prop · G50377 · 1981-12-31 00:00:00 — Fråganom hur de i fortsättningen skall upphävas eller ändras måste enligt JK lösas.JK framhåller att slutsatsen blir att ett upphävande av de nuvarande reglerna ipunkt 9 övergångsbestämmelserna fill regeringsformen om lagstiftningskompetensenmåste ersättas med nya och mer omfattande grundlagsregler, om kyrkan på vissaområden ensam skall ges normgivningskompetens. vid i att kommittén har förbisett, att det krävs grundlagsstöd för sådandelegation av normgivningsmakt till kyrkomötet som föreslås ske genom denförslagna lagen om . Ett genomförande av kommitténs förslag idenna del förutsätter enligt fakultetsnämnden, att delegationsbestämmelserna i8 kap. regeringsformen kompletteras med ett stadgande om rätt för kyrkomötetatt efter bemyndigande i lag utfärda föreskrifter i vissa ämnen. Med hänsyntill oklarheten om utgången av stat-kyrka-frågan kan det enligt fakultetsnämndeneventuellt vara lämpligare att sådana bestämmelser tas in i regeringsformensövergångsbestämmelser. vid i att en viss normgivning anförtros ål kyrkomötet i den föreslagnalagen om . framhåller att detta är en delegationav normgivningsmakt, vilket kräver grundlagsstöd. Nämnden hänvisar tilluttalanden i prop. 1973:90 s. 209. Något sådant grundlagsstöd finns inte förnärvarande vare sig i själva regeringsformen eller i dessövergångsbestämmelser. Regeringsformen måste därför enligt fakultetsnämndenkompletteras med en föreskrift om delegation av normgivningsmakt på detkyrkliga området. Domkapdlet i framhåller att den av kommitténföreslagna delegationen av normgivningsmakt åt kyrkomötet bör grundlagsfästas.Stiftsnämnden i anser att det nuvarande kyrkomötet bör reformeras idemokratisk riktning samt att det bör få ett eget vittomfattande kompetensområde.Stiftsnämnden vill emellertid peka på att kyrkomötets liksom den föreslagnacentralstyrelsens förhållande till de legala stiftsorganen, domka- 7 Riksdaiien 1981/82. 1981/82:77 98 pitel och stiftsnämnder, bör ut närmare.Stiftsnämnden framhåller att det reformerade kyrkomötet inom sittkompetensområde kommer att fatta beslut med konsekvens för de legalastiftsorganen. För att så skall kunna ske bör enligt stiftsnämnden helst enföreskrift till stöd för en sådan ordning föras in i regeringsformen. Förslagetbör enligt stiftsnämndens mening ses över med hänsyn härtill. Kommitténs förslag att bestämmelserna om prästerskapetsprivilegier upphävs får ett blandat mottagande av de remissinstanser som haryttrat sig i denna fråga. Endast ett fåtal instanser godtar förslaget somkommittén har utformat det. Flertalet godtar förslaget endast under vissa mereller mindre långtgående förbehåll. Kammarkollegiet, länsstyrelserna i . Jönköpingsoch , domkapitlen i och , stiftsnämnden iKarlstad. , församlings- ochpastorats-förbund samt sliflsrådel i tillstyrker eller motsätter siginte kommitténs förslag i denna del. Kammarkollegiet erinrar om att kollegiet i tidigaresammanhang har hävdat den uppfattningen att samtliga privilegier förprästerskapet har förfallit med undantag för frihet för präst att delta ikyrkvaktares avlöning och rätt för präst till fria gravplatser och friklockringning i samband med begravning. Kollegiet anser liksom kommittén attett upprätthållande av särskilda privilegrebestämmelser mäste anses varaotidsenligt och föga demokratiskt. Kollegiet tillstyrker därför förslaget.Länsstyrelsen i kan inte finna annat än att privilegiestadgandenaspraktiska betydelse är av ringa värde för . Länsstyrelsendelar därför kommitténs uppfattning att privilegierna bör avskaffas.Domkapitlet i motsätter sig inte att privilegierna upphävs. Enligtdomkapitlet torde dessa i stort sett sakna betydelse för prästerna själva.Endast rätten till fria gravplatser har enligt något egentligtintresse, men anser att betydelsen därav är ringa. iHärnösand framhåller att den viktigaste privilegiefrågan gäller frågan omsvenska kyrkans rätt till den kyrkliga egendomen. Eftersom den kyrkligaegendomen får anses ha det skydd som rimligen kan begäras, vill domkapitletinte motsätta sig att dessa privilegier upphör. Enligt kan ocksåövriga privilegier upphöra eftersom de har ringa betydelse. iKarlstad ansluter sig i huvudsak till kommitténs uppfattning, att den kyrkligaegendomen åtnjuter ett tillfredsställande skydd genom lagar och rättsgrundsatser,som gäller för stiftelser och genom ändamålsbestämmelser. Nämnden har övervägtom skyddet skulle kunna förstärkas genom införande av någon lagbestämmelse omatt den kyrkliga egendomen för framtiden skall behållas för sitt ändamål.Enligt nämnden förefaller dock en sådan bestämmelse som 1981/82:77 99 Gällande lagstiftning om kyrklig jordtorde nämligen enligt nämnden vila på grundsatsen att jorden skall behållas försitt ändamål. motsätter sig därför inte att de prästerligaprivilegierna avskaffas även såvitt de kan beröra den kyrkliga jorden, omprivilegierna av vissa skäl anses otidsenliga. Nämnden framhåller attfrågan om kyrkans rätt till jorden är av så vital betydelse att den börbehandlas med synnerlig omsorg. Fleraremissinstanser anser att förslaget kan genomföras endast under förutsättningatt garantier skapas för att skydda kyrkans egendom. En sådan inställningredovisar domkapitlen i , . , och ,stiftsnämnderna i . , , och . Svenska Kyrkanscentralråd för evangelisation och församlingsarbete, Biskopsitiötet,stiftsråden i . Domkapitleti framhåller att privilegierna endast i obetydlig omfattning kan sägasutgöra förmåner för prästerskapet. Privilegierna ålägger också skyldigheter.Domkapitlet förutsätter att ett eventuellt avskaffande av privilegieskyddet idenna del varken nu eller framledes förändrar kyrkans dispositionsrätt tillegendomen. I övrigt har inte något att erinra mot privilegiernasavskaffande. Samma synpunkter framförs av stiftsnämnden i . iSträngnäs anför att privilegierna representerar en otidsenliglagstiftningsform, men att de inte kan avskaffas innan de har ersatts av enlagstiftning som erbjuder motsvarande skydd eller att man på annat sätttillgodosett behovet av garantier för att egendomen förblir kyrkans.Domkapitlet i framhåller att privilegierna i egentlig mening inte ärbestämmelser till förmån för prästerskapet. Reellt är privilegierna en"förmån för den i dess helhet" (kyrkolagsutskottet1932). Deras främsta betydelse är att ge ett särskilt skydd för den egendom sommed kyrklig äganderätt eller dispositionsrätt skall tjäna kyrkan och hennesangelägenheter. Stadgandet om kyrkomötets samtycke i en fråga som rörprivilegierna avser att bereda förstärkt skydd åt dessa. Privilegierna, som ärav högre valör än vanlig lag, och bestämmelsen om kyrkomötets samtycke, kanenligt inte upphävas utan att kyrkan i annan form erhåller ettmotsvarande skydd för den egendom det gäller. i hänvisar till uttalanden avkommittén om att privilegiebrevets artiklar 3 och 4, som stadgar skydd förförsamlingsprästernas, biskoparnas och klockarnas forna lönetillgångar,alltjämt är giltiga. Upphävs giltigheten av dessa artiklar mister kyrkan enlagfäst garanti för besittningsrätten till den kyrkliga jorden. Om så sker, börenligt stiftsnämnden en garanti av samma innehåll lämnas kyrkan i annan form.Liknande synpunkter framförs av sliftsnämnden i . i Strängnäsframhåller att nämnden i ett annat sammanhang har bejakat ett tidigareutredningsförslag om stiftelsebildning rörande den kyrkliga egendomen. 1981/82:77 100 föreslår att det övervägs att genomförahuvudprinciperna i det förslaget. Härigenom skulle kyrkan få garanti för attegendomen bibehölls försitt ändamål. Några administrativa eller juridiskasvårigheter torde enligt nämnden inte föreligga eftersom såväl kyrkokommunersom domkapitel förvaltar stiftelseegendom i form av de medeltida kyrkor, vilkai den juridiska doktrinen alltid har ansetts utgöra stiftelser. Med en sådanordning för den kyrkliga egendomen kan enligt stiftsnämndens mening prästerskapetsprivilegier upphävas. Åven för evangeUsation ochförsamlingsarbete anser att rättsskyddet för kyrkans egendom kan säkras genomen stiftelsekonstruktion. i hävdar med bestämdhet attprivilegierna måste ersättas av annan lag, tillkommen i kyrkolags form för attundvika att det rättsliga skyddet för den kyrkliga jorden skulle falla.Biskopsmötet framhåller att privilegiefrågorna och spörsmålen om kyrkansegendom måste ses tillsammans. Om privilegierna skall upphävas, måste enligtBiskopsmötets uppfattning den kyrkliga äganderätten till den specialregleradeegendomen garanteras i annan rättslig form. Domkapdlet i framför sammauppfattning. i framhåller att problemen kringprästerskapets privilegier är komplicerade och svåra. De utgör i egentligmening inte någon privilegielagstiftning till förmån för prästerskapet, utan äri stället ett rättsskydd för kyrkans egendom. Sliflsrådel menar att i den månnågra av de privilegier som avsåg prästerskapet fortfarande skulle gälla, kandessa upphävas. Mer komplicerade är de frågor som gäller kyrkans egendom ochhennes disposifionsrätt och äganderätt till denna. anser att detvid upphävandet av privilegielagstiftningen är nödvändigt att i annan formskapa ett garanterat skydd för kyrkans egendom. Vid tillskapandet av sådanaregler är det väsentligt att kyrkans organ får medverka. hänvisartill att de förslag som lades fram av de kyrkliga företrädarna istat-kyrka-överläggningarna i utredningen framtida organisation (SOU1978:2) innehöll förslag om stiftelsebildning för den specialregleradeegendomen av fem olika typer. menar att dessa väl skulle kunnabrukas vid ett upphävande av privilegierna och ge den kyrkliga egendomen etträttsligt skydd. i ser frågan om prästerskapets privilegier isamband med stiftstingsorganisationen. anser att privilegierna intefår förändras så att det får menliga konsekvenser för det fria stiftsarbetel.Stiftsrådet i ansluter sig till kommitténs förslag att privilegiernakan upphävas, under förutsättning att privilegiernas innehåll beträffande denkyrkliga egendomen inte upphör att gälla. En[igt juridiska fakultetsnämnden vid universitethar kommittén inte presenterat någon tillfredsställande utgångspunkt för enrevision av prästerskapets privilegier. Nämnden anför bl. a. att detvisserligen "rnå vara ställt utom tvivel att dessa stadgandens praktiskabetydelse är av ringa värde för ". Nämnden ställerfrågan hur förhållandet därvidlag kan komma att gestalta sig för morgondagenskyrka. 1981/82:77 101 ifrågasätter huruvida inte partiella revisionsprojekt börvila i avvaktan på det av författningsutredningen åsyftade utredningsarbetet,som lämpligen bör avse inte bara spörsmålet om kyrkans framtida status utanäven inriktas på att nå större klarhet rörande privilegiernas materiella innehåll.Å andra sidan finner nämnden frågan om prästerskapets privilegier knappast varaav sådan dignitet, att anledning finns att direkt motsätta sig kommitténsförslag om upphävande av ifrågavarande stadganden. 1 så fall bör enligt nämndenbeslut därom fattas i den ordning som gäller för kyrkolagstiftning. Med hänsyntill ovissheten om vilka privilegier som alltjämt är giltiga bör beslutet omupphävande av dessa i enlighet med kommitténs förslag ges den allmännautformningen, att samtliga i 1723 ärs privilegieurkund ingående bestämmelserupphävs. anser att privilegierna ochbestämmelsen om krav på kyrkomötets samtycke om en fråga rör privilegiernainte kan upphävas utan att kyrkan i annan form får ett motsvarande skydd förfrämst den egendom det gäller. Allmänna lagbestämmelser och rättsgrundsatser,som kan ändras utan kyrkans samtycke, är enligt förbundet inte en tillräckliggaranti för den egendom det gäller. JK,i , sliftsnämnden i samt sliflsråden i ochVästerås anser att frågan om prästerskapets privilegier behöver utredasnärmare. JK framhålleratt frågan om ett upphävande av bestämmelserna om prästerskapets privilegierbehöver belysas mera ingående än vad kommittén har ansett vara nödvändigt. Ensådan belysning skulle enligt JK ha varit naturlig mot bakgrund av att man isamband med grundlagsreform ansåg sig böra behålla grundlagsreglernaom prästerskapets privilegier medan ståndsprivilegierna i övrigt upphävdes. Vidgrundlagsreformen hänvisades till oklarheten i vilken utsträckningprästerskapets privilegier alltjämt gällde och hade någon betydelse. Degrundlagsfästa rättigheter som eventuellt kan föreligga i detta hänseende kanenligt JK:s mening inte avfärdas på det lättvindiga sätt som utredningen hargjorts. Enligt doitikapitlet i måste, före ett upphävande avprästerskapets privilegier, frågan först underkastas en noggrann utredning. Ensådan utredning bör innefatta en utvärdering av vilka konsekvenser ettupphävande medför. i Vä.xjö anser att prästerskapets privilegierbör utredas och omföras i regler om skydd för kyrkans egendom och organisation.Stiflsrådet i konstaterar att det inte, som den ålderdomligabenämningen kan ge sken av, handlar om några företrädesrättigheter förprästerna som personer utan om för den kyrkliga ekonomin betydelsefullaprästlönetillgångar. Begreppets exakta innebörd är dock oklar. Stiftsrådetfinner att inga åtgärder bör vidtas utan att större klarhet har vunnits ominnebörden i begreppet prästerskapets privilegier. En[\gt stiftsrådet iVästerås bör det tillsättas en utredning för att utarbeta förslag om enreglering av den kyrkliga egendomen i olika typer av stiftelser i enlighet medde grundprinciper i egendomsfrågan som framfördes i 1978 årsstat-kyrka-betänkande. 1981/82:77 102 anser att nuvarande ordning på egendomsområdetbör gälla och de lagar som reglerar detta bör bestå till dess ställning hartagits till ett sådant förslag. i anser att frågan hänger sånära samman med stat-kyrka-problematiken att den bör avgöras i direkt sambandmed denna. Tills vidare bör därför inga beslut fattas om prästerskapetsprivilegium. diakoninämnd framhåller att det skydd för kyrkligegendom, som privilegierna utgör, måste kvarstå och inte kunna ändras utanbifall av kyrkomötet. 5 Bekännelsekravet för innehavare av ämbeten och tjänster Kommitténs förslag i denna del får ett i huvudsak positivtbemötande av de remissinstanser som yttrar sig särskilt i frågan. Någrainstanser har dock en från kommittén avvikande uppfattning i några delfrågor.Endast en instans avstyrker förslagen i sin helhet. Regeringsrätten, juridiska fakultetsnämnden vid universiiet,länsstyrelserna i . , och ,domkapitlen i . och , stiftsnämnden i , centralråd för evangelisation och församlingsarbete. , stiftsråden iUppsala och , kyrkliga kvinnoråd samt 'år i huvudsak positiva. Regeringsrätten, JK, kammarrätten i samt länsstyrelsernai , och lån uppehåller sig särskilt vid frågan omföredragande statsråds medlemskap i . Regeringsrätten framhåller bl. a. att det inte finnsanledning att ställa olika krav på regeringens medlemmar i religiöst hänseendeom regeringen uppfattas som kyrkostyrelse. Grundlagsregeln om föredragandestatsråds bekännelse bör därför utgå. Enligt JK kan kyrkans inflytande överregeringsärendena knappast vara beroende av ett enda enskilt statsråds tro.Någon anledning att ha en grundlagsfäst bestämmelse i just detta hänseendefinns därför inte. Kammarrätten i betvivlar starkt att föredragandestatsrådets medlemskap i har någon reell betydelse förkyrkoärendenas handläggning och avgörande i regeringen och ifrågasätter därförom inte även detta behörighetsvillkor kan slopas. i Stockholmslän anser att jävsregeln bör upphävas också för föredragande statsråd.Länsstyrelsen i är tveksam om de av kommittén åberopade skälenför att behålla kravet att föredragande statsråd i kyrkoärenden skall tillhörasvenska kyrkan är tillräckligt bärande. Om den föreslagna kompetensuppdelningenmellan statsmakt och kyrka genomförs torde enligt flertaletregeringsärenden bli av sådan art att ett konfessionskrav för föredragandestatsråd inte framstår som vare sig nödvändigt eller meningsfullt.Länsstyrelsen vill emellertid inte uttryckligen motsätta sig attkonfessionskravet bibehålls. Om det anses erforderligt med 1981/82:77 103 ett behörighetsvillkor för föredragande statsråd, bör detenligt i vara till fyllest att det tas in i denföreslagna lagen om . Domkapitleti har i och för sig ingen erinran mot kommitténs tanke att de s. k.jävsbestämmelserna för deltagande i själva avgörandet av vissa ärenden tasbort. medan kravet på föredragande statsråds medlemskap i kyrkan i principkvarstår. har dock invändningar mot den lagtekniska lösningen.Beteckningen "sådant ärende" i nuvarande punkt 9 andra stycket sistameningen övergångsbestämmelserna till regeringsformen kan visserligen enligtdomkapitlet syfta på vilken som helst ärendetyp som nämns i föregående mening (beslutsdeltagandejävet),men avser faktiskt endast vissa av dessa ärendegrupper, eftersom t. ex. ämbetsansvarsfrågorinte alls handläggs av regeringen. anser därför att ett oförändratöverförande av ärendegrupperna inte blir korrekt, varför paragrafen böromarbetas. Någrainstanser berör bekännelsekravet för stiftssekreterare. Enligt domkapidei iLund intar stiftssekreteraren en sådan ställning i att han måstevara medlem i . En bestämmelse härom kan enligt domkapitletlämpligen införas i lagen om domkapitel. I likhet med kommittén finnerdomkapitlet, stiftsnämnden och stiftsrådet i (stiftsorganen) att en ilag intagen bestämmelse om krav för prästerlig befattningshavare att bekännasvenska kyrkans lära inte torde skapa någon konflikt med religionsfriheten. Deavstyrker dock utredningens förslag att avskaffa jävsregeln för vissabefattningshavare vid handläggningen av ärenden och mål rörande kyrkan medhänsyn till karaktär av trossamfund. Den av kommittén anfördamotiveringen att ärenden av övervägande kyrkligt intresse föreslås bliöverförda till kyrkans självbestämmanderätt saknar enligt stiftsorganen i dettasammanhang större intresse. De flesta avgörandena som det här gäller torde skevid domkapitlen. Stiftsorganen anser att den som innehar stiftssekreterartjänsteller förordnas att uppehålla sådan tjänst skall vara medlem av . Det måste,enligt kyrkUga kvinnoråd, vara ett krav att prästerligabefattningshavare bekänner sig till lära och att detta lagfästssom . Samma bör gälla lärares i kristendom och teologisk vetenskaptrosåskådning. anser attkraven för pr'aster\'\gbefattningshavare att tillhöra över huvud taget inte börregleras i lag. Domkapideii avstyrker förslagen i sin helhet. framhåller attkonsekvensen av det framlagda förslaget blir att den avgörandelagstiftningsmakten över kyrkan ligger i samhällets organ, medan det samtidigtföreskrivs att endast en enda ämbetsinnehavare är bunden till kyrkans tro,nämligen det föredragande statsrådet. Bakgrunden till sådana förslag är enligtdomkapitlet en bristande förståelse för vad bekännelsen betyder för kyrkan.Utredningen kan t. o. m. hävda "att det viktigaste 1981/82:77 104 skyddet för ligger i det demokratiskastyrelseskicket". Det som gör kyrkan till kyrka är enligt domkapitlethennes förening med , hennes bundenhet till . Denna föreningskyddas av bekännelsen. Det är därför bekännelsen har fått sin plats såväl ikyrkolagens första kapitel, som i regeringsformens bestämmelse om statschefenstro, framhåller . Det demokratiska styrelseskicket utgör enligtdomkapitlet därför ett skydd för kyrkan endast under förutsättningen attbeslutsfattare respekterar kyrkans tro och bekännelse. framhålleratt det blir en väsentlig skillnad om bestämmelsen om bekännelsekravet som nustår i grundlagen, förs över till en särskild lag om . Härmedföretar man enligt en reell ändring av relationerna mellansamhället och kyrkan. 6 De kyrkliga kommunernas konstitutionella ställning Förslaget i denna del har fått ett positivt mottagande avremissinstanserna. vid ,i , domkapitlen i och , sliftsnämnden iVisby. för evangelisaUon och församlingsarbete.Svenska kyrkans , sliflsråden i ,, och samt kyrkliga kvinnoråd tillstyrkeruttryckligen förslaget om att bestämmelsen om de kyrkliga kommunernaskonstitutionella ställning bör stå kvar i övergångsbestämmelserna fillregeringsformen. , stiftsnämnden och stiflsrådet i (stiftsorganen) konstaterar att frågan om kyrkokommunernas - i första handförsamlingarnas -framfida konstitutionella ställning avhandlas i utredningen påsammanlagt fyra sidor. Enligt stiftsorganen är frågan dock av en mycket storbetydelse vid en samlad bedömning av förslagen. Stiftsorganen framhåller attförsamlingen är grundläggande enhet. Det är genom samverkan inomförsamlingen, mellan präster, kyrkoråd, andra personalkategorier och lekmannamedarbetaresom kyrkan bedriver sin viktigaste verksamhet i egenskap av trossamfund i detsvenska samhället. Kyrkokommunerna är enligt stiftsorganen svenska kyrkansekonomiska ryggrad. De konstaterar att utredningen har funnit att detvisserligen är lagtekniskt möjligt att överföra stadgandet om de kyrkligakommunerna från regeringsformen till annan lagstiftning, men att församlingarnadå förlorar sin nuvarande starka konstitutionella ställning som kommuner. Ettsådant beslut har enligt utredningens uppfattning så stor betydelse förförhållandet mellan staten och att det bör fattas först ianslutning till ett framtida ställningstagande till relationerna dem emellan.Stiftsorganen instämmer helt i utredningens bedömning i denna fråga.Utredningen har dock enligt stiftsorganen inte dragit konsekvenserna avkyrkokommunernas tills vidare grundlagsfästa ställning. Här genombrytsprincipen om att undvika särregler 1981/82:77 105 i grundlagen om kyrkan på en för bägge parter mycketcentral punkt. Regeringsrätten berör frågan om församlingarnas rättsligaställning. De i 2 och 3 §§ förslaget till lag om omnämndaförsamlingarna torde enligt regeringsrätten få uppfattas som lokalasammanslutningar av det i 1 § samma lagförslag nämnda trossamfundets medlemmar.Parallellt härmed skall lagen om församlingsstyrelse gälla, enligt vilken deförsamlingar som denna lag reglerar är kommuner. Regeringsrätten framhålleratt församlingarna enligt gällande rätt normeras av den kommunalrättsligalagstiftningen. Det synes regeringsrätten oklart vilken församlingarnasrättsställning blir, om de i lag, dvs. i lagen om , ocksåtilläggs uppgiften som lokalavdelningar för ett trossamfund. a.ifrågasätter regeringsrätten vilken betydelse ett sådant lagstadgande får föromfattningen av församlingarnas kommunala kompetens och därmedbeskattningsrätten. Av vikt är den rätt enligt I kap. 7 § regeringsformen attta ut skatt av kommunmedlemmarna, som förslaget till punkt 9övergångsbestämmelserna ger kyrklig kommun även framgent. Församlingarna fårsålunda, även om de har karaktär av lokalavdelningar av ett enskilttrossamfund, utöva en sådan samhällsfunktion som rätt att beskatta.Regeringsrätten framhåller att församlingarnas beskattningsrätt i nuvarandeform hänger samman med kyrkans statsrättsligt grundade ställning som samhällsinstitution.Om kyrkan förlorar denna ställning, blir det enligt regeringsrätten svårt attmotivera förekomsten av kyrkliga kommuner med bl. a. beskattningsrätt. Vidareobserverar regeringsrätten regeln i 11 kap. 6§ tredje stycket regeringsformen.I den män församlingarna agerar som lokalavdelningar av ett enskilt trossamfundkan de tilläggas förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövningendast genom lag. Som kommun behöver däremot församlingarna inte sådant stödför sina aktiviteter. Med anledning av kommitténs uttalande att t. ex.församlingarnas beskattningsrätt skulle kunna föras över till församlingsstyrelselagenuttalar JK att församlingarnas beskattningsrätt torde förutsätta stöd igrundlag. Vidare pekar JK på att reglerna i 1-3 SS i kommitténs förslag tilllag om rent faktiskt torde innebära förändringar iförsamlingarnas nuvarande kommunala status. Hur den skulle förändras äremellertid enligt JK synnerligen oklart och måste utredas. Det gäller bl. a.församlingarnas egenskap av kommunala organ och myndigheter. menar att församlingarnasställning som kommuner bör upphöra. Av de remissinstanser sorn har yttrat sig över förslagetom statschefens tro är ett fåtal positiva, medan flertalet intar en negativhållning till förslaget. 1981/82:77 106 Länsstyrelserna i , . i , sliflsråden i och tillstyrker eller lämnar förslaget utanerinran.