prop · G503103 · 1981-12-31 00:00:00 — Idirektiven (Dir 1977:10) för kommittén - som antog namnet rättegångsulredningen(Ju 1977:06) - uttalades all tiden var inne för en mera grundlig utredning avhur rättegångsförfarandet borde utformas för att på bästa sätt fylla vår lidskrav. Utredningen borde i första hand ta sikte på de avsnitt avrättegångsbalken (RB) där en revision kunde bidra till all göra förfarandetmera flexibelt och såvitt möjligt snabbare och billigare utan alt befogade rältssäkerhetskravsattes åt sidan. Någon fullständig översyn av RB:s regelsystem borde såledesinte göras. Beträffande inriktningen av kommitténs arbete anfördes yllerligarebl. a. följande. Det är naturligt att en översyn av rällegångsförfarandet ifrämsta rummet inriktas på rättegången i underrätt. Den helt övervägande delenav målen stannar ju i första instans. Med hänsyn lill del nära sambandet mellandenna del av RB och bestämmelserna om överrättsförfarandet måste emellertidockså beaktas vilka konsekvenser ändringar i den förra delen får förrättegången i högre insians. Även i övrigi lorde del vara befogal att se överdenna procedur i olika enskildheter. Det gäller bl. a. förfarandet vidfullföljd lill högre rätt. Rättegångsulredningen har i sitt hittillsvarande arbetekoncentrerat sig på tingsrältsprocessen. Enligt vad jag har inhämtat ärutredningen inriktad på att slutföra huvuddelen av sitt arbete i denna delunder innevarande år. Vid kontakter mellan utredningen och företrädare förjustitiedepartementet har särskilt diskuterats vilka planer utredningen har försin översyn av fullföljdsförfarandet och överrättsprocessen. Det har därvidframkommit att det finns åtskilliga reformkrav i dessa delar, vilka inte rymsinom utredningens nuvarande uppdrag. Det är uppenbart att en reformering av rällegångsförfarandetvid de allmänna domstolarna inte kan begränsas till tingsrätterna utan måsteomfatta även de högre instanserna. Det följer också av de redan meddeladedirektiven att rättegångsutredningen åtminstone på en del punkter skallbehandla överrättsprocessen. Enligt min mening bör utredningens uppdrag nuvidgas, så att den kan gå in även på en del sådana frågor rörande överrätternasverksamhet som inte har något direkt samband med de förslag som utredningen kommeratt lägga fram för tingsrätternas del. Också när det gäller tingsrätterna börutredningen kunna ta upp vissa frågor som inle omfattas av de ursprungligadirektiven. Utredningen bör till en början se över reglerna om självaprocessen i hovrätt och högsta domstolen (HD). Den allmänna utgångspunkten för översynen i dessa delar bör vara densamma som när det gäller uppdraget all se över processen i underrätt. Förfarandet bör alltså göras mer flexibelt, snabbare och billigare. Rättsväsendets resurser bör utnyttjas på bästa sätt. Skr.1981/82:103 Delta framstår som särskilt angeläget mot bakgrund av del rådande Del II ekonomiska läget. måstenaturligtvis rättssäkerhetens krav beak- När det gäller förfarandet i hovrätt och HD börutredningen särskill överväga om del är möjligt alt i ökad utsträckning avgöramål utan huvudförhandling. Andra spörsmål som bör las upp är frågan omavgörande av mål vid huvudförhandling i parts utevaro, sanktioner för utevaro,spörsmålet om en begränsning av möjligheten resp. skyldigheten alt undanröjadomar på grund av domvilla och återförvisning av mål på den grunden saml fråganom förenklade och mer enhetliga regler för överklagande. Jag vill inleutesluta att också ändringar i de s. k. tilltrosparagraferna kan bli aktuella.Utredningen bör även undersöka behovet av att behålla möjligheten tiU anslulningsvad. Som framgått av vad jag redan nu har anfört skallutredningen utgå från alt systemet med tre instanser behålls. Detta behöveremellertid inle innebära att man också tillåter alt varje mål prövas i sak itre instanser. Begränsningar kan göras på flera olika sätt. Man kan föreskrivaalt vissa mål skall prövas i hovrätt eller HD som första instans eller man kanbegränsa rätten att överklaga en lägre domstols avgörande. Den senare utvägenhar tillämpats i . Den förra metoden tiUämpas däremotendast i myckel begränsad omfattning (reglerna om forum privilegialum). Systemel med begränsningar i klagorätten tillämpas f. n. itre olika former. Dels finns del regler som föreskriver all tingsrättens ellerhovrättens avgörande inte får överklagas (detta gäller bl. a. många typer avbeslut under rättegång och vissa slutliga beslut, t. ex, hovrättens avgörande ifelparke-ringsmål och mål om lagsökning). Dels finns del regler som gör rättenatt få till stånd en prövning av tingsrättens avgörande beroende av atthovrätten ger fillstånd därfill (21 § lagen 1974:8 om rättegången i tvistemålom mindre värden, småmålslagen). Dels finns det regler som föreskriver althovrätts-avgöranden inte får komma under HD:s prövning såvida inte HD gertillstånd till det (54 kap. 9 § RB). Det är uppenbart alt begränsningar i möjligheterna attöverklaga har ekonomiska fördelar. Statens kostnader för domstolsväsendet kanbegränsas och även parternas kostnader blir lägre. Dessutom uppnår man snabbareett slutgiltigt avgörande. Hur stora fördelar man kan uppnå beror emellertidockså på hur effektivt systemet för prövning av överklagandefrågor tillämpas. Vinsterna med fullföljdsbegränsningar måste naturligtvisvägas mol riskerna för all rättssäkerheten minskar. En överprövning innebär jualltid en viss kontroll av den lägre domstolens avgörande. Något som också kan medföra processekonomiska fördelar ärmöjligheten att i tvistemål avgöra huvudfrågan genom en s. k. mellandom. Dennamöjlighet synes f. n. utnyttjas i ringa utsträckning. Detsamma gällermöjligheten för parterna att i dispositiva tvistemål utfästa sig att inteöverklaga den blivande domen. Utredningen bör söka klarlägga orsakerna till attdessa institut utnyttjas i så begränsad omfattning och föreslå reformer som kanmedföra en ökad användning av dem. vidtogs tämligen genomgripande ändringar ibestämmelserna om överklagandetiU HD (prop. 1971:45, JuU 1971:7, rskr 1971:163). reformenvar att kraftigt begränsa de dittillsvarande möjligheterna att få 184 tiUstånd tUl prövning i HD. Bl.a. togs möjligheten till ändrings- och Frånsett några helt extraordinära fall kan numera Skr. .1981/82:103endast prejudikatintresse motivera prövningstillstånd. Genom reformen Dir1981:47 gavs HD i princip ställningen av en ren prejudikatsinstans. I samband med reformen uttalades att det frånrättssäkerhetssynpunkt måste anses vara tillräckligt att kunna få ett målprövat i två instanser. Delta gäller också . bör utgångspunktenäven i fortsättningen vara att varje mål alltid skall kunna prövas i minst tvåinstanser. I fråga om brottmål följer detta f. ö. av de förpliktelser som vihar åtagit oss i samband med tillträdet till vissa internationellaöverenskommelser. Det kan emellertid tänkas fall då möjligheten lill enfullständig omprövning av ett avgörande med hänsyn till sakens beskaffenhet ochandra förhållanden skulle kunna avvaras. Utredningen bör överväga möjligheternaatt begränsa rätten till en överprövning i andra insians utan alt befogade rällssäkerhetsintressenför den skull sätts åt sidan. En naturlig utgångspunkt för övervägandena kanhärvid vara småmålslagens regler om prövningstillstånd. Man kan vidare tänkasig all begränsa ell prövningstillstånd lill en viss del av det överklagadeavgörandet (jfr 54 kap. 11 § RB). Vad jag har sagt nu tar närmast sikte på rätten tillprövning i hovrätt. När det gäller rätlen att få hovrätternas avgörandenprövade i HD uttalades i samband med fullföljdsreformen den förhoppningen attde nya reglerna på skulle leda till en betydande nedgång av HD:sarbetsbörda och göra det möjligt alt väsentligt minska antalet justitieråd. Dessa förhoppningar har emellertid inte infriats.Erfarenheterna av reformen visar att dispensfrågorna visserligen har blivitenklare att avgöra men att HD:s frigjorda kapacitet i stället har lagils ianspråk av en väsentligt ökad mållillslrömning. Del har gjorts gällande altledamöternas arbetstid f. n. i alltför stor utsträckning upptas avdispensprövning. 1980/81:154 föreslås bl. a. vissa ändringar i sammansätlningsreg-lernaför HD vid dispensprövning i syfte att underlätta den numera mycket ansträngdaarbetssituationen. Del föreslås också att HD:s befallning med vissa typer avärenden skall minskas saml alt den som begär prövningstillstånd i principskall vara skyldig att ange de omständigheter som åberopas lill slöd för attprövningstillstånd skall meddelas. Propositionen har ännu inte behandlats avriksdagen. Genomförs förslagen i propositionen, torde detta bli tillstort gagn för HD:s rättsskapande verksamhet. Del finns emellertid, som ocksåframhålls i propositionen, anledning att ändå se över systemet för överklagandetill HD för att yllerligare begränsa tillströmningen av mål. Jag vill i det sammanhanget erinra om ell uppslag somdiskuterades vid reform, nämligen att låta hovrätternas domar bliverkställbara i större utsträckning än hillills, utan hinder av alt de inte harvunnit laga kraft. För brottmålens del skulle en sådan ordning motverka sådanaöverklaganden som sker utan saklig grund eller i syfte att skjuta uppverkställigheten. Även kriminalpoliliska överväganden kan åberopas för en sådanlösning (se prop. 1971:45 s. 98). I fråga om tvistemålen gäller att en icke-lagakraftvunnendom f. n. i slor utsträckning kan verkställas utan hinder av att den överklagas. Frågan om verkställighet av domar i tvistemål har visserligen prövats i samband med tillkomsten av den nya utsökningsbalken (prop. 1980/81:8, LU 23, rskr 350). Detta utesluter emellertid inle att saken las upp på nytt i detta sammanhang. Del bör alltså ankomma på utredningen att överväga dessa 1°5 Skr.1981/82:103 frågor såväl när det gäller brottmål som tvistemål. Del II En annan fråga som utredningen börkunna överväga är att hovrätterna i samband med att målet avgörs där får möjlighet alt beslutaom klagan till HD över huvud laget skall tillåtas. Mol en sådan ordning kanvissa principiella invändningar riktas. Systemet förutsäller också att såväldomstolen som parterna redan i hovrätten ägnar uppmärksamhet åt frågan huruvidamålet innehåller någon prejudikalfråga. En annan fråga som utredningen bör undersöka är behovel avdispens enligt 54 kap. 10 § första stycket 2 RB (extraordinär dispens) i HD. Enliglmin mening kan del inle uteslutas att möjligheten till extraordinär dispensbidrar till elt stort anlal ogrundade överklaganden och i alltför hög gradinverkar på omfattningen av dispensprövningen. Jag går därefter över till frågan om domstolarnassammansättning. Denna fråga har stor betydelse när del gäller att bringa nerkostnaderna för rällegångsförfarandet. Domstolarnas sammansättning har ocksåbetydelse för frågan i vad mån rätlen till överprövning kan begränsas. Det kansålunda hävdas att om en domstol har en särskilt kvalificerad sammansättningminskar angelägenheten av att avgörandet kan överklagas. Vid avgörande av tvistemål beslår en tingsrätt enligthuvudregeln av tre juristdomare och vid avgörande av brottmål av enjuristdomare och nämnd. I synnerhet när det gäller tvistemål finns emellertiden rad undanlag. Det viktigaste är alt rätlen vid avgörandet av vissa mållyperinom familjerättens område består av en juristdomare och nämnd. Vidare avgörs s.k. småmål av en jurisldomare ensam. Detsamma gäller tvistemål som avgörs vidhuvudförhandling i samband med förberedelsen eller helt ulanhuvudförhandling, t. ex. de gemensamma ansökningarna om äktenskapsskillnad.När del gäller brottmål är undantagen mer begränsade. Mål vari påföljden barakan bli böter får emellertid normalt avgöras utan nämnd. I fråga om hovrätterna gäller mer enhetliga regler. Rätlenbestår i de allra flesta fall av fyra jurisldomare men ytterligare en sådandomare får delta. I vissa brottmål, nämligen mål där del förekommer anledningalt döma till svårare påföljd än böter, består rätten emellertid av tre jurisldomareoch två nämndemän. Liksom i tingsrätt skall vidare nämndsammansätlningenanvändas i vissa typer av familjemål. För några grupper av mål gäller speciella regler. Denstörsta gruppen utgörs av sådana mål som handläggs av fastighetsdomstol.Fastighetsdomstolen är ingen fristående organisatorisk enhet utan en tingsrätti viss sammansättning. Denna utgörs i de flesta typer av mål av två jurisldomare,en teknisk ledamot (fastighetsråd) och två nämndemän. 1 vissa mål bestårfastighetsdomstolen i stället av två juristdomare och tre nämndemän. Också valtenmålhandläggs i första insians av tingsrätt i särskild sammansättning,vattendomstol. Denna består vanligen av en jurisldomare, en teknisk ledamot ochtvå nämndemän. En ytterligare grupp utgörs av tryckfrihetsmålen. I sådana målkan jury ingå. 1 fråga om patentmål gäller också särskilda regler. Det är inte alldeles lätt alt av dessa regler utläsa någrabestämda principer. Reglerna har delvis en historisk bakgrund. De har tillkommit och påverkats av olika värderingar. En av de principer som måste anses ligga bakom reglerna om rättens sammansättning är emellertid att en sammansättning med fler domare gör rätlen mer kvalificerad. Om tillskottet 186 sedan skall utgöras av flerajuristdomare, nämndemän eller ledamöter med speciellsakkunskap är en sekundär fråga. Frågan om tingsrätternas sammansättning utreds f. n. i justitiedeparte-Dir 1981:47 menlet. a. övervägs möjligheten alt minska antalet nämndemänsom skall delta i tingsrättens avgöranden och att vidga juristdomarnasmöjligheter all ensamma pröva mål. För hovrätternas del utreds f. n. genomdomstolsverkets försorg frågan om ökade befogenheter för referenten att vidtaförberedande åtgärder. De frågor som sålunda redan är under övervägande börlämnas utanför rättegångsutredningens uppdrag. I övrigi bör utredningenemellertid förut-sältningslöst se över såväl tingsrätternas som hovrätternassammansättning. Såvitt gäller tingsrätterna finns det därvid skäl att bl. a.pröva i vad mån del är befogal att kräva medverkan av trejuristdomare vid avgörandet av tvistemål. Del bör i det sammanhanget beaktasatt småmål f. n. avgörs av en ensam jurist. Utredningen har också redan nu iuppdrag att ägna särskild uppmärksamhet åt erfarenheterna, av småmålslagen ochalt överväga om den bör infogas i RB. I fall då nämndemän inte deltar är hovrätten som tidigarenämnts domför med fyra jurisldomare.. Utredningen bör överväga i vad mån del ärbefogat att behålla en sådan sammansättning. a. processekonomiska skältalar för att man - liksom när del gäller kammarrätterna - gör hovrätten domförmed tre jurister. Mot ett sådant system lalar å andra sidan att möjligheternaatt utbilda yngre domare genom att adjungera dem som ledamöter kan komma altminska. Del kan också helt allmänt hävdas att, när ett målöverprövas, fler ledamöter bör delta i den högre instansens avgörande än i denlägre. Om tre juristdomare dömer i tingsrätten skulle det alltså krävas minstfyra i hovrätten. Frågan är emellertid om denna princip alltid måsteupprätthållas. Värdet av hovrältsprövningen ligger ju inte bara i all hovrättenhar en mer kvalificerad sammansättning än tingsrätten utan också i att måletdär gås genom en andra gång. De närmare övervägandena i denna fråga bör överlåtas åtutredningen. Som jag har varit inne på bör utredningen vid sinaöverväganden beträffande sammansättningsreglerna också beakta deras inverkan påfrägan om begränsning av parternas rätt att överklaga. HD:s sammansättning har, som tidigare nämnts, behandlats iprop. 1980/81:154. Ytterligare frågor som gäller HD:s arbetsformer kommer alltas upp av en arbetsgrupp inom domstolen. Dessa spörsmål bör alltså intebehandlas av utredningen. Den bör inte heller gå in på frågor som gällerprocessen i vallen-, tryckfrihets-och patentmål. Däremot finns det anledningalt överväga o.m man kan skapa en mer flexibel ordning för mål som i daghandläggs vid fastighetsdomstol. Som framhålls i utredningens ursprungligadirektiv vållar gränsdragningen mellan mål som skall handläggas i fastighetsdomstoloch mål som skall handläggas av tingsrätt i vanlig sammansättning vissaproblem. Enligt vad jag inhämtat har utredningen övervägt vad som kan göras föratt åstadkomma bättre förhållanden men - bortsett från vissa detaljer - funnitatt frågorna är svårlösta. Utredningen bör därför ha möjlighet att överväga merradikala lösningar än sådana som ryms inom de ursprungliga direktiven. Entänkbar möjlighet är att avskaffa begreppet fastighetsdomstol och i ställetinföra regler enligl vilka vissa typer av mål skall handläggas av vissatingsrätter i särskild sammansättning. Utöver de spörsmål som jag hiltills har behandlat finnsdet ytterligare en 'S7 1981/82:103 viktig fråga som jag anser det lämpligtatt utredningen får ta upp, nämligen Del II frågan om prejudikatbildningen. Jagtänker då närmast på det allmänna spörsmålet hur man skall få lill stånd fler vägledandeavgöranden på de områden där det är önskvärt med prejudikat. I den allmänna debatten har framhållits att del föreliggeren brist på vägledande avgöranden - "prejudikaltorka" - framför alltpå del avtals- och köprätlsliga fältet men också inom andra förmögenhetsrätlsligaområden, t. ex. transporträtten och försäkringsrätten. Det är här bl. a. frågaom lagregler som har betydelse för stora grupper av konsumenter. En tillämpningav centrala civilrällsliga regler som så gott som helt sker utom rätta kanförsvaga det rättsskydd som statsmakterna har velat att reglerna skall ge.Genom brist på prejudikat kan rättsutvecklingen komma att gå i andra riktningarän lagstiftaren har avsett. Det finns naturligtvis flera orsaker till altprejudikatbildningen har varit bristfällig pä somliga områden, medan andrauppvisar ett fylligt rättsfalls-material. Om man bortser från brottmålen saknarsamhället f. n. i stort sett möjlighet att stimulera prejudikatbildningen inom HD:sområde. En sådan möjlighet finns huvudsakligen i mål där det allmänna uppträdersom part, t. ex. i faslighetsmål och valtenmål. Men i del stora flertalettvister på det civilrällsliga området är det överlämnat åt de enskilda parternaatt bedöma om del är förenligt med deras intressen att föra målet vidare tillhögsta instans. Delta bidrar till alt målurvalel för HD;s rättskipning i vissmån blir slumpmässigt. Härtill kommer alt parternas intresse av att föra eltmål vidare till HD dämpas av sådana faktorer som höga rättegångskostnader och tidsutdräktför en långdragen rättegång genom flera instanser. a. intresset av alt snabbt få tvister lösta har gjortatt särskilt handelstvisler till stor del har kommit att avgöras genomskiljedomsförfarande. Hithörande frågor har utretts av domstolskommittén, somi belänkandet (SOU 1971:22) Skjijedomsiol har lagt fram förslag om inrättandeav ett system där tingsrätt i särskild sammansättning skall tjänstgöra somskiljedomstol i tvister som parterna efter särskild överenskommelse hänskjutertill avgörande i sådan ordning. Betänkandet har remissbehandlats men har inte lelttill lagstiftning. Prejudikatbildningen är elt stort ämne och min avsikt är inleatt utredningen skall göra en fullständig analys av det. Det finns emellertidflera frågor som lämpligen bör kunna behandlas av utredningen. Jag villsärskilt nämna att i en framställning tilljustitiedepartementet har hemställt om utredning av frågan om inrättande avnågon form av lagförklaringsinstitut, varigenom HD och regeringsrätten skullekunna meddela auktoritativa tolkningsbesked i särskilt betydelsefullarättsfrågor. En liknande tanke har också tagits upp i belänkandet (SOU 1975:23)- uppgifter och organisation. Tanken var också där att man i vissafall borde tillåta en lalan direkt i högsta instans. Det säger sig självt att del finns många problem som ärförknippade med en juridisk konstruktion av den antydda innebörden. En grundläggande fråga är t. ex. om talan skall gälla en aktuell tvist mellan två parter ellerom tvistefrågan skall vara konstruerad, I det senare fallet närmar man sig det gamla institutet lagförklaring enligl regeringsform. En annan fråga är hur man skall skapa garantier för att möjligheten till särskild talan utnyttjas bara i fall där del finns elt klart prejudikatbehov och för atttvisten - 188 konstruerad eller verklig - är ägnad alt leda till ett prejudicerande Ett visst material till belysning av den antyddaproblemaliken finns i Dir 1981:47 reklamationsulredningens belänkande (SOU1978:40) och remissyttrandena med anledning därav. Reklamationsutredningenförde för sin del fram ett annat förslag som skulle kunna bidra till att fåfram vägledande avgöranden på konsumentomrädet. Förslaget gick ut på attkonsumentombudsmannen (KO) i tvister mellan en konsument och en näringsidkareskulle kunna föra konsumentens talan som ombud, om utgången av tvisten var avsärskild betydelse från konsumentsynpunkt. Den av väckta tanken fick vidremissbehandlingen slöd från många håll, bl. a. från HD och regeringsrätten.Även reklamationsutredningens förslag mottogs positivt av åtskilligaremissinstanser, bl. a. rättegångsutredningen, som visserligen pekade pååtskilliga problem med förslaget men som ändå, delvis för att ge samhälletmöjlighet alt samla erfarenheter, tillstyrkle del. Andra remissinstanser menadeatt talerätten inte kunde förväntas ge avsedda effekter, bl. a. därför att näringsidkarenkunde vilja undvika en process med Kö på kärandesidan. KO har i en skrivelse till justitie- ochhandelsdepartementen åter aktualiserat frågan om talerält för KO. För alt särskillbelysa värdet av en sådan talerätt pekar KO på problem som hänger samman medentreprenörers ansvar för fel på småhus efter garantitidens utgång. Det material som sålunda redan föreligger bör kunna ge rättegångsulredningenvägledning när det gäller alt pröva på vad sätt man snabbt och billigt skulle kunnafå fram vägledande prejudikat. Utredningen bör emellertid inte vara bunden avde förslag lill lösningar som redan har förts fram ulan även andra vägar börkunna prövas. Ett regelkomplex som självfallet påverkar prejudikatbildningen ärdel som gäller rättegångskostnaderna i tvistemål. Det ingår redan iutredningens uppdrag all göra en översyn av reglerna på det området. Frågan om prejudikatbildning har anknytning också tillskiljedomsfrågan. Utredningen kan naturligtvis inte undgå att beakta detta men detbör inte vara en primär uppgift för utredningen att lägga fram förslag också påskiljedomsomrädet. I övrigt bör utredningen emellertid överväga olikamöjligheter att utan kostnadsökningar för staten förbättra prejudikalbild-ningen. Utredningen skall i sitt arbete prioritera åtgärder somkan minska kostnaderna för rättsväsendet och höja effektiviteten irättskipningen. Utredningen bör därför disponera sitt arbete så att frågor därdirekta koslnadssänkande åtgärder kan bli aktuella tas med förtur och ommöjligt redovisas i ett särskilt betänkande. Jag har också utgått från att ettförsta betänkande om reformering av tingsrältsprocessen inle försenas genom delutvidgade uppdrag jag här förordat att utredningen skall få. Utredningen bör vid arbetets påbörjande och vidare underarbetets gång informera arbetslagarnas huvudorganisationer saml bereda demtillfälle all framföra synpunkter. Jag vill avslutningsvis erinra om direktiven den 13 mars1980 (Dir 1980:20) till samtliga kommiltéer och särskilda utredare angåendefinansiering av reformer. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen utvidgar utredningens uppdrag i enlighet med vad jag harförordat. Skr.1981/82:103 Regeringen ansluter sig tillföredragandens överväganden och bifaller hans Del II hemställan. Information och rådgivning i frågor rörande säkerhet ochsårbarhet på dataområdet T. f. chefen för försvarsdepartementet, statsrådet ,anför. Enligl beslut av regeringen tillsattes våren 1977sårbarhetskommittén (SÅRK Fö 1977:02) med uppgift alt utreda sårbarheten hosdet datoriserade samhället och att föreslå åtgärder för alt minska denna.