prop · G503158 · 1981-12-31 00:00:00 — För denfasta egendomen torde avkastningsschablonen p. g. a. fastighetstaxeringarnastidsintervall () trappstegsformat variera och avvika från den faktiskavinsten från förvaltningen. Avvikelserna kan bli mycket stora t. ex. inomskogsbruket, där fastighetstaxeringsvärdet grundar sig på aktuelltskogstillstånd vid taxeringstillfället under det att avkastningen är statisktfastlagd enligt andelstal grundat skogstillstånd. Efter 10-20 årkan en skillnad mellan slutavverkningsskog och ungskog slå igenom med mycketstor kraft, positiv eller negativ, för enskilda pastoratet. Stiftsnämndenföreslår att avkastningsschablonerna fastställs endast och inte femår som utredningen föreslår. Inte minst när det gäller bankmedel kan genom kraftigförändring av diskontot uppkomma onormal avvikelse mellan den faktiskaavkastningen och avkastningsschablonen . I detnuvarande avräkningsförfarandet redovisas jordbruksförvaltningens resultatpastoratsvis (den s. k. JO-blanketten). I de fall negativa resultat förekommerfår stiftsnämnden genom denna redovisning en klar signal att vidtarationaliseringsåtgärder. Det blir inte mindre viktigt med det nya systemet förstiftsnämnden att erhålla dylik redovisning. Prop.1981/82:158 122 därför angeläget att pastoraten även i fortsättningenåläggs att till stiftsnämnden redovisa förvaltningens resultat. Den särskilda kostnadsfaktorn, generellt lönebidrag medvisst belopp per prästtjänst och tillskott med av nuvarandetillskott från kyrkofonden, skall enligt utredningens förslag tillämpas underövergångsperioden till . Dessa schabloner har föreslagits i avvaktan pånärmare analys av den kyrkokommunala ekonomin. Utredningens innehåll ger tyvärringen ledning om vilken inverkan på utjämningssystemet som förändring ellerborttagande av dessa schabloner kommer att få. Vad gäller den särskilda kyrkoavgiften beräknad påpastoratens lönetillgångar, har utredningen haft som målsättning att stimuleratill en aktiv och god egendomsförvaltning, så att egendomen genom fördelaktigaplaceringar kommer till bästa möjliga användning. Det lagda förslaget kommerinte, som stiftsnämnden ser det, utan en omfattande revidering, att leda tilldetta önskade resultat. Den föreslagna procentsiffran för andra fastigheter änskogsfastigheter kan ifrågasättas trots dess låga procent, eftersomavkastningen på många av de jordbruk som finns inom stift ger en negativavkastning. Nämnden instämmer dock med utredningen att andra mer lönsammaplaceringsformer bör väljas i detta fall, men svårigheterna är stora på dettaområde, då det i normalfallet inte går att genomföra en försäljning av barajordbruksdelen av en fastighet. Beträffande skogsfastigheter, utgör i stiftavkastningen en väsentlig del av kostnaderna för löner till präster ochkyrkomusiker, nära hälften. Lönsamheten på skogsdelen har varitgod i jämförelse med alternativa placeringar. Således har avkastningen irelation till taxeringsvärden varit . Medhänsyn till att det rör sig om ett realvärde där man förväntar sig attavkastningens storlek skall i stort sett vara skyddat mot inflationseffekten,är avkastningen mycket tillfredsställande. Jämför man däremot med 1980 årstaxeringsvärden, så har dessa för skogsfastigheter höjts med från 1975års värde och avkastningen ligger då på en väsentligt lägre nivå, kanske 4-6 %.Eftersom, som utredningen påpekar, ett definitivt system måste grundas påaktuella uppgifter, synes stiftsnämnden för skogsfastigheter vara ett förhögt värde och anser att med dagens förutsättningar och om värdet skall räknaspå taxeringsvärdet, procenttalet för skogsfastigheter bör ligga på . Erfarenheten har visat att det, i mycket runda tal, rörsig om för att en placering i en skogsfastighet skall ge sammaavkastning som från t. ex. en bankplacering. Därefter kommer fastigheten, omdenna trend fortsätter och mycket talar för detta, att ge successivt stigandeavkastning i förhållande till bankplaceringen. Avkastningen från bank har underen tillbaka varit något lägre än inflationen - resultatet harföljaktligen varit negativt. 1981/82:158 123 Detta skall jämföras med skogsfastigheter, vars realvärdenunder t. o. m. varit något stigande och avkastat påmarknadsvärdet. Det måstesåledes vara av stor betydelse för kyrkan att placeringen styres från bank,obligationer o. d. till realvärden i form av skogsfastigheter. I annat fallkommer inflationen snabbt att urholka de betydande tillgångar som finns iprästlönefonderna och som i huvudsak är placerade på bank. Om resultaten-direktavkastningen minus inflationseffekten - skall bli lika för de härdiskuterade placeringsalternativen, bör kravet på bankplacering vara lika medden avkastning man beräknat för skogsfastigheter plus inflationen. Eller föratt uttrycka detta i siffror: om avkastningen på en fastighet sättes till 4 %skall kravet på en bankplacering vara om inflafionen beräknas fill . Sammasynpunkter ur inflationssynpunkt kan läggas på obligationer och liknande värdepapper,men då dessa, åtminstone inom stift endast ger en normalavkastning mellan3 och och som högst är den föreslagna siffran alldeles för hög.Tyvärr är ju obligafioner bundna under mycket lång fid och kan inte säljas avpastoraten utan avsevärd förlust. Man har iutredningen inte fört fram något av konsekvenserna av skillnaden mellantaxeringsvärde och den utdelning per skogsandel som pastoraten erhållerårligen. En kalavverkad fastighet som förvärvas får ju ett litet andelstal ochi början även ett lågt taxeringsvärde. höjs taxeringsvärdet, alltunder det att andelstalet är oförändrat oavsett hur mycket och värdefull skogfastigheten kommer att innehålla. Å andra sidan får en fastighetmed mycket skog, som har ett högt andelstal och taxeringsvärde som kalavverkasbehålla samma höga andelstal, men får ett avsevärt lägre taxeringsvärde.Stiftsnämnden vill peka på möjligheten att, vad gäller skogsfastigheter, räknaprocent på andelsutdelningen istället för taxeringsvärdet, då detta ger en merrealistisk bild av avkastningen på fastigheten. Som redanpåpekats är stiftsnämnden mycket tveksam till utredningens påstående att detnya systemet skall stimulera pastoraten till mera lönsamma placeringsformer ochfrågan är om inte motsatt effekt kan uppnås. Pastoraten kan, för det första,stimuleras till ökade bankplaceringar, med av inflationen successivt starktreducerade tillgångar som följd. För det andra, synes en jämförelse mellanlagen om kyrkliga kostnader § 7 och lagförslaget § 15, ge vid handen, att detöverskott pastoraten får efter inbetald särskild kyrkoavgift, skall gå direkttill pastoratens kostnader för präst- och kyrkomusikerlöner. Detta är eninskränkning i förhållande till vad som råder, där pastoraten får behålla . som kan användas till annat än dessa lönekostnader. Utredningenhar vid beräkningen av den särskilda kostnadsfaktorn endast tagit hänsyn tillprästtjänsterna i pastoratet och helt gått förbi kyrkomusi- Prop.1981/82:158 124 Skälet härtill är att utredningen anserantalet bidragsberättigade kyrkomusikertjänster vara svårt att fastställa.Påståendet synes mycket tvivelaktigt, då det finns tillgäng statistik över samtligakyrkomusikertjänster som inrättats enligt kyrkomusikerförordningen, liksomkostnaderna för dessa med hänsyn till tjänstgöringsgrad och löneplacering.Nämnden anser således, att den särskilda kostnadsfaktorn skall baseras även på kyrkomusikertjänsterna,då de små församlingarna annars troligen kommer att få mycket svårt att kunnaanställa utbildade kyrkomusiker. Genom övergången 1972 från normaluppskattningssystemettill det nuvarande avräkningsförfarandet, grundat på nettoredovisning, villeman bl. a. vinna pastoratens medverkan i en fortskridande rationalisering avdet kyrkliga jordbruket. Rationaliseringen har emellertid inte framskridit iden takt som behövts för att möta den försämrade lönsamheten i jordbruksnäringen.Till inte obetydlig del synes detta bero på att pastoraten inte i tillräckliggrad här bevakat lönsamhetsutvecklingen eller i vart fall inte låtit dennainsikt komma till uttryck i adekvata förvaltningsåtgärder. För att rätt bedöma jordbrukets lönsamhet i det enskildafallet måste man överblicka . är med hänsyntill de långa tidsintervaller mellan nödvändig förnyelse av byggnader ochanläggningar. Många av de utvecklade och utvecklingsbara arrendegårdarnauppvisar bättre nettoavkastning än som motsvarar av 1975 årstaxeringsvärde. Det handlar då om egendomar med satta arrenden därpastoraten haft möjlighet och vilja att undandra sin medverkan till förlustbringandeinvesteringar. anser att de föreslagna procentsatserna förde olika egendomsslagen kan användas under en prövotid. Huruvida en differentieringav schablonerna får någon nämnvärd betydelse för pastoratens vilja tillomplaceringar mot högre avkastning av lönetillgångarna är osäkert. För attövertyga pastoraten om vikten av på lång sikt lönsamma placeringar ochverkligen få omplaceringar till stånd krävs betydligt effektivare medel. Manbör dock undvika att tillskapa en ordning som ger kortsiktiga placeringarföreträde framför en förmögenhetsförvaltning som tillgodoser avkastningsanspråkeni det längre perspektivet. - vill i detta sammanhang ifrågasättaom det inte , sedan erfarenhet vunnits om stiftsnämndernas skogsförvaltningär dags för pastoraten att anförtro åt stiftsnämnderna ytterligareförvaltningsuppgifter och då närmast fondförvaltningen. Risken att pastoraten skulle förledas sälja ut sinabärkraftiga jordbruk får bedömas liten, eftersom åtgärden på samma gång måstevara betingad av allmänna rationaliseringssträvanden. Däremot kan ett pastoratmed stora prästlönefonder i bankmedel förväntas bli ointresserat av att köpafast egendom såvida inte omplaceringen redan under den fastlagda tidsperiodenreducerar storleken av den särskilda kyrkoavgiften. (Det är nämligen inte Prop.1981/82:158 125 realistiskt att räkna med att en arrendeavgift kanförränta en köpeskilling med .) Om omplaceringar till fast egendominte skall missgynnas måste det därför vara möjligt att under löpande fastställelseperiodomräkna den särskilda kyrkoavgiften för ett enskilt pastorat, när fördelningenpå olika slags lönetillgångar undergått större förändringar. Stiftsnämndenvälkomnar avskaffandet av avräkningssystemet men har ovan påvisat vissa ickeönskvärda följder med en alltför stelbent schabloni-sering av den särskildakyrkoavgiften. Man börenligt stiftsnämndens mening i första hand inrikta sig på att göra den sista avräkningen1983. Eftersom det extra utjämningsbidraget synes komma att behöva tillämpas iganska stor utsträckning, i vart fall till en början, så bör det vara möjligtatt den vägen korrigera alltför stora skillnader mellan den preliminära ochslutliga avräkningen. Enligt §13 utkast till lagförslag skulle det särskilda utjämningsbidraget utgöra 25 000kr. per församlingspräst jämte ett tillskott beräknat efter ett fastställtmedelvärde av pastoratets tillskott . Eftersom dessa siffrorär absoluta och någon regleringsmöjlighet inte finns i paragrafen, bedömsvärdet av detta utjämningsbidrag komma att urholkas genompenningvärdesförsämringar. Av utredningstexten framgår att det utgående tillskottetendast skulle avse tiden till . I utkastet fill lagförslag framgår däremotinte att någon övergångsperiod skulle avses. Beträffande den fasta summan - . perförsamlingspräst - bör den kunna indexregleras med hjälp avlönekostnadsutvecklingen, för att undvika att lagändring måste påkallas såsnart motiv finns för ändring av beloppet. Särskild kyrkoavgift skulle ersätta det nu ganskaomständliga förfarandet med årlig avräkning av lönetillgångarna något som dockinneburit en förbättring gentemot tidigare normaluppskattningsförfarande. Av utredningstexten framgår att sfiftsnämnden har attfastställa avgiften och av utkast till lagtext (§ 14) att regeringen skallmeddela närmare föreskrifter om beräkningen av särskilda kyrkoavgiften. Beträffande de olika schablonprocenter som skallfastläggas för de olika komponenterna i lönetillgångarna torde det vara mycketviktigt med en följsamhet till det ekonomiska läget så att intekonjunktursvängningarna accentueras för pastoraten. Kyrkofondsstyrelsen börvarje år i samråd med stiftsnämnderna fastställa gällande procentsatser gärnamed en flerårsram som utjämningsinstrument. Således kan man ifrågasätta om olika procentsatser skallgälla för skogsavkastning och annan fastighetsavkastning eftersomtaxeringsvärdet används som grund och detta har ett för alla ingående delkomponenter Prop.1981/82:158 126 gemensamt övergripande riktvärde nämligen avsaluvärdet vid taxeringstillfället. Beträffande de särskilda kyrkoavgifter som härrör frånskogsinnehav är att märka att utdelning till pastoraten sker med hjälp avandelstal, vilkas beräkning grundar sig bl. a. på fastighetens virkessituation1972. Taxeringsvärdet däremot följer fastighetens utveckling med revideringvart femte år. För mindre fastigheter utvecklar sig alltså taxeringsvärdetmycket ojämnt medan andelstalet är oförändrat relativt för det övrigafastighetsinnehavet. Stiftsvis är sådana fluktuationer utjämnade, varför enviss förbättring av rättvisan pastoraten emellan skulle uppnås, om man för helastiftet inbetalade en viss bestämd procent av taxeringsvärdet direkt tillkyrkofonden som underlag för det särskilda utjämningsbidraget och eventuelltöverskjutande utdelning fördelades på pastoraten efter andelstal. Underskottfördelas likaledes efter andelstal med möilighet till utjämning under vissperiod. Vid fastställande av avkastningsprocenter bör man utgäfrån placeringarnas värdebeständighet varvid man bör ha en nivå som gällerfast egendom och eventuellt aktier och en som avser bank- och obligationsplaceringar.Skillnaden mellan avkastningen på dessa båda huvudgrupper bör i princip varalika stor som den aktuella inflationen. Om fill följd av exempelvisstatsmakternas ingripande värdet på fast egendom fås att följa en annanutveckling än penningvärdet bör en korrektionsfaktor härför inräknas. Avkastningen på bankmedel m. m. bör relateras tillaktuellt diskonto vid ev. viss tidpunkt och inte till att medeltal för engången period, vilket förfarande ju kan medföra stora avvikelser i tider med rörligtdiskonto. Utredningen framhåller att en utjämning innebär ett kravpå ökad solidaritet inom kyrkan. Den framhåller också att rationaliseringarinom kyrkokommunala organisationen kan ses som en motsvarande åtgärd avsolidaritet från de mindre enheternas sida. Med likartat synsätt på egendomsförvaltningen borde vid enfullständig solidaritet all knytning mellan,pastorat och viss prästlönetillgånglösgöras och en förutsättningslös uppbyggnad av en rationell förvaltning avdess tillgångar ske utan bindning av stifts- och pastoratsgränser.Stiftsnämnden framförde ungefär Ukartad åsikt redan vid sitt yttrande1969-02-14 över betänkandet "Förvaltningen av kyrklig jord m. Avkastningen av tillgångarna skulle härvid kunna gå direkt till dengemensamma kassa varifrån bidrag till prästerskapets avlöning skulle utgåenligt utredningen. I avvaktan på en sådan naturlig lösning till gagn förkyrkan som enhet bör rationaliseringar och förenklingar tillgripas inom ramenför nuvarande former. Förenklingarna får emellertid inte tillgripas för dessegen skull utan Prop.1981/82:158 127 tanke på konsekvenserna. Så synes ha skett till viss del iutredningens förslag. Stiftsnämndenavser att förslagets schabloner för beräkning av den särskilda kyrkoavgiften istort sett är jämförbara med den tidigare helt oacceptabla normalauppskattningsmetoden och kan komma att leda till orättvisor. Utredningen framhåller att systemet för avräkningen mellanpastoraten och kyrkofonden är utomordentligt krångligt och kostsamt. Stiftsnämndenfinner att beskrivningen delvis är riktig. Om avräkningen skulle bibehållasvilket närmast kan kallas för en redovisning till kyrkofonden, skulle den dåemellertid vara begränsad till avkastningen av prästlönetillgångarna ochsåledes av mindre omfång . Att denna redovisning skulle vara så mycketbesvärligare att få in i kyrkofondens datasystem än procenttalen så att det skullemotivera en övergång till dessa tal ställer sig stiftsnämnden frågande inför.Ett slopande av redovisningen av verklig avkastning försvårar den kontinuerligaanalysen av boställsförvaltningen intill fullständighet. Det kan också starktbefaras, som också framhålls nedan, att det i fortsättningen ej blir denverkliga avkastningen som blir avgörande för strukturrationaliseringen utanutfallet av procenterna. Stiftsnämndenär också av den uppfattningen att genom införandet av procenterna skapas ettarbete av annat slag i stor omfattning. Det torde således bli ganska omfattandeutredningar, remisser etc. för varje procenttal som skall åsättas.Stiftsnämnderna får utreda för de grundvärden på vilka dessaprocenter skall användas m. m. En aktiv och god egendomsförvaltning skall avläsas i detverkliga resultatet och inte i utfallet av schablonmässigt satta procenttal.Det går inte att bortse från att för det enskilda pastoratet kommer utfalletgenom procenttal att vara avgörande för en förändring avförmögenhetsplaceringen. Därigenom kan en snedvridning ske till förfång förkyrkan i sin helhet. Stiftsnämndenfinner att de angivna procenterna inte fyller måttet. Procenttalet på skog ärsåledes beräknat för ett medeltal. För de enskilda pastoraten kan detemellertid slå mycket olika. Pastoratens avkastning från skogen är avhängigt avdet satta andelstalet vid ingången till 1972 och får ej rubbas.För ett boställe med yngre skog kommer t. ex. under en tioårsperiodtaxeringsvärdet på skogen att höjas enbart på grund av denna tillväxt medibland . Ett pastorat med sådant boställe kommer snart i det lägetatt den särskilda kyrkoavgiften blir långt högre än utdelningen frånskogsförvaltningen även om procentsatsen är försiktigt satt. Det är inte attförvåna om ett sådant pastorat vill avyttra fastigheten även om den är mycketvärdefull för kyrkan i sin helhet, för att sätta pengar på bank. Det tordeockså vara svårt att få pastorat att placera in sina prästlönefonder i skogsmarkermed plant- och ungskog. Motsatsen sker för ett pastorat med ett 1981/82:158 128 boställe med enbart gammal skog. Efter en totalavverkningav gammalskogen sjunker taxeringsvärdet till ett minimum och den avkastningsom pastoratet mottar genom andelstalet bli mycket över den särskilda kyrkoavgiftensom pastoratet skall stå för. Om pastoratet därefter säljer fasfigheten ochsätter in pengarna på bank så får pastoratet behålla den höga mellanskillnadenså länge utredningens förslag står kvar. I stället för den stimulans tilllämpligaste förmögenhetsplacering som utredningen framhållit kan motsatsen bliföljden av införandet av procenter. På grundval av ovanstående bör utredningens förslag omsärskild kyrkoavgift inte genomföras. I stället bör redovisningen alltjämtbygga på den verkliga avkastningen, åtminstone tillsvidare och i avvaktan på enytterligare utredning i denna del. Utredningen föreslår, att kyrkofonden fill varje pastoratutger ett lönebidrag på för varje i pastoratet inrättadprästtjänst. anser, att lönebidraget ej kan kopplas enbart fillinrättade tjänster utan måste hänsyn även tas till eventuella vakanser. Denprästbrist som råder i stiftet leder stundom till att samtligaprästtjänster i ett pastorat är vakanta och att de prästerligaarbetsuppgifterna fullgöres av en pastoratsadjunkt. Genom den föreslagnakopplingen till inrättade tjänster skulle i ett sådant fall ett pastorat delsfå sina lönekostnader direkt täckta genom kyrkofonden dels få lönebidrag frånkyrkofonden, vilket är helt orimligt. anser vidare attlönebidraget ej bör låsas vid . Genom penningvärdeförsämringenförlorar detta snart i värde. Den föreslagna principen för bestämning av den särskildakyrkoavgiften synes vara att återgå till en ordning som har stora likheter meddet tillämpade normaluppskattningssystemet. Att göra någorlunda säkra bedömningar över de olikaegendomsslagens framtida avkastningar är utomordentligt svårt. På grund avpastoratens varierande sammansättning av de olika egendomsslagen kanfelbedömningar om dessas avkastning ge upphov till mycket felaktiga uttag aysärskild kyrkoavgift från de olika pastoraten. För beräkningen av den avgift som hänför sig till skogensavkastning kan systemet få orimliga konsekvenser enligt följande exempel. Denverkliga årliga avkastningen av skogen fördelas på pastoraten på grundval avandelstal, som bygger taxeringsnormer och det skogstillstånd sområdde eller vid senare förvärvstidpunkt. Den särskilda kyrkoavgiftenföreslås beräknas med en viss procent på det för varje framtida femårsperiodgällande taxeringsvärdet. En boställsskog som vid ingång hade högt förrådav avverknings-mogen skog och som i övrigt var välskött erhöll ett högtandelstal, vilket resulterat i hög avkastning till ägande pastorat. Efter år1972 utförda avverkningar påverkar inte andelstalet men det på grund avavverkningarna Prop.1981/82:158 129 sänktavirkesförrådet resulterar i relativt sett sänkta framtida taxeringsvärden.Eftersom kyrkoavgiften enligt förslaget beräknas på aktuellt taxeringsvärdeskulle således avgiften fill kyrkofonden bli låg trots att den verkliga skogsavkastningenär onormalt hög. Boställenmed lågt virkesförråd och dåligt skogsfillstånd erhöll ett lågtandelstal med låg årlig avkastning. Det skogliga restaureringsarbete som sådanafasfigheter genomgått bör leda fill ett allt högre värde vidkommande fastighetstaxeringar med allt högre kyrkoavgift som följd trotsoförändrad låg verklig avkastning. Beträffandeavkastningar av bankmedlen är det svårt att se någon fördel med att använda enberäknad avkastningsprocent för olika femårsperioder i stället för den av aktueUabanker redovisade verkUga ränteavkastningen. Dettorde råda enighet om att pastoratens lönetillgångar bör placeras så att densamlade avkastningen av de olika egendomsslagen blir så hög som möjligt. De iutredningen föreslagna förräntningskraven kommer att avvika från den verkligaavkastningen av de olika lönetillgångarna. Detta kommer att i hög grad försvårabedömningen av mest ändamålsenliga placeringssätt för de enskilda pastoraten.Den långsikfiga planeringen av egendomsinnehavet kommer ytterligare attförsvåras eftersom ändrade taxeringsvärden innebär ändrade förutsättningar förberäkningen av den särskilda kyrkoavgiftens storlek. Att ändrasammansättningen av pastoratens lönetillgångar i syfte att förbättra den långsikfigaframtida avkastningen kräver en mycket lång omställningsperiod. Den iutredningen föreslagna konstrukfionen av den särskilda kyrkoavgiften torde göradet närmast omöjligt för de enskilda pastoraten att överblicka de framtidaekonomiska konsekvenserna av tänkbara placeringsalternafiv. En radikal lösningav problemet torde vara en gemensam förvaltning av pastoratens lönetillgångarinom varje stift. Utredningenföreslår att kyrkofonden skall utge ett lönebidrag fill varje pastoratmotsvarande . för varje i pastoratet inrättad tjänst förförsamlingspräst. Ett sådant bidrag torde i varierande grad stå i relation tillverkliga lönekostnader inom de olika pastoraten bland annat beroende på omfattningenav vakanser på prästtjänsterna. Ett fast bidrag knutet till inrättade tjänsterkan även tänkas utgöra ett hinder om det uppstår behov av omfördelning avprästtjänster mellan närliggande pastorat eller vid indragning av tjänster. Utredningen skulleenligt direkfiven studera möjligheterna att väga in' kyrkokommunernas olikakostnadsstruktur. Tyvärr har den nödgats konstatera att det ej varit möjligtatt få fram underlag för en sådan invägning. I stället har man tillgripitschabloner som visserligen uppfattas som en provisorisk lösning, men som ändåger intryck av att vara godtyckligt valda. Lönebidraget per inrättad tjänstavses sålunda utgå oavsett om man haft 9 1981/82. 1981/82:158 130 utgift för lön eller ej. Om det schabloniseradekyrkofondstillskottet är endast att konstatera att det ej är värdesäkrat ochsåledes kan förväntas vara av ringa betydelse inom och att detgrovt missgynnar pastorat - främst i glesbygder som - vilka under åren1978-1981 haft längre prästvakanser.