prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Förevarande reglering kompletteras avbestämmelserna i 8 kap. 2 § om rätt atl använda annans vatlenanläggning. Ersättningsbestämmelsen i andra stycket motsvararvad som i nyssnämnda fall gäller enligt 8 kap. 2 § andra stycket. 11§ Om någon vill utföra ett vallenförelag som kan skada fisket, är han skyldigatt utan ersättning vidta och för framtiden underhålla behövliga anordningarför fiskens framkomst eller fiskets bestånd, släppa fram vatten för ändamåletsamt iaktta de villkor i övrigt som på grund av företaget kan behövas tillskydd för fisket i del vatten som berörs av vattenförelaget eller i någolangränsande vattenområde. Om nyttan av en ifrågasatt anordning eller ettvillkor inte skäligen kan anses motsvara den kostnad som därigenom skulleåsamkas förelagaren, kan han befrias från sådan skyldighet. I 10 kap. 5 § finns beslämmelser om särskildafiskeavgifter som kan bestämmas i stället för atl villkor meddelas enliglförsta stycket. Paragrafen, som motsvarar 3 kap. 12 § iutredningens förslag och 3 kap. 11 § i det remitterade förslaget, harbehandlats i den allmänna motiveringen i lagrådsremissen (avsnitt 2.4.9).Paragrafen motsvarar 2 kap. 8 § första stycket VL (jfr också 3 kap. 2 § andrastycket, 5 kap. 5 §, 6 kap. 8 § samt 7 kap. 41 § första stycket och 49 § VL). Som har anförts i den allmänna motiveringen ilagrådsremissen avser förevarande paragraf åtgärder även beträffande annan fiskän vandringsfisk (se även 2 kap. 5 § punkt 1 nya vattenlagen). I fråga om de åtgärder som kan föreskrivas med stödav förevarande paragraf avses inte någon ändring i förhållande till gällanderätt. Exempel på sådana åtgärder är anläggande av fisktrappa ellerålyngelledare och upptransport av yngel eller lekfisk. Vidare kan företagarenförpliktas att ställa i ordning nya lekplatser eller alt anlägga och driva enfiskodlingsanstalt. Paragrafen har med ändring av utredningsförslagetutformats så atl förpliktelserna inte behöver begränsas till del vattenområdesom berörs av vallenföretaget. De kan alltså även avse bivattendrag, vilketstämmer överens med användningsområdet för den fiskeavgift som kan ersättaåtgärderna (se 10 kap. 5 §). Stadgandet har med avseende härpå förtydligats ienlighet med lagrådets förslag. Företagaren är vidare skyldig att släppa fram detvatten och iaktta de villkor i övrigt som behövs till skydd för fisket.Fiskeristyrelsen anser i sitt remissyttrande atl det bör föreskrivas attminimivaltenföringen förbi en vallenbyggnad i ett vattendrag aldrig fårbestämmas till lägre värde än den naturliga lågvattenföringen. Enligl min meningbör del givetvis vara en strävan alt minimivaltenföringen hålls så hög sommöjligt och inte tillåts gå Prop, 1981/82:130 424 nedunder den naturliga lågvattenföringen. Avsteg från denna norm bör 3 kap.12 §, 4 kap. dock kunna göras dels i profilreglerade vattendrag, dels i vissaandra fall när ett innehållande av vatten är av väsentlig betydelse för envattenreglering (jfr prop. 1954; 23 s. 26). Jag anser alltså inte alt det ärlämpligt med en regel av det innehåll som förordar. I samband med åtgärder enligt förevarande paragrafkan meddelas fiskeförbud med stöd av 8 kap. 4 §. I 15 kap. 4 och 8 §§ finns bestämmelser omomprövning av villkor som har meddelats lill skydd för fisket (jfr 2 kap. 8 §andra stycket VL). 12§ Bestämmelserna i 1-6 och 8-11 §§ gäller inle i fråga om utrivning enligt14 kap. 1 och 3 §§. Paragrafen, som med endast en redaktionell jämkningmotsvarar 3 kap. 12 § i del remitterade förslaget, saknar motsvarighet iutredningsförslaget. Utrivning av anläggningar i ytvatten ochbortskaffande av flottledsanläggningar i vatten är enligl 1 kap. 3 § punkt 1atl anse såsom vattenföretag. En ansökan om fillstånd till ett sådant förelagskall emellertid inte prövas enligt tillållighetsbeslämmelserna i 1-4 §§ utan tillståndskall lämnas lill åtgärden om inte någon annan berättigas att överta ansvaretför anläggningen enligl de särskilda bestämmelserna härom i 14 kap. 2 och 3§§.Inte heller bestämmelserna i 6 och 8-11 §§ blir tillämpliga på en sådanprövning. Däremot bör de principer som fastläggs i 7 § tillämpas när det gällerfrågan hur företaget skall utföras. I förevarande paragraf görs därför eltundantag från de övriga bestämmelserna i detta kapitel i fråga om nämndaföretag. Kapitlet innehåller bestämmelser om lillståndspliktsom motsvarar 12 kap. i utredningens förslag. Dessa viktiga bestämmelser harliksom i det remitterade förslaget placerats efter 3 kap., som angerde allmänna fömtsättningarna för vattenföretagen. Av skäl som har angivits i den allmännamotiveringen i lagrädsremissen (avsnitt 2.12) innehåller kapitlet inte någonmotsvarighet till de av utredningen föreslagna bestämmelserna om skyldighetatt till anmäla vissa vattentäkter (12 kap. 2- § i utredningensförslag). Många av de företag som behandlas i VL ärunderkastade lillståndsplikt. Förelagaren har dessutom alltid rätt att begäratillstånd. I VL särbehandlas de olika företagstyperna när detgäller skyldigheten alt söka tillstånd. Reglerna för byggande i vatten (2 kap.20 § 1 mom.) innebär följande. I älvar, strömmar, åar eller större bäckar fårdammbyggnader inte uppföras ulan tillstånd. I sådana vattendrag krävstillstånd även för annat byggande som kan märkbart inverka på vattenståndeteller vatt- 1981/82:130 425 netslopp, om det inte är iippenbart att varken allmän eller enskild rätt 4kap. skadas.För byggande i andra vattenområden krävs tillstånd om det föreligger sannolikaskäl att allmän eller enskild rätt skadas. För gmndvattentäkl krävs enligt 2 kap. 47 § 1 mom.alltid tillstånd i fråga om större uttag än men även ifråga om mindre takter, om del föreligger sannolika skäl att allmän ellerenskild rätt skadas. För andra företagstyper gäller liknande bestämmelser(3 kap. 11 och 27 §§, 5 kap. 7 §, 6 kap. 20 § samt 7 kap. 45 och 49 §§ VL). Ifråga om dikning föreligger dock tillslåndsplikt endast om överenskommelse intekan träffas om delaktigheten eller om intrång på någon annans mark (7 kap.36§). Utredningen konstaterar att osäkerhet f. n. råderpå flera områden rörande tillståndspliktens omfattning. a. konstaterarutredningen atl gränsen mellan slörre och mindre vattendrag är svårdragen ochberoende av den allmänna uppfattningen, som kan växla mellan olika delar avlandet. Den mer omfattande prövningsskyldighetenbeträffande vattenföretag i större vattendrag motiveras enligt utredningen avatt förelagens verkningar i sådana fall typiskt sett medför större inverkanoch skador på motstående intressen. Emellertid är det enligt utredningenotillfredsställande med rådande osäkerhet i fråga om vad som skall anses somstörre eller mindre vattendrag. Dessutom kan vatlenföretag i sjöar få svåraverkningar. Enligt utredningens uppfattning är det därför lämpligare att närdet gäller fillståndsplikten utgå från företagets inverkan på motstående intresseni stället för vattenområdets art. Enligl utredningen innebär dessutom den nuvaranderegeln beträffande företag i annat vattenområde än slörre vattendrag att storosäkerhet råder rörande tillslåndspliktens omfattning, eftersom ensannolikhetsbedömning skall göras av företagets inverkan på motståendeintressen. Den enskilde ges därigenom ett alltför stort utrymme att självavgöra huruvida prövning skall ske eller inte. Delta utrymme bör inskränkas såatt endast mera bagatellarlade företag som uppenbart inte skadar motståendeintressen undantas från tillslåndspliklen. Utredningen förordar därför alt i den nya lageninförs den regeln alt varje vattenföretag som genom inverkan påvattenförhållandena kan medföra skada på motstående allmänna eller enskildaintressen skall vara tillståndspliktigt. som uppenbart inteskadar motstående intressen bör vara befriade från sådan skyldighet. Utredningens förslag om en skärpt lillståndsplikthar lill övervägande del mottagits positivt. Flera remissinstanser pekar dockpå att prövningsmyndigheterna kommer att belastas med många småärenden utanall det allmänna vinner något som tillräckligt motsvarar merarbetet. När det gäller omfattningen av prövningsplikten iden nya vattenlagen vill jag anföra följande. Genom en tillståndsprövningkontrolleras bl. Prop, 1981/82:130 426 etlifrågasatt vattenföretag stämmer överens med gällande vänd- 4kap. ningsplaneroch allmänna planeringssynpunkler. Vidare kommer en utredning till stånd omvatlenföretagets inverkan på vattenförhållandena samt motstående allmänna ochenskilda intressen. 1 samband med tillståndsprövningen klarläggs ocksåföretagarens rättigheter och skyldigheter, exempelvis atl utge ersättning förskada. ger elt tillstånd företagaren viss trygghet i fråga omföretagels bestånd. Man kan emellertid inte bortse från att entillståndsprövning medför arbete och kostnader för företagaren och tillståndsmyndigheternasamt andra berörda myndigheter och enskilda. Del kan alltså inte komma i frågaatt föreskriva en tillslåndsplikt för alla vattenföretag oavsett graden avinverkan på vattenförhållandena. Enligt min mening är det lämpligt att som huvudregelföreskriva att tillstånd krävs för varje vattenföretag och att i följandeparagrafer göra undantag från denna huvudregel och alltså ange i vilka falltillstånd inte behöver sökas. Huvudprincipen bör därvid, som utredningen haranfört, vara att endast vattenförelag som uppenbart inle skadar motståendeintressen bör undantas från tillståndsplikten. Jag skall nu diskutera frågan om tillständspliktensomfattning rörande vissa typer av vattenföretag, där olika meningar råder blandremissinstanserna. Det gäller vattentäkt för en enskild fastighetshusbehovsförbrukning, vattentäkt för jordbruksbevattning samt detaljdräneringgenom täckdikning. Enligt 2 kap. 47 § I mom. tredje stycket VLundantas frän tillståndsplikt anordnande och nyttjande av gmndvattenläkt som äravsedd endast för att förse en viss fastighet med vatten tillhusbehovsförbrukning (se även 2 kap. 44 § fjärde stycket VL). Någon särskildbestämmelse beträffande en ytvattentäkt för samma ändamål finns däremot inte. Enligt utredningsförslaget undantas yt- ochgrundvattenläkter, som endast är avsedda för en viss fastighetshushållsförbrukning, från såväl den föreslagna tillstånds- somanmälningsplikten. Med "hushållsförbrukning" avser utredningendetsamma som "husbehovsförbrukning" enligt VL. Flera remissinstanser, såsom , fleralänsläkarmyndigheter och kommunförbundet, anser att tillslåndspliklen börutvidgas även till grundvattentäkter för husbehov inom planlagda områden. Somskäl anförs av bl. a. att en ny gmndvattenläkt kan medföra attavloppsvatten från den egna och närbelägna avloppsanläggningar kan förorenaden gemensamma vattentillgången. Ägaren till den nya takten kan också hävda atthans läkt skall skyddas mot förorening från grannarnas avloppsanläggningar somutförs enligt byggnadsplan. Från länsläkarhåll anförs att husbehovstäkter oftaär olämpligt lokaliserade i förhållande fill föroreningskällor samlbristfälligt utförda. framför liknande synpunkter samt pekarockså på all bristsituationer kan uppstå inom planområden med en vattentäkt förgemensam vattenförsörjning, om fastighetsägarna tar upp egna takter pä sinatomter. 1981/82:130 427 Planverketvidhåller vad som i remissyttrande över bygglagutredningens 4kap. betänkande(SOU 1974:21) Markanvändning och byggande anfördes om atl man i enmarkanvändningsplan enligt kommande byggnadslagstiftning bör kunna föreskrivabyggnadslovsskyldighet för eller förbud mot en grund vattentäkt, även omlillståndsplikt inte föreligger enligt vattenlagen. grundar sinuppfattning på att en sådan läkt kan ha svåra följdverkningar för byggande ochför markytans användning för andra ändamål. För egen del vill jag anföra följande. Frånvaron avmotstående intressen vid vattentäkter för husbehovsförbrukning, såvitt avsertakternas inverkan på vattenförhållandena, torde med den av mig tidigareförordade principen om tillståndsplikt medföra att tillstånd av vattendomstolmera sällan skulle behöva inhämtas. Av remissyttrandena framgår emellertid attäven husbehovstäkter kan medföra vissa problem. Den myndighetskontroll avhusbehovstäkter som önskas av remissinstanserna grundar sig emellertid huvudsakligenpå omständigheter som ligger vid sidan av den prövning som skall göras avvattendomstolen. Domstolsprövningen innebär också en omständlig ochkostnadskrävande procedur. Det finns dessutom vissa möjligheter all ingripamot de påtalade förhållandena med stöd av hälsovårdsstadgan (1958:663), somf.n. är föremål för översyn (se SOU 1978:44). I den mån det inle är möjligt attlösa problemen med husbehovsläkterna inom ramen för hälsovårdsförfattningarnaligger det enligt min mening närmare till hands atl, såsom planverket harföreslagit, lösa problemen inom ramen för den blivande plan- och byggnadslagstiftningen. På grund av det anförda anser jag att undantag frånkravet på fillståndsplikt enligl den nya lagen bör göras beträffandevattentäkter, såväl yt- som grundvattentäkter, som är avsedda endast för enviss fastighets husbehovsförbrukning. Jag vill i detta sammanhang erinra om atl 22 kap. 7§ nya vattenlagen innehåller bestämmelser om fördelning mellan flerafastigheter av grundvatten för husbehovsförbmkning. Lanlbmksslyrelsen, LRF och andra företrädare förjordbruksintresset anser att reglerna om fillståndsplikt bör mildrasbeträffande vattentäkter för jordbruksbevattning. Jag kan inte biträda dennaståndpunkt. Vattenuttagen för jordbmksbevattning är av en helt annanomfattning än husbehovstäkterna och uttagen förekommer vanligen under sådanalider då skador på motstående intressen, särskilt fisket, kan uppkomma.Även om någon enstaka jordbmkares vattenuttag, sett för sig, kanske inte medförså stora skadeverkningar att lillståndsplikt kan anses motiverad, kan flerajordbrukares uttag ur samma vattentillgång sammantaget få mycket negativaverkningar. Därför behövs en kontroll av del allmänna beträffande sådanavattenuttag. Det är angeläget atl alla jordbruksbevatlnare inom bristområdenkan ingå i bevattningssamfälligheter, som enligt vad som har förordats i denallmänna motiveringen i lagrådsremissen (avsnitt Prop, 1981/82:130 428 2.12)skall kunna bildas enligt den nya lagen. Jag anser på grund av det 4kap. anfördaatt vattentäkter för jordbmksbevattning bör följa den av mig tidigare förordadehuvudprincipen, enligt vilken endast företag som uppenbart inte skadarmotstående intressen undantas från tillståndsplikt. Enligt utredningsförslaget skall ävenmarkavvattningsförelagen, bl. a. dikning, omfattas av huvudregeln om tillståndsplikt.Detta motiveras av behovet att begränsa skador på bl. a. naturvårdsintressena.Ett till följd av markavvattning minskat vatteninnehåll i marken kan enligtutredningen medföra ogynnsamma verkningar t. ex. på skyddsvärda växter ellerdjur. Utredningen pekar på framförda kraven på skydd förvissa våtmarker. Som markavvattning räknas enligt den nyavattenlagen (se 1 kap. 3 § första stycket punkt 4 och 4 § punkt 4) ävendetaljdränering genom täckdikning. Detta överensstämmer med utredningensförslag. a. lantbruksstyrelsen och LRF anser emellertid att täckdikninginte skall behöva prövas. Lantbruksstyrelsen anför att ett genomförande avutredningsförslaget, med hänsyn till föreslagna bevisbörde- ochstraffansvarsbestämmelser, torde medföra att lantbruksnämndernas tjänstemänknappast kan underlåta att ge rådet all fillstånd till dikning börsökas. Förrättningarnas antal kommer genom utredningsförslaget att öka högstväsentligt utan all det allmänna har vunnit någol som fillräckligt motsvararmerarbetet. Lanlbmksslyrelsen uppger att lantbmksnämnderna utanförrättning handlägger omkring 1 000 nya täckdikningsföretag. För egen del vill jag anföra följande. 1 sambandmed t. ex. uppodling av skyddsvärda våtmarker vid vattendrag eller sjöar kanäven täckdikningsföretag tänkas komma i konflikt med naturvärdsintressena. Denökade avrinningen genom täckdikning kan också ha negativa verkningar på fisket.På gmnd av täckdikning kan del vidare inträffa att närbelägna bmnnar sinar. flesta fall utförs täckdikningen i samband med alt annan markavvattningutförs och då kommer även täckdikningsåtgärderna alt tillslåndsprövassamtidigt. I vissa fall kan dock täckdikning tänkas komma till utförande utannågot sådant samband. I sådana fall kan det enligt min mening behövas enprövning av täckdikningen. Som har redovisats i den allmänna motiveringen ilagrådsremissen (avsnitt 2.11) utför på regeringens uppdragen inventering av landels våtmarker. Resultatet av denna inventering bör kunnatjäna som ett viktigt underlag för förelagarens och lantbmksnämndens bedömningav om tillstånd skall behöva sökas till ell täckdikningsföretag eller inte. Dennainventering kan dock knappast bli heltäckande. Ovisshet kan i en del fall rådaom skyddsvärdet av våtmarkerna. Jag håller med lanlbmksslyrelsen om atl denföreslagna allmänna tillståndspliktsregeln är för sträng i täckdikningsfallen.Jag kan dock inte biträda förslaget atl helt undanta täckdikning fråntillståndsplikt. För att inte i onödan belasta företagarna,förrätlningsorganisationen och andra berörda myndigheter och enskilda Prop, 1981/82:130 429 anserjag det rimligt all kravet på tillslåndsphkt mildras på det sättet att 4 kap. tillståndlill detaljdränering genom täckdikning skall inhämtas, om del föreliggersannolika skäl alt förelaget skadar allmänna eller enskilda intressen. Den nu förordade regeln får betydelse när detgäller fördelningen av bevisbördan, t. ex. när del gäller skadeståndsansvaretför olaga utförande av etl vattenföretag. Medan huvudregeln om tillståndspliktlägger bevisbördan på förelagaren, som alltså måste visa att del var uppenbartalt förelaget inle skulle medföra någon skada, kommer bevisbördan i nu angivnafall att i stället åvila den som påslår att tillstånd måste sökas. Denne måslealltså visa, att omständigheterna vid förelagels utförande var sådana attföretagaren borde ha insett att tillstånd måste inhämtas. Även om bevisbördansålunda inte åvilar företagaren, kan omständigheterna naturligtvis ha varitsådana att skador uppenbarligen skulle ha blivit följden av företagel. Isådana fall kan förelagaren självfallet inte undgå ansvar. Utöver vad jag nu har förordat i fråga om undantagfrån eller mildring av tillslåndspliklen bör i överensstämmelse med gällanderätt undantag från tillståndsplikten göras för vissa rensningar m.m. Brådskandeändrings-och reparationsarbeten bör få ulföras utan atl förhandslillståndinhämtas (se 3 och 4 §§ i förevarande kapitel). Den vattenrältsliga tillståndsprövningen ersätterinle prövningen enligl någon annan lagstiftning, om inte detta uttryckligenanges i denna (se t. ex. 16, 18 och 20 §§ naturvårdslagen som har behandlatsvid 3 kap. 2 §). Utredningen anser all den vattenrältsligaprövningen bör kunna ersätta byggnadslovsprövningen enligtbyggnadslagstiftningen. och kommunförbundet är kritiska motutredningens ståndpunkt och framhåller atl även andra omständigheter än enkontroll av företagets planöverensstämmelse och lekniska utformning ingår ibygglovprövningen, t. ex. det estetiska utförandet samlarbetarskyddssynpunkler. Enligl min mening bör det slutliga avgörandet avdenna fråga anslå i avbidan på alt ställning tas till PBL-ulredningens förslaglill ny plan- och bygglag (se SOU 1979:66 s. 423). Tills vidare bör kravet påbyggnadslov gälla även för byggnader och andra anläggningar som ingår i företagsom har prövats enligt den nya vattenlagen. Vid 3 kap. 2 § första stycket harjag berört frågan om hur planenlighetsbedömningen enligt det stadgandet och enmed stöd av andra meningen i nämnda stadgande medgiven planavvikelse börbehandlas vid en efterföljande byggnadslovsprövning. I detta sammanhang vill jag också understryka attden vattenrältsliga tillståndsprövningen inte bör kunna ersättas av entillståndsprövning enligl någon annan lag. Jag kan alltså inte biträda förslagsom har framförts vid remissbehandlingen om atl en prövning enligtanläggningslagen eller ledningsrättslagen skulle kunna ersätta denvattenrältsliga prövningen eller medföra att den särskilda bevisregeln i 6 § iförevarande kapitel inte tillämpades. På motsvarande sätt gäller atl en anmälanenligl 23 § natur- Prop, 1981/82:130 430 vårdsförordningen(1976:484) om en våtmarksdikning för virkesproduk- 4 kap. 1 § tioninte ersätter den vattenrättsliga prövning av förelaget som kan erfordras. 1§ För vatlenföretag krävs tillstånd enligt denna lag. Tillstånd behövs dockinte, om det endast är fråga om vattentäkt för att förse en viss fastighet medvatten för husbehovsförbrukning. Inte heller behövs tillstånd i fall som avsesi 2 § första stycket, 3 eller 4 §. När del krävs tillstånd till ett vattenförelag fårarbeten av slörre omfattning i anslutning till företagel inle påbörjas innansådant tillstånd har meddelats. Den som vill utföra ett vattenföretag har rätt attbegära prövning även om tillstånd inte krävs. I 14 kap. 5 § finns bestämmelser om skyldighet attbegära prövning innan en anläggning för bortledande av grundvatten las ur bmk. Paragrafen motsvarar, med vissa ändringar, 4 kap. 1§ i det remitterade förslaget. Första stycket innehåller den grundläggande regelnom alt tillstånd i princip krävs för alla vattenföretag utomhusbehovsvattentäkter. I molsvarande regel i del remitterade förslagetstadgas, i överensstämmelse med uttryckssättet i 2 kap. 20 § VL, att ellvattenföretag inle får "påbörjas" utan fillstånd. Därigenom klariäggsatt del krävs en förhandsprövning av de valtenförelag som ärfillslåndsplikliga. Som lagrådet påpekar vinner man emellertid vissa fördelarfrån slraffrättslig synpunkt, om man i stället utformar stadgandet utan attuttryckligen nämna påbörjandet av vattenföretag. Stadgandet har därför givilsden lydelsen att för vatlenföretag krävs fillstånd enligt denna lag.Underlåtenheten att söka tillstånd, då sådant krävs, är således en brottsliggärning enligt 21 kap. 1 § så länge de tillståndspliktiga arbetena pågår ellerden tillståndspliktiga verksamheten bedrivs. Detta har betydelse ipreskriptionshänseende. Även med den nu införda formuleringen inträdertillståndsplikten redan när etl vattenföretag påbörjas, vare sig det är frågaom att bygga en anläggning eller utöva en verksamhet vid en anläggning.Tillståndsplikt föreligger också i fråga om byggnadsarbeten och verksamhet somhar påbörjats före denna lags ikraftträdande och som pågår vid ikraftträdandet.Som lagrådet påpekar behövs därför inte någol särskilt övergångsstadgande fördessa fall (jfr. 9 § promulgationslagen i det remitterade förslaget). Som framgår av 15 kap. 1 § andra stycket innefattaretl tillstånd att utföra en anläggning också rätten att bibehålla denna. I stadgandets andra mening görs undantag frånfillståndsplikten beträffande husbehovs vattentäkter. Medanutredningsförslaget (se 12 kap. 2 §) i fråga om undantaget från tillståndspliktbeträffande vissa vattentäkter använder uttrycket"hushållsförbrukning" används här liksom i 2 kap. 47 § 1 mom. tredjestycket VL "husbehovsförbrukning". Prop,1981/82:130 431 användning av vatten för hushållsändamål, bad, tvätt ochrengöring i «P- 2 § hyreshus, villor och lantgårdar, vidare för vattning avkreatur, mjölkbehandling eller annat vanligt lantbruksändamål, för bevattningav trädgård, som huvudsakligen är avsedd för eget behov, och för mindrehantverk (se SOU 1937:35 s. 67). Dit räknas däremot inte vattnets användningför en industri, handelsträdgård eller tvättinrättning och inte heller förjordbruksbevattning. Som framgår av 1 kap. 3 § förstastycket punkten 1 avses med vattenföretag även utrivning av en anläggning ivatten (se även 9 kap. 11 § samt 14 kap.). Det är utrivningens inverkan pävattenförhållandena som är avgörande för prövningspliklen vid en tillämpningav 2 § första stycket (jfr 2 kap. 34 § första stycket VL). Förevarande kapitel innehåller intenågon motsvarighet lill undantaget i 2 kap. 20 § 1 mom. andra stycket andrameningen om fiskebyggnader. Enligl vad utredningen har inhämtat förekommer delinte några fiskebyggnader som avses i nämnda lagrum i allmänt vatten. Inteheller för fiskebyggnader i enskilt vatten behövs det enligl min mening någotsärskilt undantag.