prop · G503179 · 1981-12-31 00:00:00 — I detsammanhanget bör vidare beaktas att en rad ersättningsfrågor som hänger sammanmed arbetstidens ökning, dvs. övertidsersättning, kompensafionsledighet osv.,tradifionellt allfid har varit kollektivavtalsreglerade. När det gäller förlitandet på en avtalsreglering ärdet givetvis ett osäkerhetsmoment att frågorna är beroende av att två ellerflera parter kan komma överens i avtal. Den enda möjligheten som f.n. finns förregeringen - och som även är användbar i ett skymningsläge - är bemyndigandet i4 kap. 9§ arbetsmiljölagen, enligt vilket regeringen eller förvaltningsmyndighetsom regeringen bestämmer ges rätt att utan hinder av lagen meddela särskildaföreskrifter om arbetstidens förläggning vid vägtransport och luftfart. Iövrigt fordras lagsfiftning av . Det bör då beaktas, att t.ex. frågorom övertidsersättning är av den beskaffenheten att de knappast kan regleras avregeringen efter riksdagsbemyndigande utan att det i så fall krävs reglerdirekt i lag. Sammantaget visar redogörelsen på att man på dettaområde i så betydande grad kommer i kontakt med kollektivavtalsreglering, atten specialreglering i kollektivavtalets form framstår som den metod som iförsta hand bör prövas. bör dä beaktas behovet av vissa ätgärder frånstatsmakternas sida som främjar en enhetlig avtalsreglering eller att avtalkommer till stånd. Även arbetsplatser utan kollekfivavtal måste beaktas. Vid forcerad produktion och K-produktion kan äldreverkstäder och maskiner som har behållits för detta ändamål behöva åter tas ibmk. Detta liksom användning av t.ex. alternativa tillverkningsprocesser, vilkamåste fillgripas i brist på råvaror (exempelvis legeringsmetaller), komponenterm.m. kan strida mot föreskrifter som har meddelats för normala fredsförhållandenmed stöd av arbetsmiljölagstiftningen. Ökat antal anställda och utökadarbetstid kan också medföra att utrymmen såsom värmestugor, omklädningsrum ochmatsalar inte fyller kraven enligt föreskrifter eller avtal. Vid utökadarbetsfid kan också gränsvärden enligt arbetarskyddsstyrelsens föreskrifteröverskridas. Den gmndläggande författningen på detta område ärarbetsmiljölagen. De mer konkreta miljöbestämmelserna återfinns oftast iarbetarskyddsstyrelsens föreskrifter eller i kollektivavtal.Arbetarskyddsstyrelsen kan också inom de allmänna förutsättningar som anges iarbetsmiljölagen meddela dispens från allmänt gällande föreskrifter.Beträffande frågor som regleras i kollekfivavtal kan styrelsen dock inteingripa. Eventuella dispenser frän arbetsmiljömyndigheternas sida blir dockberoende av om de ryms inom arbetsmiljölagens aUmänna ramar. Det torde emellertidvara tveksamt om Prop.1981/82:179 49 exempelvis en avställd smedja skall anses ha sådanarbetsmiljö som är "tillfredsstäUande med hänsyn fill arbetets natur ochden sociala och tekniska utveckUngen i samhället" (jfr 2 kap. I § förstastycket arbetsmiljölagen). Om svaret blir nekande, finns ingendispensmöjlighet enligt nuvarande regler. Den utväg som i stället får anlitasblir en förtattningsändring, vilken medger särskilda dispenser i ettskymningsläge. 11 kap. 4 § arbetsmiljölagen angesatt regeringen eller förvaltningsmyndighet, som regeringen bestämmer, kanbeträffande försvarsmakten och civilförsvaret meddela särskilda föreskrifter ifrågor som avses i lagen (jfr SOU 1976:1 sid. 289ff, 393f; prop. 1976/77:149sid. 207ff, 388.) 118 § tredje stycket arbetsmiljöförordningen har sedanarbetarskyddsstyrelsen bemyndigats att utan hinder av arbetsmiljölagen meddelasärskilda föreskrifter beträffande försvarsmakten och civilförsvaret för detfall riket befinner sig i krig eller i krigsfara. Bemyndigandet i 1 kap. 4§arbetsmiljölagen omfattar alltså inte hela totalförsvaret. De delar av dettasom är uteslutna är det ekonomiska försvaret, det psykologiska försvaret ochvad som under en samlingsbeteckning brukar kaUas övrigt totalförsvar, vilketbl.a. innefattar poUs och sjukvård. I första hand bör alltså övervägas i vadmån bemyndigandet i arbetsmiljölagen bör vidgas till att omfatta även detekonomiska försvaret. I försvarsförberedelserna är det dessutom av vikt atthela totalförsvaret kan deha. Bemyndigandet i arbetsmiljölagen bör därförutvidgas till att avse hela totalförsvaret. Om en avgränsning av bemyndigandetbör ske, kan en lösning vara att detta endast avser "verksamhet avbetydelse för försvarsberedskapen" eller situafioner när totalförsvaretträder i verksamhet för att möta ett befarat väpnat angrepp (beträffandelämpligheten att använda begreppet totalförsvar för ett bemyndigande, jfr prop.1979/80:176 sid. 8-9, 49-50, 52-53,). Bemyndigandet i 18 § tredje stycketarbetsmiljöförordningen bör i motsvarande mån ändras. Efter sådana ändringar finnsmöjligheter för arbetarskyddsstyrelsen att meddela ändrade föreskrifter ellerdispenser från fredskraven för ett skymningsläge. Vid utformningen avbemyndigandena bör fillses att de utformas så att föreskrifter kan utfärdasredan under normala fredsförhållanden. Arbetskraftsplanläggningen görs avstatliga och kommunala myndigheter samt av krigsviktiga företag med biträde avlänsarbetsnämnderna enligt anvisningar av arbetsmarknadsstyrelsen.Planeringsfömtsättningen är -enligt regeringens anvisningar för den civilasektorns planläggning - att allmän mobilisering sker. Genomförandet avarbetskraftsplanläggningen baseras i sista hand på de tvångsmedel somtjänstepliktslagen erbjuder. I ett skymningsläge får man däremot helt lita tillde konventionella arbetsförmedlingsmetoderna eftersom tjänstepliktslagen dåinte är tUlämplig. Både för den forcerade produktionen och för K-produktionenkrävs emel-4 1981/82. Prop.1981/82:179 50 lertidganska betydande tillskott av arbetskraft. Enligt nuvarande regler finns småmöjligheter att vid arbetsförmedling gynna företag med forcerad produktioneller K-produktion. Den gmndläggande principen förförmedlingsverksamheten vid arbetsförmedlingarna finns intagen i 4 § förstastycket arbetsmarknadskungörelsen. Den lyder: "Arbetsförmedlingen skallinhämta och lämna saklig och så fullständig information som möjligt i deavseenden som har betydelse för såväl arbetssökande som arbetsgivare." 1974:1, bilaga 13, gav Kungl. Maj:t tillkänna bl.a. följande omarbetsförmedlingens uppgifter och förmedlingsarbetets inriktning: "Iförmedlingsarbetet skall eftersträvas att sökandens önskemål ocharbetsförutsättningar klarläggs, att arbetsmarknadspoUfikens medel utnyttjasför att ge sökanden möjlighet att ta arbete som nära ansluter till hansönskemål och förutsättningar samt att samråd etableras i syfte att anpassaarbetsuppgifter och arbetsförhållanden till de sökandes fömtsättningar. Motbakgmnd av dessa förmedlingsinsatser bör arbetssökande erbjudas lediganmäldaanställningar, i vilka arbetsuppgifterna är sådana som sökanden bedöms kunnafullgöra". I skymningslägena är önskemålet attförmedhngsarbetet skall kunna inriktas på att prioritera arbetskraftsbehovethos de företag som har forcerad produktion eller K-produkfion. Sådana önskemålom förmed-Ungsverksamheten i ett skymningsläge ryms inte inom ramen för 4 § arbetsmarknadskungörelsen.Arbetsmarknadskungörelsen kan således behöva ändras. Uthyrning(lån) av arbetskraft Ett företag som skall sätta igång forceradproduktion eller K-produktion kan ha ett behov av att låna yrkesskickligarbetskraft från andra företag, om detta företag och de enskilda arbetstagarnagår med på det. Det kan bl.a. gälla personal som enligttotalförsvarsplaneringen skaU arbeta vid just det viden allmän mobilisering. En sådan utlåning kan dock i vissa situationer faUaunder lagen (1935:113) med vissa bestämmelser om arbetsförmedling, där detbl.a. stadgas att arbetsförmedling inte får bedrivas i förvärvssyfte. Ettföretag kan nämligen knappast tänkas avstå från arbetskraft utan att fåersättning för det. Det är inte heller möjligt att ändra lagen så attvinstgivande arbetsförmedling fillåts, ty en sådan ändring skulle strida motILO:s konvenfion nr 19 angående avgifts-krävande arbetsförmedlingsbyråer. Konvenfionenmedger dock att arbetsförmedling får ske mot täckande av självkostnaderna förverksamheten. Ersättning för förmedUngen skall enligt lagen fastställas avarbetsmarknadsstyrelsen som också skall ge tillstånd till verksamheten. Dettorde inte vara lämpligt att för förevarande fall i författning ange hur sådanaersättningar skall beräknas, men via underhandskontakter vore det kanske möjligtatt finna en enligt konvenfionen godtagbar beräkningsgrund som bidrar fill attföretagen är villiga att låna ut arbetskraft i de berörda fallen. 1981/82:179 51 För att kunna forcera produktionen eller startaK-produktion kommer företagen att behöva öka antalet anställda. Det gälleroftast anställningar för att utföra arbetsuppgifter, beträffande vUkasvaraktighet man redan från början kan bedöma att den är begränsad.Varaktigheten av K-produktion är av naturliga skäl svårfömtsägbar. I en delfall beställs begränsade serier, i andra förutsätts att produktionen skallfortgå så länge krisen varar. Enligt den nuvarande lagen om anställningsskyddfår tidsbegränsade anställningar utnyttjas endast om det föranleds avarbetsuppgiftemas särskilda beskaffenhet. Anställningar av begränsadvaraktighet gjorda i syfte att klara av en produktionstopp eller annantillfäUig arbetsbelastning anses inte tillåtna enligt gällande rätt och tordealltså inte heller vara det i de här aktuella fallen. Under de nämndafömtsättningarna är arbetsgivarna tveksamma tiU att i ett skymningsläge istället tUlsvidareanställa personal. Avsteg från anstäUningsskyddslagens reglerfär dock ske genom kollektivavtal (se DsA 1980:2 och 1981:6). En vissmöjlighet finns således att inom gällande lagstiftning nå det önskade målet,men det förutsätter att parterna kan komma överens. I annat fall fårlagbestämmelser för skymningsläget övervägas. Om regeringens förslag tUl ny anställningsskyddslag(prop. 1981/82:71) antas av , torde tUlräckliga fömtsättningar finnasför en temporär utvidgning av arbetsstyrkan vid forcerad produktion ellerK-produktion. Någon särskild beredskapsförfattning behöver således inteövervägas. De s.k. ledighetslagarna medför att arbetsgivareninte fullt kan använda de anställda i produktionen eller för annan verksamhet.Vill arbetsgivaren därför såsom i ett skymningsläge öka arbetsinsatsen, måstedet vara fördelaktigare att ta i anspråk yrkeskunnig personal som av någonanledning ej är i tjänst än att nyanställa personal som är obekant medarbetsuppgifterna. I ett skymningsläge måste detta vara särskilt angeläget medhänsyn till att de beredskapshöjande åtgärderna skall få snabb effekt. Å andrasidan är de åtgärder, som här diskuteras, avsedda för skymningslägen när beredskapshöjandeåtgärder inte bör få alltför ingripande verkningar för samhället i stort.Därför bör selektiva åtgärder och ej generella väljas. På ett område är detdock särskilt angeläget att kunna avkorta eller återkalla ledigheter, nämligenbeträffande försvarsmakten. Bland försvarsmaktens fast anställda personal finnsspecialister och befattningshavare i nyckelpositioner, vilkas utevaro frånarbetet skulle inverka menligt pä den militära beredskapen. Enförfattningsändring kan för deras del bU nödvändig. För övriga gmpper skulle iförsta hand en avtalsreglering av frågan kunna övervägas. En av de s.k. ledighetslagama är lagen (1978:410)om rätt fill ledighet för vård av barn, m.m. En arbetstagare har enligtföräldraledighetslagen en Prop.1981/82:179 52 ovillkorligrätt tiU ledighet från sin anställning. Lagens bestämmelser medger förnärvarande inte sådana inskränkningar i ledigheten vilka har angivits somönskvärda. Lagen är vidare indispositiv i sä måtto att inskränkningar i självarätten till ledighet inte kan göras i kollektivavtal. För att nå de uppställdaönskemålen erfordras således ändringar i lagen och eventuellt ocksåkollektivavtal. En metod skulle exempelvis vara att lagreglerna gordesdispositiva på lokal nivå. Vad redan beviljade ledigheter beträffar böruppmärksammas, att lagsfiftning eller kollektivavtal normalt aldrig gesretroaktiv verkan. I sådana fall krävs alltså friviUiga överenskommelser. Vid övergång tUl forcerad produktion ochK-produktion kommer en arbetsgivare gång efter annan att behöva fatta beslutsom innebär förhandlingsskyldighet enligt 11 § första stycketmedbestämmandelagen. Det kan gälla omfördelning av produktionen, startande avny produktion, omfördelning av personal, användande av andra lokaler, ändradearbetstider, övertid, annan skiftgång, anställning av ny personal etc. Detanges i 11 § andra stycket att om synnerliga skäl föranleder det, så fårarbetsgivaren fatta och verkställa beslut innan han har fullgjort sinförhandlingsskyldighet enligt första stycket. Den regeln kan bli tillämplig ivissa sådana lägen. Förhandlingsskyldigheten kvarstår emellertid även omarbetsgivaren har nyttjat möjligheten att fatta beslut innanförhandlingsskyldigheten har fullgjorts. Företrädare för olika K-företag har isamband med sin planeringsverksamhet uttryckt oro för att arbetsledningen idet viktiga omställningsskedet alltför mycket blir upptagen med förhandlingartill men för produktionen och att förhandlingssystemet i sig kan medföraförseningar. Man har inte vänt sig mot samverkan med arbetstagarna, vilken mantvärtom anser vara en nödvändighet och till fördel för en effektiv omställning,utan mot att fredslagstiftningen kan medföra alltför tidsödande beslutsprocesser,särskilt om en rad tiUhörande frågor (t.ex, om betalningen) skall avhandlasföre förhandlingens avslutande, 11 § andra stycket medbestämmandelagen ger somnämnts möjlighet för arbetsgivaren att fatta och verkställa beslut utanfullgjord förhandlingsskyldighet, om synnerliga skäl föranleder det. Forceringav en leverans behöver i sig inte innebära att synnerliga skäl föreligger, menom forcering-en beror på beredskapsskäl kan bedömningen bli en annan. Likasåtorde igångsättning av K-produktion kunna utgöra sådana synnerliga skäl somavses i 11 § andra stycket medbestämmandelagen. Motsvarande bestämmelser finnsi 38 § om entreprenader m.m. Liknande regler med undantag för synnerliga skälfinns vidare i 33 § tredje stycket och 34 § andra stycket medbestämmandelagen ifräga om tolkningsföreträdessituationer (jfr undantaget i förtroendemannalagenfrån reglema om arbetstagarsidans tolk- 1981/82:179 53 ningsföreträdenär det är risk för säkerheten på arbetsplatsen, viktiga samhällsfunktionereller därmed jämförliga intressen). Vid forcerad produkfion eller omställning tillK-produkfion är det som nämnts en rad åtgärder som kommer att vidtagas i snabbföljd. Det kan komma att innebära att förhandlingsskyldigheten beträffande enrad fattade och verkställda beslut får fullgöras i efterhand. Arbetstagarnasmöjligheter att påverka skeendet minskar då naturligen. Arbetsgivaren är åandra sidan beroende av att arbetstagarna har insikt i de problem som skalllösas och att det sker i samförstånd med dem. Det bör därför vara i parternasintresse att för ett skymningsläge finna enkla och informella former förinformation, förhandling och beslutsfattande. En fråga som därvid kan vara värdatt överväga är huruvida, som ett led i en förenklad beslutsprocess,arbetstagarsidan kan enas om en gemensam representation för fleraarbetstagarorganisationer. Sammanfattningsvis bedöms medbestämmandelagen, omden kompletteras med kollektivavtal om dess tillämpning i ett skymningsläge, isin nuvarande utformning kunna tillämpas. Frågan bör dock uppmärksammas ianslutning tiU den pågående översynen av lagen. En av principerna för totalförsvaret är att denmyndighet eller motsvarande som har ansvaret för en viss verksamhet i fredskaU ha ansvar för den verksamheten också i krig. Även om en lagsfiftning påarbetsrättens område som har förberetts för krigsutbrott ellerberedskapstillstånd skuUe innebära många förändringar i förhåUande till de ifred gällande bestämmelserna, bör dock liksom i fredstid lämnas utrymme förkollektivavtal. Man måste emellertid också kunna räkna med att sådana avtalverkligen kommer att ingås. På samma sätt som beredskapsförfattningar beslutaseller förbereds i fredsfid bör också avtal för beredskapsförhållandenfärdigställas eller förberedas. Det är åtskilliga nya kollektivavtal som mästeträffas om en beredskapslagstiftning sätts i kraft, och det skulle innebärastora tidsförluster och svårigheter (exempelvis ett av myndighetssamtal blockerattelefonnät), om förhandlingsarbetet började först då utan några förberedelser.För denna förhandlingsverksamhet kommer det under alla förhållanden attbehövas en väl förberedd organisation hos arbetsmarknadspar terna. Beredskapsförfattningarna kan som nämnts komma attinnehålla ett flertal ändrade bestämmelser för det arbetsrättsliga området.Dispenser kommer också att behöva meddelas för enskilda arbetsplatser i mycketstörte utsträckning än under normala fredsförhållanden. Förändrade samhällsekonomiskabetingelser kan också antas råda. Slufiigen kommer nya kollektivavtal att fåtillämpas på skilda områden. Dessa omständigheter var för sig eller sammantagnakan lätt leda tiU osäkerhet pä arbetsplatser- 1981/82:179 54 na.Information om förändringarna och bevekelsegmnderna för dem måste därförspridas genom kanaler som åtnjuter de berördas förtroende. 1 betydandeutsträckning bör partemas egna informafionsvägar utnyttjas. Även sådaninformafion och samordningen av den inom huvudorganisationerna bör förberedassom ett led i den administrativa beredskapen. Den mentala beredskapen är viktigför planering och förståelse för vad situationen kommer att kräva. Lugn påarbetsmarknaden är en avgörande faktor för en effektiv krigsproduktion och förtotalförsvarets strävanden i övrigt. Trots förberedelser och information måste manvidare räkna med att oro kan uppstå på arbetsplatserna i ett krisläge. Åtgärderför att komma till rätta med sådan oro, som även kan vara ett led i subversivverksamhet, måste förberedas. Arbetsmarknadens parter har betydande uppgifterpå detta område. För att de nämnda funktionerna skall kunnatillämpas, bör organisationerna på arbetsmarknaden ha en förbereddberedskapsorganisation. Detta gäller bäde huvudorganisationer och förbund. Det är angeläget att huvudorganisationerna i sinberedskapsorganisation lätt kan samarbeta med . Däremot är detosäkert om de bör representeras med företrädare i arbetsmarknadsdepartementetskrigsorganisation. Antagligen vore det bättre att varje organisafionsledningvid behov snabbt kunde komma till samråd med regeringen men också sammanträdainbördes. Därför bör kanske övervägas organiserandet av förhandlingsdelegationerför arbetsmarknadens parter, avsedda att vid krig eller krigsfara förläggas ianslutning fill regeringens krigsuppehållsplats. Vid ett krigsutbrott eller vid beredskapstillståndkommer eller, efter delegering, regeringen att förordna om deundantag eller förändringar som behövs för att lagstiftningen på arbetslivetsområde skaU anpassas till totalförsvarets krav. Efter ett sådant beslut börarbetsgivare och fackliga företrädare snabbt kunna träffa överenskommelse om dearbetsförhållanden och anställningsvillkor som skaU tillämpas med anledning avbeslutet. Värdet av centralt förberedda avtal kan därvid inte överskattas.Samtidigt måste förmodligen inrättas skiljenämnder. Kan överenskommelse inteträffas om arbetsförhållanden och anstållningsviUkor, kan på parts begäranskiljenämnd besluta i saken. Vid krig eller krigsfara torde fackligastridsåtgärder från någondera sidan få anses uteslutna, och det blir aUtsåfräga om obligatorisk skiljenämnd. Skiljenämnderna blir även lönenämnder fördem som fullgör tjänsteplikt. De skiljenämnder som bör inrättas är förslagsvisföljande: en central avtalsnämnd, sex branschavtalsnämnder och tjugofyraregionala avtalsnämnder. Den centrala avtalsnämnden tar upp ärenden, vari påarbetstagarsidan en huvudorganisation eller en förhandlingskartell är part.Branschavtalsnämnderna tar upp ärenden, vari på arbetstagarsidan ett förbundeller en motsvarande organisation är part. Övriga företrädesvis lokalatvistefrågor tas upp av den regionala lönenämnden i det län, vartill 1981/82:179 55 Av branschavtalsnämnderna föreslås en ta upp ärenden som berördet kommunala området och en ärenden som berör det statligt löneregleradeområdet. En branschavtalsnämnd skall ta upp ärenden som avser privatanställdatjänstemän. Övriga tre nämnder skall handlägga avtalsfrågor inomarbetarområdet, nämligen en ärenden frän industrin, en ärenden från byggnads-och anläggningsbranschen och en ärenden från transport- och servicenäringama.De tjugofyra regionala avtalsnämnderna kan lämpligen inrättas i anslutningfill krigslänsstyrelsernas sektioner för arbetsmarknad. Till krigslänsstyrelsernas arbetsmarknadssektion,som kan komma att bestå av den sammanslagna länsarbetsnämnden ochyrkesinspektionen, kan det övervägas att knyta en särskildpartsrepresentafions-grupp (ev.skiljenämnden) som bör bhräda iarbetsmarknadsfrågor i stort (även med information) samt också fungera som"brandkår" när det uppstår oro på arbetsplatserna inom regionen. Detligger i sakens natur att samtliga dessa organ bör bemannas med framståendeföreträdare (dock företrädesvis icke värnpliktiga) för berörda organisationerpå arbetsgivarsidan och arbetstagarsidan. Det är ett beredskapskrav att tillföreträdare inte utses den som redan fömt har angelägna uppgifter inomtotalförsvaret. 6 Sammanfattning och förslag försvarskommitté har i sitt betänkandeSäkerhetspolitiken och totalförsvaret (Ds Fö 1981:1) tagit upp frågan om denadministrativa beredskapen på arbetsrättens område. Försvarskommitténkonstaterar att det saknas arbetsrättsliga beredskapsförfattningar men attarbetet på sädana har påbörjats. Den understryker vikten av att arbetetpåskyndas och leder fram tUl de författningsförslag som erfordras.Försvarskommittén fortsätter: Arbetet bör bedrivas i samverkan med parterna påarbetsmarknaden. Därvid bör man utreda vUka författningsregler som behövs föratt tillgodose behovet av dispenser och avsteg från normalt gäUandeförordningar vid kriser och krig. Problemen i ett s.k. skymningsläge bör därvidenligt kommitténs mening ägnas särskild uppmärksamhet. När det gäller att omsätta försvarskommitténsuttalanden i praktiskt handlande, bör en första uppgift vara att få frambestämmelser, som kan tillämpas vid ett övertaskande anfall. Ombestämmelserna återfinns i författningar eUer i kollektivavtal är avunderordnad betydelse, bara snabbhetskriteriet är uppfyllt. Endast härigenomtillgodoses beredskapskravet och skapas en parallellitet mellan denarbetsrättsliga och den övriga beredskapslagstiftningen och endast på detsättet undanröjs en rad verkställighetshinder och osäkerhet om hurarbetsmarknadsparterna skall agera i ett utsatt läge. SkullehändelseutveckUngen bli sådan att beredskapen kan höjas stegvis, exempelvisgenom att olika beredskapsgrader anbe- 1981/82:179 56 falls,kan ett urval göras av de bestämmelser som har förberetts i fred förfillämpning i beredskapshöjande syfte. Planeringen bör emellertid inte i första hand skeför att möta en stegvis och jämförelsevis långsamt ökande kris utan för denfarligaste händelseutvecklingen. Denna bedömning har också stöd iförsvarskommitténs uttalande att den tekniska utvecklingen har ökat risken förett överraskande anfall på . Beslutade och utfärdade författningar,erforderUga re-geringsbemyndiganden samt färdiga kollektivavtal svarar bäst motdet uppställda målet. Efterges dessa krav, blir beredskapen sämre. Ett andra mål för arbetet med den administrativaberedskapen på arbetsrättens område bör vara att genomföra ett system somockså medger erforderliga beredskapshöjningar redan i ett s.k, skymningsläge.Kravet på snabbhet är där inte lika absolut. Däremot finns krav pä att åtgärderkan vidtas utan att alltför stor uppmärksamhet väcks och med stöd av, i stortsett, författningar och avtal som är avsedda för ordinära förhållanden. Ävenför dessa situationer krävs emellertid en på förhand fasfiagd handlingslinje,så att den erforderliga beredskapshöjningen inte motverkas genom osäkerheteUer tvister om hur de annalkande problemen bör mötas.