prop · G503172 · 1981-12-31 00:00:00 — Man har anledning att räkna med att den här typen av brott merasällan anmäls av målsäganden. Med den inställning man i har tillomskärelse av kvinnor är det emellertid sannolikt att en åklagare, om han fårkännedom om att en sådan gärning ägt rum, skulle anse att åtal var påkallat avallmänna skäl, om inte speciella omständigheter är för handen. Enligtallmänna straffrättsliga principer kan en handling som vanligtvis är attbetrakta som ett brott bli tillåten genom att den som utsätts för handlingenger sitt samtycke till den (se härom t.ex. : Straffrättens allmänna delhäfte 3 s. 379 ff och Strahl: Allmän straffrätt i vad angår brotten, s. 375 ff).Utgångspunkten är principen att man inte kan begå brott mot sig själv. Ettsamtycke anses emellertid inte generellt utesluta brottslighet. Sålunda är dethelt klart att enligt svensk rätt dödande och tillfogande av svårartadkroppsskada inte blir straffritt genom samtycke. Vid sidan av skadans storlekmåste ändamålet med gärningen tillmätas betydelse. Vidare måste avseende fästasinte endast vid den skada som orsakats utan även vid faran för skadan.Straffrättskommittén hade föreslagit införandet av en bestämmelse om samtycke ibrottsbalken av följande lydelse: "Har samtycke till gärning som i dettakapitel sägs lämnats av den mot vilken gärningen riktade sig må, allt eftergärningens art, bevekelsegrunderna och omständigheterna i övrigt, straffetnedsättas eller från straff frias" (SOU 1953:14. Fastänbestämmelsen inte kom att inflyta i torde den ge uttryck förgällande rätt i frågan. Möjligen kan ifrågasättas om det finns anledning attframhäva bevekelsegrunderna. Tolkningen av samtycket måste ske medförsiktighet. Ofta kan det vara tveksamt vad det omfattar. Prop,1981/82:172 22 som samtycker vara i stånd att någorlunda bedöma vad sakengäller. Slutligen godtas inte ett samtycke som erhållits genom tvång, hot ellervilseledande. Innan manbedömer tillämpligheten av samtycke vid omskärelse av nu ifrågavarande slag börslås fast att handlingen inte är straffbar om den utförs av kvinnan själv (detenda sammanhang där tillfogande av skada på den egna kroppen är straffsanktioneratär stympning i avsikt att undandra sig försvarsplikt, se BrB 18 kap. 6 §). Dethar ovan konstaterats att en omskärelse som utförs av en annan person fallerunder rekvisiten för misshandel. Huruvida samtycke kan förta handlingen dessstraffbarhet beror då i första hand på om omskärelsen kan betraktas som en såsvårartad form av misshandel att samtycke till ingreppet inte kan godtas som straffrihetsgrund.Uppenbart är att s.k. infibulation och mera ingripande former av sunna-omskärelserunder alla omständigheter måste vara att betrakta som olagliga, då de som föruthar angetts medför såväl varaktiga kroppsskador och nedsättning av de sexuella funkfionernasom avsevärt lidande i form av smärta. Ett samtycke kan under sådana förhållandeninte beta handlingen dess straffbarhet. Tänkbart är väl dock att, om ettingrepp av aktuellt slag har företagits på en vuxen kvinna med hennes samtyckeeller rent av på hennes uttryckliga begäran, gärningen inte skulle bedömas somgrov utan som vanlig misshandel. Vad gällerde mindre ingripande formerna är saken mera tveksam. Man måste här ta hänsyntill situationen i det enskilda fallet. Av stor betydelse är offrets ålder.Samtycke av ett barn är givetvis inte giltigt. Sannolikt skulle inte heller,såsom t.ex. vid en medicinskt motiverad operation, en förälders samtyckegodtas. Även då det gäller unga flickor som inte uppnått myndighetsåldern börman vara mycket försiktig med att godta ett samtycke. Det är betydligtvanligare än i andra befolkningsgrupper att flickorna i de invandrargrupper däromskärelse kan tänkas förekomma ingår äktenskap i mycket unga år. Det är ocksåväl bekant att de ibland har en mycket svag ställning inom familjen och harsvårt att hävda sin integritet gentemot föräldrars och bröders påtryckningar.Ett samtycke till omskärelse i någon form måste i de allra flesta fall antasvara resultatet av en sådan påverkan och därmed inte godtagbart som straffrihetsgrund.När det däremot gäller kvinnor som uppnått myndig ålder måste man nog enligtallmänna regler anse att ett samtycke till ett lindrigt ingrepp medför atthandlingen blir straffri. Vad som sålunda skulle falla utanför det straffbaraområdet är lindriga former av omskärelse som företas på en vuxen kvinna medhennes samtycke. Prop,1981/82:172 23 Som framgått av den redogörelsen får det ansesuteslutet att omskärelse under några omständigheter skulle vara tillåtna inomsjukvården. Däremot skulle utanför sjukvården vissa lindrigare ingrepp kunnavara möjliga med kvinnans samtycke utan att straffansvar inträder. Fråga är då om man för den situation som har beskrivitssist - dvs. lindrigare ingrepp på vuxna kvinnor med deras samtycke - villinföra ett straffsanktionerat förbud. Mot en dylik åtgärd kan anföras att ensådan lagstiftning knappast skulle komma till användning. Allting talar för attkvinnlig omskärelse i , i den mån den över huvud taget förekommer, tordeföretas på unga flickor, vilket är straffbart redan enligt gällandelagstiftning. Om detta verkligen förekommer, torde bruket dessutom vara såstarkt betingat av kulturella skäl att ett förbud knappast verkar hindrande.Vidare kan man, om man inför ett uttryckligt förbud, riskera att kvinnor som omskurits,av rädsla för att detta skall upptäckas, underlåter att uppsöka gynekologiskamottagningar, mödravårdscentraler etc. vid behov. För ett förbud kan däremot tala önskvärdheten av attingripa mot varje form av kvinnlig omskärelse för att markera avståndstagandefrån detta bruk, som i grövre former medför stora lidanden för kvinnorna. Ettsådant förbud kan möjligen ha en viss moralbildande effekt. För den händelse man anser att en lagstiftning i någonform bör komma till stånd återstår frågan hur denna bäst bör utformas. Detmåste från systematiska och andra synpunkter anses uteslutet att i ett centraltlagverk som införa en uttrycklig regel för ett så speciellt fallsom omskärelse. Äterstår alltså att införa en speciell lag som direkt förbjuderalla former av omskärelse av kvinnor som inte är medicinskt motiverade liksomför tydlighetens skull sådana ingrepp av annan än läkare. I lagen bör man dåstadga undantag för fall då gärningen är belagd med strängare straff enligtbrottsbalken. Med tanke på att då endast lindrigare ingrepp ifrågakommer börstraffsatsen bestämmas till böter eller fängelse . Ävenförsök bör vara straffbart. allmänna bestämmelser medför att ävenmedverkan till gärningen blir straffbar. Av allmänna straffrättsliga principerföljer att medverkansansvar dock inte kan komma i fråga för den kvinna somingreppet utförs på. Prop, 1981/82:172 24 Lagmed förbud mot omskärelse av kvinnor 1 § Ingrepp i en kvinnas könsorgan som,utan att innebära kastrering eller sterilisering, medför stympning ellerliknande verkan (omskärelse) får inte utföras. Vad som har sagts nu gäller inteingrepp som av medicinska skäl utförs av den som är behörig att utöva läkaryrket. 2 § Den som bryter mot 1 § döms till böter eller fängelse ,om gärningen inte är belagd med strängare straff enligt . För försökdöms till ansvar enligt 23 kap. . Prop, 1981/82:172 25 Sammanställning av remissyttrandena DepartementspromemoriaKvinnlig omskärelse (Ds S 1981:3) Efter remiss har yttranden över departementspromemoriankommit in från riksåklagaren, , styrelsen för internationellutveckling (SIDA), , , statens invandrarverk,jämställdhetsombudsmannen, , kammarrätten i , fingsrätt,hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, utredningen (Ju 1977:08) om barnens rätt,jämställdhetskommittén (A 1976:08), invandrarpolitiska kommittén (A 1980:04),. , i (LO), (), , . förInvandrarkvinnor, Fredrika-Bremer-Förbundet, och Samhälle,samt (). Yttranden hardessutom kommit in från , Alla Kvinnors Hus och FederacionInternafional de Abogadas samt Fredrika-Bremer-Förbundets Stockholmskrets ochen privatperson. Bland remissinstanserna råder enighet vad gäller inställningentill kvinnlig omskärelse som företeelse. Utan undantag fördöms sedvänjan. Fleraremissinstanser, bl.a. riksåklagaren, framhåller att kvinnlig omskärelse äroförenlig med svensk rättsuppfattning. anser att seden står istrid mot de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna. Enligt styrelsenär den inte heller förenlig med valfrihetsmålet i den svenskainvandrarpolitiken. Den sistnämnda uppfattningen delas av invandrarpolitiskakommittén och TCO. Enligt kammarrätten i däremot synes de lindrigasteformerna av kvinnlig omskärelse inte oförenliga med valfrihetsmålets syfte, omingreppet utförs på en myndig kvinna på hennes uttryckliga begäran och inteleder till någon form av bestående men för henne. Svenska läkaresällskapetbetonar att omskärelse av en kvinna aldrig kan vara medicinskt motiverad.Enligt år alla former av kvinnlig omskärelse ett brottmot kvinnan som människa. är kvinnlig omskärelseatt jämställa med kvinnomisshandel eller stympning. Liknande uppfattningar försfram av andra remissinstanser. Prop, 1981/82:172 26 3 Behovet av lagstiftning En fråga som många remissinstanser ägnat storuppmärksamhet är om gällande lagstiftning är tillräcklig för att kunna ingripamed rättsliga medel i det fall kvinnlig omskärelse skulle utföras i vårt landeller om ytterligare lagstiftning måste till. Här går uppfattningarna starktisär. Vissa remissinstanser anser att de bestämmelser som finns, främst iallmänna läkarinstruktionen (1963:251) och i kapitel om brottmot liv och hälsa, är till fyllest. Andra åter anser att det finns ett behov avytterligare bestämmelser. Bland de sistnämnda finns både sådana remissinstansersom anser att en utvidgning av det straffbara området är nödvändig och sådanasom av andra skäl förespråkar ytterligare bestämmelser. Följande remissinstanser tillstyrker en särlagstiftningmed förbud mot kvinnlig omskärelse: riksåklagaren,, invandrarpolitiska kommittén (A1980: 04), . förInvandrarkvinnor, Fredrika-Bremer-Förbundet, ochSamhälle, , , , Alla Kvinnors Hus ochFederacion International de Abogadas. Enligt riksåklagaren är sedvänjan med kvinnlig omskärelsehelt oförenlig med svensk rättsuppfattning och bör således inte till någon delaccepteras. Redan detta gör att de allmänna reglerna i inte är tillfyllest. Därtill kommer såväl de rättsliga som de faktiska svårigheterna attingripa mot kvinnlig omskärelse med stöd av bestämmelserna om vanligmisshandel. Riksåklagaren tillstyrker därför att det stiftas en särskild lagmed förbud mot kvinnlig omskärelse. anser att den föreslagnalagstiftningen är en naturlig konsekvens av den inställning till frågan somSverige i många internationella sammanhang gett uttryck åt. menar att det är nödvändigt attsamhället ger sin uppfattning till känna i denna fråga. Detta görs bäst i ensärskild lag med förbud mot kvinnlig omskärelse. Liknande synpunkter förs framav , ochVänsterpartiet kommunisternas kvinnopolitiska utskott. Genom att införa en lag mot kvinnlig omskärelse kan vienligt gå i spetsen för införandet av sådana lagar iandra länder. En lag skulle således stärka vårt internationella arbete. Dennauppfattning delas av . förInvandrarkvinnor kräver en lag mot kvinnlig omskärelse. Ett bevis för attkvinnlig omskärelse inte faller 1981/82:172 27 inom ramen för gällande svensk lagstiftning utgör enligtförbundet det faktum att sedvänjan utövas här i landet utan att man ingripermot den. befarar att det kan bli bekant i den internationelladebatten att kvinnlig omskärelse lagligen kan företas i vårt land. Detta skullekunna få en olycklig effekt på försöken att hejda lemlästningen av tiotalsmiljoner kvinnor. i viss mån tillåtande attityd kan användas somargument av den som vill behålla den grymma sedvänjan. är skyldigt attge ett alldeles entydigt besked om sin hållning. Med endast ett par undantag avstyrker de juridiskainstanserna och de statliga myndigheterna att det införs en särskildlagstiftning mot kvinnlig omskärelse. Hit hör ,, statens invandrarverk, jämstålldhetsombudsmannen, hovräu,kammarrätten i , , hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd,utredningen (Ju 1977:08) om barnens rätt och LO. De remissinstanser som är negativa till en särlagsfiftninganför genomgående att gällande lagstiftning är tillräcklig och att en sådanlag inte skulle komma till användning eftersom belägg saknas för att sedenförekommer i vårt land. påpekar, att det redovisadelagförslaget skulle få prakfisk betydelse endast beträffande lindriga former avomskärelse - dvs. sådana där ingreppet medför att könsorganens utseendeförändras utan att funktionen påverkas - och där ingreppet utförs på vuxnakvinnor med deras samtycke. En sådan lag är obehövlig. Enligt verketsuppfattning kan ett sådant ingrepp jämställas med det fall där en kvinna anseratt hennes bröst är för små och därför genomgår ett kirurgiskt ingrepp för attfå plastinlägg uppstoppade under bröstkörteln. Även det sistnämnda ingreppetinnebär nämligen att vi accepterar att kvinnor genom kirurgiska ingrepp låterförändra sin kropp på grund av ett kulturellt tryck. Det vore egocentriskt omvi bejakar sådant som vi är vana vid samtidigt som vi lagstiftar mot sådant somvi är ovana vid, om det i grunden inte i någotdera fallet innebär annat än enförändring av utseendet hos olika kroppsdelar. Kammarrätten i anser att de ingrepp som avses meddet föreslagna förbudet är tämligen harmlösa i jämförelse med de ingrepp ochfunktionsrubbningar som sker vid steriliseringsoperationer. Sådana ingrepp kanju utföras på egen begäran av den som har fyllt och som är svenskmedborgare eller bosatt här i riket. LO anser att lagstiftningsvägen inte är framkomlig. Flera remissinstanser framhåller att en lag med ettuttryckligt förbud mot kvinnlig omskärelse är tveksam med hänsyn bl.a. till attsådana lagstiftningar inte har varit ett verksamt medel för att komma tillrätta med sedvänjan i de länder där den har en vid utbredning. Flera remissinstanser anser att en särskild lag med förbudmot kvinnlig omskärelse skulle, oavsett det juridiska behovet av en sådan lag, markeradet avståndstagande som vi i vårt land tar från sedvänjan och den vikt Prop,1981/82:172 28 vi lägger vid att problemet får en internationell lösning.Bland dessa remissinstanser märks riksåklagaren. ,, och . Andraremissinstanser menar dock att en särskild lag inte behövs för att visa att vitar avstånd från seden. Hit hör jämställdhetsombudsmannen, hovräu,kammarrätten i , hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd och utredftingen(Ju 1977:08) om barnens rätt. anser att införandet av en särskild lag föratt markera ett avståndstagande från sedvänjan kan leda till att man motverkarsina egna syften. Det kan nämligen då med rätta hävdas att en sådan lag innebären opåkallad inblandning i andra länders förhållanden. Liknande synpunkter försfram av kammarrätten i . Flera remissinstanser påpekar att de kvinnor som kan kommaatt utsättas för omskärelse regelmässigt har en svag ställning och svårt atthävda sig mot mannen och familjen i övrigt. En särskild lag skulle kunna tjänasom ett stöd för dessa kvinnor. De skulle få lättare att hävda sin egen uppfattning. framhåller att en särskild lag kan tjänasom ett moraliskt och praktiskt stöd för de kvinnor och flickor som kan varaberörda av sedvänjan. Det är också tänkbart att en lag kan stödjamännen i ett ställningstagande mot sedvänjan. Enligt förInvandrarkvinnor år en särskild lag med förbud mot kvinnlig omskärelsetidsenlig och skulle ge många invandrarkvinnor och unga flickor en ökadtrygghet och bättre möjligheter att anpassa sig till svenska förhållanden.Deras självkänsla skulle stärkas och de skulle inte längre vara helt utlämnadeåt familjen och släkten. SIDA ochSvenska läkaresällskapet tar inte ställning till frågan humvida en särskildlagstiftning är påkallad utan anser att frågan ligger utanför deraskompetensområde. (A 1976:08) motsätter sig inte att detstiftas en särskild lag mot kvinnlig omskärelse men anser att en bättre lösningvore om man kunde göra bestämmelser om misshandel tillämpligaäven vad gäller här aktuella former av kvinnlig misshandel. Flera av de remissinstanser som tillstyrker eller som intetar ställning till en särlagstiftning påpekar dock att en sådan lagstiftningkan komma att få oönskade följder. Bland dessa remissinstanser märksriksåklagaren, , och Federacion Internacional de Abogadas. Ett parremissinstanser, utredningen (Ju 1977:08) om barnens rätt ochjämställdhetskommittén anser att det kan finnas skäl att ytterligare utredafrågan. De föreslår att en sådan utredning lämpligen kan komma till stånd inom invandrarpolitiskakommittén (A 1980:08) resp. sexualbrottskommitté (Ju 1977:03). Bland remissinstanserna råder enighet om vikten av upplysningoch information. Man understryker också starkt betydelsen av att i Prop, 1981/82:172 29 internationella fora verkar för sedens avskaffande. ,hovräu, hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd och LO anser att sedvänjan medkvinnlig omskärelse kan bekämpas med framgång endast genom information ochupplysning, såväl internationellt som här i landet. ekar Y>å att mödra-, barn- och skolhälsovården samtföräldrautbildningen härvidlag erbjuder särskilt gynnsamma möjligheter att nåfram med information. Riksåklagaren och kammarrätten i anser att 1 §andra meningen i det lagförslag som redovisas i promemorian inte torde behövas,eftersom det redan följer av allmänna rättsgrunder att medicinskt motiveradeingrepp är rättsenliga. Kammarrätten ifrågasätter vidare omgärningsbeskrivningen i första meningen är särskilt träffande. De fall somavses torde enligt vanligt språkbruk knappast kunna betecknas som"stympning" eller medföra en "liknande verkan". LO,, förInvandrarkvinnor och Fredrika-Bremer-Förbundet anser att uttrycket"medicinska skäl" måste utvecklas och klargöras i en kommandelagstiftning. Utredningen om barnens rätt anför: En lagstiftning om förbud mot kvinnlig omskärelse kan troligeninte - i varje fall inte på kort sikt-i sig åstadkomma en attitydförändring.Däremot kan kanske en lag ha betydelse när det gäller att ge upplysningar omförbudet på så sätt att lagen kan bilda utgångspunkt för en vidare diskussion idessa frågor. Om syftet sålunda är att lagen i första hand skall ha enmoralbildande effekt är den föreslagna lagen otillfredsställande. Förslagetmedför att omfattande former av omskärelse på myndiga kvinnor och alla formerav omskärelse på flickor skall bedömas enligt de vanliga bestämmelserna ommisshandel i , medan lindriga former på en vuxen kvinna skallbedömas enligt den särskilda lagen. Detta innebär, att om den, som skall gevåra invandrare information i dessa frågor, vill använda våra lagar som utgångspunkt,måste han eller hon dels ange vad som gäller när det är fråga om ett barn delsvad som gäller när det är fråga om en vuxen kvinna. Det säger sig självt attdet inte kan vara särskilt lätt för en invandrare att förstå och tolka sådanalagbestämmelser. Om lagens syfte är att åstadkomma en ändrad inställningbör lagen vara klar och entydig. Bestämmelsen bör utvisa att alla former avkvinnlig omskärelse på såväl flickor som kvinnor är att i anse sommisshandel oavsett om samtycke lämnats eller inte. Prop,1981/82:172 30 Närvarande: f.d. justitierådet , regeringsrådetDelin, justitierådet . Enligt lagrådet tillhandakommet utdrag avprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag till lag med förbud mot omskärelse av kvinnor. Förslaget har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande: Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. år av skiljaktig mening och anför: Bestämmelsen i 1 § avser att förbjuda alla former avkvinnlig omskärelse. Enligt dess avfattning innebär den en definition av dettabegrepp. Något undantag förekommer inte för operativa ingrepp som varitpåkallade av sjukdom eller annars medicinskt motiverade; av remissprotokolletframgår, att sådana handlingar enligt allmänna rättsgrundsatser inte ansettsberörda av förbudet. Var den avsedda gränsen för det tillåtna går är i någonmån oklart. Mot denna bakgrund kan man sätta i fråga, om denvittgående formuleringen i paragrafen ("åstadkomma andra beståendeförändringar") är alldeles lämplig. Uttrycket täcker också sådana mindreoperativa ingrepp som företas av bekvämlighetsskäl - t.ex. för att underlättakönsumgänge -eller av estetiska skäl; det gäller alltså åtgärder som frånkvinnans synpunkt har positiva effekter men ändå inte framstår som medicinskterforderliga. Bestämmelsens avfattning kan leda till uppfattningen att sådanaåtgärder skulle vara förbjudna, och den kan på ett inte avsett sätt påverka vadsom anses förenligt med medicinsk etik. Att döma av paragrafens motivering ärmeningen att endast sådana ingrepp som är ägnade att minska möjligheten tillett normalt sexualliv skulle betraktas som omskärelse och vara förbjudna. Dettabör framgå av ordalagen. Jag föreslår därför att lydelsen av 1 § jämkas påföljande sätt: "Ett ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfteatt stympa dessa eller annars åstadkomma sådana bestående förändringar som ärägnade att minska möjligheten till ett normalt könsliv (omskärelse) får inteutföras, oavsett om samtycke har lämnats till ingreppet eller inte". Prop.1981/82:172 31 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , Åsling, Söder, , , , ,, , , Elmstedt, Tilländer, Ahrland, Proposition om förbud mot omskärelse av kvinnor I Anmälan av lagrådsyttrande Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslagtill Lag med förbud mot omskärelse av kvinnor. Föredraganden upplyser att lagrådets majoritet har lämnatlagförslaget utan erinran och anför. En av lagrådets ledamöter har föreslagit ett tillägg tilllagens beskrivning av vad som skall anses vara otillåtna omskärelseingrepp.Tillägget skulle ange att de bestående förändringar som omskärelseingreppetsyftar till att åstadkomma också skulle vara ägnade att minska kvinnansmöjligheter till ett normalt könsliv. Som skäl för förslaget anförs en oro föratt bestämmelsen i den avfattning som föreslagits i remissen kan leda tilluppfattningen att vissa operativa ingrepp som från kvinnans synpunkt harpositiva effekter skulle bli förbjudna. Avfattningen skulle också på ett inteavsett sätt kunna påverka vad som är förenligt med medicinsk etik. För attundanröja oklarheter om tolkningen av lagrummet i fråga vill jag återigenframhålla att det föreslagna förbudet mot omskärelse inte är avsett att ändraden gräns som finns redan nu mellan vad som är medicinskt etiskt försvarbartoch vad som inte är godtagbart från denna utgångspunkt. Enligt min uppfattning- som uppenbarligen delas av lagrådets majoritet - följer gränsdragningen avallmänna rättsgrundsatser och behöver alltså inte komma till uttryck ilagtexten. Under alla omständigheter utesluter det föreslagna tillägget intefrån omskärelsebegreppet alla de ingrepp som från denna utgångspunkt bör fallautanför det straffbara området. Även etiskt fullt godtagbara ingrepp kannämligen vara ägnade att minska ' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträdeden . Prop,1981/82:172 32 kvinnans framtida möjligheter till ett normalt sexualliv.På grund av det anförda anser jag att det remitterade lagförslaget inte behöverförtydligas i det avseende som har föreslagits. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen föreslår att anta det av lagrådet granskade förslagettill lag med förbud mot omskärelse av kvinnor. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå att anta det förslag somföredraganden har lagt fram.