prop · G50324 · 1981-12-31 00:00:00 — medförslag till lag om verksamheten hos vissa regionala alarme-ringscentraler; Regeringenföreslår att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdragav regeringsprotokoll ovannämnda dag. I proposiUonenläggs fram förslag till en ny lag som reglerar verksamheten hos regionala alarmeringscentralersom har till syfte alt möjliggöra snabba och effektiva hjälpinsatser inödsituationer. Förslaget innebär att det krävs tillstånd av regeringen för atten alarmeringscentral skall få spela in, avlyssna och avbryta telefonsamtal.Tillstånd skall förenas med villkor om hur verksamheten får bedrivas. Ilagförslaget har vidare intagits en tystnadspliktsbestämmelse som avseruppgifter som lämnas vid telefonsamtal. I 1981/82. 1981/82:24 2 Lagom verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler 1 § Denna lag gäller verksamhetenhos regionala alarmeringscentraler som har till syfte att möjliggöra snabba ocheffektiva hjälpinsatser i nödsituationer och som har upprättats efter avtalmed . 2 § Den som svarar för alarmeringscentralersom anges i 1 § får inte utan tillstånd av regeringen spela in telefonsamtal,varigenom någon avser att tillkalla eller annars komma i förbindelse med polis,brandkär, ambulans eller något annat hjälporgan och som befordras genomteleverket till eller från en sådan central. Tillståndfår även i den utsträckning som krävs för snabba och effektiva hjälpinsatserinnefatta rätt att 1. avlyssna och spela in sådana telefonsamtal somavses i första stycket och som har kopplats vidare av en alarmeringscentral till ett hjälporgan, 2. avbrytapågående telefonsamtal för att samtal skall kunna kopplas vidare från en alarmeringscentral till ett hjälporgan. 3 § Tillstånd skall förenas medvillkor om hur inspelning, avlyssning och avbrytande av telefonsamtal fårutföras. Vidare skall Ullstånd förenas med villkor i fråga om förvaring,användning och förstöring av sådant material varigenom uppgift om telefonsamtalkan erhållas. 4 § Den som är eller har varitverksam hos en alarmeringscentral som anges i I § får inte obehörigen röjaeller utnyttja vad han i verksamheten har erfarit om sådant som har yttrats vidtelefonsamtal som avses i 2 § och som angår enskilds personliga ellerekonomiska förhållanden eller som angår förhållanden av betydelse för riketsförsvar, folkförsörjningen eller förebyggandet och beivrandet av brott. Idet allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen(1980:100). Dennalag träder i kraft . Regeringen får före nämnda dag prövafråga om Ullstånd enligt 2 §. Prop.1981/82:24 3 Närvarande:Statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, Åsling, Söder, , , , , , ,, Elmstedt, Tilländer, Ahriand, Lagrådsremissmed förslag till lag om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler SOS-tjänsteninnebär att man i nödsituationer kan slå telefonnummer 90000 och få hjälp medatt tillkalla eller komma i kontakt med ett hjälporgan, t. ex. polis,brandkår, ambulans eller jourhavande läkare. SOS-tjänsteninfördes efter beslut av (prop. 1956; 1 bil. 27, SU 1956; 9, rskr1956: 155). Behovet av en sådan särskild tjänst var främst en följd avtelenätets automatisering. Så länge telefonsamtalen kopplades vidare av entelefonist på en kunde man i en nödsituation bara lyftapå telefonluren och begära att samtalet kopplades till det önskadehjälporganet. Allteftersom telenätet automatiserades försvann den möjlighetenoch man måste själv slå telefonnumret till hjälporganet. Detta kunde vållaproblem i nödsituationer, om man inte kände till numret och därför först måsteta reda på detta. Genom riksdagsbeslutet infördes ett för de olikahjälporganen gemensamt telefonnummer (90000) som skulle gälla över hela landet.Televerket, som skulle svara för SOS-tjänsten, upprättade särskilda alarmeringscentraler.Verksamheten vid dessa var dock endast förmedlande. Personalen vid centralernaarbetade således i princip som kvalificerade växeltelefonister, vilket innebaratt de endast kopplade samtal vidare till olika hjälporgan. År1965 tillkallades en sakkunnig (räddningstjänstutredningen) för att utreda bl.a.frågan hur räddningsverksamheten kunde samordnas och kompletteras. En uppgiftför utredningen var att pröva hur räddningstjänsten borde organiseras.Samtidigt som utredningsarbetet pågick fördes diskussioner i denna fråga mellanteleverket. Utgångspunkten vardärvid att inte skulle svara för driften av alarmeringscentralerna. Imaj 1971 överlämnade räddningstjänstutredningen betänkandet (SOU 11 1981/82. 1981/82:24 4 1971:50) i vilket det bl.a. föreslogs att SOS-tjänstenskulle föras över till länsalarmeringscentraler. Förslaget tillstyrktes ellergodtogs vid remissbehandlingen av det helt övervägande antalet remissinstanser. Överläggningarna mellan , kommunförbundet ochlandstingsförbundet ledde till en överenskommelse som fick formen av ett konsortialavtal.Avtalet förutsatte att det skulle bildas ett särskilt alarmeringsbo-lag somskulle ägas gemensamt av parterna. Målsättningen för bolaget var att genom"samordning av samhällets alarmeringsfunktioner i regionala alarmeringscentralermöjliggöra snabba och effektiva hjälpinsatser". Centralerna skulle hatill uppgift att mottaga och utlösa larm avseende brandkår, ambulansoch jourhavande sjukvårdspersonal, att övervaka statliga och kommunala kontrollutrustningaroch vid behov tillkalla jourpersonal, att vidarekoppla SOS-samtal till sådan hjälpinstans, förvilken fullständig larmbehandling inte lämpligen bör ske inom alarmeringscentralen, att fungera som sambandscentral för hjälpstyrkor då så ertordras, samt att i mån av kapacitet ta emot och behandlalarmbesked från privata kontrollanläggningar och åta sig andra uppdrag somfaller inom verksamhetsområdet. Enligt avtalet får omfattningen och utformningen av SOS-tjänsteninte ändras av bolaget utan regeringens medgivande. Bolagets namn skulle vara ().Av aktierna i detta skulle teckna samt kommunförbundet ochlandstingsförbundet vardera . Antalet länsalarmeringscentraler förutsågsbli 16-20 st. I fråga om den tekniska utrustningen skulle parternasträva efter att i så stor utsträckning som möjligt använda den materiel somfanns på de dåvarande SOS-centralerna och kommunala larnicentralerna. Televerkethemställde i en skrivelse att Kungl. Maj:t skulle godkänna konsortialavtaletom bolagsbildningen. 1972: 129 angående godkännande av avtal mellanteleverket. och om bildande av ettalarmeringsbo-lag, m. m. föreslogs att skulle bemyndiga Kungl. Maj: tatt godkänna avtalet med de avvikelser som angavs i propositionen ochfastställa omfattningen och utformningen av SOS-tjänsten. Förslagen bifölls avriksdagen (TU 1972:20. rskr 1972:329). I ett beslut den 15 december 1972godkände Kungl. Maj: t med nämnda avvikelser avtalet och meddeladesamtidigt vissa föreskrifter. Bl.a. fastställdes de namnanrop som SOS-tjänstenskulle omfatta. SOSAB började sin verksamhet och nätet av länsalarmeringscentralerhar successivt byggts ut. F. n. finns det 18 centraler i drift. Hela nätet -omfattande 20 centraler - beräknas vara i drift . Prop.1981/82:24 5 Verksamheten vid alarmeringscentralerna bedrivs påföljande sätt. Samtalen på telefonnummer 90000 från ett alarmeringsområde,som oftast omfattar ett län, kommer till alarmeringscentralen. När ett samtal (s.k.larmsamial) har kommit, skall larmoperatören ta reda på vad larmet avser ochlarma eller koppla till rätt organ. Larm till brandkår eller ambulans utlöses direkt från alarmeringscentralen.Om larmet avser något annat hjälporgan - som får utnyttja telefonnumret 90000- kopplas samtalet vidare dit. Om det är tveksamt vilka åtgärder som skallvidtas, kan det vara nödvändigt att, innan ett larm utlöses, rådfråga enexpert, såsom läkare eller brandbefäl. Härvid uppnås oftast det bästa ochsnabbaste resultatet om såväl den hjälpsökande som larmoperalören och expertenär med i samtalet. Härvid kommer operatören att lyssna på ett samtal mellantvå andra personer (s. k. medlyssning). Upplysning härom lämnas som regel avoperatören redan då samtalet kopplas vidare till experten. Om en brådskande vidarekoppling av ett telefonsamtal, t.ex. till giftinformationscentralen, är nödvändig och numret dit är upptaget,kan larmoperatören efter begäran om del avbryta det pågående samtalet sä att vidarekopplingav det angelägnare samtalet kan ske (riksbrytning), Telefonlrafikenvid alarmeringscentralerna spelas in på band. Varje larmoperatör har dels enbandspelare på vilken inspelningarna automatiskt raderas ut ,dels en s, k. arkivbandspelare vars inspelningar arkiveras i en månad inomStockholms alarmeringsområde och inom övriga alarmeringsområden.Den förstnämnda bandspelaren används för att operatören snabbt skall kunnakontrollera lämnade uppgifter, t.ex. en otydligt angiven adress. Inspelningarnasom gjorts på den s.k. arkivbandspelaren används främst när del gällerutredningar om vad som förevarit i samband med ett larmsamtal. Enligt 2 kap. 6§ regeringsformen skall varje medborgarevara skyddad mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal. Detta hörtill de grundläggande fri- och rättigheterna. Bestämmelser som skyddar lelehem-lighetenfinns i olika författningar. I 3 §telefonreglementet (1963: 18, 3§ ändrad 1980:812) föreskrivs att televerketinte får - i annat fall än då med stöd av lag förordnats om avlyssning - vidtaeller tillåta sådana anordningar beträffande telefonnätet, som är avsedda attbereda person utom verket möjlighet att avlyssna samtal på nätet, utan attminst en av de samtalande vet om det. Vidare är det enligt 4 kap. 8 § straffbart attolovligen bereda sig tillgång till telefonsamtal eller annat telemeddelande sombefordras av (brytande av telehemlighet). Endast gärningar som begåsmed uppsåt att bereda gärningsmannen tillgång till meddelande straffas. Såledeskan den som oavsiktligt får tillgäng till ett meddelande inte straffas. Enförutsättning för straffbarhet är också att gärningen sker olovligen. Lovligkan gärningen bli genom samtycke från den som äger förfoga över medde- 1981/82:24 6 landet.Sådana åtgärder som i enlighet med gällande föreskrifter vidtas i tjänsten avteleverkets personal är naturligtvis inte heller straffbara. Straffet förbrytande av telehemlighet är böter eller fängelse i högst . Slutligenfinns det i sekretesslagen (1980: 100, omtryckt 1980; 880, ändrad 1980: 1124)bestämmelser som skyddar telehemligheten. Enligt 9 kap. 8 § andra stycketgäller sekretess inom för uppgift som angår särskilt telefonsamtaleller annat telemeddelande, dvs. förbud mot att röja sådan uppgift. Den som hartagit del i ett telefonsamtal eller som har avsänt eller mottagit ett telemeddelandeeller som innehar en apparat som har använts för telemeddelandet har dock rättatt få uppgift om meddelandet. Bestämmelser om straff för brott mot sekretessenfinns i 20 kap. 3 § (brott mot tystnadsplikt). Vid uppsåtliglbrott är straffet böter eller fängelse i högst och vid brott som begåsav oaktsamhet böter. fall av oaktsamhet är straffria. Ienlighet med vad som angavs i samband med beslutet om bildandet av SOSAB har tilllänsalarmeringscentralerna från bl.a. överlämnats sådanaanordningar som gör det möjligt för personer utanför verket att avlyssna samtalpå telefonnätet ulan att åtminstone en av de samtalande vet om det. Dettastämmer inte överens med vad som föreskrivs i 3§ telefonreglementet, nämligenatt sådana anordningar inte får vidtas eller tillåtas i annat fall än då detmed stöd av lag förordnats om avlyssning. För personalen hos SOSAB, som är ettaktiebolag, föreligger vidare inte något författningsenligt förbud att röjauppgift som rör telefonsamtal. De tidigare nämnda bestämmelserna i 9 kap. 8§andra stycket sekretesslagen är bara tillämpliga inom . Inte heller iövrigt finns det några författningsbestämmelser som reglerar den verksamhet SOSABbedriver. Nämnda frågor har behandlats i ett beslut avriksdagens ombudsman (JO). En kopia av beslutet har översänts tillkommunikationsdepartementet. I beslutet föreslår JO att regeringen reglerar medlyssning/riks-brytning,SOSAB-personalens tystnadsplikt samt bandinspelning av telefonsamtal till alarmeringscentral.Det bör också bestämmas hur bandinspelningarna skall hanteras. Enligtgällande bestämmelser får ingrepp i telefonhemligheten företas i mycketbegränsad utsträckning. Bestämmelser finns i 27 kap. 16 § ochi lagen (1969:36) om telefonavlyssning vid förundersökning angående grovtnarkotikabrott m. m. När del gäller frågan om att införa bestämmelser sominnebär ytterligare möjligheter till ingrepp i telefonhemligheten bör manenligt min mening vara ytterligt restriktiv. Vad angår den verksamhet som SOSABbedriver måste i detta hänseende en avvägning göras mellan olika intressen,nämligen att dels skydda den personliga integriteten, dels tillförsäkra denenskilde möjlighet att kunna få snabb och effektiv hjälp i nödsituationer. Föratt kravet på snabb och effektiv hjälp i nödsituationer skall kunna tillgodosesär det enligt min bedömning ofrånkomligt att man har rätt att i begränsadutsträckning vidta 1981/82:24 7 åtgärdersom innebär ingrepp i telefonhemligheten. I annat fall skulle verksamheten intekunna bedrivas pä ett tillfredsställande sätt. F. n. finns ingaförfattningsbestämmelser som reglerar verksamhet av det slag som SOSABbedriver. Jag förordar att sådana införs i en särskild lag. I lagen bör intasbl. a. sådana bestämmelser som JO har föreslagit. Den nya lagen bör utformasså alt den omfattar verksamhel hos sådana regionala alarmeringscentraler somhar upprättats i enlighet med det tidigare nämnda konsortialavtalet. Ilagen bör införas bestämmelser som innebär alt ett enskilt företag som svararför nämnda slag av alarmeringscentraler skall kunna få tillstånd alt spela insådana telefonsamtal som befordras av till eller från centralerna- varigenom någon avser att komma i förbindelse med ett hjälporgan, såsompolis, brandkår eller ambulans. Tillstånd bör också få innefatta rätt attlyssna på och spela in telefonsamtal som kopplats vidare ett hjälporganliksom rätt att avbryta pågående samtal i den utsträckning som är nödvändigför snabba och effektiva hjälpinsatser. Vidarebör i lagen tas in bestämmelser om alt tillstånd skall förenas med villkor närdel gäller inspelning, avlyssning och avbrytande av telefonsamtal liksom ifråga om förvaring, användning och förstöring av sådant material varigenomuppgift som angår samtalen kan erhållas. Med hänsyn tillomfattningen av och karaktären på den verksamhet det här är fråga om anser jagatt tillståndsprövningen bör ankomma på regeringen. Självfallet är del vid entillståndsprövning angeläget all det tillstånd som meddelas inte ger någramöjligheter till ingrepp i den personliga integriteten utöver vad som ärnödvändigt för alt verksamheten skall kunna bedrivas på det sätt som är avsett- nämligen all ge snabb och effektiv hjälp i nödsituationer - och atttillståndet kringgärdas med så restriktiva villkor som är möjligt. Jag hartidigare beskrivit hur verksamheten vid alarmeringscentralerna bedrivs. Enligtmin mening bör en sådan ordning i allt väsentligt kunna bibehållas även efterdel att den nya lagen har trätt i kraft. Självfallet bör ettmeddelat tillstånd återkallas om de villkor som anges i detta inte uppfylls. Vid den lelefonlrafik somförekommer hos alarmeringscentraler av nämnda slag lämnas uppgifterav mycket personlig och känslig karaktär. Med hänsyn härtill bör del i lagenockså införas en tystnads-pliklsbestämmelse som innebär alt den som är ellerhar varit verksam hos en alarmeringscentral inte obehörigen får röja ellerutnyttja vad han i verksamheten har fått kännedom om vid telefonsamtalen.Nämnas bör alt en sådan bestämmelse inte innebär någon inskränkning i den meddelarfri-helsom råder enligt tryckfrihetsförordningen och radiolagstiftningen och sominnebär att del i viss utsträckning är möjligt att slraffritt lämna sekre-tessbelagdauppgifter för publicering i tryckt skrift eller i radio eller TV. Inte hellertar tystnadspliktsbestämmelsen över de bestämmelser som 1981/82:24 8 återfinnst och som avser domstolarnas möjligheter att få tillgång tillbevis i rättegång. Sålunda viker en sådan lystnadspliktsbestäm-melse som denföreslagna för reglerna om vittnesplikl (jfr prop. 1979/80: 2 s.397ff. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom kommunikationsdepartementetupprättats förslag till lag om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler.Förslaget bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1981/82:24 9 Lagom verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler 1 § Denna lag gäller verksamhetenhos regionala alarmeringscentraler som har till syfte alt möjliggöra snabba ocheffektiva hjälpinsatser i nödsituationer och som har upprättats efter avtalmed . 2 § Regeringen får meddela ettenskilt företag som svarar för alarmeringscentraler som anges i 1 § tillståndall spela in telefonsamtal, varigenom någon avser att tillkalla eller annarskomma i förbindelse med polis, brandkår, ambulans eller något annat hjälporganoch som befordras genom till eller från en sådan central. Tillståndfår även i den utsträckning som krävs för snabba och effektiva hjälpinsatserinnefatta rätt att 1. avlyssna och spela insädana telefonsamtal som avses i första stycket och som har kopplats vidare av en alarmeringscentral till ett hjälporgan, 2. avbrytapågående telefonsamtal för att samtal skall kunna kopplas vidare från en alarmeringscentral lill ett hjälporgan. 3 § Tillstånd skall förenas medvillkor om hur inspelning, avlyssning och avbrytande av telefonsamtal fårutföras. Vidare skall tillstånd förenas med villkor i fråga om förvaring,användning och förstöring av sådant material varigenom uppgift angåendetelefonsamtal kan erhållas. 4 § Den som är eller har varitverksam hos en alarmeringscentral som anges i 1 § får inte obehörigen röjaeller utnyttja vad han i verksamheten har erfarit om sådant som har yttrats vidtelefonsamtal som avses i 2 §. I det allmännas verksamhettillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980: 100). Dennalag träder i kraft den . Regeringen får före nämnda dag prövafråga om tillstånd enligt 2 §. Prop.1981/82:24 10 Närvarande: justilierådet , regeringsrådet ,justitierådet . Enligt lagrådet tillhandakommet utdrag avprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen på hemställanav statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag tilllag om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler. Förslaget har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande: Det remitterade förslaget innefattar regler med avseendepå tre typer av telefonsamtal: a) samtal som inkommer till eller utgår från alarmeringscentralen,dvs. samtal i vilka centralen tar del, b) samtal vilka börjar som samtal enligta) men där genom centralens uppkoppling av förbindelse någon annan (hjälporganeller hjälpsökande) inträder i centralens ställe som samlalspart och c) samtalpå förbindelser som utan centralens medverkan uppkopplats mellan hjälporganoch annan abonnent och som centralen vill gå in i för alt överta kontakten medhjälporganet. Förslaget omfattar också en sådan hybrid av samtalslyperna a) ochb) som uppkommer därigenom att centralen stannar kvar i samtalet efter vidarekopp-lingen:härvid tar alltså tre parter del i samtalet. I fråga om sädana samtal, i vilka centralen lar del samtal enligt a) och hybridvarianten av b) - utgår förslagets lagtext från attdel råder förbud för centralen att spela in samtalen; från delta förbud skallregeringen genom lagen bemyndigas all meddela undantag i form av tillstånd.Emellertid är denna utgångspunkt inte riklig. Något hinder av rättsligkaraktär som kan undanröjas endast genom lag eller med stöd av lag finns inteför en abonnent, del må vara en alarmeringscentral eller någon annan abonnentmed privaträllslig status, som vill göra en inspelning av ett telefonsamtal,vari han själv deltar. Att genom en lagregel positivt tillåta något redantillåtet, vare sig del sker direkt eller via ett särskilt meddelat tillstånd,är en överloppsgärning som närmast blir vilseledande i fråga om rättsläget närdel uttryckliga tillståndet inte föreligger. 1 detta fall kan etttillståndssys-lem enligt förslaget otvivelaktigt leda lill den felaktigaslutsatsen att den som inte fått regeringens tillstånd är i lag förbjuden altspela in sina egna telefonsamtal. Lagrådet avstyrker därför det föreslagna tillståndssystemel Prop.1981/82:24 11 med avseende på inspelning av telefonsamtal, i vilka alarmeringscentralendeltar. När det gäller den föreslagna ordningen enligt 2§ andrastycket 2. i förslaget med särskilt tillstånd för centralen att avbrytapågående telefonsamtal av typen c) är även här lagförslagets utgångspunkt attlagligt hinder föreligger mot ett sådant ingrepp. Hur härmed förhåller sigsynes oklart men del torde vara odiskutabelt att det här är eller kan bli frågaom intrång i enskildas sfär av inte bara bagatellarlal slag. Därtill kommer attinbrytningen i ett pågående samtal på hjälporganels telefon lätt kan förenasmed alt centralen, om de samtalande motsätter sig att samtalet bryts, följerdetta för att kunna bedöma om det är försvariigt att bryta del mot desamtalandes vilja. På denna punkt finner lagrådet del därför kunna godtas att ilag skrivs in ett uttryckligt medgivande för alarmeringscentral att brytapågående telefonsamtal. Härigenom undanröjs varje oklarhet om rällsen-lighetenav centralens åtgärd utan att del för den skull behöver leda till slutsatsenatt det råder något generellt lagförbud mot alt bryta andras telefonsamtal. Vad slutligen rör behovet av tillstånd till avlyssning ochinspelning av samtal av typen b) är det klart att 4 kap. 8§ utgörhinder för centralen alt gå in pä en av centralen uppkopplad förbindelse mellanhjälpsökande och hjälporgan och avlyssna samtal mellan dem, sedan centralensjälv utträtt ur samtalet. För alt göra centralens avlyssning av samtalet rättsenligkrävs följaktligen alt avlyssningen medges i lag eller med stöd av lag. Detsynes naturligt att medgivandet får omfatta också inspelning av det avlyssnadesamtalet. Att det är sakligt motiverat att centralen har möjlighet aft genomavlyssning kontrollera att begäran om hjälp blir adekvat behandlad är enligtlagrådels mening ställt utom tvivel. I det remitterade förslaget byggs regleringen avcentralens befogenheter upp som innehållet i ett tillstånd som regeringenbemyndigas meddela enskilt företag som svarar för alarmeringscentralen. Förstahandsinnehålleli lagen är sålunda en fullmakt för regeringen. Enligt lagrådets mening liggerdel närmare till hands att låta lagen primärt ge de materiella rättsreglernamen göra dessas inträde beroende av regeringens prövning genom till-slåndsgivning. Eftersom det kan tänkas framtida ändringar ihuvudmannaskapet för alarmeringsväsendet eller andra organisationsformer än denu etablerade synes det mindre lämpligt att i lagtexten binda lagenstillämplighet till det f. ö. något oklara begreppet enskilt företag. Lagen börlämna organisationsformen öppen. I enlighet med det anförda föreslår lagrådet att 2 § fårföljande lydelse: "Den som svarar för en alarmeringscentral får, eftertillstånd av regeringen, i den utsträckning som krävs för snabba och effektivahjälpinsatser 1. avlyssna och spela in telefonsamtal, som någon har medpolis, brandkår, ambulans eller annat hjälporgan och som kopplats av en alarmeringscentraltill hjälporganet. Prop.1981/82:24 12 2.avbryta pågående telefonsamtal för att samtal skall kunna kopplas till etthjälporgan." Idenna paragraf föreslås regler om villkor, med vilka tillstånd skall förenas.Sådana villkor skall föreskrivas bl. a. med avseende på förvaring, användningoch förstöring av sådant material, varigenom uppgift angående telefonsamtal kanerhållas.