prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Starka motiv för en sådan särskild hamnlag har somredan sagts framförts av hamnutredningen i dess belänkande SOU 1974:24. Dedärvid framförda motiven för en särskild hamnlag kvarstår i stort settoförändrade. I sitt remissyttrande över hamnutredningens förslaglill hamnlag var hamnförbundel klart positivt fill en ny lag, men hade erinringarmot vissa delar av det föreliggande förslaget. främstopponerade mot var atl lagförslaget nästan helt utformats för alt skyddatrafikanterna mot hamnägaren. Däremot hade hamnutredningen förbisett ellerbetraktat som mindre viktigt, att den som bär ansvaret för en allmän hamn ocksåmåste ges en laglig grund, på vilken han kan bygga sin verksamhet. Genomdepartementspromemorian DsK 1975:9 om planeringen av de svenska hamnarna ochden därpå följande remissbehandlingen av promemorian har uppmärksamheten kommitatt ytterligare riktas på denna brist i förslagel till hamnlag.Departementspromemorian innehåller nämligen förslag till så betydandeinskränkningar av hamnägarnas rättigheter och befogenheter att de börlagfästas, som hamnägarens kvarvarande rättigheter och skyldigheterpreciseras. För att ytterligare understryka behovet av ensärskild hamnlag med hamn- och trafikpolitisk syftning bör med några ordbelysas hamnväsen-dels organisation och stmktur saml vissa aktuella utvecklingstendenser. Deallmänna hamnarna utgör en viktig del av samhällets trafikinfrastmk-lur, som avålder åvilat kommunerna. Varje vid kusten eller inre sjöfartsled belägen stadeller tätort har ägt en hamn. Hamnen har i hög grad bidragit till stadens ellerortens uppkomst och utveckling. Trafiken har från början gällt förnödenhetereller produkter till och från orten eller dess nära . Med hänsyn tillfartygens ringa storlek, tillgången till för den tidens sjöfart lämpligafarleder saml avsaknaden av ett utbyggt landtrafiksystem har det varitnaturligt att bygga upp ett i hög grad decentraliserat hamnsystem. Vid den inventering av de allmänna hamnarna iriket, som gjordes av hamnutredningen och redovisades i betänkandet"Förslag till hamnlag" (SOU 1974: 24) framkom att del finns mer än250 hamnplatser i riket som möjligen kan göra anspråk på att vara allmän hamn ivattenlagens mening. Det bör tilläggas att vissa av dessa hamnar är i enskildägo. Betraktar man dagens faktiska hamnbild finner manall minsl hälften av de angivna s. k. allmänna hamnarna helt saknar sjöfart, omdärmed avses transport av gods sjöledes. I viss utsträckning används deemellertid som hemmahamn för hel- eller deltidsfiskare eller som hamn förfritidsbåtar. I den "skiss till framtida hamnstmklur"som för etl par år sedan presenterades i departementspromemorian"Planering av de svenska hamnarna" (DsK 1975:9) anvisades en"samhällsekonomiskt lämplig hamnstmklur", som innebar en visscentralisering av hamnväsendet men också att varje Prop,1981/82:130 236 viktigareregion i riket skulle ha tillgång lill relafivt närbelägna hamnar för de tyngresjötransporterna. Skissen omfattade II s.k. diversifierade hamnaroch ett 25-tal allmänna hamnar av specialhamnskaraklär. Denna hamnstrukturskulle åstadkommas genom en planmässig fortsatt utbyggnad av hamnsystemet,kombinerat med en statlig investeringskontroll genom . hadehamnutredningen i sitt betänkande "De svenska hamnarna"(SOU 1969: 22) förordat ett hamnsystem bestående av tio s. k. regionhamnaroch ett ej närmare angivet antal sidohamnar. förordade även en vissdirekt samordning av verksamheten i flera hamnar Utvecklingen skulle åstadkommas genom frivilligmedverkan från de hamnägande kommunernas sida samt genom rådgivning frånsjöfartsverket. Det förtjänar att i sammanhanget nämnas att bådeSvenska kommunförbundet och i sina remissyttranden överdepartementspromemorian DsK 1975:9 ställt sig bakom förslaget om en vissstatlig samordning av hamnverksamheten och en statlig investeringskontroll vadgäller större hamninvesteringar. Av del sagda framgår alt det råder enighet omatt etl rationellt hamnväsende ej kan åstadkommas enbart genom en spontanutveckling av hamnarna. Staten måsle ange inom vilka ramar som hamnarna ifortsättningen kan få verka i fri konkurrens om trafiken. Den allmänna hamnensstatus i förhållande till stat, kommun, trafikanter och privata hamnar måsteockså anges i lag. vill i sammanhanget hänvisa till"Konvention och stadga rörande vissa internationella förhållanden ihavshamnar" (, ratificerad av den 26augusti 1927), vari föreskrives de fördragsslutande staternas skyldighet attmedge annan stats fartyg fritt tillträde till hamn och dennas nylQande. Mot den angivna bakgmnden blir del naturligt attreservera begreppet allmän hamn till ett mindre antal handelshamnar som harspeciella skyldigheter och rättigheter enligt hamnlagen. Privata hamnar (laslageplatser), fiskehamnar ochsmåbåtshamnar bör inte såsom de allmänna hamnarna ha en lagstadgad skyldighetatt vara öppna för den allmänna sjöfarten, ej heller bör på dessa läggas varesig det ekonomiska ansvar eller det myndighetsansvar, som förutsattes åvila enallmän handelshamn av regional eller större lokal betydelse. Denna väsentligaskillnad bör komma lill uttryck i hamnlagsliflningen. är medvetet om alt ovanståendebegränsning av begreppet allmän hamn strider mot den praxis som, om än medbetydande brist pä konsekvens, tillämpats i vårt land. äråtskilliga såväl fiskehamnar som privata laslageplatser allmänna.Vallenlagsutredningen föreslår nu (sid. 224) atl man genomför en grundläggandegenomgång av alla farleder och hamnar i riket i avsikt att fastställa vilka avdessa som med aktuella transportpolifiska bedömningar bör bestå som allmänna.Så långt instämmer hamnförbundet i förslaget. Däremot delar inle hamnförbundetulredningens mening atl fiskehamnar även fortsättningsvis skall kunna varaallmänna hamnar, åtminstone inte i den föreslagna nya hamnlagens mening. Som synes finns del fortfarande en rad väsentligafrågor som inte är lösta vare sig i vatlenlagsutredningens utkast till "Lagom allmän faried och allmän hamn" eller i hamnutredningens "Förslagtill hamnlag". Prop, 1981/82:130 237 allbeklaga eftersom behovet av en ny hamnlag vuxit sig allt starkare i takt medsjöfartens och hamnverksamhetens utveckling. har för att fålösning på de mest brännande problemen sett sig nödsakat alt i avvaktan på enny hamnlag hos hemställa om en snar provisoriskomarbetning av den s. k. normalhamnordningen och en förenkling av den statligahamntaxeregleringen. betänkande (SOU 1974: 24) medförslag dll hamnlag jämte inkomna remissyttranden över förslaget studerasenligt uppgift inom . Vissa av defömlsättningar på vilka hamnutredningen byggde sitt förslag har dock ändratssedan förslaget lades. a. har frågan om en övergripande planering ochsamordning av hamnväsendel fått ökad vikl. Reglerna för en statlig samordningsamt ramarna för olika kategorier hamnars verksamhet bör lagfästas i den nyahamnlagen. Förutsättningarna för en sådan lagstiftning lorde dock genom deolika utredningar som gjorts vara tillräckligt bra kartlagda och analyseradeför att kunna läggas till grund för ett politiskt beslut om en ny hamnlag.Arbetet med atl utforma den slutliga texten lill en sådan lag bör för tidsvinnande påbörjas, förslagsvis i justitie- och kommunikationsdepartementetgenom en arbelsgmpp vari ingår företrädare för berörda bransch- ochintresseorganisationer. Hamnlagen bör sättas i kraft samfidigt med den nyavattenlagen jämte övriga med vattenlagen sammanhängande lagar. En hamnlag bör enligt hamnförbundets meninginnehålla följande huvudavsnitt: (Lagenbör gälla alla Irafikhamnar, dvs. allmänna handelshamnar och laslageplatser,som används för förvärvsmässig person- och godstrafik. Lagen bör ej gällafiskehamnar, småbåtshamnar, örlogshamnar etc.) Definifionpå hamnar, för vilka lagen gäller. (Allmänhamn = hamn som av bedöms vara av betydelse för allmän trafikmed passagerare och gods. Lastageplats = hamn som används för trafikuteslutande med hamnägarens/induslriförelagels egna produkter ochförnödenheter.) (Sjöfartsverketskall registrera de allmänna hamnarna i riket med uppgift om hamnområdenasutsträckning i vatten och på land.) (Hamnområdeär det område i vatten och på land som erfordras för hamn verksamheten och dessframlida utveckling.) De trafikpolitiska förutsättningarna förinrättande och utbyggnad av allmän hamn. (Härfastställes bl. a. den övergripande planeringen genom ,hamnarnas uppgiftsskyldighet rörande trafikutveckling saml utbyggnadsplaner påsåväl lång som kort sikt, möjlighet för hamn att få förprövning fråntrafikpolifisk synpunkt genom för ut-byggnadsprojekl som senareskall prövas enligt vattenlagen.) (Förde allmänna hamnarna skall finnas en hamnordning som fastställs avsjöfartsverket eller länsstyrelse. Hamnordningen skall innehålla följande ..) Hamntaxaför allmän hamn. (Hurtaxan avväges och fastställes. regler som garderar att hamnägaren ej"beskattar sjöfarten" genom all för annat än hamnändamål användatrafikanternas medel.) Prop, 1981/82:130 238 är i mån av resiurser berett attmedverka vid utarbetandet av ett dylikt lagförslag. : Vad slutligen angår det ibelänkandet upptagna utkastet till lag om allmän farled och allmän hamn, ihuvudsak innebärande att regeringens nuvarande uppgifter inom ifrågavarandeområde skall övertagas av vill kommunstyrelsen för sin deltillstyrka ett sådant decentraliserat beslutsfattande. kommun (= hamnstyrelsen): Enligt den nugällande vattenlagen har frågor om bedömningen av vad som är ett lämpligttrafikområde för en allmän hamn avgjorts av vattendomstol. Även om frågor rörande inrättande och utvidgning avallmän hamn efter behandling överlämnas till Kungl. Maj;t starkt ifrågasättas om del inte är riktigare atl låta avgörabedömningen av vad den allmänna hamnen bör omfatta i . Del föreliggande förslaget utsäger attSjöfartsverket är rätt instans för avgörande av dessa frågor i vilkethamnstyrelsen instämmer helt och hållet. : Samfundet delarutredningens uppfattning alt frågor rörande bestånd, inrättande och avlysningav allmän farled och allmän hamn bör regleras i en särskild lag men att rentvattenrättsliga fillståndsfrågor blir prövade som vattenföretag enligl de försådana företag föreslagna generella stadgandena i ny vattenlag. Hovrätten för Nedre : På i huvudsak sammaskäl som anförts beträffande allmän farled och allmän hamn avstyrker hovrättendet föreslagna prövningssyslemet. Vad gäller lämpligheten i och för sig av att låtalänsstyrelserna bli prövningsorgan för flotlledsfrågor kan denna ifrågasättas,bl. a. med tanke på de komplikationer som därvid kan uppstå när en flottledsträcker sig genom flera län (jfr specialmotiveringen lill 5 8 i lagutkastet,s. Jämtbygdens tingsrätt: Enligt utredningens förslagskall länsstyrelserna dels enligt särskild lagsliflning vid sidan avvattenlagen fatta beslut i administrativ ordning av inrättande, utvidgning ochavlysning av allmän flotded och dels som tillståndsmyndighet enligt vattenlagenpröva frågor som avser tillstånd till anläggningar i vatten. Som anförts ovanunder mbriken "Prövningssystem" anser tingsrätten det olämpligt attgöra länsstyrelserna fill prövningsmyndigheter för vattenförelag. Där angivnaskäl kan även åberopas mot förslaget att låta länsstyrelserna handlägga frågorom inrättande, utvidgning och avlysning av allmän flottled. Framför allt tordeutredningens förslag angående kompetensfördelningen mellan de olikalänsstyrelserna ge anledning till erinringar. Del förefaller orimligt att enansökan om t. ex inrättande av en ny flottled i ell vattendrag som sträcker siggenom flera län skall behöva delas upp länsvis och sedan kunna avslås i vissdel medan den bifalles i övrigt. Ulredningen har föreslagit att lagen om inrättande,utvidgning och avlysning av allmän flottled skall "innehålla vissastadganden som är av annat än valtenrättslig natur och som inte lämpligen harsin plats i VL-förslagel" (s. 421). Enligt 4 8 får emellertidlänsstyrelserna utfärda särskilda föreskrifter angående sättet och villkorenför den allmänna flottledens Prop,1981/82:130 239 Som framgår av specialmotiveringen (s. 422) avses stadgandetbli tillämpligt även pä vatlenrättsliga frågor. Tingsrätten anser att allabestämmelser som hör till den vattenrätlsliga prövningen bör finnas i VL.Utredningens uttalande, att ställningstagandet till de rent vattenrättsligafrågorna blir översiktliga och inte bindande för den efterföljandehandläggningen enligl VL-förslaget, förefaller anmärkningsvärt. Det skulleinnebära alt en länsstyrelse vid prövning av rent vattenrätlsliga frågor intebehöver beakla föreskrifter som samma länsstyrelse funnit påkallade vid prövningenav flottleds inrättande, utvidgning eller avlysning. : I 3 8 anges treförutsättningar för avlysning av flottled, av vilka den tredje enligt 5 8 skallprövas av regeringen. Om regeringen på grund härav har att pröva frågan får regeringenockså avlysa sådan del av flottled som är nedlagd. Rimligen bör regeringenockså i samband med prövning enligl 3 8 tredje punkten kunna avlysa sådan delav flottleden som inte längre behövs för sitt ändamål. : Bestämmelserna om inrättande ochavlysning av allmän flottled har, som utredningen anför, icke sin plats i nyaVL. De bör upptagas i en särskild lag och prövas i adninistrativ ordning.Prövning av tillstånd lill anläggningar i vatten för flottleden bör emellertidske judiciellt, liksom ersättningsfrågor som hänför sig till anläggningsskador,vilka kan uppskattas på förhand. Kammarkollegiet:Kollegiet ansluter sig till vad utredningen anfört. : Lika med ulredningen ansersamfundet all frågor rörande inrättande och avlysning av allmän flottled somvarande närmast av närings-, transport- och arbetsmarknadspolitisk art böranförtros länsstyrelserna. Med det av samfundet förordade prövningssystemetbör dock rent vattenrättsliga tillståndsfrågor inte i sin helhet prövas avlänsstyrelsen utan endast, i förekommande fall, vad gäller tillåtligheten. Samfundet godtar förslaget all i ny vattenlagjämställa s. k. buntflotlning med lösflottning. : Vad beträffarutredningens förslag till särskild lag om inrättande av allmän flollled m. m.och lill överföring av vissa bestämmelser från nuvarande vattenlags 6 kap. tillflottningslagen jämte vissa ändringar i flottningslagen i övrigt skallframhållas att företrädare för flottledsförbundel beretts tillfälle allframlägga synpunkter under utredningsarbetet. Flottledsförbundel finner altframförda synpunkter beaktats och anför ingen erinran mot vad ulredningen idessa delar anfört och föreslagit. Flottledsförbundel vill särskilt understrykariktigheten i vad utredningen anfört om och föreslagil beträffandebuntflotlning. 10 Bevakningen av allmänna intressen m, m, 10.1Myndighetsbevakning av allmänna intressen : Den skyldighet alt bevaka allmännaintressen som, utöver domstolens officialprövningsskyldighet i detta hänseende,tillagts kammarkollegiet i 11 kap. 35 8 VL motiverades med att elltvåpartsförhållande bättre tillgodoser behovet av en inträngande och mångsidigbedömning av frågor om vallenförelags inverkan på allmänna inlressen (NJA II 1919s. 415 f). Detta är tvivelsutan riktigt vad gäller ett domstolsförfarande.Brist på teknisk sakkunskap har dock stundom gjort det svårt för kollegiet all 1981/82:130 240 föratalan på ett med sökanden jämbördigt sätt. Härtill kommer att kollegietsresurser inte alltid medgivit en tillräcklig processuell insats. Då nu enligtförslagel tillståndsprövningen skall ske i administrativ ordning, varvidfillslåndsmyndigheten har att ex officio höra alla berörda myndigheter ochorganisafioner, blir behovet av särskild bevakning av allmänna inlressenmindre uppenbart. Etl bibehållande därav skulle komma att medföra onödigtdubbelarbete, i det att den myndighet som skall handha den övergripandebevakningen av allmänna inlressen även den skulle höra berörda fackmyndigheteroch organisationer. Behovet av sådan särskild bevakning av allmänna intressen itillståndsärenden kan därför ifrågsältas. Inle heller vid fullföljd av talanmot tillståndsbeslut torde särskilt starka skäl tala för att de allmännaintressena inordnas under en bevakande myndighet. Det förefaller enklare rentprocessuellt och mer ändamålsenligt i sak alt varje fackmyndighet som satt sigin i den aktuella frågan får fortsätta att driva sina synpunkter i högreinstans. Visserligen förekommer det stundom atl företrädare för allmännaintressen av olika art framställer mot varandra stridande krav (exempelvisnaturvård - fiske), men det synes bättre att den tvisten avgörs av dentillståndsgivande myndigheten. Hovrätten föreslår under hänvisning till detanförda alt kammarkollegiet avkopplas från tillståndsprövningen och att rättatt föra talan mot fillståndsbeslut vad gäller allmänna intressen i ställetskall tillkomma berörda fackmyndigheter och organisationer. Kammarkollegiet kani egenskap av fackmyndighet få talerält. För allmänna intressen som ärbegränsade till viss ort bör liksom nu kommun ha talerält. Såsom utredningen påpekat finns del mål ochärenden, där det allmänna självt skall ta processuellt initialiv eller har attprocessa om en i lag reglerad ersättningsskyldighet och där det föreligger ettbehov av enhetlighet och konsekvens i det allmännas yrkanden. Hit höromprövningsmål, avgiftsmål och mål om förverkande av tillstånd. Även vidbevakningen av allmänna intressen vid handläggningen i fastighetsdomstolföreligger sådana behov. I dessa fall kan enligt hovrättens bedömning ingenannan myndighet än kammarkollegiet komma i fråga att bevaka det allmännasintressen. Skulle det anses motiverat all i lillslåndsärendenorganisera bevakningen av allmänna intressen enligt förslaget, uppkommerproblem vid samordningen med miljöskyddsärendena, eftersom bevakningen avallmänna inlressen i dessa är anförtrodd . Enligl hovrättensmening är det i så fall lämpligast att samordningen i detta fall ges den formenalt kammarkollegiet får uppgiften all bevaka allmänna intressen såväl i miljöskyddsärendensom i ärenden om tillstånd enligt vattenlagen. Hovrätten för Nedre : Hovrätten villinledningsvis anmärka, att utredningen synes ha underliilit atl närmareanalysera hur de olika företrädarna för allmänna inlressen på meständamålsenliga sätt skall få tillfälle att framföra sina synpunkter ochyrkanden i samband med tillståndsprövningen. Önskvärt vore bl. a. att få ettnärmare klarläggande av hur ett "remissförfarande" i tillståndsärendeär tänkt alt fungera i praktiken. Varje berörd fackmyndighet bör i enlighet medutredningens förslag ges behörighet att självständigt bevaka sina egnaintressen i tillslåndsärende hos första instans. Till skillnad mot ulredningenanser emellertid hovrätten att motsvarande bör gälla för fullföljd av talanmot beslut i fillståndsfrågor. Vederbörande myndighet måste jiu ändå sätta sigin i frågan och därvid UtnytQa sina egna juridiska resurser. Det innebär därfören besparing om Prop.1981/82:130 241 ensamordnande myndighet kan undvaras. Men framför allt måste det vara lämpligastalt låta avvägningen mellan de allmänna intressena ske hoslillslåndsmyndigheten, som skall träffa del slutliga avgörandet. Det kan t. ex.inte vara rimligt alt regeringen vid en överprövning bhr beroende avkammarkollegiets prioritering beträffande de olika intressena. Vad i övrigt gäller de typer av mål eller ärenden ivilka utredningen ansett all kammarkollegiet bör svara för en samordnadbevakning (se s. 233 m) anser hovrätten alt de särskilda myndighelerna bör fåfillvarata sina egna inlressen även såvitt gäller omprövning av givnatillstånd, förverkande av tillstånd, villkorsfrågor som prövas vidfastighetsdomstol saml fullföljd av lalan mot andra avgöranden än beslul ifillståndsfrågor. I de återstående fallen synes del däremot inte rådanågon tvekan om lämpligheten av all kammarkollegiet ensamt anförtrosbevakningen av de allmänna intressena. I etl system med samordnad prövning enligt vaiten-och miljöskyddslagstiftningen skulle vid genomförande av utredningens förslagkonflikter uppstå om finge behålla sin exklusiva initiafiv-och talerält i ärenden angående miljöfarlig verksamhet Qfr sid. 232 x). Enliglhovrättens mening bör i linje med hovrättens ovan angivna förslag ävenfortsättningsvis få svara för bevakningen av allmännainlressen i dessa ärenden enligt miljöskyddslagen. Skulle vattenlagsutredningensförslag lill samordning av del allmännas talan i vattenmål genomföras, bördock nuvarande initiativ- och talerält överföras påkammarkollegiet. Därvid bör emellertid kammarkollegiet, på sätt som sker ifråga om naturvårdsinlressen i vattenmål, hålla ett nära samarbete mednaturvårdsverket i miljöskyddsärendena och även eljest beträffande frågor somligger inom intresseområde. Jämtbygdens tingsrätt: Tingsrätten delarutredningens åsikt atl uppgiften alt företräda det allmänna inle bör anförtrosnågon myndighet som själv instmktionsmässigl har atl bevaka något av defackintressen som normalt kan bli aktuella i vallenärenden eller i vattenmäl.Tingsrätten vill emellertid starkt understryka behovel av all kammarkollegiet,om kammarkollegiet även i fortsättningen skall föra det allmännas talan,tillförs ökad sakkunskap både på jurist- och teknikersidan. Det kanifrågasättas om inte även enligl miljöskyddslagen det allmänna bör företrädasav kammarkollegiet. Härigenom skulle skapas bättre fömlsättningar för en enhetligoch mera slagkraftig organisation när del gäller bevakningen av de allmännaintressena i vattenmål och miljöärenden. Bevakningen av de allmänna intressenai miljöärenden är en fråga som möjligen kommer alt behandlas av den pågåendeutredningen om översyn av miljöskyddslagen. En samordning bör därför eventuelltäga mm. : Om förslagtill sammanhållet prövningssystem godtas bör, liksom , defackmyndigheter som har atl bevaka ohka allmänna intressen framföra sinayrkanden direkt till prövningsorganet i första instans. Även om utredningensförslag till prövningssystem genomförs bör fackmyndigheterna kunna utvecklasina synpunkter och framställa sina yrkanden direkt inle bara vid tillståndsprövningeni första instans utan också vid behandUngen i fastighetsdomstolen.Vattendomstolen återkommer härtill nedan vid 18 kap. 19 8 VL-förslaget. Vid skadebehandlingen i första instans får antasatt många frågor om skadeförebyggande åtgärder lill skydd för allmännaintressen uppkommer. För den sakliga behandlingen av de olika problemen är detobestridligen till Prop.1981/82:130 242 nackdelom de ohka myndigheter som har den sakliga kompetensen rörande problemen ejfår komma direkt till tals vid domstolen. Enligt tingsrättens mening börmyndigheterna vid domstolsprövningen lika väl som vid fillståndsprövningen varabefogade atl framställa sina yrkanden om åtgärder och övriga villkor till motverkandeav skada på allmänna intressen. Det måste innebära en onödig byråkratiseringatl tvinga den sakkunniga myndigheten all låta alla yrkanden framställas avkammarkollegiet, som i de flesta fall inte kan göra annat än atl vidarebefordramyndigheternas yrkanden till domstolen. Än värre skulle det vara om domstolenskulle anse sig förhindrad atl lämna föreskrifter i enlighet medfackmyndigheternas förslag i fall då förslagen kommit fram vid någoldomstolssammanträde där kammarkollegiet ej varit företrätt. Emellertid tordedet föreligga officialprövningsskyldighet beträffande dessa frågor ochdomstolen torde därför kunna döma enligt förslag av fackmyndighet även omkammarkollegiet ej framställt formellt yrkande enligt förslaget. Vid fullföljdav talan bör dock liksom lalan för all tillgodose allmänna inlressenendast kunna föras av kammarkollegiet. Senast vid ett överklagande måstekammarkollegiet därför bestämma sig för hur ev. stridiga önskemål skallsammanjämkas. Det måste emellertid vara av värde för bedömningen i förstainstans om kollegiet redan där sammanjämkar olika intressen och därefterframställer de yrkanden som kollegiet anser ertbrderliga för atl de allmännaintressena skall bli tillgodosedda. : Genom utformningen av de nyatillåtlighetsreglerna skapas möjligheter att erhålla synpunkter påtillåtligheten från elt stort antal myndigheter som var för sig har alttillvarata olika typer av allmänna intressen.