prop · G503158 · 1981-12-31 00:00:00 — Av denresultatredovisning som lämnas i kyrkofondsutredningens betänkande (SOU1981:88 s. 19, 93 och 98) framgår att det av mig förordade alternativet innebärklara förbättringar av den ekonomiska utjämningen jämfört med . Om manser på tablåerna över skattesatsens spridning, finner man att antalet kyrkligakommuner minskar i varje grupp ovanför . En kraffig koncentrafionsker till grupperna mellan . Givetvis kommerutfallet att variera rätt mycket mellan enskilda kyrkliga kommuner. Det är enofrånkomlig följd redan av att man rättar till skattekraftsgarantin efterlåsningen vid beloppsnivå och avskaffar det individuella avräkningsförfarandet.Av 2 570 kyrkliga kommuner skulle emellertid närmare 1 000 kunna sänka skattenoch drygt 750 skulle få oförändrad utdebitering. En jämförelse med 1982 årsförsämrade läge utfaller givetvis förmånligare än utredningens redovisning.Samtidigt vill jag dock givetvis betona vikten av att de församlingar som fårökade utjämningsbidrag använder sig av möjligheten till att sänka församlingsskatten. Jag vill emellerfidstryka under att det väsentligaste inte är dessa Utfallsberäkningar. De utgörnärmast en kontroll av att systemets principer är rätt konstruerade. Detviktigaste är att man åstadkommer en bättre ekonomisk bas för församlingarnagenom ett modernt och hållbart system, med såvitt möjligt rättvisa principer,som ger en stabilare grund för framtiden än den nuvarande ordningen. 2.4 Systemets närmare utformning I fråga om systemets närmare utformning föreligger en radkonkreta frågor att ta ställning till. Det är lämpligt att utgå frånkyrkofondsutredningens fyra huvudkomponenter: den allmänna kyrkoavgiften,skattekraftsgarantin, den särskilda kyrkoavgiften och den särskildakostnadsfaktorn. När detgäller den allmänna kyrkoavgiften är det närmast två frågor som måste besvaras.Den ena avser vem som skall betala avgiften. erläggs den av pastoraten.Eftersom avgiften i det nya systemet kommer att tas ut även för att ge bidragtill församlingarna, kan det ifrågasättas om inte dessa bör betala någon del avavgiften. påpekar att det från administrativ synpunkt ärenklast om pastoraten även fortsättningsvis erlägger hela avgiften. Utredningenvisar också att pastoratens kostnadsökning i förhållande till dagsläget barablir ca vid den avgiftsnivå som följer av skattekraftsgaranti. Avremissinstanserna har de flesta som yttrat sig på denna punkt förordat att dennuvarande ordningen behålls. Jag ansluter mig till denna mening och föreslåralltså att den allmänna kyrkoavgiften även skall betalas avpastoraten. Den andra frågan rörande den allmänna kyrkoavgiften avserberäkningen 1981/82:158 27 av skatteunderlaget med hänsyn till personer som inte ärmedlemmar i . Dessa betalar av församlingsskatten,den s. k. dissenterskatten. I konsekvens härmed tar man f. n. ut avgift endastpå av deras andel av skatteunderlaget, fastän lagen om kyrkliga kostnaderi och för sig kunde föranleda en annan tillämpning. I likhet med kyrkofondsutredningenoch de remissinstanser som har yttrat sig i frågan anser jag att den nutillämpade ordningen bör gälla även . Beträffandeskattekraftsgarantin uppkommer först frågan vilka procenttal som skallgaranteras olika landsdelar. De procenttal som kyrkofondsutredningen har angetthänför sig till garanti. De skall, som redan nämnts, med mittställningstagande i det föregående reduceras överlag.Som utredningen anför kan man i särskilda fall finna skäl att avvika från dessaprocenttal på grund av speciella lokala förhållanden. Efter att ha tagit del avvad som anförts i remissyttrandena i detta avseende har jag för min del funnit,att utredningens förslag i det stora hela är väl avvägt. Jag har dockuppmärksammat att de tre länen inom har placerats treprocentenheter lägre än andra län, vilket är en a-wikelse från det borgerligtkommunala systemet. Jag har för min del funnit skäligt att garantera även dessatre län . Skäl för en avvikande bedömning skulle också kunna ansesföreligga då det gäller vissa delar av och inomHärnösands stift. Med särskilt beaktande av att utdebiteringen i de berördakommunerna inte är onormalt hög har jag dock stannat för att inte gå ifrånkyrkofondsutredningens förslag. Det skulle kunna bli prejudicerande och fåstörre verkningar än som är önskvärt, om man även på andra håll än iNorrbotten och beträffande särbehandlar kyrkliga enheter inom vissakommuner. I övrigt vill jag i fråga om skattekraftsgarantin endastuttala att den bör, som utredningen förordat, baseras på församlingarnasskattekraft även då dessa ingår i totala samfälligheter. I annat fall motverkasfrivilliga samfällighetsbildningar och betungas de redan bildade samfälligheternai alltför hög grad. Det bidragsom betalas ut på grund av garantin bör som utredningen föreslagit benämnasallmänt uljämningsbidrag. Det tillskott av skatteunderlag, som bidraget byggerpå. bör inte räknas in i underlaget för den allmänna kyrkoavgiften. I fråga omden särskilda kyrkoavgiften uppkommer en rad frågor om fastställande av deprocenttal som skall gälla för olika egendomsslag. Jag vill härvidlag till enbörjan uttala att jag helt ansluter mig till kyrkofondsutredningensuppfattning att man bör iaktta en betydande försiktighet, så att en god egendomsförvaltningfrämjas och inga onödiga övergångssvårigheter uppkommer. Jag konstaterar attpastoraten endast i ett mycket ringa antal fall får lägre avkastning än sommotsvarar de av utredningen föreslagna procenttalen. I dessa fall måste detanses motiverat att ta upp diskussioner om ändrade placeringar. Frågan blirsträngt taget om en olönsam placering 1981/82:158 28 skall vara en börda för pastoratet självt eller om bördanskall delvis vältras över på andra genom utjämningssystemet. Övergångsproblem iform av svårigheter att genomföra försäljningar etc. kan minskas genom extrautjämningsbidrag i vissa fall. Jag återkommer därtill. Jag vill vidare understryka vikten av att man får så enklaregler som möjligt. I detta syfte har kyrkofondsutredningen föreslagit attsamma procentsatser skall gälla för hela landet för samma egendomsslag och attrevision skall ske endast i samband med att systemet i dess helhet revideras,alltså första gången omkring och därefter ungefär . Sammaordning föreslås gälla för fastställandet av de värden på varje pastoratsegendom av olika slag, på vilka den särskilda kyrkoavgiften skall utgå. Vid remissbehandlingen har vissa instanser uttalat sig förlokalt bestämda procentsatser, medan de flesta har tillstyrkt utredningensförslag eller lämnat det utan erinran. Systemet med fastställande av procenttaloch egendomsvärden som får gälla tillstyrks likaså av flertaletinstanser men några, däribland ärkebiskopen, förordar åriiga revisioner. Ettklart flertal godtar alltså kyrkofondsutredningens förslag. Även jag anslutermig till detta av de skäl som jag har utvecklat. Mot den avvissa remissinstanser framförda kritiken, att det föreslagna systemet kan drivafram kortsiktiga placeringar och motverka en god egendomsförvaltning på längresikt, vill jag anföra att riskerna är små om man sätter så låga procenttal somutredningen har förordat. Man måste också ha för ögonen att det är fråga om enintegrerad del av ett övergripande utjämningssystem. Många hänsyn måste vägasmot varandra, däribland hänsynen till pastoratens växlande egendomsinnehav. Efersomden framförda kritiken närmast avser innehav av fast egendom vill jag dessutompeka på det prakfiskt mycket betydelsefulla förhållandet, att det enligtförslaget är taxeringsvärdena års fastighetstaxering som skall liggatill grund för den särskilda avgiften. Ett avgörande motiv för detta är, somutredningen framhållit, att värdena då blir tidsmässigt jämförbara med dekalkyler rörande geografiskt betingade kostnader som skattekraftsgarantinbygger på. Även på procenttalen för olika egendomsslag har givetvisen rad synpunkter anlagts vid remissbehandlingen. Vid övervägande av de synpunktersom har förts fram har jag inte funnit bärande skäl för att gå ifrånutredningens försiktigt gjorda bedömningar. Särskilt vill jag stryka under inte inom ramen för ett övergripande utjämningssystem kan tänka sig att taut lägre avgift än som förutsätts för jordbruk. De nu berörda frågorna om procenttal, egendomsvärden m. m.får alltså bli föremål för ny bedömning omkring mot bakgrund averfarenheterna från den första perioden. Jag förutsätter attkyrkofondsutredningen har sin uppmärksamhet fäst på utvecklingen under sittfortsatta utredningsarbete. 1981/82:158 29 Jag övergår härefter till den sista huvudkomponenten, densärskilda kostnadsfaktorn. Det led i denna som består av en viss andel av denuvarande tillskotten ur kyrkofonden har i stort sett godtagits vidremissbehandlingen. Kritiska synpunkter har anförts endast av dem som motsättersig förslaget i dess helhet. Flera yttranden understryker utredningensuttalande att anordningen bör ses som ett provisorium. För egen del konstaterarjag att detta led i den särskilda kostnadsfaktorn visats ha en särskilt storbetydelse för utjämningseffekten. Jag förordar därför att förslaget genomförsmen instämmer i att det måste ses som en övergängsanordning för den förstaperioden. Några remissinstanser tar upp speciella frågor rörandetillskotten. i förordar att man inte betalar ut störreandel än . har för sin del förordat i detalternativ som blir aktuellt med mitt ställningstagande i fråga om skattekraftsgaranfinsnivå. För min del anser jag det värdefullt om av tillskotten kan betalasut under den övergångsperiod det gäller. Utjämningseffekten är betydande iförhållande till kostnaderna som endast kommer att uppgå till drygt 10 milj.kr. Beräkningsgrunden diskuteras av andra remissintanser. Utredningen harföreslagit medeltalet av tillskotten . Under allaförhållanden måste man på denna punkt bestämma sig för någon grund som inte kanmotiveras med principiella skäl. Vissa remissinstanser, bl. a. iGöteborg, förordar andra perioder som grund. Med beaktande bl. a. avpenningvärdets förändringar anser jag att man inte bör välja en längre periodän utredningen föreslagit. En ökar å andra sidan möjligheternaatt beloppen påverkas av tillfälligheter. Jag har stannat för att inte frångåutredningens förslag. Som ettandra led i den särskilda kostnadsfaktorn har kyrkofondsutredningen föreslagitvad som kallats ett lönebidrag, ett fast belopp för varje inom pastorateninrättad prästtjänst. Av remissyttrandena framgår att den av utredningenanvända beteckningen i vissa fall har lett tankarna fel. Avsikten med bidragetär inte att det skall användas just för prästlönekostnader utan att det skallgå till pastoratens utgifter utan specialdestination. Bidraget fyller en viktigfunktion då det gäller att till lägsta kostnad få bästa möjligautjämningseffekt. Utredningen har övervägt även andra grunder än prästtjänsternamen har funnit alternativen sämre. Det skulle t. ex. innebära ett väsentligtadministrativt merarbete att även väga in kyrkomusikertjänsterna. Man måsteutgå från antal tjänstgöringsfimmar och dessutom beakta att förändringarna överen tidsperiod erfarenhetsmässigt blir väsentligt flera än beträffandeprästtjänsterna. Att antalet kyrkor - i betydelsen invigda kyrkorum - haravvisats som bidragsgrund beror på att ett schablonbidrag, lika för alla, måstebestämmas med hänsyn till de minsta församlingarna och därför blirbetydelselöst för de största enheterna. Av dessa skäl har utredningen funnitatt man åtminstone tills vidare bör utgå från prästtjänsterna. I valet avdenna bidragsgrund ligger också att en anknytning sker till 1981/82:158 30 den kyrkliga verksamhetens omfattning i olika pastorat. Med det nu anförda har jag tagit upp flertalet av desynpunkter som har anlagts på det s. k. lönebidraget. Eftersom åtskilligaremissinstanser framhåller behovet av nya regler för tilldelning avprästtjänster, vill jag nämna att en särskild kommitté kommer att tillsättasför denna fråga . I flera yttranden förordas vidare att lönebidraget indexregleras.Eftersom det alltså inte i och för sig är fråga om ett bidrag till just vissalönekostnader, är det inte motiverat att införa en princip om indexreglering.Jag vill emellertid förorda att man inte låser beloppet för detta bidrag i lag,vilket kyrkofondsutredningen har föreslagit. I den mån medel finns tillgängligabör det finnas möjlighet att låta ett högre belopp utgå än de somutredningen har föreslagit. De medel som betalas ut på grund av den särskildakostnadsfaktorn - alltså både lönebidrag och viss del av nuvarande tillskott -bör som utredningen föreslagit benämnas särskilt utjämningsbidrag. Både det allmänna och det särskilda bidraget kommersålunda att utgå enligt fasta regler som i största utsträckning anges i lag,dock med ett visst utrymme att vidta detaljjusteringar utan lagändring.Liksom på den kommunala sidan kommer det emellertid att bli nödvändigt attdärutöver i viss utsträckning ge extra utjämningsbidrag. Med hänsyn till destora skillnaderna i fråga om både organisations- och kostnadsstruktur kan manförutse att behovet av sådana bidrag kommer att vara större på den kyrkligasidan än på den kommunala. Behovet kommer självfallet att vara särskilt stortunder den första perioden, när det gäller att lägga om den ekonomiskautjämningen från de nuvarande båda systemen till de nya principerna. Mot denna bakgrund har kyrkofondsutredningen förordat så långt som möjligt skall lägga fast principer även för extrautjämningsbidrag i form av spärregler. Av tekniska skäl har utredningen självräknat med helt automatiskt verkande spärrar, men den har understrukit att detär en särskild avvägningsfråga hur långt man bör gå i fråga om automafik.Utredningen har också betonat att man bör inrikta sig på att minska behovet avspärregler . Av de tre spärregler som utredningen förordar motsvarar enden som statsmakterna har fillämpat för , då besluten om minskadestatsbidrag och reducerat skatteunderlag trätt i tillämpning. Ingen kyrkligkommun skall behöva höja utdebiteringen mer än . Vidare föreslås en övre gräns vid . per skattekronaoch en undre vid . Den sistnämnda motiveras med att deekonomiska krav, som riktas mot de kyrkliga kommunerna för att åstadkommautjämning, kan upplevas som oskäliga i den mån medlen kan tas i anspråk för attsänka utdebiteringen alltför lågt på en del håll. Jag kan i huvudsak ansluta mig till utredningenssynpunkter och förslag i dessa frågor. Inte minst den kyrkokommunala organisafionsstrukturenoch de tekniska bristerna i nuvarande system kommer oundvikligen att leda till 1981/82:158 31 att omläggningen medför övergångsproblem på vissa håll ochatt de nya principerna inte får avsedd effekt för vissa enheter. Särskilt underden första treårsperioden behövs det därför ett utrymme för extrautjämningsbidrag som kan rätta till ofullkomligheter på skilda håll. Jag ärense med utredningen om värdet av att såvitt möjligt kunna bygga på fastagrundläggande principer och ansluter mig till de tankar som ligger bakom detre spärreglerna i förslaget. Jag är emellertid tveksam om de praktiskamöjligheterna att tillämpa alltför fasta regler. Särskilda svårigheter vållasav att ett spärrsystem redan har tagits i bruk för , Enligt min meningligger det närmast till hands att första gången, , fillämpa de nyaspärrprinciperna med hänsyn till läge, så att man undviker endubbeleffekt. Det får ju inte bli så att utdebiteringen i något extremfall fårhöjas både för och för . Tidsförskjutningen och helaövergångsproblematiken leder också till att det syns tillrådligt att åtminstoneformellt låta beslut om samtliga extra bidrag fattas av den styrelse förkyrkofonden som jag förordar i det följande, utan starkare bundenhet än ettprincipiellt godkännande av utredningens resonemang. föreslår att fonden skall varafinansieringskälla för väsentliga rikskyrkliga ändamål. Som exempel på sådanaändamål pekar utredningen på dem som fillgodoses helt eller delvis genomStiftelsen finansiering samt på vissa ämnen som tagits upp viduppvaktningar hos utredningen under arbetet, bl. a. diakonutbildningen.Utredningen anför att den inte anser det vara dess uppgift att uttala signärmare om olika ändamål eller om avvägningen mellan bidrag ur kyrkofonden ochfinansiering genom t. ex. rikskollekter eller insamlingar. Vid remissbehandlingen har i stort sett enighet framkommitom vad utredningen har anfört i denna fråga. Endast domkapitlen i ochVäxjö anför andra meningar medan ett tjugotal instanser tillstyrker. Även jag ansluter mig till kyrkofondsutredningensuppfattning. Det finns inte anledning att i detta sammanhang gå in i detaljbeträffande bidragsgivningen. Som utredningen nämnt bidrar kyrkofonden redannu till vissa rikskyrkliga ändamål, bl. a. de fyra centrala kyrkligastyrelserna och . Bidrag ges också fill vissa insfitufionersom visserligen inte kan betecknas som rikskyrkliga men av vilkas verksamhetsvenska kyrkan barett betydande intresse, t. ex. det nordiskafolkkyrkosekretariatet. Vad som bör komma i fråga är närmast att gå vidareenligt dessa principer och därvid i första hand beakta ändamål som harfått bidrag av Stiftelsen finansiering. Detta skulle innebära attbl. kulturinstitut ochprästrekryteringsnämnden skulle tas upp bland rikskyrkliga bidragsändamålliksom givetvis diakonutbildningen. Kretsen av institutioner, som på grund avsin betydelse 1981/82:158 32 för skulle kunna få bidrag utan att kunnabetecknas söm rikskyrkliga, skulle utökas med bl. Till den närmare avgränshingen mellankyrkofonden och regeringen återkommer jag i det följande i samband med fråganom styrelse för kyrkofonden. 2.6 Styrelse för kyrkofonden har anfört att ökadeansvarstagande för den ekonomiska utjämningen motiverar ett medinflytande överkyrkofonden. Det föreslås därför att fonden får en styrelse med tre företrädareför staten, däribland ordförande, och tre företrädare för . Av deremissinstanser som gått in på denna fråga tillstyrker nästan alla attkyrkofonden får en styrelse med kyrklig representafion. Endast iGöteborg och stiftsnämnden i avstyrker. I flera remissyttranden frånkyrkliga instanser förordas att ges en starkare ställning istyrelsen än staten med hänsyn till att kyrkan bär det övervägande ekonomiskaansvaret för kyrkofonden. För egendel vill jag anföra följande i denna fråga. Bestämmanderätten över kyrkofondenligger hos och regeringen samt, under regeringen,kammarkollegiet som svarar för fondens förvaltning. Fastän den allmännakyrkoavgiften är den dominerande intäktsposten, saknar annat medinflytande över kyrkofonden än som följer av att lagen omkyrkliga kostnader stiftas som kyrkolag. Genom den reform, som jag nu föreslåri huvudsaklig överensstämmelse med kyrkofondsutredningens förslag, kommer denkyrkliga finansieringsandelen att öka. Ett antal beslut tillkommer också av ejoväsentlig betydelse från kyrklig synpunkt. Jag avser då främst beslut om extrautjämningsbidrag och om bidrag till rikskyrkliga ändamål. Jag kan därförinstämma med kyrkofondsutredningen i att det finns skäl att överväga ettkyrkligt medinflytande över kyrkofonden. är jag emellertid angelägenom att stryka under att jag inte kan tänka mig att i detta sammanhang genomföranågon förändring av den nuvarande uppgifts- och ansvarsfördelningen mellanstaten och . Någon inskränkning i och regeringensbefogenheter enligt den nuvarande lagen om kyrkliga kostnader bör därför integenomföras. Rikskyrkliga ändamål kan t. ex. fillgodoses via kyrkofonden redanenligt gällande lag om beslutar det. Jag anser det inte lämpligt attgå så långt som kyrkofondsutredningen föreslagit och överlåta åt styrelsen attsjälv anta normer för denna bidragsgivning. Jag finner det också naturligt attstaten får ett flertal i styrelsen, oberoende av ordföranden, och föreslårdärför att staten utser fyra ledamöter, däribland ordförande, och att utser tre ledamöter. Förvaltningen av fonden bör liksom handhasav kammarkollegiet som också får svara för kanslifunkfionen. 1981/82:158 33 förutsätts att detta sker inom ramen för oförändraderesurser för kammarkollegiet. Dekyrkliga ledamöterna skall enligt kyrkofondsutredningens förslag i framtidenutses av kyrkomötet utom första gången - innan kyrkomötet reformerats - dåregeringen skall förordna två ledamöter på förslag av samt en ledamot på förslag av Rikskommitténför stiftstingen. I vissa remissyttranden har kritik riktats mot att densistnämnda kommittén ges förslagsrätt. Det bör också beaktas att"rikskyrkan" bör bli representerad med hänsyn till vad som föreslås ifråga om bidragsgivning fill rikskyrkliga ändamål. Efter övervägande av olikaalternativ har jag stannat för att kyrkomötet bör kunna ha hand om uppgiftenäven den första gången. Formellt blir det då fråga om att nominera vissapersoner som förordnas av regeringen. Jag återkommer till frågan i samband medövergångsbestämmelserna till den lag som föreslås. Det återstår att beröra några speciella frågor som harbehandlats av kyrkofondsutredningen. Några av dessa gäller olika ändamål somskulle kunna fillgodoses genom kyrkofonden. Vidare upptas frågan om attavskaffa de nuvarande systemen med boställskapital och boställsränta samtersättning för kyrkobyggnadsvirke. Kyrkofondsutredningenhar ifrågasatt om inte kyrkofonden borde ta över ansvaret för vissa kostnaderför försäkringar och ATP-avgifter från de enskilda kyrkliga kommunerna.Utredningen har emellertid av tidsskäl inte hunnit närmare bearbeta dessafrågor. I likhet med de remissinstanser som har yttrat sig på dessa bådapunkter anser jag att utredningsarbetet bör fortsätta. Överhuvudtaget är detangeläget att kyrkofondsutredningen i sitt fortsatta arbete uppmärksammar olikamöjligheter att genom finansiering via kyrkofonden vinna besparingar ellerenklare administration. Däremothar utredningen f. n. ställt sig a-wisande fill tanken att kyrkofonden skullekunna ge bidrag till särskilt dyra kyrkorestaureringar och andra ändamål påförsamlingsplanet. Utredningen menar att det krävs relativt stora belopp föratt bidragsgivningen skall få någon betydelse och att det inger betänkligheteratt redan nu öppna möjligheter fill bidrag ur kyrkofonden för dessa ändamål.Ett ställningstagande bör enligt utredningens mening uppskjutas till omkringår 1985, då ytterligare material föreligger rörande de kyrkokommunalakostnaderna. Remissinstanserna har i den mån de gått in på dessa frågor, haftolika åsikter. Ett antal instanser förordar, andra avstyrker bestämt redan nu.För egen del har jag stannat för att ansluta mig till kyrkofondsutredningen pådenna punkt. Ett ställningstagande i frågan bör alltså uppskjutas till denförsta revisionen av systemet. Eftersom frågan har stor betydelse för mångaförsamlingar, utgår jag från att den kommer att ägnas särskild uppmärksamhet iutredningens arbete. 3 1981/82. 1981/82:158 34 också peka på att det i princip finns möjlighet att ansökaom extra utjämningsbidrag om utdebiteringen skulle behöva höjas mera avsevärtpå grund av t. ex. en dyrbar kyrkorestaurering. har vidare föreslagit att man isamband med en utjämningsreform skall avskaffa de nuvarande systemen med boställskapitaloch boställsränta samt ersättning för kyrkobyggnadsvirke. Vid remissbehandlingenhar ett klart flertal av instanserna ställt sig positiva på båda punkterna. Jag ansluter mig liksom flertalet remissinstanser tillkyrkofondsutredningen och förordar alltså att man i samband medutjämningsreformen slopar systemen med boställskapital och boställsränta samtersättning för kyrkobyggnadsvirke. Därigenom vinner man stora administrativaförenklingar. Det är angeläget att i detta sammanhang komma bort från bådeföråldrade och svårtillämpbara regelsystem och ett detaljrättvisetänkande somkostar mera i form av administrativt arbete än det ger i form av ekonomisktutbyte. I enstaka fall kan det bli motiverat med extra utjämningsbidrag tillföljd av att de båda nu nämnda systemen avskaffas. Jag delar utredningens uppfattning att det nya systemetför ekonomisk utjämning mellan de kyrkliga kommunerna bör träda i kraft den 1januari 1983. Förslagetsgenomförande förutsätter bl. a. ändringar i lagen om kyrkliga kostnader.