prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — I varje fall gäller detta såtiUvida att icke blott enskUda personerutan även vissa statliga, kyrkliga och kommunala organ vid försäljning avfastigheter icke säUan torde utlaga priser, som kunde ha varit avsevärt lägre,därest vederbörande icke vall att till förfång för mera aUmänna samhälleligaintressen systematiskt utnyttja ett knapphelsläge. Emellertid ingå de härmedsammanhängande spörsmålen i den allmänna bostadspolitiska samt stadsplane- och regiontekniskaplaneringen. I viss mån ha de samband med den allmänna jordbrakspolitiken.Övervakning av de monopolistiska tendenserna på detta område torde därförlämpligen böra åstadkommas i annan ordning än den i förevarande förslagavsedda. Viss kontroll över dessa tendenser förekommer redan beträffande nybyggnader.Vad angår hyresmarknaden torde den gällande hyresregleringen skapa tUlräckligagarantier mot monopolistiska tendenser. Någon anledning alt göra denna marknadtill föremål för särskild monopolövervakning synes därför ej föreligga. Prop.1981/82:165 161 I det förat berörda beslutet 10/1959 (PKF 1959:9-10) avNFR var situationen följande. Enligt ett avtal hade en stad förbundit sig altreservera ett område för gruppbebyggelse med småhus av en viss typ som avtalsparten,en byggnadsentreprenör, representerade. Tomtköparna saknade alltså valfrihet ifråga om hustyp. Rådet fann ärendet avse fast egendom och KBL på den grandeninte vara tillämplig. Frågan humvida visst ärende rörde fast egendom prövadesvidare av MD i beslutet 9/1971 (PKF 1972:1-2). Invändning hade gjorts om attärendet, som avsåg avlal rörande byggnadsproduklion, hade ett sådant sambandmed annat avlal om markupplåtelse, att det föll utanför KBL:stillämpningsområde. MD uttalade, att köp och försäljning av fast egendom samtupplåtelse av nyttjanderätt till sådan egendom är undantagna från KBL:stillämpningsområde. Även om ett visst samband förelåg mellan de båda avtalenfann dock MD att delta inte var sådant att avtalet rörande byggnadsproduklionskulle vara undantaget KBL:s tillämpning. Sedermerahar MD på nytt fått anledning att la ställning till begränsningen i fråga omfast egendom (beslut 21/1978, PKF 1978:10). 1 ärendet framgick attluftfartsverket bedrev parkeringsverksamhel i anslutning till flygplatsenArlanda. Som konkurrenter fanns två privata parkeringsföretag nära flygplatsen.Luftfartsverket anmodade de båda förelagen alt upphöra medparkeringsverksamheten och förbjöd dem att hämta och avlämna kunder på verketsmark framför flygplatsen. MD fann att en parkeringsrörelse har en sammansattkaraktär genom att del är fråga om verksamhet som dels skulle kunna sägasinnebära att upplåtelser av nyttjanderätt till fast egendom kommer till stånd,dels också innefattar utförande av vissa tjänster åt kunderna. Med hänsyn tillall syftet med KBL:s undanlagsreglering - bl. a. alt från lagens tillämpningsområdeutesluta verksamhet avseende fast egendom som inom särskilt del bostads- ochjordbmkspoliliska området är föremål för en konkurrens-rättslig övervakning iannan, särskild ordning - och då den aktuella verksamheten väsentligen fickbetraktas som ett bedrivande av rörelse för utförande av viss tjänst åt annan,fann MD all saken kunde prövas. För NO har begränsningen i fråga om fast egendom inneburitatt denne i flera fall har varit förhindrad att ingripa mot vissakonkurrensbegränsningar. Ett kommunägt bolag, som ägde en terminalanläggning iTrelleborgs hamn, hyrde ut anläggningen till i vilketflertalet i TreUeborg verksamma speditionsföretag gick in som aktieägare. Kontinentterminalenförband sig att ställa anläggningen opartiskt och på skäliga viUkor tillförfogande även för andra förelag än dem som var intressenter i bolaget, motatt det kommunägda bolaget å sin sida förband sig att inte upplåta mark påannat håll i hamnen för terminalhantering. En fristående speditör gjorde hos NOgällande att avtalet var konkurrensbegränsande och hindrade honom från att tilllägre priser bedriva omlastning på annat håll i hamnen. NO skrev av ärendetunder hänvisning till alt avtalet avsåg villkoren för upplåtelse av fastegendom. (NO dnr 193/1973, PKF-referat saknas.) 11 1980/81. 1981/82:165 162 I ett ärende (NO dnr 260/1976, PKF 1976:10), rörandevägran alt upplåta hyresrätt till butikslokal av hänsyn till på marknaden redanetablerade förelag,liar uttalats att del framstår som otillfredsställande attkonkurrensbegränsningar, som både till syfte och verkningar riktar sig motvarumarknaden, skall vara oåtkomliga därför all de kanske av en rentillfällighet -har blivit kopplade till fast egendom. Andra fall där NO har saknat möjlighet all gripa in hargällt att fastighetsägare har ställt som villkor för uthyrning all vissa varorinte fick säljas i lokalen. Vidare har det förekommit all flera fastighetsägarehar träffat överenskommelse om att inte hyra ut butikslokaler under ett visstlägsta pris. Med begreppet utförande av viss tjänst ål annan avses(prop. 1953:103 s. 285 jämfört med prop. 1946:264 s. 32 och 36-37) bl.a.:banker, försäk-ringsinrätlningar, transportföretag, företag som utförreparationsarbeten, inslaUationsfirmor, frisörer, utövare av s. k. fria yrkensåsom läkare, advokater och fastighetsmäklare, bankernas kommissionsrörelse,uthyrning av kassafack, nolariatsavddningarnas verksamhet m.m. 3.6.1.2 överväganden och förslag Utredningen uttalar alt del, sett i förhållande till KBL:ssyfte och till-lämpningsområde, framstår som otillfredsställande attkonkurrensbegränsningar med avseende på fast egendom är undantagna. Del slårju nämligen klart att det här är fråga om åtgärder med sådana effekter påvarumarknaden och tjänstemarknaden som kan vara negativa i en omfattning sominnebär skadlig verkan. Av de i förarbetena till KBL gjorda uttalandena framgåralt inskränkningen har tillkommit för alt undvika beröring med den allmännabostadspolitiska samt den stads- och region-tekniska planeringen, liksom i vissmån den allmänna jordbrukspolitiken. I sammanhanget hänvisades också till dendå gällande hyresregleringen, som dock numera har avskaffats. Vidare anför utredningen: Fastän hänsyn alltjämt kanbehöva tas till de aspekter som berörs i dessa uttalanden är dock tydligt attvissa konkurrensbegränsningar förekommer där sådana aspekter inte berörs.Skall lagstiftningen på detta område bli effektiv krävs därför alt också fastegendom faller inom tillämpningsområdet. Som princip vid rättstillämpningen bördärvid gälla att de berörda särregleringarna skall beaktas när dessa äraktuella. Därmed ges en vägledning för när ingripande inte bör komma ifråga.Förnödenhetsbegreppet bör alltså ersättas av ett vidare begrepp som omfattarbl. a. fast egendom. Enligt utredningen bör också begreppet företagare i KBL ersättasså att terminologin görs enhetlig med annan marknadsrältslig reglering. Denpekar därvid på alt konkurrenslagstiftningen är en del av den generellamarknadslagsliflningen och all i sådan lagstiftning används begreppetnäringsidkare samt vara, tjänst eller annan nyttighet. 1981/82:165 163 Utredningenanför följande i fråga om dessa begrepp: Med termen näringsidkare förstås varoch en som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk art, både fysisk ochjuridisk person. I sammanhanget kan hänvisas tiU bl. a. varumärkeslagen(1960:644), prop. 1960:167 s. 39 och 48, samt lagen (1970:412) om otiUbörligmarknadsföring, prop. 1970:57 s. 90. Sistnämnda lag har sedermera utanförändring av näringsidkarebegrep- pelersatts av marknadsföringslagen (1975:1418). Vidare används begreppet i bl. a.konsumentköplagen (1973:877) och konsumentkreditlagen (1977:981). - Uttrycketvara omfattar fysiska föremål eller saker, inbegripet levande djur. Utanförett sådant varabegrepp faller t. ex. fast egendom, elektrisk kraft, aktier ochandra värdepapper, krediter samt rättigheter av olika slag. Termen nyttighettäcker dock också dessa företeelser liksom även varor och tjänster. På dennapunkt kan hänvisas till propositionen (1975/76: 34 s. 126 f.) med förslag tillmarknadsföringslag. Motdenna bakgrand använder utredningen i sitt lagförslag begreppen näringsidkaresamt vara, tjänst eller annan nyttighet. 3.6.1.3Avgränsningen enUgt den nya lagen Remissinstansernahar i endast mindre omfattning berört utredningsförslaget i den nu aktuelladelen. NO framhåller alt dennes erfarenheter har visat att det är påkallat atti varje faU fast egendom och upplåtelse av nyttjanderätt till sådan egendominle undandras den konkurrensrättsliga lagstiftningen. Därför anser NO det varabra alt utredningen föreslår all ingripanden skall kunna göras motenvar som är näringsidkare. NO framhåller att i den mån hänsyn behöver tas tillden aUmänna boslads-pohtiska samt den stads- och regionlekniska planeringeneller till den allmänna jordbrakspolitiken delta bäst sker vidskadlighetsprövningen, på sätt som utredningen framhåller. NOpekar vidare på att ideella organisationers status kan vara svårbe-stämbar.Dessa driver ofta verksamhet av ekonomisk karaktär. NO erinrar om ett avgörandei MD (15/1974, PKF 1974:7). Domstolen uttalade då att begreppetnäringsidkare skall fattas i vidsträckt mening. Med näringsidkare förstås varoch en som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk art (prop. 'Också ideella föreningar är aUlså näringsidkare, om de främjar sitt syftegenom all driva näringsverksamhet. Den omständigheten att den ekonomiskaverksamheten avser att främja ett välgörande syfte utgör inte hinder för altvederbörande anses som näringsidkare (SOU 1966:71 s. 91). På grund härav ochdå alltså fråga var om marknadsföring av vara betraktade domstolen den i måletaktuella organisationen som näringsidkare i det sammanhang som det var frågaom. Vidareanger NO som sin uppfattning att, så snart en ideell organisation eller vilkenannan fysisk eller juridisk person som helst regelmässigt erbjuder tjänster ålannan mot ersättning, organisationen i denna del är att betrakta som företagarei KBL:s mening. Att denna gräns ligger fast bör komma tiU uttryck i förarbetenatill den nya lagen, menar NO. 1981/82:165 164 ÄvenSPK tillstyrker den nu nämnda utvidgningen. Remissinstansernai övrigt har inle riktat invändning mot utredningsförslaget i nu aktuelltavseende. Föregen del vill jag uttala följande. För att delmarknadsekonomiska systemet skall kunna fungera i den riktning vi önskar krävsdet att samhäUet följer utvecklingen löpande och med beredskap att sätta ineffektiva, konkurrensfrämjande insatser där de visar sig behövas. Jag finnerdel angeläget att en ny konkurrenslag -byggd på dessa ambitioner - ges enräckvidd som framstår som ändamålsenlig från allmän synpunkt. En utvidgningpå sätt som utredningen föreslår är välmotiverad i belysning av erfarenheternafrån rättstillämpningen och med hänsyn till utformningen av annanmarknadsrältslig lagstiftning. På så sätt uppnås en betydande förbättring ifråga om lagstiftningens verkningsgrad. Därför förordar jag vad utredningenhar anfört. VadNO har ullalat om innebörden av begreppet näringsidkare synes mig allmänt settvara träffande. Del måste emellertid också i fortsättningen vara en uppgift förrättstillämpningen att med beaktande av omständigheterna i de enskilda fallenpröva dessa frågor närmare. 3.6.2Territoriell begränsning 3.6.2.1 Bakgrand KBL:ssyfte är (jfr prop. 1953:103 s. 213 och 217) primärt all skydda den svenskamarknaden mot olämpliga konkurrensbegränsningar. Såväl förhandlingsbestämmelsensom de straffbelagda förbuden är därför inriktade på konkurrensbegränsningarsom medför ekonomiska verkningar på denna marknad, s.k. inlandsverkan. Av dettaföljer all skilda aspekter måste komma under bedömning när del gäller lagensräckvidd över gränserna. Dels gäller det frågan hur långt lagen formelltsträcker sig, dvs. huruvida den omfattar inte bara åtgärder i ulanockså åtgärder som vidtas utomlands och som får inlandsverkan. Dels uppstårfrågan hur långt man praktiskt kan eller bör utnyttja lagens tillämplighet.Delfrågor som här berörs gäller folkrätten och länkbara sammanstötningar mellansvensk och utländsk rättsordning. som har beröring med båda dessa huvudfrågor är vem ettingripande skaU kunna riktas mot och hur vederbörande skaU nås när detgällerutländska företag. Avlagens inriktning på inlandsverkan synes till en början följa att svenskexportförsäljning inle kan angripas annat än i ett undantagsfall, som berörs idet följande. Varken förhandlingsbeslämmelsen eller de i lagen straffbelagdaförbuden torde alltså täcka konkurrensbegränsande avlal eller förfaranden vUkaär träffade eller beslutade i men som endast avser utländska marknader.Har dock t. ex. en exportkartell även inlandsverkan faUer den del som harverkan i i princip inom KBL:s tillämpningsområde. Frånrättstillämpningen kan nämnas ett NO- Prop.1981/82:165 165 ärendeom hemmamarknadsskyddsavtal på pappers- och pappområdet. I anslutning tUl avtalom samarbete på exportområdet mellan vissa nordiska pappers- ochceUulosaproducenter fanns villkor enligt vilka parterna förband sig att intekonkurrera på varandras hemmamarknader. NO ingrep mot dessa villkor som ansågshämma möjligheterna till imporlkonkurrens på den svenska marknaden (NOdnr.94/1966, PKF 1973:9). Undantagsfalletregleras i 6 §. Av denna bestämmelse följer att förhandhng inte får utanregeringens tillstånd gälla verkan utom riket av konkurrensbegränsning.TUlslånd får meddelas endast i den mån del påkallas av hänsyn tiUöverenskommelse med främmande makt. Enligtdenna regel är det alltså fråga om ingripande mot konkurrensbegränsningar sommedför skadlig verkan utomlands, s.k. utlandsverkan. Endast generalklausulen ärtUlämplig beträffande utlandsmarknaden och således inte de i KBL straffbelagdaförbuden. Undantagsbestämmelsen rörande utlandsverkan har inte tillämpats. När del gäller åtgärdersom vidtas av företag med verksamhet i får det anses sakna betydelse omett företag är svenskt eller utländskt, dvs. bildat enligt utländsk stats lag.Inte heller synes det få betydelse vilken nationahtet aktieägarna har.Utländska företag med verksamhet på den svenska marknaden får därför ansesskyldiga att rätta sig efter den svenska KBL. Å andra sidan är de ocksåberättigade till del skydd KBL kan ge, exempelvis mot åtgärder från svenskaförelags sida för all försvåra eller förhindra importkonkurrens. Häreftergäller det frågan i vilken omfattning KBL är tillämplig beträffande åtgärdersom vidtas utomlands men som får inlandsverkan. Förarbetenatill KBL ger inte full klarhet i vad man ansåg gälla på denna punkt vid lagenstillkomst. Ett uttalande av departementschefen innehåller följande (prop.1953:103 s. 216 f.). Vidbedömningen av de olika slag av konkurrensbegränsningar, som behandlats itidigare avsnitt, har i första hand rent svenska förhållanden beaktats. Detligger emellertid i sakens natur, alt en konkurrensbegränsning ofta har eninternationell anknytning i ett eller annat avseende. Sålunda kan en utländskföretagare eller grapp utländska företagare ulan samverkan med svenskanäringsutövare genomföra konkurrensbegränsningar på den svenska marknaden. Ettpraktiskt exempel är att en utländsk leverantör bestämmer ett minimipris ellerett fast brattopris på en vara som han utan mellanhand tillhandahållerdetaljhandlare i . 1 dylikt fall kan de svenska myndigheterna ickeingripa med stöd av den tilltänkta lagstiftningen, eftersom utlänningen ickenås av bestämmelsen om straff för överträdelse av braltoprisförbudet. Detsammagäller utländska anbudskarteller. Icke heller kan förhandling inför näringsfrihetsrådetupptagas med utländska företagare beträffande övriga konkurrensbegränsningar.Endast genom internationella överenskommelser torde del vara möjligt attförhindra skadlig verkan inom av sådana konkurrensbegränsningar, somgenomförs av utlänningar. 1981/82:165 166 Idet s.k. Bayer-Kerr-ärendet (/1977, PKF 1977:8) prövade MD innebörden avdetta uttalande samt frågan om KBL:s territoriella räckvidd och därmed ocksåföljdfrågan om domstolens behörighet alt ta upp ärendet tUl prövning. NO:stalan var riktad mot två utländska företag med säte i respektive . MD konstaterade inledningsvis att klar ledninginte fanns i lag, allmänna principer och doktrin inom den internationellaprocessrätten. Därför måste frågan om domstolens behörighet bedömas motbakgrund av KBL:s allmänna syfte och materiella uppbyggnad. Vidare uttaladedomstolen bl. a. följande. Denav NO i förevarande ärende påstådda skadliga verkan har sina effekter på densvenska marknaden för dentalartiklar. Lokaliseringen av den påtaladekonkurrensbegränsningens effekter tillåter således i och för sig ett ingripandemed stöd av konkurrensbegränsningslagen. De konkurrensbegränsande åtgärdernahar emellertid vidtagits av utländska företagare. I lagen görs inte någonskiUnad meUan svenska och utländska företagare. Angående utiändska företagareuttalar sig emellertid vederbörande departementschef i lagens förarbeten på bl.a. följande sätt (prop. ).-- 'Av uttalandet framgår att departementschefen räknar med förekomsten avkonkurrensbegränsningar som har en internationell anknytning i ett eller annatavseende. Såsom exempel på en internationell konkurrensbegränsning angerdepartementschefen att en utländsk leverantör bestämmer ett minimipris ellerett fast bruttopris på en vara som han tillhandahåller detaljhandlare iSverige. På denna typ av utländsk företagare kan enligt departementschefenkonkurrensbegränsningslagen inte till-lämpas. Departementschefens bedömning äri uttalandet motiverat på ett knapphändigt och oklart sätt. Det sägs endast attden utländska företagaren inte kan "nås" avkonkurrensbegränsningslagens straffbestämmelser. Vidare sägs att "ickeheller kan förhandling inför näringsfrihetsrådel upplagas med utländskaföretagare beträffande övriga konkurrensbegränsningar". Den tolkning avdepartementschefens uttalande som ligger närmast till hands är att det är rentfaktiska hinder som omöjliggör en tillämpning av konkurrensbegränsningslagen.Svenska myndigheter saknar med andra ord maktmedel för att mot den utländskeföretagarens vilja tUlämpa lagen på honom. Oavsett hurdepartementschefens uttalande skall förslås finns emellertid utländska företagbeträffande vilka det skulle vara orimligt alt inte anse konkurrensbegränsningslagentUlämplig. Sålunda är naturligtvis utländsk fysisk person som driver sittföretag i skyldig att rätta sig efter gällande svenska bestämmelserbeträffande näringsverksamhet; rörande sådant företag kan del inle råda någon tvekanom konkurrensbegränsningslagens tillämplighet. Nära nog samma tveklöshetrörande lagens till-lämplighet är för handen beträffande utländskt företag somhar sitt säte utomlands men har en påtaglig anknytning till det svenskanäringslivet. Ju svagare anknytning till ett utländskt förelag hardesto svårare blir det självfallet alt motivera konkurrensbegränsningslagenstillämplighet. Var denna gräns går torde svårligen kunna anges i någon allmänformel 'Uttalandet har ålergetls. Prop.1981/82:165 167 ulanfår i stället fastläggas genom fortlöpande rättsbildning.Vid en sådan rättsbildning måste hänsyn las även till ändrade tidsförhållandenoch till utvecklingen inom näringslivet. Sedan det återgivnadepartementschefsuttalandets tillkomst i början av 1950-lalel har UtveckUngenav de internationella relationerna inom näringslivet medfört alt bedömningen avkonkurrensbegränsningslagens tillämplighet på utländska företag numera måstedelvis bli en annan än den som återspeglades i uttalandet. Härvid behöverendast hänvisas till att förbättrade kommunikationer och avancerademarknadsföringsmetoder möjliggjort för i utlandet verksamma utländska företagall i vissa fall uppträda på den svenska marknaden i samma omfattning och medsamma styrka som de i verksamma företagen. Vid övervägandel av om ettutiändskl förelag har sådan anknytning till som bör anses skapabehörighet för all till saklig prövning uppta en motföretaget riktad talan enligt konkurrensbegränsningslagen är det erforderiigtatt granska företaget i ett flertal skilda hänseenden. Såsom exempel påanknytningsfakla må här omnämnas företagets andel av den svenska marknaden ibranschen, företagets egen representation i och förelagels storlek.Även sådana förhållanden som hur länge företaget varit verksamt på den svenskamarknaden och företagets avsikt alt etablera sig varaktigt i torde habetydelse. Del är under hänsynstagande till omständigheter av nu antydd beskaffenhetsom har alt avgöra om domstolen är behörig att uppta NO:stalan mot de i ärendet aktuella utländska förelagen. Såväl Bayers som Kerrsprodukter har saluhållils på den svenska denlal-marknaden . De i ärendet aktuella varorna är välkända för de svenska kundernaoch åtnjuter en hög marknadsandel. Bayer och har organiserat sinförsäljning på den svenska marknaden på överensstämmande sätt, nämligen genomsvenska återförsäljare. Därtill kommer att båda företagen håller sig med egnarepresentanter på den svenska denlalmarknaden. Representanterna lar visserligeninle egentiig del i försäljningsverksamheten men upprätthåller en nära kontaktmed återförsäljarna saml står i fortlöpande kontakt med svenska tandläkarsko-lorför att på ett tidigt stadium kunna inarbeta sina produkter. På grund av vadsålunda anförts har Bayer och visat en medveten strävan till stadigvarandeetablering på den svenska marknaden. Såvitt angår Bayer är dessutom alt beaktaalt förelaget, lål vara utanför denlalbranschen, bedriver verksamhet i Sverigegenom ett svenskt dotterföretag, Bayer () AB. Denna omständighet bördock enligt mening inte föranleda en i behörighetsfråganavgörande åtskillnad mellan NO:s talan mot Bayer och NO:s talan mot . Vidett hänsynstagande till samtliga i spörsmålet betydelsefulla förhållanden ansernämligen att konkurrensbegränsningslagen bör i samma månanses äga tillämpning på båda företagen. finner sig alltsåbehörig att till saklig prövning uppta NOs talan mot såväl Bayer som . Motbeslutet anmälde tre ledamöter avvikande mening i fråga om motiveringen ochanförde bl. a. följande. Avgörandeför bedömningen av lagens tillämplighet i fråga om sådanakonkurrensbegränsningar måste enligt vår mening vara om konkurrensbegränsningenär direkt inriktad på den svenska marknaden och har påtagliga 1981/82:165 168 effekterpå denna marknad. Är detta fallet, måste konkurrensbegränsningslagen ansestillämplig och behörig, oavsett var det eller de företag somgenomför konkurrensbegränsningen har sitt säte. Denna ståndpunkt torde ocksåstämma överens med de grandsatser i fråga om tillämpligheten av lagstiftning påkonkurrensbegränsningsområdet som är under utveckling inom den internationeUarätlen. Vidareuttalade reservanterna att del borde kunna förutsättas all utländska företagsom verkar på den svenska marknaden i här avsedd omfattning också är bereddaatt medverka som part i ärenden enligt konkurrensbegränsningslagen. Vilkaåtgärder som kunde komma i fråga om ett företag skulle vägra att göra dettafick prövas om ett sådant fall skulle uppkomma. Enligten inom den rältsvetenskapliga litteraturen företrädd uppfattning skulle förKBL:s tillämplighet fordras verkningar som är påtagliga och direkta. Denkonkurrensbegränsande överenskommelsen måste i vart fall vara särskilt inriktadpå . Däremot skulle del anses sakna betydelse under vilket lands lagavtalet eller åtgärden faller vid en internationelll privalrättslig bedömning.Enligt denna uppfattning måste otvivelaktigl tillräcklig verkan på den svenskamarknaden anses föreligga när konkurrensbegränsningen direkt avser varor ellertjänster som tillhandahålls på den svenska maknaden samt den prestationkonkurrensbegränsningen avser medför ekonomiska verkningar på denna marknad.' EttNO-ärende gällde lobaksförsäljning på båtarna över . NO fann att deaktualiserade frågorna avsåg pris- och konkurrensförhållanden utom riket ochdärför föll utanför tillämpningsområdet för lagen. I motiveringen uttaladesbl. a. alt sådan försäljning som det var fråga om sedan gammalt hade jämstäUlsmed exportvaror och lämnats skattefri. NO fann inte anledning att bedöma sakenannorlunda vid tillämpning av KBL. (NO dnr 66/1963, PKF 1963:9-10).