställföreträdare. Handläggning och förberedelser för föredragning sker påolika rotlar, som förestås av en byråchef eller en avdelningsdirektör. Helapersonalen motsvarar f. n. nästan 19 heltidstjänster. För den handläggandepersonalen finns vid sidan av NO och dennes ställföreträdare drygt 12,5heltidstjänster. Enligtgällande indelning handläggs ärendena på sex rotlar, som har följandesakområden. Jordbrak, skogsbrak, fiske, Uvsmedelsindustri, tjänster samt administrativaärenden. Handel med dagligvaror, viss livsmedels- och kemiskleknisk industri, oljaoch bensin, bilar och andra transportmedel samt internationella frågor ochplanering. Rotel3.Bank- och försäkringsverksamhet, massa-, pappers- och pappers-varaindustri,grafisk industri, järn-, stål- och metallmanufaktur, verkstadsindustri samtinformation. 1981/82:165 203 Textil och läder, gummi och plast, möbler, hushållsartiklar, foto, ur,optik, järnhandel, kontorsmaskiner, restaurang och hotell, renhållning ochrengöring, sjukvårdsutrustning saml vissa specialartiklar. Järn, stål och metaller, böcker, tidningar, andra media, samfärdsel,sport-, lek- och hobbyartiklar samt radio/TV, grammofoner, bandspelare ochmusikinslrament. Byggnadsverksamhet inklusive el- och VVS-enlreprenader, byggnadsmaterial,el-, gas-, värme- och vattenverk. Enligtinstruktionen (1965:654) för näringsfrihelsombudsmannen åligger del dennesärskilt att ta upp till behandhng konkurrensbegränsningar som är av betydelseför större konsumentintressen eller påverkar konkurrensförhållanden inom enhel näringsgren eller på ett påtagligt och avgörande sätt försvårar ellerhindrar företagares näringsutövning. NObeskrivs ibland som åklagare i konkurrensbegränsningsärenden. Det ankommer iförsta hand på NO att göra framställan hos MD om förhandling enligt KBL ochatt föra det allmännas talan inför MD. Däremot är det en uppgift för allmänåklagare att föra talan vid allmän domstol i fråga om brott motförbudsbestämmelserna i . Åtal får dock väckas endast efter anmälan ellermedgivande av NO. Genom detta bär NO i brottmålsärenden ansvaret förbedömningen av frågan om huravida de samhällsintressen som lagstiftningenavser att skydda har salts å sido på ett sådant sätt att saken bör prövasstraffrättsligt av i första hand åklagare. NO:sverksamhet har i praktiken utvecklats så att flertalet ärenden avgörs ochavskrivs av NO utan att framställan om förhandling sker. Delta är, som jagtidigare har berört, i linje med vad statsmakterna uttalade då ämbetettillskapades. I de faU framställning har gjorts uppnår NO ofta -genom frivUligrättelse av näringsidkaren i fråga - en lösning innan MD har avgjort ärendet.Vidare kan under handläggningen i domstolen NO:s talan ibland medges avmotparten varpå talan återkallas. Genom förhand-Ungsverksamhetens inriktning ipraxis har NO kommit att inta en nyckelställning på konkurrensområdet.Samtidigt har MD:s funktion som rätlsbil-dande organ inte blivit så omfattandesom väntat eftersom, mot den nämnda bakgranden, antalet avgöranden av MD ochdess föregångare har måst bh jämförelsevis få. Enligtinstruktionen kan NO under vissa föratsättningar ge förhandsbesked i frågan omhuravida en viss konkurrensbegränsande åtgärd, som en företagare står i begreppatt genomföra, enligt NO:s bedömning kan anses medföra skadlig verkan enligtKBL. Ett sådant besked är inte bindande för NO vid en senare prövning, om nyaomständigheter har tillkommit eller annan särskild anledning föreligger. Dettänkta förfarandet med förhandsbesked har dock i praxis i stor utsträckningersatts av att företagen under hand tillfrågar om en konkurrensbegränsandeåtgärd kan tänkas medföra skadlig verkan i lagens mening. NO kan då redogöra Prop.1981/82:165 204 förde rikthnjer efter vUka en bedömning enligt KBL sker. Därigenom får företagenen bättre utgångspunkt för sin egen prövning av åtgärdens lämplighet. Tvåhuvudtyper av ärenden förekommer hos NO. I s. k. inilialivärenden är det NO somsjälv börjar undersöka ett fall där en konkurrensbegränsning med skadligverkan kan sättas i fråga. I anmälnings- och förfrågningsärenden åter kommerinitiativet till ärendena från näringsidkare, allmänheten eller andra. Allaärenden hos NO, bortsett från telefonförfrågningar o. d., registreras ochklassificeras. Däratöverbrakar branschulredningar, remisser o. d. registreras som ärenden. Samtligaärendelyper har ökat successivt. Antalet nya ärenden var 1970, 409 år1975 och 1980. beräknas antalet ärenden uppgå till i ranttal 500. Detär förutsatt att NO skall bedriva en upplysningsverksamhet i konkurrensfrågor.Genom sin förhandlingsverksamhet får NO en god inblick i konkurrensproblemeninom olika sektorer av det svenska näringslivet. Förhandlingsverksamhetenöppnar också kanaler för NO att föra ut information i näringslivet om dehandlingslinjer efler vilka NO arbetar och som han önskar få företagen attacceptera som riktmärken för deras handlande. Ett led i NO:supplysningsverksamhet är den information om NO:s praxis som ges i PKF underrabriken Meddelanden från NO. Sålunda redovisar NO i PKF ett flertal ärendendär han efler överläggningar har kunnat skriva av ett ärende därför att denskadliga verkan av en konkurrensbegränsning har undanröjts. Enbetydelsefull lagstiftning på konkurrensområdet är den förat (3.5.3) nämndalagen (1956:245) om uppgiftsskyldighel rörande pris- och konkurrensförhållanden,uppgiftsskyldighetslagen (UL). Jag har förut redogjort för denna lagstiftningoch för statens pris- och kartellnämnds (SPK) verksamhet (3.5.4). Därvidbelyste jag framväxten av de skilda myndigheterna på konkurrensområdet, derastraditionella roller och del biträde som bl. a. SPK lämnar NO påutredningssidan. UL utgör därvid den rättsliga granden för SPK:suppgiftsinhämlande. NO åter saknar rätt att använda UL. Jag hänvisar i dessaavseenden till min tidigare framställning. 3.7.2Överväganden och förslag ifråga om domstolen m. m. Konkurrensutredningenuttalar aUmänt om sitt förslag att det liksom f. n. kommer att i normalfallenfinnas två centrala funktioner med olika karaktär, varav den ena avser enrättslig normering. Denna rätlsbildande uppgift förbehålls MD. Den andrafunktionen avser bl. a. övervakning, förhand-lingsverksamhel och initiativ tillingrepp. Liksom nu skall den tillkomma NO. Också jag förordar att systemetscentrala myndighetsfunktioner be-hålles. Därvid bygger jag på min utvärderingav de praktiska erfarenheterna . 1981/82:165 205 a. följande om den normbildning i anslutning till ingripanden iindividuella fall som missbmksbestämmelsen ger utrymme för: Utmärkande förgeneralklausulen i 2 kap. I § lagförslaget är att här inte föreligger enlagtext som i detalj räknar upp vad som är OtUlåtet. a. detta skäl ärden inte heller straffsanktionerad. Den formella normbildningen sker i ställetgenom MD:s avgöranden i enskilda faU. Dessa är visserligen inriktade påsituationen i ett sådant fall. Vidare kan enligt förslaget vitessanktionenanvändas endast mot den som är svarande i visst ärende. Domstolens skildaavgöranden har dock ett stort principiellt värde som sträcker sig utöver delenskilda ärendet. Genom besluten konkretiseras nämligen skilda typfall och hurdessa skall bedömas enligt generalklausulen. På så sätt bildas ett nät avhandlingsnormer som får betydelse i situationer motsvarande dem som har ståttunder MD:s prövning. Fastän normerna inte är rättsligt bindande utanför visstärendes ram ger de alltså vägledning om hur domstolen kan tänkas handla i etthknande fall. Detta får verkan inte bara för andra näringsidkare. Också förNO:s verksamhet blir de styrande. Motdenna bakgrand anser utredningen det vara av väsentlig vikt alt NO kan bringaunder domstolens bedömning skilda typfall av konkurrensbegränsning, där delbehöver prövas huruvida skadlig verkan föreligger m.m. Genom detta lämnasutrymme för ett fortgående och systematiskt skapande av normer för olikasituationer. Utredningen tiUägger att del rättspohtiskt kan vara av särskiltvärde att viss handlingslinje där så kan ske i princip bhr rättsligt fastslagenoch därigenom kan vinna en bredare efterföljd. NO kan då använda detta iförhållande till näringslivet och kan shppa att gång på gång gripa in mot sammaföreteelse för alt övertyga den i varje enskilt fall aklueUe näringsidkaren omdet olämpliga i en företeelse av denna art. ger det nuvarande systemet otillräckligt utrymme för vad som ärönskvärt på denna punkt. De ändringar utredningen föreslår kommer jag altbehandla i det följande. Såvittnu är i fråga vill jag framhålla följande. Jagkan i princip ansluta mig tUl vad utredningen uttalar. Således delar jag bl. a.också den bedömningen alt del är av väsentlig vikt att NO kan bringa skildatypfall under MD:s bedömning för att på så sätt få fram rättsligt prövadenormer. måste man ta med i beräkningen erfarenheterna irättstillämpningen liksom resursfrågan. Dessaerfarenheter ger vid handen att den allra största mängden ärenden uppredan under NO:s handläggning. I del enskilda ärendet kan anledningen vara enförhandlingsuppgördse med det berörda förelaget eller att NO inte vidtar någonåtgärd. I det sistnämnda avseendet kommer givelvis priorileringsfrågorna in mendet kan lika väl röra sig om den situationen att någon åtgärd från NO:s sidainte är motiverad. Prop.1981/82:165 206 förtstill MD återkallar inte säUan NO sin talan efter det att förelaget har ändratsitt beteende i den riktning NO finner önskvärd. Det är alltså få fall som förstill MD och som mynnar ut i en slutlig bedömning. Manmåste vara medveten om att det också i det förstärkta system som jag förordarfinns samma mekanismer som de som f. n. leder tUl ett stort antalförhandlingsuppgörelser. Hit hör bl. a. en viss obenägenhet hos företagen pågrand av publichetseffekler, kostnader och annat att inta svarandepositionen imarknadsdomstolen. tar upp en fråga som har ett samband med det nu anförda. a. följande. Konkurrensbegränsningslagenhar betydelse för företagen dels genom sin så att säga allmänpreventiva verkandels genom att de konkurrensvårdande myndigheterna aktualiserar lagenstillämpning i visst fall. Från båda dessa aspekter är del viktigt attmyndigheternas agerande är adekvat och föratsebart, dvs. Rättssäkerhetens funktion är inte bara att ge den enskilda skyddmot övergrepp från myndigheterna utan också att se till att lagens tillämpninghålls inom dess syfte. Rättsreglernas utformning är då självfallet av centralbetydelse. Konkurrensulredningensförslag innebär en radikal förändring av balansförhållandet mellan NO ochföretagen. Utvidgningen av det förbjudna området genom straffbud med oklaragärningsbeskrivningar, övergivandet av förhandlingsprincipen och införandet avmöjlighet alt till regeringen driva frågor om uppdelning av företag ger NOförhandlingsresurser som enligt organisationerna innebär en skadlig verkan. Detär ingen självklarhet att myndigheterna som till sitt förfogande får svepandegeneralklausuler och stora befogenheter handlägger sina ärenden med omdöme. Deflesta ämbetsmän som handlägger marknadsrättsliga frågor har tyvärr inte direktnäringslivserfarenhet. Noggrannhet och omsorg vid prövningen måste därför varainbyggda i själva regelsystemet. Myndigheternas befogenheter måste avgränsas såalt risken för alt sådana ingripanden "i överkant" som medföroföratsebara konsekvenser mini-meras. Del är här en fråga om förtroende förmyndigheterna. Till skillnad mot många andra länder finns i ett relativtöppet förhållande mellan de konkurrensvårdande myndigheterna och näringslivet.Förskjuts balansen på ett sätt som inle är motiverat av den faktiskautveckUngen kan ett motsatsförhållande uppstå som ingendera parten har intresseav. Därför känner organisationerna oro inför den balansförändring somkonkurrensulredningens förslag innebär. Organisationernaanför vidare att utredningen i alltför liten grad har beaktat att såsomrättspraxis utvisar NO:s bedömningar långtifrån alltid står sig vid enrätislig prövning. Jagvill mot denna bakgrand aktualisera vissa principiella frågor som gällersystemets förmåga att skapa handlingsnormer till vägledning för förelagen.Sådana normer kan, på sätt som utredningen har beskrivh, ha olika valör. Manrör sig här med ett fält som till en början omfattar handlingsregler prövade avMD. Dessa är rättsligt bindande för det företag mot vilket MD i ett enskiltärende har riktat förbud eller åläggande enligt 1981/82:165 207 dennya lagen, i förening med vite. Att ett visst beteendemönster sålunda harförbjudits eller anbefallts i fråga om delta förelag torde i sin tur ha enstark inverkan på andra, seriösa näringsidkare ulan alt dessa är rättsligtförpliktade att ta intryck. Från praktisk synpunkt kan man därför tala om ennormbildning, om än utan tvångsinslag, som avser andra företag. Bland de handlingsreglersom jag här talar om ingår vidare de berörda förhandlingsuppgörelsema mellan NOoch företagen, ensidiga åtaganden från de senares sida eller korrigeradebeteenden i övrigt inom näringslivet. Bakgrunden kan härvidlag skifta. Iblandhar det beteendemönster som NO viU förändra prövats av MD, vilket NO kanframhålla för det berörda företaget. I andra fall saknas det vägledande beslutav MD med avseende på den föreliggande konkreta situationen. Jag vill erinra omatt omständigheterna i de enskilda fallen kan variera utan givna gränser.Därvid har NO alt självständigt pröva huravida lagstiftningen ger rättsliggrand för ett ingripande i del föreliggande, konkreta ärendet. Om NO bedömerlagens förutsättningar för ingripande vara uppfyUda, är denna bedömninggivetvis inte rättsligt bindande för förelaget ifråga. på sätt som NO vill från ett visst förfarande sker detta utan någonjuridisk förpliktelse därtill. En sådan skyldighet kan endast MD skapa ochdetta bara i det enskilda fallet. Jag bortser i sammanhanget från utredningensförslag om att NO skall få utfärda bl. a. förbudsföreläggande som, om detgodkänns, får samma verkan som ett beslut av MD. Detförhållandet att NO:s förhandlingsuppgörelser med förelagen dels kan avsesituationer som inte har prövats av MD, dels inte är rättsligt tvingande, börinte föranleda deti slutsatsen att man här alllid har att göra med åtgärder somföretagen vidtar fullt ut frivilligt. Jag har redan nämnt att bl.a.publiciletseffekter och kostnadsaspekter kan påverka företagens bedömningar.Detta kan ske också i sådana faU när de anser att konkurrenslagen inte ger fogför ingripande eller att tveksamhet måste råda på den punkten. I en del sådanasituationer kan full visshet om rättslägel skapas endast av en dömande instans. Det skulle kunna hävdasalt nu påtalade omständigheter har sin grand i att man på konkurrensområdet haren allmänt avfattad missbraksbestämmelse som inte detaljerat räknar upp vadsom är otillåtet. Erfarenheterna torde dock visa att det också i anslutningtill detaljerade, straffsanktionerade föreskrtfter kan förekomma en bredpåverkan från den övervakande myndighetens sida gentemot de företag sombestämmelserna riktar sig tiU. Ofta torde därvid myndigheten med framgångpåverka enskilda förelag att ändra ett handlingssätt som myndigheten bedömerstrida mot de straffsanktionerade föreskrifterna, ulan att frågan om åtal ochrättslig prövning aktualiseras. Ej heller i dessa faU är det alltså rättsligtfastslaget att ett företag har handlat i strid mot de aktuella reglerna, sominle alltid behöver vara lätta att tolka. 1981/82:165 208 Påkonkurrensområdet kan man dock bygga på ett stort praktiskt erfarenhetsunderlagdär en mängd konkreta situationer redan har prövats av MD. Det är vidare för NOhksom för andra myndigheter en viktig ämbels-uppgift att beakta dessarättssäkerhelsaspekter. Jag vill också peka på del självklara förhållandel attföretagen inte har skyldighet att rätta sig efter vad den ena parten NO anger som sin ståndpunkt beträffande lagens innebörd. Skulle så vara falletblev det närmast fråga om bindande bestämmelser utfärdade av NO. En ordning avdet slaget har inle förespråkats av någon och är enligt min mening utesluten pådetta område. Närdet sedan gäUer de särskilda farhågor som SI m.fl. ger uttryck för konstaterarjag att dessa inte torde ha aktualitet med avseende på det system som jagförordar. Jag anser alltså att en tillräcklig balans mellan samhällets ochenskildas intressen kan uppnås också i det nya systemet. 3.7.2.2Missbraksbestämmelsens användning på det straffbelagda området En handling somär otillåten enligt någon av straffbestämmelserna i marknadsföringslagen(1975:1418) kan angripas med slöd av föreskriften rörande otillbörligmarknadsföring. Det finns alltså möjlighet att dra samma handlingssätt införantingen allmän domstol eller MD. Teoretiskt är det inget som hindrar att ettoch samma förfarande prövas i mer än en ordning, även om endast en avsanktionerna kommer i fråga. Genom att det i princip har lagts ikonsumentombudsmannens hand alt avgöra om en viss handling skall föranleda åtalvid allmän domstol eller förbudstalan vid MD har nackdelarna av att möjlighetertUl en sådan dubbelprövning finns i allt väsentligt undanröjts, uttalarutredningen. anlitas inte annat än i de faU där en straffpåföljdanses påkallad av allmän- eller individualpreventiva skäl. Huvudalternativetär alltså att talan förs vid MD. Sammaprincip anser utredningen vara lämplig och påkallad för konkurrensärenden.Genom detta säkerställs enligt utredningen att rättsbildningen huvudsakligensker i MD. Därför saknas i lagförslaget den spärr som KBL innehåller mot prövningenligt förhandlingsparagrafen även beträffande i KBL straffbelagda åtgärder. LItredningensförslag att generalklausulen skall kunna användas också mot företeelser som ärotiUåtna enligt straffbestämmelserna i konkurrenslagen innebär en förändring iförhållande till nuvarande ordning, anför NO. Flera företeelser som står istrid med förbuden kan vara av den art att en prövning inför MD med dessspeciella kompelens kan visa sig lämplig. Särskilt kan detta bh aktuellt ifråga om gränsfall. Skapandet av handlingsalternativ i dessa fall borde enligtNO:s mening kunna bidraga till en mer ändamålsenlig ordning. Också MD finnerden föreslagna ordningen lämplig.