prop · G503102 · 1981-12-31 00:00:00 — Utredarenpåtalar problemen med alt övertalig materiel behålls i militära förtåd.Vidtagna åtgärder för gallring anses ha haft begränsad effekt. Reglerna bördärför ändras. och delar utredarens uppfattningom behovet av all förändra gallringsreglerna. Förenade fabriksverken kan, isyfte alt få en smidigare gaUringsprocess, godta vissa ändringar i del avtalsom reglerar försäljning av övertalig materiel. Civilförsvarsstyrelseninstämmer i den problembeskrivning som utredaren redovisar rörandecivilförsvarets materielanskaffning, materielom-sätlningoch materielunderhåll.Styrelsen biträder också utredningens uppfattning om behovet altvidareutveckla och förstärka samverkan i underhållsfrågor med del militäraförsvaret. Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 134 Regeringenbemyndigade chefen för försvarsdepartementet atttillkalla en särskild utredare för att granska försvarets materielunderhåll.Utredaren har antagit namnet underhållsutredning (U 80). Utredarenöverlämnade delbelänkandet (Ds Fö 1981:7) Försvarelsmaterielunderhåll under 1980-lalel. Belänkandel har remissbehandlats. Jag villinledningsvis behandla vissa allmänna frågor om underhållet i försvaret. Utredarenanger fyra principiellt olika vägar all sänka underhållskostnaderna. En är attse över underhållskraven. En annan väg är all skaffa mindre underhållskrävandemateriel. En tredje är alt ändra malerielens utnyttjande i fred och en fjärdeall göra underhåUsorganisationen effektivare. Utredaren har analyserat delinbördes sammanhanget mellan dessa vägar fill sänkta underhållskostnader ochbedömt i vilken utsträckning de bör omfattas av utredningsarbetet. Jag finnerdenna uppläggning lämplig. Utredaren har vid övervägandena om underhållskravenfunnit alt effektivitet och produktivitet bäst sfimuleras, om det finns någonform av press, antingen reell konkurrens eller koslnadspress i annan form. Jagdelar denna uppfattning. Beträffandede allmänna utgångspunkterna för underhållsverksamheten i försvaret framhållerutredaren all krigels krav måste utgöra grund för försvarets utformning. Dettagäller även underhållsfunktionen. bör verksamheten i fred bedrivas sårationellt och effektivt som möjligt. Krigets krav på all malerielen ärtillgänglig, effektiv och uthållig måste därför vägas samman med de rentfredsralionella synpunkterna på kapacitet och lokalisering, för all filllägsta kostnad säkerställa underhållet av försvarets materiel. Utredaren pekari detta sammanhang på viklen av all resurserna för materielunderhåll kan samlastill olika operationsområden i likhet med de stridande förbanden.Underhållsresurserna bör också ha hög malerieU fillgänglighet redan i fredslidoch snabbi och säkert kunna övergå i sin krigsorganisation med hänsyn fillrisken för överraskande angrepp. Jag har samma uppfattning som utredaren pådessa punkter. Jaggår nu över till all behandla vissa av utredarens förslag rörande grunderna förunderhållets organisation och dimensionering. Detverkställande underhållet utförs av personal vid utbildningsenheter, vid särskUdaunderhålls- eller serviceenheler, vid försvarsmaktens förbandsbundnaverksläder eller köps från s.k. huvudverksläder eller från andra leverantörer.F. n. tillämpas en i huvudsak organisalionsanknulen indelning av underhållet påtre nivåer, benämnda A-, B-, och C- nivåerna. Utredaren föreslår att dennaindelning överges och alt man fortsättningsvis för det verkställandeunderhållet skiljer mellan en främre och en bakre nivå. Till den främre nivånhänförs underhäll av typ åtgärder före användning, funktionsövervakning ochkontroll, fellokalisering, tillsyn, service 1981/82:102 Bilaga2 Försvarsdepartementet 135 TUl den bakre nivån hänförs övrigt underhåll. Jag finner,i likhet med flera av remissmyndigheterna, den föreslagna förändringenlämplig. Den närmare avgränsningen mellan nivåerna bör dock preciseras i detfortsatta arbetet. Inomunderhållsområdet har andelen köpta tjänster successivt ökat. Utredaren finneratt denna ökning har legal i linje med statsmakternas intentioner och att densannolikt har medfört lägre kostnader för försvaret utan att materielenskvalitet påverkats negativt. Ett samulnytljande av civila och militära resurserför materielunderhåU är enligt utredaren motiverat från såväl principiella somekonomiska och beredskapsmässiga synpunkter. Gmndprincipen bör därvid vara attförsvaret självt skall organisera resurser för sådant underhåll som ingenannan kan utföra, t. ex. därför att särskild kompelens krävs. Vidare börresurserna dimensioneras med hänsyn till kraven på beredskap, fillgänglighetoch sekretess. Återstoden av underhåUet kan genomföras med egna resurser ellergenom köp av tjänster. Med utgångspunkt i krigels krav och med skälig hänsyntill skilda ekonomiska förhållanden får i dessa situafioner en avvägning skefrån faU till fall. Jag delar utredarens uppfattning på dessa punkter. I dettasammanhang vUl jag också erinra om vad jag fidigare denna dag (bil. 1 s. 49)har anfört om samordning mellan civU och militär verksamhet. Utredarenhar utvärderat erfarenheterna från tillämpningen av den s. k.huvudverkstadsprincipen. Han har därvid funnU aU huvudverkstadsbe-greppel sedandet infördes har varit en viktig fömlsäUning för all bygga upp enkompetent underhållsorganisafion inom ell flertal malerielområden. Enligtutredaren har dock fömlsätlningarna på väsenfiiga punkter ändrats sedan år1970. Del har t. ex. visat sig svårt all åstadkomma ett reelltkund/leverantörsförhållande mellan försvarels materielverk och huvudverkstäderna.Den omsorgsfulla prövning av var underhållsuppgifler bör läggas ut, somfömtsalles riksdagsbeslut (prop. 1970: 110, SU 1970, rskr 276), harinle kommit fill stånd. Utredaren föreslår därför aU det nuvarandehuvudverkstadsbegreppet avvecklas och ersätts med en ordning som bättrebefrämjar konkurrens och en smidig anpassning lill underhållsverksamhetenssuccessivt förändrade krav. Huvudverksladsbe-greppet bör ersättas med begreppentekniskt underhällsstöd, som innefattar medverkan i underhållsberedning,malerieluppföljning och driftservice, och centralt materielunderhåll, sominnebär medverkan i del verkställande underhållet. För det tekniskaunderhåUsslödel kan utnyttjas utmslningsle-verantör, frislåendeunderhållsleverantör av samma typ som nuvarande huvudverksläder ellerfristående konsultföretag. Långlidsavlal med underhållsleverantörer bör fåtecknas av försvarels materielverk inom vissa av regeringen givna ramar.Överbefälhavaren, försvarels materielverk, förenade fabriksverken och vissaandra remissmyndigheter tillstyrker förslaget att övergehuvudverkstadsprincipen medan LO och Centralorganisationen /SR motsättersig detta. Jag anser för min del att de nuvarande regeringsföreskrifterna omhuvudverkstäder bör upphävas och gäUande 1981/82:102 Bilaga2 Försvarsdepartementet 136 principavtalmed huvudverkstäderna sägas upp. Förslag tUl former för upphandling av teknisktunderhållsstöd och villkor för långlidsavlal om underhåll bör utarbetas avpågående utredning om upphandling av försvarsmateriel (Fö 1980:03). Jagövergår nu till att behandla vissa av utredarens förslag om hur underhålletskall organiseras. Underhållsbehovet förmarinens fartyg väntas successivt minska . Med utgångspunkthäri saml i bedömningar av möjliga besparingar föreslår utredaren enkoncentration av del fredstida fartygsunderhållel till en örlogsbas. Därvidförutsätts en avveckling av fredsresurserna för fartygsunderhåll på västkusten.Chefen för marinen har samma principiella syn i fråga om koncentrering avfartygsunderhållet och framhåller all verkstaden på i fred behöver vara idrift på minst nuvarande nivå. och försvarelsrationaliseringsinstilul anser alt det inte går att ta ställning i frågan förränutredningens andra etapp är genomförd. i ,, LO och Tjänstemännens Centralorganisafion motsätter sigdäremot utredarens förslag. Jag förordar, liksom försvarskommitté, eninriktning mol kraftigt reducerade fredsresurser för fartygsunderhåll påvästkusten och vid kustartilleriets myndigheter. I avvaktan på pågåendeutredningar ärjag däremot inte beredd ta ställning till den närmarelokaliseringen av del fredstida fartygsunderhållel. Utredarenföreslår att flygvapnets apparatunderhåll gradvis centraliseras till enorganisation med en central och två regionala verksläder. Vidare föreslås ensamordning av förvaltning och underhåU av de olika versionerna av flygplan ochhelikoptrar. Överbefälhavaren liksom chefen för flygvapnet bedömer all en sådansamordning av flygplansunderhållet kan medföra ett rationellare utnyttjande avflotliljverksläderna. Försök bör därför genomföras och konsekvenserna för bl.a. beredskap och tillgänglighet granskas ytterligare. Jag ansluter mig iprincip lill utredarens förslag och förordar ett stegvis införande av ettcentraliseral/regionaliseral apparalunderhåll och en samordning på olikaversioner av förvaltningen och underhållet av flygplan och helikoptrar. Ensuccessiv utvärdering bör dock genomföras, främst i fråga om beredskap ochtillgänglighet. Jaglar nu upp två av utredaren behandlade frågor som rör malerielul-nyttjandel ifred. Sättet att använda ochsköta malerielen påverkar underhållskostnaderna. Utredaren anser härvid altkostnadsmedvetandel behöver ökas och att de reella kostnaderna bör belastabmkaren. Inledda ansträngningar att föra det direkta ansvaret för materielentill den som brukar den, bör därför fullföljas med kraft. En adekvat och förförsvaret gemensam uppföljning av förluster och skador bör också ske. Jag delarutredarens uppfattning på dessa punkter. Det bör ankomma på överbefälhavarenalt i samverkan med berörda myndigheter vidta erforderliga åtgärder. När detgäller utredarens förslag att ge regelsystemet angående ansvar för anförtroddmateri- Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 137 elett klarare uttryck, hänvisar jag liU att regeringen uppdrogåt militäransvarskommitlén all överväga frågan om översyn av bestämmelserna omskadeståndsskyldighet för värnpliktiga och annan personal inom försvaret. Utredarenfäster uppmärksamheten på problemet med all övertalig materiel i betydandeutsträckning behålls i . Enligl utredaren har degallringsålgärder som vidtagits haft begränsad effekt. En översyn av reglernaför gallring och försäljning av den övertaliga materielen förordas därför,vUket försvarels rationaliseringsinstitut liksom riksrevisionsverkel instämmeri. , som säljer huvuddelen av den övertaliga materielen, kantänka sig åtgärder för all åstadkomma en snabbare försäljning och redovisning.Jag anser också det viktigt att övertalig materiel kan gallras ut ochförsäljas eller kasseras på ell smidigt sätt. Min uppfattning är dock attregelsystemet i stort medger detta. Åtgärder bör därför också, och i förstahand, vidtas för all göra tillämpningen av reglerna effekfivare. Avslutningsvisvill jag beröra frågan om underhållet av civilförsvarets materiel. Utredarenkonstaterar, när det gäller underhållet av civilförsvarsmale-riel, brister iplaneringen av civilförsvarets materielomsältning. Styrande målsättning ochinriktning saknas för underhåll och för den materiella uthålligheten i krig.Enligt utredarens mening föreligger ett stort behov av understöd från andradelar av totalförsvaret. Möjligheterna bör prövas all samutnyttja del mUitäraförsvarels resurser i störte utsträckning än hillills. Jag delar utredarensuppfattning. Inom pågår översyn av nuvarandemalerielsystem. Jag fömtsätter alt den inriktas mol all åstadkomma konkretabesparingar och medför ökad effektivitet i fred och krig. Under avsnittet 2.2Civilförsvarels fortsalla utveckling (s. 255) anmäler jag all jag avseråterkomma liU regeringen med förslag om all försvarels rationaUseringsinslilutfår i uppdrag att utreda civilförsvarets materielfrågor i syfte all bl. a.åstadkomma en bättre samordning med det militära försvaret. Utredarenskall i en andra etapp precisera dimensioneringen och organisationen avunderhållsresurserna. Utredarens slutbetänkande väntas under sommaren 1982.Regeringen utfärdade (Dir. 1982:2) tilläggsdirektiv införden andra utredningsetappen. I direktiven ges bl. a rikfiinjer för delfortsatta utredningsarbetet i fråga om markleleunder-hållel och den marinaunderhållsorganisafionen. Jag avser återkomma med förslag inomunderhållsområdet sedan 1980 års underhållsutredning har lämnat sittslutbetänkande. Jaghemställer att regeringen bereder tillfälle allla del av vad jag har anfört om underhållsfrågor inom försvaret. Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 138 Medstöd av Kungl. Maj:ls bemyndigande fillkallade dåvarande chefen förförsvarsdepartementet sex sakkunniga' med uppdrag att se överdet miUtära försvarels centrala och högre regionala ledningsorganisation m.m.De sakkunniga, som log namnet försvarsmaktens led-ningsulredning 1974 (FLU 74),behandlade i den första etappen den centrala ledningsorganisationen samt denprincipiella ansvarsfördelningen meUan central och högre regional nivå. andra etappen behandlade utredningen den högre regionala nivån. Utredningenhar i sitt slutbetänkande (SOU 1979:84) Lekmän i försvaret, behandlat fråganom lekmannainflytande på regional och lokal nivå. TiU betänkandet har fogals enreservafion av ledamoten saml elt särskilt yttrande av expertenSven-Erik Ortö. Efterremiss har yttranden över belänkandel avgells av justitiekanslern, hovrätten i , kammarrätten i , rikspoUsstyrelsen, överbefälhavaren (cheferna för marinen och flygvapnet har tecknat samråd på överbefälhavarens yttrande), chefen för armén, försvarels civilförvaU- ning, försvarels materielverk, vämpliktsverket, försvarels forskningsan stall, försvar, försvarets rationalise ringsinstUut, försvarets personalvårdsnämnd, totalförsvarets upplysnings nämnd, , universilels-och högskoleämbetet, ar betsmarknadsstyrelsen, länsstyrelserna i och Nortbollens län, civilbefälhavarna i Södra och Nedre civilområden. /SR,Tjänstemännens stalsljänslemannasek-tion ochLandsorganisationen i . 1980/81:100 (bil. 7 s. 36) anmälde föredragande statsrådet bl.a. att hanmot bakgmnd av det ekonomiska läget inte fann det möjligt att la StäUning lillutredningens förslag innan förutsättningarna för dess genomförande hadeklarlagts i samband med nästa försvarsbeslut. anförde attfrågan lämpligen bör prövas i anslutning fiU nästa försvarsbeslut. Så blevockså beslut (FöU 1980/81:19, rskr 291). d. landshövdingen , ordförande, riksdagsledamöterna saml f. d. riksdagsledamotenErik Glimner. ersatte , som på egen begäranentledigades från uppdraget . Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 139 1.8.2Försvarsmaktens ledningsutrednings överväganden och förslag Iutredningens första betänkande lämnades förslag om lekmannainflytande påcentral nivå i fred. Som en följd därav inrättades militärledningensrådgivande nämnd. Isitl slutbetänkande har utredningen föreslagit vissa försök med lekmannainflytandepå regional och lokal nivå. De huvudmotiv som utredningen anför för ett sådantinflytande är att insyn och samhällsförankring bör finnas även på dessa nivåer. Utredningensalternativ skiljer sig i första hand ål när det gäller grad av inflytande. Denhar behandlat beslutande, rådgivande och informativa organ. Lekmannaorganensuppgifter vill utredningen begränsa fill övergripande och principiella frågor.Eftersom frågor angående myndighetens interna problem numera ärförhandlingsbara enligt lagen om medbestämmande i arbetslivet, bör huvuddelenav myndighetens inre angelägenheter inle bli föremål för behandling frånlekmannaorganens sida. Utredningenanser all ett lekmannainflytande inle bör förekomma under mobiUsering och krig. UtredningensgrundinsläUning är att lekmännen kan ges insyn i och informafion om praktiskttagel all verksamhet i fred. När del gäller lekmännens inflytande bedömer dockutredningen att vissa begränsningar är nödvändiga. Ett beslutande ellerrådgivande inflytande bör således inle förekomma i sådana frågor som rörkrigsplanläggning och beredskap, mobiliseringsplanläggning, användning i krigav civila resurser, ledningsövningar samt fortsatt befälsutbildning förkrigsuppgifler. Eltbeslutande eller rådgivande inflytande bör dock kunna förekomma inom områdenaplanering, ekonomi och effektivitet, förvaltning av krigs-ochfredsorganisalionens resurser, gmndulbUdning, repetilionsutbUdning,frivUligulbildning, försvarsupplysning saml beträffande övergripandefredsorganisatoriska frägor. Uppgifternaför ett lekmannaorgan bör enUgl utredningen inte omfatta enbart vissa bestämdaärenden. Förbandscheferna (motsvarande) bör i stället ha frihet att vid varjeliltfälle la upp de mest väsentliga frågorna inom de områden som har angetts. Utredningenföreslår all elt lekmannaorgan i regel skall beslå av myndighetens chef,tillika ordförande, och sex lekmän som väljs av . Minst en avlekmännen bör representera den kommun där myndigheten ligger. Syftetmed ell lekmannainflytande är att ge medborgarna ökad insyn i och inflytande påden verksamhet myndigheten skaU bedriva. Personalförelrädare bör därför inteingå i lekmannaorganen. Utredningen menar att det inte går att undvika attlekmannaorganen måste behandla frågor där förhandling eller information enligllagen om medbestämmande i arbelsli- Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 140 vetskaU äga mm. Styrelsen, som är myndighetens organ, representerar därvid en avparterna i förhandlingarna. Även mol denna bakgrund synes enpersonalrepresenlalion omotiverad. Inteheller de värnpliktiga bör enligt utredningen vara representerade ilekmannaorganet. Utredningenhar studerat 131 myndigheter-sex på högre regional nivå, 123 på lägre regionaloch lokal nivå samt chefen för första flygeskadern och chefen för kustfloltan. Förmånga av de lägre regionala och lokala myndighelerna är uppgifterna såbegränsade att ett lekmannainflytande ler sig mindre meningsfullt. Myndighetersom inle har ell betydande ansvar för förvaltning av krigs-eUerfredsorganisalionens resurser och/eller en omfattande värnpliktsul-bUdning bördärför enligt utredningens mening inte ges egna lekmannaorgan. Detta gäller iförsta hand mililärområdesförvallningar, byggnadskontor samt flertalet skolorvid de tre försvarsgrenarna. Utredningenanser del inle heller vara lämpligt med ett lekmannainflytande hosmililärbefälhavarna. Militärbefälhavarnas huvuduppgifter, operaliv verksamhetoch mobiliseringsverksamhet, måste i allt väsenfiigt undantas ett reelltlekmannainflytande. Lekmännens inflytande blir därför koncentrerat till uppgiftersom måste betraktas som mililärbefälhavarnas andrahandsuppgifler. Utredningenhar samma uppfattning när del gäUer chefen för första flygeskadern. Ävenhos chefen för kustflottan är utrymmet för ett inflytande aUlför begränsat. Sammanlagt70 lägre regionala och lokala myndigheter har enligl utredningen uppgifter sombör lämpa sig för ell lekmannainflytande. Utredningenhar också övervägt om ett lekmannainflytande ger sådana fördelar att det kanmotivera merarbetet och kostnaderna, som av utredningen uppskattades till 7-10milj. Utredningenhar svårt alt bedöma om uppgiften blir fillräckligt engagerande för lekmännen.Inom försvaret torde beslutsbefogenheterna för de lokala cheferna vara merbegränsade än inom andra samhällssektorer. Av betydelse i detta sammanhang äremellertid den pågående försöksverksamheten med decentraliseradproduktionsledning. Eftersomett lekmannainflytande vid militära förband är något nytt och oprövat blirbedönfmingen av dess evenlueUa posUiva effekter relativt osäker. Utredningenvill därför inte förorda all ett lekmannainflytande omgående införs vidsamtliga angivna myndigheter utan rekommenderar försöksverksamhet vid ettbegränsat anlal förband. Försöksverksamhetenbör enligl utredningen i första hand avse beslutande organ, knutna tUlenskilda myndigheter. Försöken bör emellertid också omfatta ett rådgivandeorgan med anknytning till en garnison. Försöksverksamhetenbör ledas av överbefälhavaren och berörda landsting i samråd samt pågå . Erfarenheterna från försöken med decentraliserad produkfionsledningbör hinna utvärderas. Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 141 I fråga om valet mellan beslutande och rådgivande organ ärremissopinionen splittrad. Vissa instanser är negativa även liUförsöksverksamhet. Beträffande lekmannaorganens uppgifter och sammansättningsaml utredningens förslag till ett eventuellt genomförande på lägre regionaloch lokal resp. högre regional nivå, ansluter sig huvuddelen avremissinstanserna lill utredningens förslag. I fråga om konsekvenserna av eltlekmannainflytande är en majoritet av remissinstanserna mer negaliv änutredningen. a. åberopas kostnaderna, risken för ökad byråkratisering ochde problem som kan uppstå vid fördelningen av ansvar. Vad avser de allmänna motiven för lekmannainflytandestöder majoriteten av remissinstanserna utredningen. Två remissinstanser är negativafill utredningens ståndpunkter. Civilbefälhavaren / Södra civilområdet anserall några bärande skäl inte har framförts som motiverar införandet av ettlekmannainflytande och har svårt alt se att dellekmannainflytande som utredningen diskuterar bättre kan främja det angivnasyftet än vad samarbete i de nuvarande samarbetsnämnderna kan göra. Hos vissaremissinstanser framförs viss tveksamhet tiU utredningens allmänna motiv.Hovrätten för framhåller alt samhället genom den allmännavärnplikten har ett stort mått av insyn i försvaret ochlänsstyrelsen i län ifrågasätter om de verksamheter där lekmänkan bedömas få elt varaktigt inflytande är tilU-äckliga för att arbetet skallupplevas som meningsfuUl. De flesta remissinstanserna har en mer negaliv syn påkonsekvenserna av ett lekmannainflytande än utredningen. Flera instanser ärtveksamma till om kostnaderna kan tas i dagens statsfinansiella läge. Tveksamhetinför en utökad byråkratisering uttrycks av bl. a. överbefälhavaren, chefen förmarinen och chefen för fiygvapnet som också framhåller all del finns en riskför att lekmännens uppgifter inle blir tillråckligt meningsfulla. Sistnämndauppfattning delas av civilbefälhavaren i Södra civilområdet saml . Problemsom kan uppslå vid fördelningen av ansvar berörs av hl. a.överbefälhavaren,chefen för marinen, chefen för fiygvapnet och försvarets civilförvaltning.Försvarets civilförvaltning anför bl.a. alt beslutanderätt inte kan föreliggainom områden som budgetering, verksamhetsplanering och årsredovisning, om inlelekmannaorganet blir uppdragstagare i myndighetschefens ställe och tilldelasresurser. Frågan bör övervägas ytterligare. Bl.a. försvarets civilförvaltning,statskontoret, i län och civUbefälhavaren i Södracivilområdet anser att konsekvenserna inle är fillräckligt belysta.Civilbefälhavaren i Södra civilområdet är mest negaliv av remissinstanserna ochanför bl. a. att flertalet förbandschefer och tilUrågade representanter förkommuner och landsting har ställt sig tveksamma eller avvaktande. 1981/82:102 Bilaga2 Försvarsdepartementet 142 serdelar utredningens uppfattning eller ser mer positivt pä konsekvenserna, pekar på flera positiva effekter samt gören betydligt mer optimistisk bedömning av kostnaderna än utredningen. En majoritet avremissinstanserna tillstyrker utredningens förslag om försöksverksamhet.Civilbefälhavaren i Södra civilområdet och avstyrker docken sådan verksamhet. vill i stället utvecklasamarbetsnämnderna. Vid valet av inflytandeform går meningarna isär. Bland demsom förordar beslulandeformen kan nämnas kammarrätten i , chefen förarmén, försvarets civilförvaltning, ,statskontoret, och . Bland dem somförordar rådgivande organ finns hovrätten för , överbefälhavaren,chefen för marinen, chefen för fiygvapnet saml länsstyrelserna i Kristianstadsoch . fåtal remissinstanser viU även ha försök på högreregional nivå, nämligen statskontoret, i ochLandstingsförbundet. Försvarsmaktensledningsutredning anför all huvudmofiven för lekmannainflytande på regionaloch lokal nivå är att ge samhället insyn i försvarets verksamhet och därigenomåstadkomma en bättre förankring av försvaret i samhället. Kravetpå insyn och förankring tillgodoses bl.a. genom den allmänna värnplikten.