prop · G503186 · 1981-12-31 00:00:00 — Patientens intressefår dock anses väsentligen tillvaratagen genom att uppgiften inte lämnas tillnågon annan än polisen och att den normalt blir sekretesskyddad också hospolisen. - Under vissa förhållanden kan adressuppgiften innebära att polisenfår fast en brottsling. Mot en invändning att i sådana fall utlämna uppgiftenkan anföras att en sådan ordning överensstämmer med vad som gällde enligt äldrerätt och att erinringar häremot inte framkommit. F. ö. torde polisen även medtillämpning av gällande sekretesslag kunna erhålla adressuppgifter i de fallpolisen på goda grunder kan anta att en misstänkt brottsling vårdas på ettsjukhus. Slutligen torde det bäst överensstämma med det allmännarättsmedvetandet att en brottsling inte skall kunna undgå lagföring endastdärför att han låtit sig intagas på ett sjukhus. -1 fråga om regelns utformningär det klart att föredra en enkel och klar regel som stadgar uppgiftsskyldighetframför en bestämmelse som förutsätter bedömningar från personalens sida ochsom ofta torde ge anledning till tveksamhet hos personalen om uppgiften skalllämnas ut eller inte. - Under åberopande av det anförda tillstyrker hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd förslaget om uclämnande av adressuppgifter. Enligt psykiatriska nämnden är det fråga om en avvägningmellan motstridiga intressen. När det gäller misstanke om brott talarövervägande skäl för att uppgift om en eftersökt person finns på sjukhus lämnasut till åklagare och polis. När polisen behöver uppgiften för delgivning ellerför sin hjälpande verksamhet väger det allmännas intressse inte lika tungt. Åandra sidan kan det i dessa fall inte heller i samma utsträckning anses varatill nackdel för patienten att uppgiften att han vistas på sjukhuset lämnas ut.Det kan också vara svårt såväl för polisen som för sjukvårdspersonalen attavgöra om det är till nackdel eller inte för patienten om polisen får denbegärda uppgiften. Avvägningar leder enligt psykiatriska nämndens uppfattningtill att uppgiften bör få lämnas ut. har heller inte något att invända motden föreslagna lagtekniska lösningen att i lagen om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m.fl. föreskrivs skyldighet för personalen att försärskilt fall på begäran av åklagar- eller polismyndighet lämna uppgift om attnågon vistas på sjukvårdsinrättningen i fråga. Av motivuttalanden bör klartframgå dels att uppgiftsskyldigheten endast avser en pågående vistelse, delsatt inte bara vistelse för sluten vård på en sjukvårdsinrättning utan ävenbesök för öppen 1981/82:186 174 vårdexempelvis på en poliklinik eller en distriktsläkarmottagning omfattas avskyldigheten. Patient bör anses vistas på sjukvårdsinrättning även om han pågrund av permission tillfälligt inte befinner sig där. ProfessorOlle framhåller att det, som anförs i promemorian, är riktigt attuppgifter om att någon vårdas på en sjukvårdsinrättning normalt inte ärsärskilt ömtåliga. Man kan dock inte bortse från att i en del fall vetskapenhos vårdbehövande att kontakt med sjukvården inte kan undanhållas polisenskulle kunna medföra att de inte vågar söka behövlig vård. I dessa fall rör detsig stundom om kroppsligt eller psykiskt sjuka människor som på mer ellermindre goda grunder anser sig eftersökta av polisen. Många har vårdbehov pågrund av alkohol- eller narkotikamissbruk. - I promemorian nämns på s. 38 attdet enligt tidigare gällande regler i betydande utsträckning varit möjligt attlämna ut adressuppgifter till polisen och att den nu föreslagna lagändringeninte skulle medföra någon nämndvärd förändring i förhållande till rättslägetföre 1981. Här kan pekas på att det i vart fall för patienter som vårdats medanledning av alkohol- eller narkotikamissbruk inte ansetts förenligt medtidigare gällande regler om tystnadsplikt att lämna uppgift om att deneftersökte var eller hade varit patient (1972 s. 302). Det går heller inteatt bortse från att sjukvårdssekretessen sekretesslag i vissaavseenden avsiktligt gjorts starkare än tidigare gällande sekretess (jfr prop.1979/80:2 s. 160-164). - Trots det anförda utgör promemorians förslag med denmycket restriktiva utformning det fått en acceptabel avvägning mellan demotstående intressen som föreligger i detta fall. Den sekretessbrytande regelnom uppgiftsskyldighet som föreslås skall enligt förslaget inte innebära attpolisen skall ha generell tillgång till sjukhusens patientregister. Inte helleravses att hälso- och sjukvårdspersonalen skall lämna ut uppgifterna pä egetinitiativ. Uppgiftsskyldigheten skall enligt promemorian begränsas till sådanasituationer då polisen begär uppgifterna för ett särskilt fall, t,ex, medanledning av en inledd förundersökning eller som ett led i spaningarna efteren förrymd mentalpatient (s. 39). Då uppgiftsskyldigheten ges sådan begränsningkan förslaget i denna del tillstyrkas. - Beträffande socialvården föreslås ipromemorian att skyldighet skall föreligga för socialtjänstmyndigheterna atttill polisen lämna uppgift för särskilda fall att någon vistas på envårdinrättning. Inom detta område finns påtagliga motiv för ett starktintegritetsskydd, men liksom beträffande hälso-och sjukvården framstår det somen rimlig avvägning mellan integritets-skyddsintresset och möjligheterna förpolisen att fullgöra sina spanings- och utredningsuppgifter att även påsocialtjänstområdet införa en ordning som innebär uppgiftsskyldighet försärskilda fall avseende adressuppgifter. Länsstyrelseni lån är positiv till förslaget att åklagar- och polismyndighet påbegäran i ett särskilt fall bör få tillgång till uppgift om att någon vistas på"hem för vård eller boende" efter ingripande från socialtjänsteneller annars med dess medverkan och att ändringen tas in i socialtjänstlagen, -anser dock att övervägande skäl talar för 1981/82:186 175 attåklagare och polis även bör kunna få tillgång till uppgifter om klientersbostadsadresser och liknande i särskilda fall, åtminstone när det är fråga omallvarligare brottslighet. anser inte att ett sådant uppgiftslämnandebehöver innebära att principerna bakom sociakjänstreformen äventyras.Samhällets berättigade intresse av att polisen på eitt effektivt sätt skallkunna utreda och beivra brott och fullgöra delgivningar väger enligtlänsstyrelsens mening tyngre än klienternas intresse av att inte röja sinhemvist. Uppgift härom är ju också till skillnad mot många andra uppgifter somgäller klienterna inom inte av personligt ömtålig art, JO påpekar beträffande 7 a§ 1 tillsynslagen att det av promemorian framgår att uppgiftsskyldighetenendast gäller att någon vistas på en sjukvårdsinrättning. Några andraadressuppgifter, t.ex. uppgift om en patients hemadress avses däremot inte.Eftersom man i detta sammanhang i promemorian talar om adressuppgifter framstårdet som tveksamt om syftet med bestämmelsen är att en sjukvårdsinrättningendast skulle vara skyldig att lämna ut uppgifter på dem som är inskrivna vidsjukhuset. Enligt JO bör utlämnande av uppgifter om patienter kunna lämnas tillpolis och åklagare även om patienten endast söker sig tillsjukvårdsinrättningen i öppen vård. Bestämmelsen bör enligt JO kompletteraseller förtydligas i detta avseende. I praktiken kan polisen behövafå reda på om en person begett sig till sjukhus för tillfällig sjukvård efter t.ex.ett knivslagsmål eller en trafikolycka, där man misstänker brott. - I sådanafall där polisen biträder anhöriga med att leta efter försvunna personer t.ex.barn eller åldringar leder en skadeprövning till att det normalt inte finnsnågot hinder att från sjukvårdsinrättningens sida lämna ut uppgifter tillpolisen av sådan karaktär.\ Något undantag från sekretessen behövs inte försådana fall. - Enligt JO talar, då det gäller polisens brottsutredande verksamhei:,starka samhälleliga skäl för att polisen skall få uppgift från sjukvårdsinrättningarhuruvida en eftersökt person vistas där. JO har så till vida ingen erinran motden föreslagna bestämmelsen. Detförekommer dock enligt JO även att polisen i stor utsträckning utnyttjas för delgivningari skilda sammanhang. JO anser det stötande att sjukvårdsinrättningarrutinmässigt skall biträda polis och åklagare med att lämna ut uppgift huruvidapatienter som söks för delgivning finns på sjukvårdsinrättningen. Skulle detske en sådan inskränkning av sekretessskyddet anser JO att man har gjort ettbetydande avsteg från de värderingar som legat till grund för sekretessen inom hälso-och sjukvården. JO anser att den föreslagna bestämmelsen bör begränsas till enskyldighet för sjukvårdsinrättningar att till polis eller åklagare lämna utuppgift cim att någon vistas på sjukvårdsinrättning om detta i särskilt fall begärsi brottsutredande syfte. Vidare bör bestämmelsen kompletteras så att den ävenöppnar möjlighet för åklagare och polis att få uppgift om en person vistas påen sjukvårdsinrättning om det gäller spaning efter någon som rymt frånmentalsjukhus, kriminal- Prop.1981/82:186 176 vårdsanstalt eller på annat sätt undandragit sig beslutsom gäller frihetsberövande. I likhet med vad JO har föreslagit rörande hälso- ochsjukvården föreslår JO att uppgiftsskyldigheten enligt 66 § andra stycket SoLbegränsas. - I lagförslaget används ordet "vistats", medan däremot imotsvarande förslag på hälso- och sjukvårdsområdet används ordet"vistas". JO förutsätter att avsikten är att bestämmelsen isocialtjänstlagen även skall innehålla ordet "vistas". Därest avsiktenär att i detta avseende göra skillnad mellan hälso-och sjukvården ochsocialtjänsten bör detta närmare utvecklas. Eljest riskerar man att det kanuppstå missförstånd, - JO påpekar också att klienter mångagånger placeras på hem vars huvudman formellt inte är en myndighet, jfr 69 § SoL.Därför anser JO att det bör klargöras om det även skall föreligga skyldighetatt lämna uppgift om dem som vistas på hem med privata huvudmän. , läns landsting.Centralorganisationen / SR, Föreningen . FöreningenSveriges polischefer och tillstyrker förslagen vadgäller skyldighet att lämna ut adressuppgifter. stöderförslaget vad gäller adressuppgifter, alltså att sjukvårdsinrättning ochsocialtjänstmyndighet skall delge polismyndighet och åklagarmyndighet uppgifterom att någon vistas på en vårdinrättning, om uppgiften begärs för särskiltfall. Sällskapet har särskilt noterat att detta inte medför att en patient utanvidare också får utsättas för förhör eller delges en handling osv. Sådanafrågor måste bedömas utifrån patientens hälsotillstånd och kan alltså inteavgöras med ledning av sekretessregleringen, delar uppfattningen att uppgiftendast om en persons vistelse på sjukvårdsinrättning i de flesta fall utanhinder av sekretess bör kunna lämnas till polismyndighet vid förfrågan. Att såsker när polisen uppträder som hjälpande organ är tämligen självklart. Vadgäller "delgiv-ningsfallen" bedömer förbundet det som föga troligtatt risken för att bli delgiven någon form av försändelse på ensjukvårdsinrättning i beaktansvärd utsträckning avhåller någon från att sökavård. - Något annorlunda förhåller det sig emellertid med "gripandefallen".Som påpekats i promemorian är det tänkbart att personer även med uttalatsjukvårdsbehov underlåter att söka vård om detta leder till ettgripande. Den i förslaget valda metoden med en obligatorisk uppgiftsskyldighettorde öka risken för att vissa vårdbehövande underlåter att söka vård jämförtmed den andra tänkbara lösningen, att personalen får en rätt men inte enskyldighet att lämna uppgiften. Förbundet vill därför förorda att sammatekniska lösning som föreslagits för uppgifter vid misstanke om grövre brott,nämligen en undantagsregel i sekretesslagen, införs även för adressuppgift.Regeln bör finnas i 14 kap, 2 § SekrL, - Detta skulle visserUgen medföra attregeln bUr svårare att tillämpa för sjukvårdspersonalen men detta är inte någotunikt i sekretessammanhang. På en rad andra punkter har överlämnats ömtåliga 1981/82:186 177 överväganden till personalen därför att det materielltsett varit att föredra framför enkelhet i tillämpning (t,ex, promemoriansavsnitt om sekretessen föräldrar/barn). Särskilt som den föreslagnauppgiftsskyldigheten gjorts så vidsträckt att den synes möjliggöra t.ex. att polismjndighetutfärdar en generell begäran tiU en rad sjukvårdsinrättningar med begäran omuppgift för det faU eftersökt person söker vård, anser förbunidet att vissatillämpningssvårigheter är att föredra framför den "enkla regeln".Därmed möjliggörs som påpekats att hänsyn tas i mera undantagsbetonade fall.Konkret kan pekas exempelvis på situationen när starkt vårdbehövande barn iutvisningshotade familjer undandras adekvat vård på grund av familjens rädslaför verkställighet. Några remissinstanser är kritiska till förslaget attpersonal inom hälso- och sjukvården och skall lämna uppgift tiUpolis och åklagare om att någon vistas på en vårdinrättning, om uppgiftenefterfrågas i ett särskilt fall. Arbetsgruppen vid juridiska fakultetsnämnden vid Uppsalauniversitet delar promemorians uppfattning att s.k. adressuppgifter normaltinte är särskilt ömtåUga. Men i en del fall skulle vetskapen hos vårdbehövande,att kontakt med sjukvården inte kan undanhållas polisen, kunna medföra att deinte vågar söka behövlig vård. I dessa fall rör det sig stundom om kroppsUgteller psykiskt sjuka människor som på mer eller mindre goda grunder anser sigeftersökta av poUsen. Många har vårdbehov på grund av alkohol- ellernarkotikamissbruk. Med hänsyn till betydelsen av att även dessa personer kommerunder behövlig vård anser arbetsgruppen att intresset att ge varje patient ettskydd mot menligt uppgiftslämnande väger tyngre än de i och för sig befogadeönskemålen om effektivitet i polisens spani ngs- och delgivningsverksamhel. -1promemorian nämns på s. 38 att det enligt tidigare gällande regler i betydandeutsträckning varit möjligt att lämna ut adressuppgifter till polisen och attden nu föreslagna lagändringen inte skulle medföra någon nämnvärd förändring iförhållande till rättsläget före 1.981. Arbetsgruppen vill här peka på att deti vart fall för patienter som vårdats med anledning av alkohol- ellernarkotikamissbruk inte ansetts förenligt med tidigare gällande regler omtystnadsplikt att lämna uppgift om att den eftersökte var eller hade varitpatient (1972 s. 302). Det går heller inte att bonse från att sjukvårdssekretesseni sekretesslag i vissa avseenden avsiktiigt gjorts starkare äntidigare gällande sekretess (jfr prop. 1979/80:2 s. 160-164). Arbetsgruppenavstyrker sålunda förslaget om utlämnande till polis och åklagare av s.k.adressuppgifter. I överensstämmelse med arbetsgruppens inställninjj tilladressuppgifter från sjukvården är arbetsgruppen kritisk till förslaget i 66 §andra stycket SoL, som förefaller stå i viss motsättning tiU grundläggandetankegångar bakom den nya lagstiftningen om socialtjänst och socialsekretess.Det framgår klart av förarbetena till sekretesslagen att det varit en strävanatt skapa en väsentUgt starkare socialsekretess än den som tidigare gällt. 12 1981/82. 1 saml Nr 186 1981/82:186 178 minsthar detta ansetts befogat i förhållanden till andra institutioner, i synnerhetsådana som har andra samhällsuppgifter än polisen. I motiven (prop. 1979/80:2 s.182) sägs att det är svårt att skapa något verkligt förtroende försocialtjänsten om denna fungerar eller befaras fungera som något av eninformationscentral för andra myndigheter i deras verksamhet. Vidare uttalasatt det bedömts angeläget att genom den nya lagstiftningen få till stånd enstramare reglering av informationsflödet mellan myndigheterna. I samma riktningtalar utförligt förarbetena till den nya socialtjänstlagen. I promemorian sägsmed rätta att kraven på sekretess inom gör sig gällande i likahög grad som inom sjukvården och att man t. o. m. kan hävda att uppgifter pådet förra området faktiskt behöver starkare sekretess. Ipromemorian uttalas också att en ordning som tillåter utlämnande avadressuppgifter medför risk för att enskilda personer - kanske de mest utsatta- inte vågar vända sig till . - Som argument för att tillåtaadressuppgifter till polisen åberopas i promemorian att en intagning på eninstitution inom mera sällan är direkt föranledd av att någonbegått brott. Argumentet är knappast övertygande. Viktigare är att det finnsett konstaterat samband mellan drogmissbruk och kriminalitet samt att varjeinformationsväg från till polisen måste befaras minskabenägenheten hos vissa kriminellt belastade personer att söka vård på socialainstitutioner. Arbetsgruppen avstyrker på anförda skäl lagförslaget i dennadel. Liknande synpunkter framförs av . Enligt kommun finnsdet otvivelaktigt motiv för att underlätta poUsens arbete genom ändring i nugällande regler. Här är det emellertid fråga om en mera svår och känslig awägningmellan samhällets intresse och den enskildes integritetsskydd. har inte ansett att övervägande skäl talar för attsocialsekretessen bör vika för polisens intressen i detta faU. Kommunen anseratt frågan om en begränsning av sekretessen på hälso- och sjukvårdsområdet ochsocialtjänsten bör övervägas ytterligare. Enligt socialacentralnämnden i kan mot resonemangen i promemorian hävdas attsocialtjänstens insatser bygger på frivillighet och att nödvändiga vård- ochrehabiliteringsinsatser inte skulle komma till stånd om den enskilde inteåtnjuter integritetsskydd. Frågan är om inte denna intressekonflikt utgör en avkärnfrågorna i nya konstruktion. kan ifrågasättasjust delgivningsverksamhetens speciella betydelse vid sidan om andra viktigasamhällsfunktioner. Om sekretessen får vika vid beivrandet av grövre brott,torde i vart fall en viktigare del av delgivningsverksamheten kunnatillgodoses. Nämnden anser därför för sin del inte att övervägande skäl talarför att socialsekretessen bör vika för polisens intresse av att generellt kunnafullfölja sin delgivningsverksamhel. mening synes en regel att polisen i princip alltid skallkunna få reda på om en viss person finns på en sjukvårdsinrättning visserligenbli klar och entydig, men å andra sidan medföra att efterspanade Prop.1981/82:186 179 brottslingarsom t.ex. skadats när brottet begicks i många fall inte kommer att söka vård omde då löper en uppenbar risk att "åka fast". I intressekonfliktenmellan att sjukhuset skall uppfattas som en för brottslingar och attsjuka eller skadade människor skall känna tvekan att söka vård av rädsla föratt utlämnas till polisen måste förbundet som företrädare för de för hälso- ochsjukvården ansvariga huvudmännen inta den ståndpunkten att företräde måste gesintresset att vård skall tillhandahållas närhelst den behövs och vem som änbehöver den. Förbundet kan därför för sin del inte tillstyrkapromemorieförslaget till den del det innebär att en skyldighet att lämnauppgifter skall införas i det nu aktuella hänseendet. Det synes angeläget attden slutUga lösningen av denna fråga samordnas med vad som skall gälla omutvisningshotade utlänningar och straff för döljande av sådana enligtutlänningslagkommitténs betänkande (Ds A 1981:8) Ett särskilt utvisningsförfarande.Till denna bild hör även att enligt den nu aktuella promemorian skallsocialtjänsten - men tydligen inte hälso- och sjukvården - åläggas atttillhandahålla poUsen en utvisningshotad utlännings s;enast kända adress. Detär viktigt att det så långt som möjHgt kan skapa:; klarhet i alla dessasituationer. LOunderstryker starkt att hälso- och sjukvården hör till det område där kravet påsekretess angående personliga förhållanden gör sig starkast gällande. Sverigehar lång och hävdvunnen praxis rörande sekretess kring patienters personligaförhållanden. LO har inget att invända mot att ett väl fungerande samarbete,och att ett rättmätigt uppgiftsutiämnande mellan polis och sjukvårdsmyndighetkommer till stånd i den mån ett väsentUgt samhällsintresse kräver det, men ärsamtidigt tveksam om vilka effekter promemorians förslag kan få. Om det nyalagförslaget skulle innebära att personer till viss del kommer att undanhållasig behövlig sjukhusvård och då stå utanför samhällelig kontroll och bli ännusvårare för polisen att nå är svårt att bedöma. Blir effekterna dessa harförändringen visserligen åstadkommit en förbättring för polismyndigheten mensamtidigt äventyrat enskildas hälsa. Effekterna i detta hänseende börpenetreras ytterUgare innan någon förändring görs. Närdet gäller socialtjänstiagen vill LO påpeka att de övergripande målen isocialtjänsten ska bygga på frivillighet, samarbete, förti-oende och demokrati.Den föreslagna skyldigheten att lämna uppgifter till polisen vid förfrågan omatt någon vistas på "hem för vård eller boende" kan äventyra deuppsatta övergripande målen för . Det är enligt LO:s mening intelämpligt att nu ändra på lagen i denna principieUt viktiga fråga. Den bör istället bli föremål för prövning inom socialberedningen som har till uppgiftatt följa lagens tillämpning. framför kritiska synpunkter, se avsnitt2.1.4. 1981/82:186 180 3.2Uppgifter som angår misstanke om grövre brott Fleraremissinstanser tillstyrker i huvudsak promemorians förslag om att hälso- ochsjukvårdspersonalen och socialtjänstpersonalen skall ha möjUghet att lämnaannars sekretessbelagda uppgifter till polis och åklagare vid misstankar om deallvarligaste brotten. iKalmar län menar att de föreslagna ändringarna av sekretesslagen i det häravseendet kommer att få en marginell betydelse, eftersom endast ett fåtallagrum anger straffminimum. Det kan därför ifrågasättas om intemöjligheterna att lämna upplysningar till polis och åklagare bör göras meraomfattande. Som förslaget nu föreligger har hälso- och sjukvårdspersonal ingenmöjlighet att lämna upplysningar om så allvarliga brott som t.ex. stöld, råneller grov misshandel. Det måste upplevas som otillfredsställande, både frånpolis- och sjukvårdspersonalens sida, att inte få resp. kunna lämnaupplysningar om t.ex. grov misshandel. -hänvisar till attpromemorian diskuterar frågan om att utöka hälso- och sjukvårdspersonalensmöjligheter att lämna upplysningar till polis och åklagare. Något längre gåendeförslag anses dock med hänsyn till vittnesplikten i 36 kap. 5 §rättegångsbalken inte lämpligt konstaterar myndigheten. Den sittanderättegångsutredningen kommer med största sannolikhet inte heller att föreslånågon ändring i denna paragraf. Myndigheten hänvisar vidare till 27 kap. 2 §rättegångsbalken där det stadgas straffminimum för att kunna beslagtaett skriftligt meddelande mellan en misstänkt och en honom närstående.Promemorians förslag i denna fråga måste anses vara den riktiga, varförförslaget tillstyrks. - För har promemorian lagt fram ettförslag som ger samma möjligheter för socialtjänstpersonalen att lämnauppgifter till polisen som föreslagits gälla på hälso- och sjukvårdsområdet. Desynpunkter som framförts beträffande hälso- och sjukvårdsområdet gäller, pågrund av förslagens identiska utformning, även för område. Stockholmstingsrätt anser att de föreslagna ändringarna är tillfredsställande. Fördet allmänna rättsmedvetandet torde det enligt psykiatriska nämnden mångagånger framstå som stötande att uppgifter av detta slag inte skulle få lämnasut. Förslaget ansluter också nära till vad som gäller om vittnesplikten i 36kap. Nämnden tillstyrker därför förslaget. Enligtskolöverstyrelsen öppnar förslagen en vidare möjlighet för skolläkare ochskolsköterska att till åklagar- och polismyndighet förmedla uppgifter elleriakttagelser i fall då misstanke föreligger om sådan grövre brottslighet somnämns i förslaget. Tillfällen då den föreslagna bestämmelsen i 14 kap. 2 §tredje stycket kan komma till användning torde enligt skolöverstyrelsensuppfattning komma att finnas, men inte i större utsträckning.Skolöverstyrelsen ser emellertid positivt på att den nya regeln införs. -1övrigt säger att man med intresse tagit del av promemorian Prop.1981/82:186 181 och funnit den klargörande på punkter som berör skolan. JO påpekar att bestämmelserna i 14 kap. 2§ SekrL anknytertill de strafflatituder som gäller i fråga om skyldighet att avlägga vittnesmålför läkare m.fl. Denna avgränsning synes i och för sig lämpad.