prop · G503154 · 1981-12-31 00:00:00 — Det bör dock understrykas att man i sädana verksamheter, vilkaofta har stor omfattning, i stor utsträckning bör kunna fillämpa huvudregeln. I vissa typer av anställningar har den anställdesjälv möjlighet att välja sina arbetstider. Ett exempel är anställningar medflexibel arbetstid, där besked givetvis bara skall avse ramen för arbetstidensförläggning. Det förekommer också att en deltidsanställning gäller bestämdaarbetsuppgifter som - inom ramen för förläggningen av arbetsfiden vidheltidsarbete -får utföras när det bäst passar den anställde. Ytterligare kannämnas situationer där arbetsgivaren har ett intresse av att anlitaarbetstagaren under så läng arbetstid som möjligt men där arbetstagaren avpersonliga skäl först i förväg kan bedöma sin tillgängliga tid. Denföreslagna regleringen, som syftar till att ge den enskilde arbetstagarenrimliga möjligheter att planera sin arbetsfria fid, omfattar inte arbetstidensförläggning vid sådana typer av anställningar som har nämnts . Det är förövrigt uppenbart att arbetsgivaren i dessa fall inte kan förutsearbetstidsförläggningen. Med hänsyn till syftet med bestämmelsen får denöver huvud inte innebära låsningar för anställningsvillkor som passar bådearbetsgivaren och den enskilde arbetstagaren. Som ytterligare exempel i dettaavseende kan anföras att en arbetstagare inte skall behöva avvaktatvåveckorsperio-dens utgång innan en ny anställning fillträds. Vissa personalkategorier, vilkas arbetsuppgifterinte lämpar sig för schemaläggning, faller utanför arbetsfidslagstifningenredan med hänsyn till det allmänna undantaget för okontrollerbart arbete. Ettexempel är personer som av kommunerna anlitas som vårdare av anhöriga i hemmet. Det bör tilläggas att arbetsgivarens möjligheteratt besluta självständigt om förändringar av arbetstidens förläggning kan varabegränsade av bestämmelser i kollektivavtal eller i enskildaanställningsavtal. Inte heller utesluter regeln om besked till arbetstagare omarbetstidens förläggning tillämpning av medbestämmandelagensförhandlingsrättsregler. Någonsärskild form för beskedet föreskrivs inte. Prop.1981/82:154 72 13 § Alla arbetstagare skall ha ledigt förnattvila. I ledigheten skall ingå tiden mellan och . Avvikelse från första stycket fårgöras, om arbetet med hänsyn till dess art, allmänhetens behov eller andrasärskilda omständigheter måste fortgå även eller bedrivas föreklockan 5 eller . Paragrafen överensstämmer i sak medbestämmelserna i 4 kap. 5§ arbetsmiljölagen. Nattarbete är i princip förbjudet.Självfallet ligger i detta att tillåtna undantag från huvudregeln inteinskränker arbetstagarnas rätt till behövlig ledighet för dygnsvila. Ilagstiftningen finns ingen uttrycklig bestämmelse om en arbetsfri period vidnattarbete som motsvarar bestämmelsen om nattvila då arbete är förlagt filldagtid. Detta får ses mot bakgrunden av att i undantagsbestämmelserna i andrastycket inryms även nödfallssituationer (se prop. 1976/77:149 s. 312), varviddet kan vara nödvändigt att göra vissa avsteg även från grundsatsen om behövligdygnsvila. 14 § Arbetstagarna skall ha minst trettiosextimmars sammanhängande ledighet under varje period (veckovila). Till veckovilan räk nas inte beredskapstid då arbetstagaren får uppehålla sig utanför arbets stället men skall stå till arbetsgivarens förfogande för att utföra arbete när behov uppkommer. Veckovilan skall så långt möjligt förläggas tillveckoslut. Undantag från första stycket får göras tillfälligtvis, om detföranleds av något särskilt förhållande som inte har kunnat förutses avarbetsgivaren. Paragrafen motsvarar 4 kap. 6 §arbetsmiljölagen. Utgångspunkten för bestämmelsen om veckovila och förbestämmelsens avfattning har redovisats i avsnitt 2.4 i den allmännamotiveringen. Bestämmelsens ordalydelse harjämkats bl. a. såtillvida att det sägs att arbetstagare "skall ha",inte "skall beredas" viss ledighet. Uttryckssättet stämmer överensmed formuleringen i 13§. Genom omformuleringen ger lagtexten uttryck för enuppfattning som får anses naturlig. Veckovila skall sålunda läggas utoberoende av om arbetstagaren vill avstå från ledigheten. Undantagsbestämmelsen i sistastycket, som i gällande lag avser såväl 36-fimmarsregeln som förläggningen avveckovilan, har formellt gjorts tillämplig enbart på ledighetsregeln. Dettainnebär dock ingen förändring i förhållande till vad som får anses varagällande rätt. Veckovila för tvä perioder kan inteföras samman inom ramen för det antal fimmar som ett veckoslut inrymmer. Dettagäller t.ex. fall då en arbetstagare, som har haft beredskap över ettveckoslut, är berättigad fill veckovila "i efterskott" och samtidigtav annan orsak är ledig sammanhängande under den aktuellatjänstgöringsperioden. Med utgångspunkt i lagen, varvid bortses från vad olikaavtal kan föranleda, kan till en början slås fast att veckovila på samma sättsom arbetstidens förläggning i 1981/82:154 73 övrigt skall planeras så att arbetstagaren får beskedrimlig tid i förväg. Av detta följer att som veckovila inte utan vidare kanåberopas att en arbetstagare, t. ex. pä grund av sjukdom eller annan orsak,råkar bli ledig från arbetet 36 fimmar sammanhängande under sjudagarsperioden.Å andra sidan är kravet på veckovila självfallet uppfyllt om en 36-fimmarsvila,som har planerats in i förväg, sammanfaller med t. ex. semester, arbetsfrihelgdag, tjänstledighet eller ledighet som avser kompensation för arbetad fid.Motsvarande gäller vid sjukledighet när veckovila har planerats in i förväg.Det är dä frän lagens synpunkt inte fråga om någon på grund av beredskapenintjänad arbetstid som skall kompenseras särskilt. Uttrycket veckoslut avserendast och samt intilliggande nätter. Har veckovila inteåtnjutits eller söndag, eftersom det inte har varit möjligt,ger bestämmelsen alltså ingen anvisning om när somledigheten i stället skall läggas ut. 15 § Med raster förstås sådana avbrott i den dagligaarbetstiden under vilka arbetstagarna inte är skyldiga att stanna kvar på arbetsstället. Arbetsgivaren skall på förhand angerasternas längd och förläggning så noga som omständigheterna medger. Rasterna skall förläggas så, attarbetstagarna inte utför arbete . Rasternas antal,längd och förläggning skall vara tillfredsställande med hänsyn tillarbetsförhållandena. 16 § Rasterfår bytas ut mot måltidsuppehåll vid arbetsplatsen, om det är nödvändigt medhänsyn till arbetsförhållandena eller med hänsyn till sjukdomsfall eller annanhändelse som inte har kunnat förutses av arbetsgivaren. Sådana måltidsuppehållräknas in i arbetstiden. 17 §Arbetsgivaren skall ordna arbetet så att arbetstagarna kan ta de pauser sombehövs utöver rasterna. Om arbetsförhållandena kräver det,får i stället särskilda arbetspauser läggas ut. Arbetsgivaren skall i så fallpå förhand ange arbetspausernas längd och förläggning så noga somomständigheterna medger. Pauser räknas in i arbetstiden. 18 § Utan hinder av 13-17 §§ kan regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer, meddela särskilda föreskrifter om arbetstidens förläggning vid vägtransporter och luftfart. Dessa paragrafer motsvarar utanändringar i sak 4 kap. 1-3 §§ samt 9§ arbetsmiljölagen. 19 § Kan kollektivavtal som avses i 3 § inte träffas fårarbetarskyddssty relsen, om det finns särskilda skäl, 1. medgeavvikelse från 5§, 6§, 9§ andra och tredje styckena och 12§, 2. medgeundantag från 8§ vad avser begränsningen av övertidsuttag avfyraveckor eller under en kalendermånad, 3. medgeytterligare övertid utöver allmän övertid med högst under ettkalenderår. Prop.1981/82:154 74 4. medgeytterligare mertid utöver allmän mertid med högst under ettkalenderår, 5. medgeavvikelser från 13 och 14 §§ samt 15 § andra och tredje styckena. Paragrafen öppnar vissa möjlighetertill myndighetsdispens. Den motsvarar 7 §, 8 § tredje stycket och 10§ andrastycket allmänna arbetsfidslagen och 4 kap. 8§ arbetsmiljölagen. Som framgårav avsnitt 2.5.1 i den allmänna motiveringen är dispensbestämmelsen subsidiär iförhållande till bestämmelsen i 3 § om avvikelser genom kollektivavtal på detsättet att dispensförfarandet förutsätter att partena har försökt utnyttjamöjligheten att träffa kollektivavtal om avvikelser. För uttag av extra övertid eftermyndighetsdispens kräver gällande lag "synnerliga skäl". Enligt denföreslagna paragrafen fordras för sådan dispens - liksom för dispens från andraarbetstidsbestämmelser- "särskilda skäl". Ändringen motiveras av denföreslagna sammanföringen ay arbetsfidsbestämmelserna i en lag och avser ingenförändring i sak i förhållande till gällande bestämmelse om dispens för extraövertid. Vad gäller möjligheten att fådispens från anmälnings- eller ansökningsförfarandet enligt 9§ har inte som iallmänna arbetstidslagen särskilt anmärkts att arbetarskyddsstyrelsen fårföreskriva särskilda villkor. Någon saklig ändring åsyftas inte heller i dettaavseende. Enligt 10 § kan 9§ tillämpas ävenvid mertidsuttag. Avsikten är att med stöd av första punkten i 19 § skall kunnamedges undantag från 9§ andra och tredje styckena även i fråga om mertid. På motsvarande sätt som hittillsfår befogenheten för arbetarskyddsstyrelsen att meddela föreskrifter om huranteckningar om jourtid, övertid och mertid skall föras (11 § andra stycket)anses omfatta möjlighet att meddela dispens frän de särskilda föreskrifter sommeddelas. Andra punkten i paragrafen saknardirekt motsvarighet i allmänna arbetstidslagen. I praxis hararbetarskyddsstyrelsen medgett extra övertid när synnerliga skäl har förelegatatt göra undantag från begränsningen av övertidsuttag per fyraveckorsperiodeller kalendermånad enligt 10 § första stycket allmänna arbetstidslagen.Förslaget innebär den skillndaden i förhållande fill gällande praxis attarbetarskyddsstyrelsen kan göra undantag från begränsningen utan att samfidigtmedge extra övertid. 20 § skallutöva tillsyn över efterlevnaden av denna lag och de föreskrifter som meddelasmed stöd av lagen. Vid yrkesinspektionens tillsyngäller ifråga om kommunala tillsynsmän bestämmelserna i 7 kap. 2§arbetsmiljölagen (1977:1160). Paragrafen motsvarar utan ändring isak 12 § i den gällande arbetstidslagen. Bestämmelserna i första stycketmotsvaras även av 7 kap. 1 § första Prop.1981/82:154 75 Frågor om den offentligatillsynen har behandlats i avsnitt 2.5 i den allmänna motiveringen. 21 § Tillsynsmyndigheterna har rätt att på begäranfå de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. För att utöva tillsynen hartillsynsmyndigheterna rätt att komma in på arbetsställena. Polisen skall därvidlämna den handräckning som behövs. Paragrafen motsvarar 7 kap. 3 § och5 § första och andra styckena i arbetsmiljölagen. Till dessa bestämmelserhänvisar i sin tur 12 § i den gällande arbetstidslagen. kan vidtillämpningen av denna paragraf använda de tvångsmedel som anvisas i 22§. Enstraffbestämmelse för arbetsgivare som lämnar orikfiga uppgifter vidfullgörande av skyldigheter enligt paragrafen finns i 24 § andra punkten iförslaget. 22 § får meddela de föreläggandeneller förbud som behövs för efterlevnaden av denna lag och de föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. I beslut om föreläggande ellerförbud kan yrkesinspektionen sätta ut viten. Även arbetarskyddsstyrelsen fårbesluta om åtgärder enligt första och andra styckena. Bestämmelsen motsvarar 7 kap. 7§första och andra styckena och 10 § arbetsmiljölagen. Den har närmare behandlatsi avsnitt 2.7 av den allmänna motiveringen. Här kan också hänvisas fillspecialmotiveringen fill 23 § Till böter eller fängelse i högst döms enarbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggandeeller förbud som har meddelats med stöd av22§. Detta gäller dock inte omföreläggandet eller förbudet har förenats med vite. Bestämmelser om påföljd för den somunderlåter att följa förelägganden eller förbud som en tillsynsmyndighet harmeddelat finns i 8 kap. 1 § arbetsmiljölagen. En motsvarande bestämmelse omstraffansvar för arbetsgivaren har tagits jn i 23 §. De olika arbetstidsbestämmelsernahar behandlats ur påföljdssynpunkt i avsnitt 2.7 i den allmänna motiveringen.På samma sätt som enligt arbetsmiljölagen får frågan om arbetsgivaransvaretsplacering avgöras med hänsynstagande till situationen i vaije särskilt falloch med beaktande av var det reella inflytandet över beslut och åtgärder liggerGfr prop. 1976/77:149 s. 373). Om en föreskrift som är belagd meden direkt straffsanktion överträds bör i första hand den sanktionsformenanvändas. Det är emellerfid inte uteslutet för en tillsynsmyndighet att meddelaföreläggande eller förbud 1981/82:154 76 även när det gäller ett förfarande som i och för sig täcksav en direkt straffsanktionerad föreskrift. Skäl för en sådan åtgärd kan varaatt myndigheten anser att det behöver klargöras att förfarandet är otillåteteller att vite behöver sättas ut. En överträdelse av föreskriften kan därvidmedföra påföljd enligt denna paragraf eller - om vite har satts ut- utdömandeav vitet. Direkt straffsanktion kan i sådana fall inte komma i fråga för enöverträdelse som hänför sig till tid då förfarandet har omfattats av ettsärskilt meddelat föreläggande eller förbud. Andra fall i vilka det kan finnasanledning att använda föreläggande eller förbud är när det gäller att tryggaefterlevnaden av verkställighetsföreskrifter som arbetarskydssty-relsen harmeddelat. 24 § Till böter döms en arbetsgivare somuppsåtligen eller av oaktsamhet har 1. utan attavvikelse har gjorts enligt 3 eller 19 § anlitat arbetstagare i strid mot 5-10eller 12-16 §§ eller brutit mot 11 § eller mot föreskrifter som har meddelatsmed stöd av 11 §, 2. lämnatoriktiga uppgifter om förhållanden av vikt, när en tillsynsmyndighet harbegärt upplysningar eller handlingar enligt 21 § första stycket. Paragrafen innehåller föreskrifterom direkta straffpåföljder och motsvarar delvis 15§ allmänna arbetstidslagenoch 8 kap. 2§ 3 arbetsmiljölagen. Som närmare har behandlats i avsnitt 2.7 iden allmänna motiveringen innebär regeln att förutom de regler som f. n. finnsi allmänna arbetstidslagen även rastbestämmelsen och bestämmelserna omnattvila, veckovila och besked om arbetstidens förläggning är kopplade tilldirekta straffpåföljder. Här kan även hänvisas till specialmotiveringen till 23§. Överträdelse av villkor somarbetarskyddsstyrelsen har meddelat i ett dispensärende faller under förstapunkten. I 15 § allmänna arbetsfidslagen straffbeläggs lämnande av oriktigeller vilseledande uppgift i arbetstidsjournal. Även ett sådant förfarandefaller in under första punkten. 25 § För en arbetsgivare som inte fullgör sinaförpliktelser enligt kollek tivavtal som avses i 3§, gäller vad som föreskrivs om påföljd i avtalet eller i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. I paragrafen erinras efter förebildi 9 § andra stycket jämställdhetslagen om vad som gäller i fråga om påföljd förarbetsgivare som är bundna av kollektivavtal och som inte följer bestämmelsernai avtalet. Här kan hänvisas till avsnitt 2.7 i den allmänna motiveringen. 26 § Om en arbetsgivare har överträttbestämmelserna i 8 eller 9 § utan att ha stöd i kollektivavtal enligt 3§ eller ha fått dispens enligt 19 §, utgår en särskild avgift (övertidsavgift). Avgiften tas ut av den fysiska eller juridiska person som utövar den verksamhet i vilken överträdelsen har begåtts. 1981/82:154 77 Övertidsavgiften utgör för varjetimme otillåten övertid och för varje arbetstagare som har anlitats i strid mot8 eller 9§, en procent av det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring som gällde vidden tidpunkt då överträdelsen begicks. Avgiften kan sättas ned eller efterges om särskildaomständigheter föreligger. Genom paragrafen införsbestämmelser om övertidsavgift. Detta ämne har behandlats i avsnitt 2.7 i denallmänna motiveringen. Avgiftspåföljden är utformad som enfrån straffpåföljden fristående sankfion. Avgiftsskyldighet åligger den, i varsverksamhet överträdelsen har begåtts, och den kan alltså avse annan person änden som kan straffas för överträdelsen. Det fordras inte att överträdelsen harbegåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet för att avgift skall kunna utgå.Skyldighet av betala övertidsavgift förutsätter endast att lagens övertidsmättobjektivt sett har överskridits. Bestämmelsen anges emellertid uttryckligeninte omfatta sådana avsteg från lagregler som har skett genom ett giltigtkollektivavtal eller efter ett medgivande frän arbetarskyddsstyrelsen. Övertidsavgift kan påföras såvälfysiska som juridiska personer. Bestämmelsen har i denna del utformats iöverensstämmelse med lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring iutlänningslagen (1980:376) m. m. 1981/82:146 s. 162 f). Enligt 27 § iförslaget skall övertidsavgifter fillfalla staten. Om en rörelse som ägs av en fysiskperson överlåts efter det att en överträdelse har begåtts svarar överlåtarenför avgiften även i fortsättningen. I fråga om verksamheter, som drivs av enjuridisk person, riktar sig anspråket mot den förmögenhetsmassa som hållssamman av t. ex. ett akfiebojag. Att bolaget överläts inverkar alltså inte päföretagets skyldighet att betala övertidsavgift. Som framgår av specialmofiveringenfill 10 § gäller övertidsbestämmelserna i och för sig även i deltidsanställning.Har otillåten övertid tagits ut av en deltidsanställd, är reglerna omövertidsavgift tillämpliga. Som utgångspunkt för beräkningen avövertidsavgifter anges i paragrafens andra stycke en procent av basbeloppetenligt lagen om allmän försäkring. Basbeloppet utgör f. n. (SFS1981:1342). Det torde vara möjligt att genom den föreslagna schablonregeln ialla lägen både neutralisera utsikten till ekonomisk fördel eller vinst och nårimliga resultat. För att förhindra effekter som med hänsyn tillomständigheterna framstår som orimliga kan övertidsavgiften sättas ned ellerefterges. Bestämmelserna i 26 § och därmedäven 27 § - tillämpas endast i fråga oni överträdelser som har ägt rum efterden nya lagens ikraftträdande. 27 § Frågor om övertidsavgift prövas av allmän domstolefter ansökan som skall göras av allmän åklagare från den tidpunktdå 1981/82:154 78 Ifråga om sådan ansökan gällerbestämmelserna i om åtal för brott, på vilket inte kan följasvårare straff än böter, och bestämmelserna om kvarstad i brottmål. Sedan femår har förlutit från den tidpunkt då överträdelsen begicks, får övertidsavgiftej tas ut. Övertidsavgifter tillfaller staten. Beslut varigenom någon har påförtsövertidsavgift skall genast sändas till . Avgiften skall betalastill från det att beslutet vann laga kraft. Enupplysning om detta skall tas in i beslutet. Betalas inte avgiften inom dennatid, får avgiften samt restavgift, beräknad enligt 58§ 1 mom. uppbördslagen(1953:272), drivas in i den ordning som enligt den lagen gäller för indrivningav skatt. Indrivningsåtgärder får inte vidtas har förfiutit fråndet att beslutet vann laga kraft. Paragrafen innehåller bestämmelsersom avser handläggningen av ärenden om övertidsavgift samtpreskripfionsbestämmelser och föreskrifter om inbetalning och indrivning avövertidsavgifter. Hänvisningen i första stycket tillrättegångsbalken innebär bl. a. att bestämmelser om lagadomstol i brottmål skall fillämpas. Efter mönster i lagen (1976:666) ompåföljder och ingripanden vid olovligt byggande m.m. har i tydlighetensintresse föreskrivits att också bestämmelser om kvarstad ibrottmål skall gälla i ärenden om övertidsavgift. Bestämmelsen i första stycket attavgift inte får påföras senare än från överträdelsen bör jämföras med 35kap. 28 §Yrkesinspektionens beslut får överklagas hos arbetarskyddsstyrelsen genombesvär. 29 §Arbetarskyddsstyrelsens beslut i ärenden som avses i 19 § 1-4 eller beslut omtillstånd enligt 9§ tredje stycket får inte överklagas. Andra beslut som arbetarskyddsstyrelseni särskilda fall har meddelat enligt lagen, får överklagas hos regeringen genombesvär. Arbetarskyddsstyrelsens beslut omföreskrifter till allmän efterrättelse får inte överklagas. Paragraferna innebär vad gällerarbetstidsfrågor ingen ändring i sak av de bestämmelser om överklagande som f.n. finns i 13 § andra stycket allmänna arbetstidslagen och 9 kap. 1 och 2§§arbetsmiljölagen. Det har ansetts lämpligt att bibehålla den nuvarandeordningen att talan får föras hos regeringen mot arbetarskyddsstyrelsens besluti ärenden om nattvila, veckovila, raster och pauser. När det gäller ärenden omarbetstidens längd -där övertidsärendena dominerar- har det å andra sidanansetts ändamålsenligt att arbetarskyddsstyrelsen även i fortsättningen ärslufinstans. Paragraferna gäller också ordningenför överklagande i ärenden om besked som rör arbetstidens förläggning. Skälsaknas att införa möjlighet att överklaga sådana ärenden till regeringen. 1981/82:154 79 30 § För att ta till vara arbetstagarnas intresse i ettärende enligt lagen får beslut som avses i28 eller 29 § överklagas av huvudskyddsombud eller, om något sådant ombud inte finns, av annat skyddsombud. Finns det inte något skyddsombud, får en arbetstagarorganisation överklaga ett sådant beslut i den mån saken rör medlemmarnas intresse och organisationen har yttrat sig i ärendet. Om skyddsombud finns bestämmelser i6 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160). Första stycket motsvarar utan ändring i sak 9 kap. 3 §arbetsmiljölagen. I andra stycket har tagits in en hänvisning tillbestämmelserna om skyddsombud i 6 kap. arbetsmiljölagen. 31 §Beträffande föreskrifter till allmän efterrättelse får arbetarskyddsstyrelsenunderställa regeringen frågor av särskild betydelse innan styrelsen meddelarbeslut i ärendet. 32 § kan förordna att dess beslut skall gälla . Paragraferna motsvarar utan ändringi sak 9 kap. 4-5 §§ arbetsmiljölagen. Ett förordnande av tillsynsmyndigheten enligt32 § medför att dess beslut får omedelbar verkan och gäller även efter ettöverklagande. Denna lag träder i kraft den 1januari 1983, då allmänna arbetstidsla gen (1970:103) upphör att gälla. Vidikraftträdandet gällande föreskrifter som har meddelats med stöd av II § allmänna arbetstidslagen, skallvid tillämpningen av den nya lagen anses ha meddelats enligt denna. Föreläggandeneller förbud som har meddelats med stöd av bestämmelser i 4 kap.arbetsmiljölagen och 7 kap. 7 eller 10§ samma lag, skall såvitt avser tidenefter ikraftträdandet av den nya lagen anses ha meddelats enligt motsvarandebestämmelser i denna. Förekommeri lag eller annan författning hänvisning till föreskrift som har ersatts genombestämmelse i denna lag tillämpas i stället den nya bestämmelsen. Övergångsbestämmelserna inleds meden regel om ikraftträdandetidpunkten. Den föreslagna lagen ersätter allmännaarbetstidslagen, som följ-akUigen upphör att gälla som den nya lagenträder i kraft. Enligt huvudregeln i 5§ lagen(1964:163, ändrad senast 1975:1396) om införande av gäller attstraff skall bestämmas efter den lag som gällde när gärningen begicks. Medtillämpning av denna regel skall överträdelse av en föreskrift, som i ettenskilt fall har meddelats med stöd av allmänna arbetstidslagen, eller av ettföreläggande eller förbud, som har meddelats i ett enskilt fall med stöd avarbetsmiljölagen, även efter arbetstidslagens ikraftträdande bedömas enligtansvarsbestämmelserna i allmänna arbetstidslagen resp. arbetsmiljölagen, omgärningen har begåtts Prop.1981/82:154 80 Om däremot gärningen har begåttsefter den tidpunkten, bör arbetstidslagens ansvarsbestämmelser gälla. Detta haruttryckts i punkt 2 och 3 av övergångsbestämmelserna. Den nya lagens ikraftträdandemedför följdändringar i annan lagstiftning som berör allpiänna arbetstidslagensrnotsvarande bestämmelser. Det ankommer även på regeringen att genomföramotsvarande följdändringar i gällande förordningar, För att säkerställa att dennya lagstiftningen slår igenom även där följdändringar av förbiseende kan hauteblivit, föreslås i punkt 4 en särskild övergångsbestämmelse. 4.2 Förslaget till lag om ändring i arbetsmiljölagen(1977:1160) 3 § Lagen gäller ej 1. skeppstjänstpå andra fartyg än örlogsfartyg, 2. arbetesom utföres i arbetsgivarens hushåll.