prop · G503163 · 1981-12-31 00:00:00 — Beträffande stat som inte är konventionsstal ges regeringen ilagen rätt all förordna alt ersättning för atomskada som uppkommer i den stateninte skall utgå i i vidare mån än ersättning i samma stal skulle utgåför atomskada som uppkommer här. Sådant förordnande får dock inle tillämpas iden mån tillämpningen skulle vara oförenlig med förpliktelser enligtinternationellt fördrag. Atomanläggningsinnehavarensansvarighet för atomskada regleras i 5-21 §§ atomansvarighetslagen. Iöverensstämmelse med art. 3 och 9 fastslås i 11 § 1981/82:163 21 principen om objektivt ansvar för anläggningsinnehavaren.Ersättning utgår sålunda enligt atomansvarighetslagen även omatomanläggningens innehavare inte är vållande till skadan. Innehavare avatomanläggningar i är dock inte ansvariga enligt atomansvarighetslageni anledning av atomolyckor som är en direkt följd av krigshandling ellerliknande handling under väpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror eller somhar orsakats av en allvarlig naturkatastrof av osedvanlig art. För innehavarenav en atomanläggning i annan konventionsstat föreligger i sådant fall ansvarighetendast om anläggningsslatens lag föreskriver det. I 12 § undantas viss egendom från atomansvarighetslagenstillämpningsområde. Paragrafen grundas på art. 3.a.ii.l och 2 samt art. 7.c. Innehavaren svarar sålunda inte enligtatomansvarighetslagen för skada på själva atomanläggningen eller på egendom somvid tiden för alomolyckan fanns inom anläggningens område och användes ellervar avsedd att användas i förbindelse med denna, s.k. on-site-properly (12 §första stycket). Enligt omfattar anläggningsinnehavarensansvarighet vid transportolyckor inte skada pä transportmedlet, om inte annathar föreskrivits i anläggningsstatens lag (art. 3.a.ii.2). harutnyttjat möjligheten alt låta anläggningsinnehavarens ansvarighet omfatta ävenskada på transportmedlet. Den svenska regleringen på denna punkt är docktillämplig endast på svensk alomanläggningsinnehavare. Är innehavare avatomanläggning i annan konventionsstat ansvarig i anledning av atomolycka somhar inträffat under transport av en atomsubstans, avgörs enligtanläggningsstatens lag om ersättning skall utgå för skada på transportmedlet(12 § andra stycket). I 13 § ges vissa regler om grunderna för skadeståndensberäkning. Paragrafen överensstämmer med art. Il i . Om inteannat föreskrivs i atomansvarighetslagen, bestäms ersättning som utgår enligtlagen med tillämpning av allmänna skadeståndsregler. Jämkning av skadestånd ianledning av medvållande på den skadelidandes sida får äga rum endast ommedverkan till skadan har skett uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet.Pariskonventionen innehåller inte någon bestämmelse i sistnämnda avseende utanfrågan är lämnad till reglering genom nationell lag. I 14 § finns regler om s. k. kanalisation av ansvarighetentill anläggningsinnehavaren, dvs. upphävande av skadeståndsansvar enligt andraregler än atomansvarighetslagens. Paragrafen överensstämmer med art. 6. b och ci . Kanalisationsprincipen skall tillämpas även beträffandeatomskador för vilka anläggningsinnehavaren pä grund av bestämmelserna i 11eller 12 § eller motsvarande bestämmelser i annan konvenlionsslats lag inte äransvarig, dvs. skada på själva atomanläggningen och s. k. on-site-properlysaml sådan skada på transportmedel som inträffat under transport avatomsubstans i de fall då alomanläggningsinnehavaren inte är ansvarig för sådanskada. 1981/82:163 22 Ansvarighetenför atomskada skall enligt begränsas till visst belopp förvarje skadeorsakande händelse (art. 7). För innehavare av atomanläggning iSverige är ansvarigheten enligt atomansvarighetslagen begränsad till 50 milj.kr. för varje atomolycka. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerkan, med hänsyn till anläggningens storlek eller art, omfattningen av transporteller annan omständighet, fastställa ett lägre belopp, dock inte under 25 milj.kr. För innehavare av atomanläggning i utlandet bestäms ansvarighetsbeloppetenligt anläggningsstatens lag. I fråga om atomolyckor som inträffar undertransport av alomsubstanser avser anläggningsinnehavarens ansvarighet enligtatomansvarighetslagen för andra skador än skada på transportmedlet inte i någotfaU ett lägre sammanlagt belopp än 25 milj. kr. Ersättning i anledning avdödsfall eller personskada är begränsad till 1 milj. kr. för varje dödad ellerskadad person. De belopp som har nämnts nu innefattar inte ränta ellerersättning för rättegångskostnader (17 §). Omdet ansvarighetsbelopp som gäller för vederbörande anläggningsinnehavare inteförslår för att alla skadelidande skall fä full ersättning, nedsätts derasersättningar och därpå belöpande ränta proportionellt. Om det efter eninträffad olycka kan befaras att sådan nedsättning fordras, får regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer förordna att ersättning tills vidareskall utgå endast med viss kvotdel (19§). Anläggningsinnehavaresregressrätt, dvs. rätt att av annan kräva åter vad han har utgett enligtatomansvarighetslagen eller motsvarande lagstiftning i annan konventionsstat,är starkt begränsad. Regressrätt föreligger sålunda bara mot fysisk person somhar orsakat skadan uppsåtligen och mot den som genom skriftligt avtal medanläggningsinnehavaren uttryckligen har åtagit sig att svara för skadan (20§). I21§ finns särskilda preskriptionsbestämmelser. Ersättningsanspråk motinnehavare av atomanläggning eller mot den som har meddelat försäkring förhans ansvarighet preskriberas, om inte vederbörande anmäler sitt anspråk hosinnehavaren från den dag då han fick eller med iakttagande avskälig aktsamhet hade bort få kännedom om att han lidit skada som medför rätttill ersättning enligt atomansvarighetslagen och om den för skadan ansvarige. Talanom ersättning skall väckas mot innehavaren eller dennes försäkringsgivare från den dag då atomolyckan inträffade. Har skadan orsakats av enatomsubstans som har tillgripils olovligen, förlorats eller övergivits utan attåter ha tiUvaratagits, får talan dock inte väckas efter det att harförflutit för tillgreppet, förlusten eller övergivandel. Bestämmelserom obligatorisk ansvarsförsäkring finns i 22-27 §§. Innehavarenav en atomanläggning i skall sålunda ta och vidmakthålla försäkringför att täcka sin ansvarighet för atomskada enligt atomansvarighetslagen ellermotsvarande lagstiftning i annan konventions- Prop.1981/82:163 23 Försäkringen skall täcka ansvarigheten intill detansvarighetsbelopp som gäller för vederbörande anläggningsinnehavare.Försäkringen skall godkännas av regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer (22 § första stycket). Skyldigheten att ha försäkring enligtatomansvarighetslagen är straff-sanktionerad (40 §). Försäkringenfår las så att försäkringsbeloppet täcker ansvarigheten för varje atomolyckasom inträffar. Försäkringsbeloppet skall då motsvara minst delansvarighetsbelopp som gäller för anläggningens innehavare. Försäkringen kanemellertid i stället tecknas så all den vid varje lidpunkt gäller föranläggningen med avtalat försäkringsbelopp efter avdrag för ersättning somförsäkringsgivaren har att utge på grund av försäkringen. Försäkringsbeloppetskall i detta fall motsvara av ansvarighetsbeloppet. I del senarefallet åligger det anläggningsinnehavaren att så snart en olycka har inträffatsom kan antas medföra nedskrivning av försäkringsbeloppet ta tilläggsförsäkringsom åter bringar försäkringen upp till av ansvarighetsbeloppet. Iförsäkringsbeloppet inräknas inte ränta eller ersättning förrättegångskostnader (22 § andra stycket och 23§). Ansvarighet för skada under transport får täckas avsärskild försäkring (22 § tredje stycket). Den skadelidande har rätt att få ut ersättning direkt avförsäkringsgivaren (24 §). I 25 § finns vissa bestämmelser som begränsarförsäkringsgivarens rätt att säga upp försäkringsavtalet. Vidare gäller attförsäkringsgivaren i princip inte får till befrielse från ansvarighet mot denskadelidande åberopa omständighet som beror av annan än denne. Försäkringsplikt gäller inte för staten. Regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer kan befria innehavaren av en atomanläggningfrån försäkringsplikten, om denne ställer betryggande säkerhet för sina förpliktelserenligt atomansvarighetslagen och motsvarande lagstiftning i annankonventionsstat saml visar att han på tillfredsställande sätt har sörjt förreglering av uppkommande skador. I sådant fall har vad som föreskrivs omförsäkring motsvarande tillämpning i fråga om dylik säkerhet (27§). I 28-35 §§ finns bestämmelser om ersättning av statsmedelför atomskada. Enligt 28 § har svenska staten subsidiärt ansvar för denersättningsskyldighet som åvilar innehavare av svensk atomanläggning. Omsålunda någon, som enligt atomansvarighetslagen eller motsvarande lagstiftningi annan konventionsstat är berättigad till ersättning av innehavaren av enatomanläggning i , visar att han inte har kunnat få ut ersättningen avanläggningsinnehavarens försäkringsgivare, utges ersättningen av staten. Sådanersättning utgår inle med högre belopp än som svarar mot det ansvarighetsbeloppsom gäller för anläggningsinnehavaren. 1981/82:163 24 Atomansvarighetslagen innehåller också bestämmelser omersättning av statsmedel vid vissa katastrofolyckor (293I§§). Dessabestämmelser grundas på tilläggskonventionen. Det sammanlagda beloppet av deersättningar som skall utges till följd av en atomolycka är sålunda begränsattill motvärdet av 120 milj. betalningjenheler (ca 775 milj. Vid en atomolycka kan genom radioaktiv strålning uppkommaskador som visar sig först efter olyckan, s. k. sena skador.Bestämmelser om ersättning av statsmedel för sena skador ges i 32 §. Dennaparagraf är tillämplig på atomskador som har uppkommit i i följd av enatomolycka för vars skadeverkningar innehavaren av en atomanläggning i ansvarig. Ersättning av statsmedel utgår för skador som har yppats förstefter det att anläggningsinnehavarens ansvarighet har preskriberats, dvs.efter det alt preskriptionstiden på tio eller i vissa fall har gått ut,men för olyckan. Beträffande ersättningsskyldighetenför sena skador gäller samma korttidspreskription pä som för atomskadori allmänhet. Skulle begränsningen av anläggningsinnehavarensansvarighet leda till att de skadelidande inte får full ersättning för skadorsom har uppkommit i och utgår inle ersättning av svenska statsmedeleller i övrigt enligt tilläggskonventionen, betalas ersättning av statsmedelenligt grunder som fastställs av regeringen och (33 §). Ersättning av statsmedel utgår inte i anledning avalomolyckor till följd av krigshandlingar eller allvariiga naturkatastrofer avosedvanlig art (34 §). Har staten utgett ersättning inom ramen föranläggningsinnehavarens ansvarighetsbelopp, får staten kräva ersättning åter avanläggningsinnehavaren, dennes försäkringsgivare och den mot vilkenanläggningens innehavare har regressrätt. Statens rätt att återkrävaersättning som eljest har utgetts av statsmedel är starkt begränsad. 1 huvudsakföreligger regressrätt endast mot fysisk person som har orsakat skadanuppsåtligt (35 S). Svensk domstols behörighet regleras i 36 och 37§§. Talanmot innehavaren av en alomanläggning eller dennes försäkringsgivare får väckasi , om atomolyckan helt eller delvis har inträffat i elleratomanläggningen är belägen här och atomolyckan i sin helhet har inträffatutom konvenlionsstaternas område eller om platsen för olyckan inte kan bestämmasmed säkerhet. Om det är nödvändigt för all efterkomma vissa bestämmelser iPariskonventionen (art. 13.c.ii), får regeringen förordna om inskränkning avden behörighet som tillkommer svensk domstol enligt vad som har sagts (36§). Talan mot anläggningsinnehavaren eller dennesförsäkringsgivare eller mot staten skall väckas vid rätten i den ort däratomolyckan inträffade. Är två eller flera domstolar behöriga, väcks talan vidnågon av dem. Finns inte behörig domstol enligt vad nu har sagts, skall talanväckas vid lingsräll (37*? I 38§ ges vissa bestämmelser om verkställighet av dom imål om ersätt- 1981/82:163 25 Har sådan dom meddelats i annan konventionsstat och ärdomstolarna i den staten enligt behöriga att pröva den tvistsom domen gäller, skall den på ansökan verkställas i utan att nyprövning sker av den sak som har avgjorts genom domen. En förutsättning härförär dock att domen har vunnit laga kraft och kan verkställas i den stat där denmeddelades. Skyldighet att verkställa utländsk dom föreligger dock inte, om detansvarighetsbelopp som gäller för atomanläggningens innehavare därigenom skulleöverskridas. Bestämmelser omtransportcerlifikat vid transport av alomsubstans finns i 39 §. Skyldighet allutfärda särskilt certifikal gäller, när en atomsubstans sänds frånatomanläggning i till mottagare utom riket eller till atomanläggning iSverige från avsändare utom riket och anläggningens innehavare är ansvarig föruppkommande skada. Anläggningsinnehavaren skall då till fraktföraren lämna ettcertifikal med visst innehåll. Certifikatet skall vara försett med intyg avmyndighet som regeringen bestämmer all anläggningsinnehavaren är innehavare aven atomanläggning i mening. ändringsprotokoll till och tilläggs-konventionen Genomprotokollet görs vissa ändringar i definitionerna av begreppen"alomolycka", "atomanläggning" och "radioaktivaprodukter eller avfallsämnen". EnligtPariskonventionen förstås med atomolycka varje skadeorsakande händelse ellerserie av händelser med samma urspmng, om denna händelse eller serie avhändelser eller någon därav orsakad skada härrör från eller är ett resultat avde radioaktiva egenskaperna eller en kombination av de radioaktiva egenskapernamed giftiga, explosiva eller andra fariiga egenskaper hos atombränsle ellerradioaktiva produkter eller avfallsämnen. Denna definition medför attanläggningsinnehavarens ansvarighet inte omfattar skador orsakade avjoniserande strålning som har utgått från annan strålningskälla inom enatomanläggning än atombränsle eller radioakliva produkter eller avfallsämnen(jfr art. 3. a). Enligt art. 3. c får emellertid en konventionsstat genomlagstiftning föreskriva att ansvarigheten för innehavare av atomanläggninginom den staten skall omfatta också skada som härrör från eller utgörresultatet av joniserande strålning från annan strålningskälla inomanläggningen än atombränsle eller radioaktiva produkter eller avfallsämnen. Deflesta konventionsstaterna har utnyttjat denna möjlighet att utvidgaanläggningsinnehavarens ansvarighet. Detta är bl. a. fallet i fråga om denordiska länderna. Definitionen av "atomskada" i atom- 1981/82:163 26 ansvarighetslagenomfattar sålunda även skador som orsakas av joniserande strålning från annanstrålningskälla i en atomanläggning än atom-bränsle eller radioaktivaprodukter. Ändringsprotokollet gördet obligatoriskt för konvenlionsstaterna att låta anläggningsinnehavarensansvarighet omfatta också skador som härrör från eller är ett resultat avjoniserande strålning från annan strålningskälla inom anläggningen änalombränsle eller radioaktiva produkter eller avfallsämnen. Detta har skettgenom en ändring av definitionen av atomolycka (art. l.a.i) och genom enändring av art. 3.a. Ändringen i art. 1. a innebär att orden "eller härrörfrån eller är ett resultat av joniserande strålning, vilken utgått från annansträlningskälla inom atomanläggning" har tillfogats. Ändringen i art. 3.ainnebär att den senare delen av bestämmelsen har anpassats till den nyadefinitionen av atomolycka. Som en följd av dessa ändringar har art. 3. cupphävts. Delförekommer i praktiken alt två eller flera atomanläggningar med sammainnehavare ligger i varandras närhet. ger i sådant fallkonvenlionsstaterna möjlighet alt förklara all dessa anläggningar skall kunnabehandlas som en enda anläggning (art. I.l.j in fine). Denna reglering saknarmotsvarighet i . Under förarbetet till råddedet dock enighet om att anläggningsstaten skulle kunna bestämma att två ellerflera anläggningar inom dess område som innehas av en och samma person och somligger i varandras närhet skall behandlas som en enda anläggning (jfr punkt 49femte stycket i konventionsmotiven, vilka finns återgivna i en av utgiventryckt upplaga av ). De nordiska länderna har utnyttjat dennamöjlighet. Enligt 2§ atomansvarighetslagen får regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer beträffande atomanläggningar i förordna, att tvåeller flera anläggningar som är i samma innehavares hand och ligger i varandrasomedelbara närhet skall behandlas som en anläggning vid till-lämpningen avlagen. Genomändringsprotokollet skrivs anläggningsslatens rätt i detta avseende in isjälva konventionstexten. Detta sker genom ett tillägg till definitionen avatomanläggning (art. l.a.ii) av innebörd att konventionsstat får besluta atttvå eller flera atomanläggningar med samma innehavare som är belägna inom sammaområde skall, jämte annan anläggning inom detta område i vilken radioaktivtmaterial finns, anses som en atomanläggning. Del är att märka att slatens rätti detta avseende enligt protokollet går längre än motsvarande föreskrift iWienkonvenlionen. En konventionsstat får enligt protokollet låta ett sådantbeslut omfatta inte bara atomanläggningar i konventionens mening utan ocksåandra anläggningar i vilka det finns radioaktivt material. Begreppet"radioakliva produkter eller avfallsämnen" omfattar enligtPariskonventionen radioaktiva material som har bildals eller gjorts radioaktivagenom bestrålning i samband med framställning eller användning 1981/82:163 27 Från detta begrepp undantas dock atombränsle saml radioisotoperutanför atomanläggning vilka används eller är avsedda att användas förindustriellt, kommersiellt, jordbrukstekniskt eller vetenskapligt ändamål.Denna definition har förorsakat vissa tillämpningssvårig-heler. a. haranmärkts att den teknik som används i konventionen i detta avseende medför attdefinitionen av atomanläggning till viss del blir en cirkeldefinition. Genomprotokollet införs nu den preciseringen all radioisoloper utanför enatomanläggning undantas från ifrågavarande begrepp endast om de har gjortsfärdiga att användas för något av de ändamål som anges i konventionstexten("have reached the final slage of fabrica-tion so as lo be usablefor"). Vidare har uppräkningen i konventionstexten utvidgats till att omfattaockså undervisningsändamål. Atomanläggningsinnehavarens ansvarighet omfattar inte skador på s. k.on-site-property, dvs. skador på själva atomanläggningen eller på egendom somfinns inom dess område och används eller är avsedd att användas i förbindelsemed anläggningen (art. 3.a.ii.l; jfr 12 § första stycket atomansvarighetslagen).Genom protokollet utvidgas undantaget för on-site-property till att omfattaockså skador på annan atomanläggning, däri inbegripet atomanläggning underuppförande, som är belägen inom samma område som den skadevållandealomanläggningen. Detta gäller även om de två anläggningarna har olikainnehavare. Avsikten med denna ändring är att förhindra att innehavarensförsäkring används för att betala skador på annan atomanläggning i närheten. EnligtPariskonventionen omfattar anläggningsinnehavarens ansvarighet vidtransportolyckor inte skador på transportmedlet (art. 3.a.ii.2), om inle annathar föreskrivits i anläggningsstatens lag (art. 7.c). De flesta konvenlionsstaternahar utnyttjat möjligheten att låta anläggningsinnehavarens ansvarighet omfattaäven skador på transportmedlet. Detta är bl. a. fallet i de nordiska länderna.Genom ändringsprotokollet har undantaget för skador på transportmedlet i art.3.a.ii.2 upphävts. Härigenom kommer anläggningsinnehavarens ansvarighet vidiransporiolyckor att obligatoriskt omfatta skador på transportmedlet. Enändring i senare delen av art. 3.a och frågan om upphävande av art. 3.c harberörts i anslutning till art. 1 .a.i. Art.4.c innehåller föreskrifter om s. k. transportcerlifikat. Vid transport avalomsubstanser är den ansvarige anläggningsinnehavaren skyldig atttillhandahålla transportören ett certifikal med visst innehåll, som är utställtav försäkringsgivaren eller den som har ställt annan ekonomisk garanti. Närkonvenlionsbestämmelsen utformades, torde man ha haft uteslutande deinternationella transporterna för ögonen. 1981/82:163 28 en sådan lydelse, att den formellt omfattar ocksåtransporter som i sin helhet äger rum inom en och samma stat. Särskilt i ländermed en omfattande atomenergiverksamhet förekommer interna transporter i mycketstor omfattning. Att behöva utställa och tillhandahålla certifikal för varjesådan transport innebär självfallet en betydande omgång för anläggningsinnehavareoch försäkringsgivare. Under förarbetet till ändringsprotokollet ansågs detinte tjäna något praktiskt bestydelsefullt ändamål alt strikt upprätthållakravet på certifikal för rent nationella transporter. Genom ändringsprotokolletges konvenlionsstaterna rätt att göra undantag från anläggningsinnehavarensskyldighet att UllhandahåUa cerlifikat såvitt gäller transporter som äger rumhelt och hållet inom vederbörande stats eget område. De nordiska ländernaslagstiftning innehåller redan en sådan begränsning av anläggningsinnehavarensskyldighet (39 § atomansvarighetslagen). 1 art. 5.c behandlas del fall all alombränsle ellerradioakliva produkter eller avfallsämnen (dvs. alomsubstanser) som harmedverkat vid en atomolycka har funnits i flera än en atomanläggning men intefinns i sådan anläggning då skadan orsakas. Ansvarighetenåvilar då ingen annan än innehavaren av den anläggning i vilken atomsubstansensenast fanns före nämnda tidpunkt. Om atomsubstansen efler alt ha förts fråndenna anläggning har lagils i förvar av annan anläggningsinnehavare, åvilaransvarigheten dock denne. Vidtransport av alomsubstanser mellan atomanläggningar övergår som harnämnts ansvarigheten från den avsändande till den mottagandeanläggningsinnehavarenvid den tidpunkt som anges i skriftligt avtal mellandessa eller, om sådant avlal inte finns, när mollagaren övertar ämnena.Möjligheten att låta ansvarigheten övergå genom skriftligt avtal infördes ikonventionen genom ändringsprotokoll. Någon motsvarande ändringgjordes inte i art. 5.c. Genom protokoll görs en sådan ändring isistnämnda artikel. I fråga om atombränsle eller radioaktiva produkter elleravfallsämnen, som inte finns i en atomanläggning då skadanorsakas, åvilar ansvarigheten innehavaren av den anläggning i vilkenatomsubstansen senast fanns före nämnda tidpunkt. Har annananläggningsinnehavare tagit atomsubstansen i förvar eller åtagit sig ansvarighetenligt uttryckliga villkor i skriftligt avtal, åvilar enligt protokolletansvarigheten denne anläggningsinnehavare. Innehavaren av en alomanläggning är enligt konventioneninte ansvarig för skador orsakade av alomolyckor enligt andra bestämmelser änkonventionens. Enligt art. 6.c.ii görs dock ett undantag för del fall att enkonventionsstat inte har utnyttjat möjligheten all'avvika frän konventionenshu- 1981/82:163 29 vudregelgenom att vid iransportolyckor låta skador på transportmedlet ingå i innehavarensansvarighet. Som har nämnts skall enligt protokoll skador påtransportmedlet obligatoriskt omfattas av anläggningsinnehavarens ansvarighet.Undantaget i art. 6.c.ii har därför upphävts. Ansvarighetsbeloppeni konventionen är uttryckta i den betalningsenhet som avses i det europeiskamonetära avtalet . Denna betalningsenhet består av 0,888671 gfint guld. Begränsningav ansvarighet finns även i andra konventioner, framför allt på dettransporträtlsliga området. Ansvarigheten är i allmänhet maximerad till vissabelopp som, i vart fall tidigare, var baserade på guldvärdet och uttryckta ifiktiva värdeenheter med visst guldinnehåll. Genom alt använda sådana fiktivavärdeenheter i stället för en nationell valuta ville man undvika alt detöverenskomna begränsningssystemet rubbades av förskjutningar i växelkurserna. Tidigareförelåg inle några svårigheter att räkna ut motvärdet i nationellt mynt avvärdeenheter som är baserade på guld. De senaste årens utveckling inom delinternationella valutasystemet har emellertid förändrat situationen och irättstillämpningen har det uppstått tveksamhet beträffande sättet för omräkningtill nationellt mynt.