prop · G503111 · 1981-12-31 00:00:00 — Undervisningen på bör i huvudsak hatvå syften, nämligen attge biblioteksanställda praktiska kunskaper i hanteringen av olika AV-mediersamt attge de anställda - i första hand bibliotekarier - teoretiska kunskaper om ljud-och bUdmediernas växande roll i samhället liksom deras relationer till ochinverkan på bibliotekens arbele på lilleralurområdel. Detborde också finnas möjlighet all knyta särskilt utbildad personal tilllänsbiblioteken, som i sin tur kan svara för fortbildning av biblioteksanställdainom sin region. 9.6 Distributiontill svenskar utomlands I delbelänkandet(Ds U 1978:8) Svenska videonät utomlands analyserades behoven av och förulsällningarnaför distribution av i första hand svenska TV-program lill svenskar utomlands.Förslag framlades också om en treårig försöksverksamhel, men en sådan kom inle tiUslånd. 1 nu föreliggande betänkande föreslås all ullandsdistributionen ansluts lillden samhällsstödda distributionen inom landet via biblioteken. Programfram-tagning,upphovsrättslig bevakning och samordning av kopiering bör rationellt kunnainordnas i Bibiliotekstjänsts centrala uppgifter för biblioteksdistributionen.För samordning av videonälen, information och pubUkkon-takt bör de olika användarinslilulionernasvara. Mycket talar för att man med enkla medel kan organisera ett närasamarbete mellan de stafiiga institutioner som har stort intresse för videogramdistribufionenutomlands. Det gäller främst , SIDA och försvaret men ävensvenska institutet, och handelsflottans kultur- och fritidsråd.Den sistnämnda myndighetens erfarenhet av videogramdistribution utomlandsskulle då rationellt kunna tas till vara. Särskiltyttrande till kapitel 9 har avgetts av ledamöterna avseende lokal medieförsörining. 1981/82:111 133 10 Videogrammen och de handikappade Videogrammenöppnar möjligheter för eftersatta grupper i samhället alt bli delaktiga igemensamma upplevelser och att nås av informations- och utbildningsinsatser. del fall är video det prakfiskt taget enda hjälpmedel som slår fiU buds föratt bryta en annars pålvungen isolering. () har använt videotekniken för att spridainformation och kulturapplevelser lill de döva och hörselhandikappade. Idelbetänkandet (Ds U 1980:9) De hörselhandikappade och videogrammen föreslog viett utökat slalligl slöd tUl denna verksamhet, vUket har resulterat i attriksdagen för /82 beslutat om ett bidrag med . SDR harhärigenom möjligheter att lexlsälta program och all producera program direktför hörselhandikappade. För de döva, som endast kan uttrycka sig medteckenspråk, öppnar videotekniken möjligheter, som inte funnUs - detär nu tekniskt möjligt för en döv författare all skapa ett litterärt verk påteckenspråk. Deerfarenheter som erhålls från videoproduktionen för de döva bör kunna las lillvara och resultera i Uknande insatser för andra handikappgrupper. Handikappadebör dock i göriigasle mån erhålla information och upplevelser gemensamt med denövriga befolkningen. När del gäller Ijud-och bildprogram åvilar det därför SVToch UR ett stort ansvar att redigera sitl programutbud på ett sådant sätt attdel blir tillgängligt också för handikappade. Iflera olika länder har det gjorts försök med all använda videotekniken i samhällsulvecklandeeller samhällsförändrande syfte. Många av dessa försök har inspirerats av detkanadensiska programmet Challenge for Change, som lanserades av delkanadensiska filminslilutel som en försöksverksamhel med all använda film -snart även video - för alt stimulera medborgarnas deltagande i den socialaförändringsprocessen. Rapporter om de tidiga projekten i pekar på attfilm- och videoarbetet bidrog fill att öppna kommunikationen dels inom närsamhäUena,dels mellan lokalbefolkningen och beslutsfattare på högre nivåer. Vid besök somrepresentanter för videogramutredningen gjorde i , konstateradesatt fem regionala representanter var anställda i olika delar av landet. En delav deras arbete går ut på att hjälpa underprivilegierade grapper att producera audiovisuelltmaterial som sedan visas dels för andra grapper i det egna samhäUet, dels förmyndigheter av olika slag som ett led i arbetet med att förändra den egna livssituafionen.Under årens lopp har dock de stora förväntningar som i början ställdes på videodämpats. Prop.1981/82:111 134 Dethar också gjorts försök med video i samhäUsarbete som påminner om dekanadensiska i flera andra länder. I en del av fallen har videoverksamhetenvarit kombinerad med lokal kabel-TV. Del finns också exempel på attvideotekniken har använts för all främja samhällsutvecklingen i vissa ,bl. a. i . ISverige finns del några spridda exempel på alt videotekniken använts isamhällsarbete och för att stimulera kommunikationen i samhället. Den andra TRU-kommitléngjorde ett försök med kabel-TV i (Kabelvision ) i två perioderunder . Produktionen skedde på videoband. En bild- och ljudverkstadi startade , också den som en del av den andra TRU-kommitlénsförsöksverksamhel. Den förlades från början lill de då nybyggda bostadsområdetHovsjö men har sedermera flyttats fill i centrum.Verkstaden har videoapparatur för inspelning och uppspelning, slillbildskameror,fotolaboratorium, ljudbandspelare saml stencil- och skrivmalerial. Del lånas ulkostnadsfritt tUl enskilda personer, gmpper, föreningar, studiecirklar,skolor, institutioner, efter det att lånlagarna fått undervisning i hur mananvänder apparaturen. Videoverkstaden i har alltsedan starten år 1976drivits av organisafioner inom arbetarrörelsen. Det ursprangliga syftet varatt klarlägga hur en lokal facklig eller politisk organisation kan utnyttjavideogrammen under en valrörelse. En slor del av den programproduklion som ägtram skedde under det första försöksåret. Därefter har verksamheten varit mycketbegränsad av ekonomiska skäl. Bortsett från ekonomin har Nynäshamnsförsökelsstörsta svårighet varit alt finna dislributionslokaler för att nå ut medprogrammen lill allmänheten. Videobandet kan betecknas som en fri videogrupp,beslående av två filmare, och , som tillsammansarbetat med video . De har varit engagerade i projekt som skildrarmänniskors situation när krafter som de inte själva råder över driver framförändringar i vikliga samhällsförhållanden. De har bl.a. samarbetat medRiksutställningar, Arbetslivscenlrum, olika fackliga organisationer och Filmcentram.Slutligen kan nämnas att i i pågår inom ramen för närradiokommitlénsarbete en försöksverksamhel med när-TV, där programmen i huvudsak produceras påvideoband. Delbrakar hävdas att användningen av video i samhällsarbete kan fylla tre olikafunktioner, nämligen alt vidga yttrandefriheten, alt förbättra den lokalakommunikationen och att skapa ökad medvetenhet om rådande förhållanden. Ibetänkandet görs elt försök all redovisa i vad mån dessa förväntningaruppfyllts. Sammanfattningsvis konstaleras, alt del inte kan ges ett entydigtsvar på den frågan. Deförsök som gjorts pekar på både möjligheter och begränsningar i alla treavseendena. Del är därför angelägel all närmare pröva videogrammens möjlighetersom fåtalsmedium för att använda den terminologi vi introducerat i kapitel1. En försöksverksamhet med lokala medieverksläder 1981/82:111 135 skullekunna ge värdefulla erfarenheter av videons möjligheter all tjäna somuttrycksmedel för individer och grapper i närsamhället, som ell medel attstimulera den lokala kommunikationen och som ett medium att främja människorsmedvetenhet både om förhållanden i omgivningen och om filmens och televisionenssätt att fungera. Viföreslår därför en treårig försöksverksamhet med medieverkstäder på tio orter ilandet. Härvidlag bör olika distributionsformer prövas, såväl över bibliotekensom via centralantennanläggningars kabelnät. Verkstäderna bör inte strikt varabegränsade till videomediel ulan också erbjuda ulrastning för framsläUning avenkla trycksaker m.m. Det är nämligen välkänt att olika medier kan stödjavarandra och därmed öka genomslagskraften i en aktion. För all verksamhetenvid en medieverkstad skall komma i gång behövs också mediepedagoger, somstimulerar människor tiU alt använda videotekniken för olika syften och ge demhandledning i hur de skall behandla den tekniska ulrastningen. En noggrannutvärdering av försöket bör göras för att ge utgångspunkt förställningstaganden tUl fortsatt verksamhet. Utbildning av mediepedagoger kanlämpligen ske vid dramatiska institutet, inom högskolan och vid folkhögskolor.Slutligen bör staten ta ansvar för att genomföra ett mer omfattande försök medolika former av distribution av radio- och videoprogram som producerats ilokala mediverkstäder. Distributionen bör ske såväl genom områdets biblioteksom genom TV-sändningar, genom etern eller via kabel. 12 Videogram och upphovsrätt Innehålleti ett videogram utgör liU största delen sådant material som har skydd enligtden upphovsrältsliga lagstiftningen. De rättigheter som lagstiftningen ger harbetydelse för bl. a. innehållet i de avtal som måste träffas med rätlighetshavarna.Om man anser all vissa typer av utnylljan-den bör regleras i lag kan det blinödvändigt att göra ändringar också i de upphovsrältsliga reglerna. Somutgångspunkt för den upphovsrältsliga bedömningen får läggas den hos ossallmänt accepterade uppfattningen all vad som upptagits på videogram rättsligtär attjämföra med filmverk. I kapitel 12 i belänkandel ges först en allmänöversikt över det upphovsrältsliga regelsystemet och videogrammens plats däri.Intresserade läsare hänvisas till betänkandet. TUlkomslenav nya medier vållar i vissa hänseenden svårigheter vid tillämpningen av det upphovsrältsligaregelsystemet. I senare delen av kapitlet redovisas därför vissa reformbehov ifråga om videogram, som aktualiseras av våra förslag. FrånupphovsrällsUg synpunkt gäller generellt sett att användning av videogram förde ändamål som avses i förslagen föratsätter avtal med rättighetshavarna. Vissaförslag, däribland de som gäller distributionen av 1981/82:111 136 videogram,aktualiserar också mera principieUa rättighetsfrågor, som främst ligger inom upphovsrällsulredningenskompetensområde. Böckeroch fonogram får på grund av en bestämmelse i 23 § upphosrälts-lagen frittsäljas, vidareöverlåtas, lånas ul och hyras ul. Denna bestämmelse gäUer dockinte filmverk och därmed inte heUer videogram. Det innebär att den som harupphovsrätten liU ell filmverk har rätt all bestämma över spridningen av det tiUaUmänhelen. Detta är fullt rimligt när det gäller t. ex. biograffilmer. När detgäller videogram som är avsedda all spridas bland allmänheten skuUe det i vissmån kunna vara naturligt att helt eller delvis behandla dem somljudinspelningar. Här finns oUka möjligheter. En sådan skulle kunna vara attlåta utlåning och uthyrning stanna under upphovsmannens ensamrätt. Här finns isin tur olika möjligheter, l.ex. alt knyta rätten till uthyrning etc. iförvärvssyfte. Lösningen av denna fråga måste ske med hänsynstagande fiU en radfaktorer som vi inte har överblick över. Vi utgår från att den tas upp av upphovsrätlsulredningen Frågorsom rör användningen av videogram för att tillgodose olika handikappgrappersbehov påkallar också uppmärksamhet från upphovsrättslig synpunkt. Vi utgårfrån alt upphovsrätlsulredningen lar upp även dessa problem, som enligt vår uppfattninghar hög angelägenhetsgrad. Detär vidare angeläget att kraftfulla åtgärder vidtas mol olovlig kopiering ochdistribution av videogram. En annan fråga, som har aktualitet för både ljud-och bildinspelningar, rör rätten all göra inspelningar för enskUt brak. Dentekniska utvecklingen sker snabbt på medieområdet, inte minst när det gällervideogrammen. De upphovsrältsliga frågorna i samband med nya medier har i mångasammanhang visat sig vara svårlösta, samfidigt som de har slor betydelse för utvecklingenpå området. Vi betonar därför vikten av all upphovsrättsutredningen snarastsöker finna lösningar på de upphovsrättsliga frågorna i samband med nyamedier, bl. a. videogrammen. 13 Registrering och information Detingår i vårt uppdrag att undersöka behovet av en samlad regislering avljud/rörlig bild. Vi dokumenterar i detta kapitel behovel av elt centraltregister för bildprogram, som bör omfatta alla slag av bildmedier och betjänaalla tänkbara användare. Detla register bör ses som en samhälleligservicefunktion men kan motiveras också rent ekonomiskt. Inrältandet däravinnebär också en väsentlig kulturpolifisk insats. Ivårt arbele har vi utgått från den arkivering av programmaterial som pågår hosarkivet för ljud och bUd (), där registeringsfrågorna är mycket aktuella.Genom en samordning med ALB:s behov ges en ekonomisk och funkfionell grand fördet register vi föreslår. Prop.1981/82:111 137 ALBkan förutses bli en primär användare av registret. Vi räknar med att kommeratt ha stort intresse inte bara av den information som gäller det egnaarkiverade materialet ulan också av den informafion som kan erhållas om allaövriga ljud- och bildprogram. Inte minst de forskare, som utgör avnämare, bUr betjänta av de hänvisningsmöjligheter som delcentrala registret medför. Viräknar vidare med att smatfilmsdistributörerna kommer all utnyttja registret,som ger dem goda möjligheter att framställa specialkataloger. Deras möjligheteratt nå ut till mottagarna ökar med det centrala registret högst väsentligt. del av smalfilmsdistributionen är inriktad på utbildningens behov, och därfinns de kanske mest uttalade önskemålen om en central registrering. Inom dennasektor finns f n. Kommunsamköps filmregisler. Detta utgör en värdefuU fillgång,när del nya registret skaU byggas upp, och det är vår förhoppning att dettaregister heU skall kunna integreras i det nya. ochSveriges får stor nytta av en central registrering, somkommer att kunna ske i samband med att programmalerial överförs lill förarkivering. Överhela landet fömtses ett omfattande nät av användare. Dit hör stafiigainstitutioner som samt företag och insfitutioner som sökerför speciella ändamål. Enrelafivt stor användning kan förutses på utbildningsområdet. Mer än 200terminaler för sökning i det centrala dataregistret finns redan vid landetshögskolebibliotek. En lämplig terminal för lågfrekventa användare kostar idagca . Ungdomsskolan och förskolan bör få lUlgång fiU registret via AV-centralernaeller folkbiblioteken. Eltcentralt register i form av en dalabas kan ge betydligt bättre programinformationän nuvarande system med tryckta kataloger och registerkort.Möjligheter finns hela liden alt komplettera och förbättra informationen - l.ex.med censurnoleringar och granskningsufiålanden. Genom elt söksystem mednyckelord kan man uppnå mycket stor flexibilitet i användningen. Viföreslår alt registret inordnas i ALB:s organisafion, men därvid bör andraintressenters insyn och inflytande diskuteras. Man kan t. ex överväga omkommuner och landsting skall bU representerade. Om /82 årsriksmöte fattar beslut och ges i uppdrag att verkställa detta, kanuppbyggnaden av registret påbörias . Vi föratsätter attdatabasen skall kunna las i bruk elt år efter del all påbörjat sitt uppdragoch föreslår en inledande uppbyggnadsperiod . Intialkostnaden detförsta året beräknas fill ca . (priser) och den åriigadriftkostnaden därefter liU ca . Inga avgifter bör tas ul avproducenter och distributörer för själva registreringen avprograminformationen. För dem som utnyttjar registret genom all la utinformation föreslår vi dock en användaravgift om förslagsvis . 1981/82:111 138 Enligtvåra direkfiv bör vi pröva om det behövs en fortsall bevakning av utvecklingenpå medieområdet även efter del alt vårt utredningsarbete är slutfört. Eftersomdet som sker på videogramområdet endast är ett led i framväxten av ett nyttmediesamhälle, skulle det dock vara otillräckligt all enbart behandla frågan omen fortsalt uppföljning av videogramutveck-lingen. Vi diskuterar därförsamhällets behov av all skaffa överblick över taklen och tendenserna i det nya mediesamhällelsframväxt för all därigenom kunna ange riktningen i en samlad mediepolitik. Denbevakning av den snabba och dramatiska utvecklingen på medieområdet somi dag sker från samhällets sida är emellertid splittrad på flera organ somföljer utvecklingen på skilda områden. En samordning behövs. Vianser del därför önskvärt alt samhället skapar ell organ som har till uppgiftatt följa och informera om utvecklingen på medieområdet, inom av regeringenangivna ramar göra utredningar, inifiera forsknings- och utvecklingsarbetesamt formulera förslag om tillämpningen av de riktlinjer för samhäUets insatserpå medieområdet som statsmakterna kan komma att fastställa. Det ligger dockutanför vårt uppdrag att föreslå hur ett sådant organ skall vara sammansatt ochhur del skall arbeta. Därför har vi inte heller kunnat bedöma hur stor personalsom kan erfordras. I våra överväganden har vi dock utgått från alt storlekenpå dess kansli närmast bör vara jämförbart med ett kommitlékansU. Detär önskvärt att beslut fallas om formerna för samhällets uppföljning avmedieutvecklingen. Det kan lämpligen ske i samband med regeringskanslietsbehandling av vårt och övriga medieulredningars betänkanden. Delär av flera skäl svårt att göra preciserade beräkningar av kostnaderna för deförslag som vi lägger fram. Dels visar leknikkostnaderna på mikroelektronikensområde en tendens alt sjunka relativt snabbi, dels får man utgå från attpersonalkostnaderna kommer att öka, dels är del svårt att förutsäga vilkenomfattning exempelvis biblioteksdislributionen av videogram kommer att få,dels blir kostnaderna för såväl biblioteksdistribution som medieverkstäderberoende av lokala ambitioner. Alla dessa faktorer påverkar kostnaderna. Iavsnitt 15.2 diskuteras finansieringsformerna. Enligl vår mening kan man prövamöjligheterna att avgiflsfinansiera utlåning, kanske också kabeldistribulionav videogram från bibliotek. Därigenom skulle videogram-verksamheten undervissa föratsättningar kunna bli självfinansierande. Användningen av videograminom lokaler bör däremot vara avgtftsfri. 1981/82:111 139 Självauppbyggnaden av biblioteksdistributionen (se avsnitt 9.4) torde i nuvarandeträngda ekonomiska läge bli alltför betungande för flertalet kommuner. Kulturpolifiskaskäl lalar för all staten tar ansvaret för uppbyggnaden av systemet dvs.kostnaderna för investeringar och drtft under första verksamhetsåret mot allresp. kommun åtar sig den fortsatta drtften under elt visst antal år. Detstatliga bidraget skulle kunna administreras av . Uppbyggnadenav det i kapitel 13 föreslagna centrala registret bör finansieras av staten. Drtftenkan delvis finansieras genom avgifter av dem som använder registret genom attta ul information. Anmälan av bildprogram till registret bör dock varakostnadsfri. Kostnadernaför försöksversamheten med medieverksläder (se kapitel 11) bör delas mellanolika finansiärer. Staten bör svara för hälften av kostnaderna. Återstoden kandelas mellan landsting, kommuner och lokala organisationer. Närdet gäller distributionen till svenskar utomlands (se avsnittt 9.6) börkostnaderna för framtagning av TV-program från SVT belasta radiofonden. Ufiandsdistributiongenom statliga myndigheter med verksamhet utomlands bör finansieras inombudgetramarna för resp. myndighel. Till ideella organisationer bör ett engångsbidragför videoutrustning på högst . per visningsplats kunna utgå. Bidragetbör administreras av statens kulturtåd i samråd med ochskolöverstyrelsen. Iprincip anser vi att de förslag som vi lägger fram bör finansieras genom anslagi statsbudgeten för kulturr och utbildningsändamål. Enligt tilläggsdirektivfår vi inte föreslå kostnadskrävande reformer, om vi inle kanredovisa hur de kan finansieras. En möjlighet tiU finansiering kan vara altinföra avgtfter på videospelare, oinspelade kassetter eller programbärandevideogram. Den norska regeringen har föreslagit införande av en avgtfl om 17,5%på apparatur för in- och avspelning av ljud och bild fr. o. m. den 1 januari1982 och en motsvarande avgtfl på ljud- och videokassetter något . Om enavgift av samma storlek på videospelare införs i kan den beräknas gestatsverket en inkomsl på 105 milj. kr. vid en årlig försäljning av 150000videospelare (dvs. något mer än vad branschen räknar med att sälja iunder1981). Vid en försäljning av 300000 spelare kan tUlskottet bU ca 21 Ojmiljoner. Eftersomdet finns oUka ändamål på del kullurpoliliska området, för vUka finansieringgenom avgifter övervägs, kan det möjligen vara lämpligt att samordna alla dessaavgifter i en fond, som används för all läcka angelägna ändamål på ljud- ochbildområdet vid sidan av radions och televisonens verksamhet. LedamotenAnders har avgett reservation mot kapitel 15. 1981/82:111 140 Sammanställning av remissyttranden över videogramutredningensbetänkande (SOU 1981:55) Video Flertaletremissinstanser är ense med utredningen om att de mål och riktlinjer somsamhället ställer upp för kulturpolitiken i allmänhet också bör gälla för videogramområdet.Ett passivt konsumerande av oUka medier får dock inte ersätta mänskliggemenskap och aktiv lokal kulturverksamhet. Medieutbildning i skolorna är enviktig fråga liksom effektiva motåtgärder för att skydda barn och ungdom molvideogram med pornografi och grovt våld. Idrygt hätften av remissvaren framförs allmänt kritiska synpunkter påvideogrammen. Många remissinstanser, bl.a. ochflera av de kristna sammanslutningarna, är krifiska fill att det i inlefinns en mer samlad mediepolitik. Evangeliska fosterlandsstiftelsens ungdomanför att man bara kan konstatera all videogrammen är här. Kritikerna fårnöja sig med att inrikta sig på att försöka begränsa videogrammens negafivaverkningar. SVTanser att video är en väsentlig komplettering till etermedieverksamheten. Motbakgrund av såväl tUlgänglighelskravet som kvalUelskravet avser SR attförstärka det egna utbudels konkurrenskraft och motsvara det kuUurpolUiskaansvar som koncernen har på ljud- och bildområdet. konstaterar att en nationell produktion av video kan leda tiUkonstnärlig förnyelse men att kostnaderna blir höga. SIL, ochSkola m.fi. menar att ett nordiskt samarbete bör eftersträvas inom delmediepolitiska området. anser alt utredningen borde ha sett merpositivt på olika former av internafionellt samarbete, som är en nödvändighetför alt till acceptabla kostnader producera "smala" program. Statenskulturråd vill i likhet med utredningen framhålla att video inte alltid måstevara ett massmedium och att ansträngningar bör göras för att ta tiU varavideons möjligheter som fålalsmedium. Folkbiblioteksutredningenoch FilmCentrum konstaterar att utredningen ägnat mer uppmärksamhet åt dettekniskt möjliga beträffande videogrammen än åt det socialt önskvärda. Fleraremissinstanser, däribland KLYS, och anser att utredningen präglas av en övertro på videogrammenspositiva användbarhet för att uppfyUa de kulturpolifiska målen och att densaknar en koppling tUl andra medier och till kulturlivet i stort. SAF,Föreningen och anslutersig lill den kritik som utredningsledamoten framför i sinreservation fill avsnitten 3.2, 3.3 och 3.4. Prop.1981/82:111 141 Elt anlal remissinstanser bl. a. samhällsvetenskapligafakultetsnämnden vid universUet, SIL, , , , och menar alt ulredningsförslagenuppvisar en påfallande uddlöshet när del gäller all komma tiU rätta med de negativaverkningarna av videotekniken. De efteriyser konkreta förslag tiU reglerandeåtgärder. En vanlig åsikt bland dessa remissinstanser är att lagstiftning ellerandra åtgärder för att hindra produktion och spridning av videogram och filmer,som innehåller våld eller andra förnedrande och förtåande inslag, inte äroförenlig med yttrandefrihetsintresset. När det gäller ingrepp mot videotekniken som sådan anserhovrätten i all del inte i något fall är förenligt medregeringsformens regler om yttrande- och informafionsfrihelerna att ingripa molen viss kommunikationsteknik därför att den ofta begagnas för att förmedla framställningarmed brottsligt innehåll, än mindre därför att den begagnas för att spridauppfattningar eller attityder som man ogillar. Ingripandena bör aUfid riktasmot framställningarna som sådana. Liknande synpunkter framförs av bl. a. RRV,SAF, IFPI och Föreningen .