prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Bilaga 4 Till Statsrådet och chefen förekonomidepartementet Genom beslut bemyndigaderegeringen chefen för dåvarande att tillkalla högst sjuledamöter med uppdrag att se över banklagstiftningen. Med stöd avbemyndigandet tillkallades den rättschefen (ordförande), bankdirektören , bankinspektören , vice riksbankschefen , direktören ,direktören . och bankdirektören somledamöter. Somsakkunnig förordnades avdelningsdirektören och som expertdirektören . Som experter har vidare förordnats fr.o.m. den 1oktober 1976 byrådirektören , fr.o.m. civilekonomenTomas och fr. o. m. avdelningschefen . Utredningens sekreterare har t.o.m. den 19 april1977 varit departementsrådet samt därefter kanslirådet LarsBredin. Vidare har hovrättsassessorn fr.o.m. den 1 januari 1978och hovrättsassessorn fr. o. m. förordnatstill biträdande sekreterare. Utredningen har tidigare överlämnat två delbetänkanden,Nya kapital-täckningsregler för bankerna samt Blancokrediter ochbankkontorsetable-ring. Vidare har utredningen avgett ett flertalremissyttranden. Utredningen får härmed överlämna delbetänkandetKonsumentskyddet inom bankområdet och bankinspektionens styrelse. Till deytteriigare uppgifter om bankinspektionen som omtalas i direktiven återkommerutredningen i ett senare betänkande. Dessa uppgifter har utredningen bedömtvara sådana att hinder ej har mött att redan i detta betänkande ta upp fråganom sammansättningen av bankinspektionens styrelse. Ledamoten , sakkunnige ochexperten har gemensamt avgett ett särskilt yttrande över den del avbetänkandet som avser konsumentskyddet inom bankområdet. Därutöver har Utter-strömi ett fillägg till detta yttrande vidareutvecklat sin mening i denna fråga. En omfattande del av utredningens arbete har sedanlång tid tillbaka inriktats på att anpassa lagen (1955:183) om bankrörelse tiUbl. a. den nya akfiebolagslagen. Detta arbete är i stort sett avslutat.Utredningen har även påbörjat ett motsvarande arbete med lagen (1955:416) omsparbanker. Prop.1981/82:180 Bilagedel 424 Ledamoten , som är ledamot avbankinspektionens styrelse, har inte deltagit i utredningens beslutbeträffande förslaget om sammansättning av inspektionens styrelse. Prop.1981/82:180 Bilagedel 425 I banklagsutredningens direktiv konstateras attbankinspektionens tillsynsuppgifter i ökad utsträckning inriktats på atttillvarata låntagares och andra bankkunders intressen. De gällandefillsynsreglerna i banklagstiftningen behandlar emellertid inte. närmarebankinspektionens uppgift att i sin tillsynsverksamhet beaktakonsumentintressen. Det bör enligt direktiven ankomma på utredningen attnärmare överväga vad som bör gälla i fråga om inspektionens granskning avbankernas verksamhet i syfte att i skilda hänseenden ge ett konsumentskydd åtbankkundema. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt frågan hur gränsen bör drasmellan inspektionens verksamhet och den verksamhet som utövas av dekonsumentpolitiska organen. En avvägning bör därvid göras mellan önskemålet attmyndighetskontakterna med bankerna samordnas och behovet av ett likformigtkonsumentskydd inom olika sektorer av näringslivet. Undersenare år har konsumentpolitiken varit föremål för en ingående diskussion. Enomfattande lagstiftning har under 1970-taIet genomförts för att gekonsumenterna ett ökat rättsskydd och ett reformarbete på detta område pågårfortfarande. Centrala lagar som tar sikte på att skydda konsumenterna ärmarknadsföringslagen (1975:148) (MFL), lagen (1971:112) om förbud mot oskäligaavtalsvillkor (AVL) och konsumentkreditlagen (1977:981) (KkrL). MFLsom är fiUämplig på all näringsverksamhet syftar bl.a. tiU att skyddakonsumenterna mot otillbörlig marknadsföring och att tillförsäkra deminformation som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt.TUlsynsuppgifterna ligger hos /KO (KOV). AVL syftar till att förhindra attnäringsidkare i sin verksamhet använder sig av viUkor som kan anses oskäliga mot konsumenterna. Tillsynenutövas av KOV. Lagen gäller dock inte för bankverksamhet och annan verksamhetsom står under fillsyn av bankinspekfionen. De avtalsviUkor bankerna användersig av granskas i stället av inspektionen med stöd av den s.k.sundhetsparagrafen i banklagarna. KkrL innehåller bl. a. bestämmelser ommarknadsföring av kredit och syftar tUl att ge konsumenterna en fullgodinformation om kostnader för krediter. Tillsynen över att bankerna iakttarKkrL:s bestämmelser ankommer på bankinspektionen. anknyteremellertid KkrL tUl MFL och fiU dess system för kontroll, rättslig prövning ochsanktionering av att informationsskyldigheten fullgörs. Detta innebär att ävende konsumentpolitiska organen formellt sett kan ingripa mot en banksmarknadsföring av krediter. Utredningen anser att det finns behov av en aktivkonsumentpolitik även inom bankområdet och anser det naturligt att bankernaskunder tillförsäkras samma skydd som andra konsumenter. Däremot harutredningen inte funnit att det finns anledning att på bankområdet föreslå merdetaljerade Prop.1981/82:180 Bilagedel 426 ellersträngare konsumenträttsliga bestämmelser än de som gäller eller kan komma attgälla för annan näringsverksamhet. Utredningen har därför huvudsakligeninriktat sig på frågan hur tillsynen organisatoriskt bör anordnas. Utredningenhar härvid arbetat med i huvudsak två modeller. Den ena innebär i princip attden slutliga prövningen av samtliga konsumentärenden på bankområdet skallåvila och att den granskning, som leder tiU en prövning införmarknadsdomstolen, sker hos KOV. Den andra modellen innebär att all tillsynsåvitt gäller konsumentskyddet på bankområdet anförtros bankinspektionen. Utredningen har vid valet mellan dessa modellerfunnit att övervägande skäl talar för att samla tUlsynsuppgifterna hosbankinspektionen. Utredningens uppfattning grundas främst på att inspektionenskompetens, resurser och erfarenheter är nödvändiga för att konsumentskyddet påbankområdet utformas så att andra vitala intressen inte sätts åsido. Sålundamåste t. ex. en låntagarkonsuments intressen alltid vägas motinsättarkon-sumenternas skyddsintresse. Vid utformningen av konsumentskyddet ärdet vidare av vikt att hänsyn tas tUl de kreditpolitiska fömtsättningarna förbankemas verksamhet. Utredningen har i detta sammanhang också beaktat att inspektionenhar betydande erfarenhet av bankernas verksamhet och ett väl fungerandekontakt- och informationsnät i förhåUande till bankerna. Genom att samla allatiUsynsuppgifter hos en och samma myndighet undviks vidare de olägenheter somkan uppstå med nuvarande ordning, vilken innebär att en och samma företeelsekan komma att prövas av såväl inspektionen med stöd av banklagarna som av dekonsumenlpoUtiska organen med stöd av konsumentlagsfiftningen. Genom atttillsynsuppgifterna samlas hos inspektionen samordnas bankernas och konsumentemasmyndighetskontakter och förenklas administrationen av de konsumentpolitiskafrågorna. Detta bör enligt utredningens uppfattning vara det samhällsekonomisktmest fördelaktiga sättet att ta tillvara konsumenfintressena på bankområdet. Utredningen har även vid en genomgång avbestämmelserna i de centrala näringsrättliga lagarna - AVL, MFL och KkrL -funnit att bankinspektionen med fördel ensam kan anförtros uppgifterna attövervaka bankernas avtalsvillkor och ha tUlsyn över bankernas marknadsföringoch information om krediter. Lagtekniskt föreslås detta ske bl. a. genom attgeneralklausul.erna i MFL och AVL tas in i banklagarna. Ett framgångsrikt tillvaratagande avkonsumentintressena på bankområdet fömtsätter emeUertid ett nära samarbetemellan KOV och inspektionen. Genom ett sådant samarbete bör KOV:s betydanderesurser och kunnande samt breda kontaktytor med allmänhet, myndigheter ochorganisationer kunna tas till vara så att fömtsättningar skapas för en enhetligutformning av konsumentskyddet i aU näringsverksamhet. Utredningen föreslår iandra delen av betänkandet en förändrad sammansättning av inspektionensstyrelse med ett förstärkt lekmannainflytande. Prop.1981/82:180 Bilagedel 427 sentantför konsumentintressena föreslås bl. a. att en representant för KOV skaU ingå istyrelsen. Härigenom kommer kontakterna mellan myndigheterna att underlättasoch förbättras. Vidare föreslår utredningen att det inrättas ett kontaktfommför konsumentfrågor inom bankområdet. Detta fomm avses utgöra en plattform föröverläggningar mellan representanter för inspektionen, KOV och de olikabankinstituten. Samrådsorganet bör organisatoriskt vara fristående frånmyndigheterna. Inspektionen bör vara sammankallande och också tillhandahållasekreterare. Den föreslagna lösningen att inom bankområdet samlatiUsynsuppgifterna hos inspektionen bör enligt utredningens uppfattning ävenkunna genomföras för andra verksamheter som står under inspektionens tiUsyn.Flera av inspektionens tillsynsobjekt har nämligen en verksamhet som liknarbankinstitutens. Detta gäller fondkommissionsbolag, kreditaktiebolag,finansbolag och hypoteksinsfitut. Utredningen tar även upp frågan om hurkonsumenttvister på bankområdet bör prövas. Någon ändring i gäUande ordningföreslås inte. Bankinspektionen skall alltså endast i undantagsfall taställning i sådana tvister och någon utvidgning av allmännareklamafionsnämndens verksamhetsområde till att omfatta även banktjänster harinte heller bedömts vara påkallad. I ett särskilt yttrande förordas attgränsdragningen mellan KOV och bankinspektionen när det gällerkonsumentfrågorna görs så att MFL skall handläggas av KOV medanavtalsvillkorsgranskningen och tillsynen enligt KkrL skall handläggas avbankinspektionen. Bankinspektionen leds f n av en styrelse om sjupersoner. TiU övervägande del - fem av sju - utgörs den av ledande tjänstemänhos inspekfionen. DärtiU kommer två ledamöter som regeringen utser särskUt ochsom f n närmast kan betraktas som företrädare för ekonomisk sakkunskap. har i sitt av godkändabetänkande / 78:57 uttalat att det finns goda skäl att överväga enförändrad sammansättning av bankinspektionens styrelse efter mönster av delekmannastyrelser som förekommer vid majoriteten av de centrala ämbetsverken.Regeringen har överlämnat betänkandet till banklagsutredningen för attövervägas i samband med utredningsuppdragets fullgörande. uttalande måste enligtutredningen uppfattas som ett ställningstagande för att en förändring bör skenär det gäller sammansättningen av inspektionens styrelse. Utredningenframhåller att inspektionen hittiUs fungerat väl. Styrelsen spelar här encentral roll och det är uppenbart att den bidragit till att inspektionensnabbt, effektivt och med kompetens kunnat fylla sina uppgifter. Det har förutredningen varit en given utgångspunkt att förändringar av styrelsenssammansättning inte får försämra inspektionens möjligheter fill effektivainsatser. Vid en samlad bedömning av skälen för och emot harutredningen stannat för att föreslå vissa förändringar i sammansättningen avinspektio- Prop.1981/82:180 Bilagedel 428 nensstyrelse, som bla innebär att den nuvarande starkatjänstemannare-presentafionen något begränsas tiU förmån för ett reelltlekmannainflytande i styrelsen. Liksom fn föreslås att inspekfionensgeneraldirektör skall vara ledamot och styrelsens ordförande. Verket föreslåsdärjämte bli representerat i styrelsen genom generaldirektörens stäUföreträdare.I syfte att tiUföra inspektionen särskild sakkunskap i ekonomiska, konsumenträttsligaoch konsumentpolitiska frågor föreslås vidare att en representant förriksbanken och en representant för KOV skaU ingå i styrelsen samt attregeringen utser en i företagsekonomiska frågor sakkunnig person. Enlekmannarepresentation som i första hand syftar till att vidga inspektionenskontaktytor och tillföra verket erfarenheter från andra verksamhetsområdenföreslås ske genom att två parlamentariker bereds plats i styrelsen.Kungörelsen (1974:224) om personalföreträdare i statlig myndighets styrelse m.m. föreslås slutligen bli fiUämplig på inspektionen. 1981/82:180 Bilagedel 429 Lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1955:183) om bankrörelse att i lagen skäll införastvå nya bestämmelser, 148a och 148b§§, vUka skaU ha nedan angivna lydelse. Föreslagen lydelse 148a § Företar ett bankaktiebolag vidmarknadsföring av tjänster eller andra nyttigheter reklamåtgärder eller andrahandlingar som genom att strida mot god affärssed eller på annat sätt ärotillbörliga mot konsumenter eller näringsidkare, kan bankinspektionenförbjuda bankbolaget att fortsätta därmed eller att företa andra liknandehandlingar. Underlåter ett bankbolag att vid sin marknadsföring lämnainformation som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt, kan bankinspektionenålägga bolaget att lämna sådan information. Åläggandet får innehålla attinformationen skaU 1. lämnasgenom skyUning eller tillhandahållas i annan form i en banklokal, 2. lämnas iannonser eller andra framställningar som bolaget använder vidmarknadsföringen, eller 3. i vissform lämnas till de konsumenter som begär det. År villkor, som ett bankbolag användervid erbjudande av tjänster eller andra nyttigheter till konsumenter förhuvudsakligen enskilt bruk, med hänsyn till vederlaget och övrigaomständigheter att anse som oskäliga mot konsumenter, kan bankinspektionen, omdet år påkallat från allmän synpunkt, meddela bolaget förbud att iliknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor. Denna lag träder i kraft den Prop.1981/82:180 Bilagedel 430 Lag om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker Härigenom föreskrivs i fråga omlagen (1955:416) om sparbanker att i lagen skall införas två nya bestämmelser,80a och 80b §§, vilka skaU ha nedan angivna lydelse. 80a § Företar en sparbank vid marknadsföringav tjänster eller andra nyttigheter reklamåtgärder eller andra handlingar, somgenom att strida mot god affärssed eller på annat sätt är otillbörliga mot konsumentereller näringsidkare, kan bankinspektionen förbjuda att fortsättadärmed eller att företa andra likande handlingar. Underlåter en sparbank att vid sin marknadsföring lämnainformation som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt kan bankinspektionenålägga att lämna sådan information. Åläggandet får innehålla attinformationen skall 1. lämnasgenom skyltning eller tillhandahållas i annan form i en banklokal, 2. lämnas iannonser eller andra framställningar som använder vidmarknadsföringen, eller 3. i vissform lämnas till de konsumenter som begär det. 80b § År viUkor, som en sparbank användervid erbjudande av tjänster eller andra nyttigheter tiU konsumenter förhuvudsakligen enskilt bruk, med hänsyn till vederlaget och övrigaomständigheter att anse som oskäliga mot konsumenter, kan bankinspektionen, omdet är påkallat från allmän synpunkt, meddela förbud att iliknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor. Denna lag träder i kraft den 1981/82:180 Bilagedel Lagom ändring i lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen att i lageninföras två nya bestämmelser, 68a, och 68b §§, vUka skall ha nedan angivnalydelse. Föreslagen lydelse 68a § Företar en kreditkässa vid marknadsföring avtjänster eller andra nyttigheter reklamåtgärder eller andra handlingar, somgenom att strida mot god affärssed eller på annat sätt är otillbörliga mot konsumentereller näringsidkare, kan bankinspektionen förbjuda kreditkassan ätt fortsättadärmed eller att företa andra liknande handlingar. Underlåter en kreditkassa att vid sinmarknadsföring lämna information som har särskild betydelse frånkonsumentsynpunkt, kan bankinspektionen ålägga kreditkassan att lämna sådaninformation. Åläggandet får innehålla att informationen skall 1. lämnas genom skyltning eller tillhandahållas iannan form i en banklokal, 2. lämnas i annonser eller andra framställningar somkreditkassan använder vid marknadsföringen, eller 3. i viss form lämnas till de konsumenter som begärdet. 68b § År villkor, som en kreditkassa använder viderbjudande av tjänster eller andra nyttigheter till konsumenter förhuvudsakligen enskilt bruk, med hånsyn tiU vederlaget och övriga omständigheteratt anse som oskäliga mot konsumenter, kan bankinspektionen om det är påkallatfrån allmän synpunkt, meddela kreditkassan förbud att i likandefall använda samma eUer väsentligen samma viUkor. Dennalag träder i kraft den 1981/82:180 Bilagedel Lagom ändring i marknadsföringslagen (1975:1418) Härigenom föreskrivs i fråga ommarknadsföringslagen (1975:1418) att 1 § skall ha nedan angivna lydelse. 1 § Denna lag har tiU ändamål att främjakonsumentemas intressen i samband med näringsidkares marknadsföring av varor,tjänster och andra nyttigheter och att motverka marknadsföring som ärotillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Denna lag gäller inte i fråga om verksamhet som drivs av bankaktiebolag,sparbanker eller jordbrukets kreditkassor. Dennalag träder i kraft den Lagom ändring i konsumentkreditlagen (1977:981) Härigenomföreskrivs i fråga om konsumentkreditlagen (1977:981) att 7 § skall ha nedanangivna lydelse. Ifråga om underiåtelse att lämna information som anges i 5 och 6 §§ eller som annars är av särskild be tydelse från konsumentsynpunkt gäller marknadsföringslagen (1975:1418). Ifråga om underiåtelse att lämna information som anges i 5 och 6 §§ eller som annars är av särskild be tydelse från konsumentsynpunkt gäller marknadsföringslagen (1975: 1418). Såvittavser bankinstituts underiåtelse att lämna nämnda information gäller docklagen (1955:183) om bankrörelse, lagen (1955:416) om sparbanker och lagen1956:216) om jordbrukskasserörelsen. Dennalag träder i kraft den Prop.1981/82:180 Bilagedel 433 Förordningom ändring i förordningen (1979:740) med instruktion för bankinspektionen. Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen(1979:740) med instmkfion för bankinspektionen, att 3, 5, 9 och 20 §§ skall hanedan angivna lydelse. 3§' I fråga om pris- och konkurrens- Inspektionen skall samråda med förhållandeninom bankväsendet ombudsmannen för näringsfrihets- och annan företagsamhet över vil- frågor ifråga om pris- och konkur- ken inspektionen har tillsyn skall in- rensförhållanden och med konsu- spektionen samråda med ombuds- meniverket i konsumentfrågor mannen för näringsfrihetsfrågor. inom bankväsendet och annan fö- retagsamhet över vilken inspektionen har tillsyn. 28 1981/82. Prop.1981/82:180 Bilagedel 434 1 Konsumentskyddet inom bankområdet Utredningen (Fi 1976:04) med uppdrag att se överbanklagstiftningen, som har antagit namnet banklagsutredningen skall enligtdirektiven bl. a. närmare överväga vad som bör gälla i fråga ombankinspektionens granskning av bankernas verksamhet i syfte att i skUdahänseenden ge ett konsumentskydd åt bankkunderna. Direkfiven vars fullständigalydelse framgår av vad chefen för anförde tillregeringsprotokollet , innehåller såvitt nu är av intresse ihuvudsak följande. Somjag har nämnt tar de gällande fillsynsreglerna främst sikte på enövervakning av de förhåUanden som kan inverka på bankernas säkerhet. Denallmänna bestämmelsen att bankinspektionen även i övrigt med uppmärksamhetskall följa bankemas verksamhet i den mån det behövs för kännedom omförhållanden som är av betydelse för en sund utveckUng av bankverksamheten haremellertid gjort det möjligt för inspektionen att i sin tillsynsverksamhetockså beakta låntagares och andra bankkunders intressen. Detta sker bl. a.genom undersökningar i ärenden som aktualiseras genom klagomål av låntagare ochgenom granskning av t.ex. de formulär som bankerna använder i sinkreditgivningsverksamhet. Bankinspektionens uppgift att bevaka ävenkonsumentintressen har framhåUits i samband med olikareformer på konsumentskyddets område. Lagen (1971:112) om förbud mot oskäligaavtalsvillkor, som ger konsumentombudsmannen och möjlighetatt ingripa mot avtalsvillkor som är oskäliga mot konsumenterna, är intetillämplig på verksamhet som står under inspekfionens tiUsyn. Vid lagenstiUkomst ansågs det nämligen att granskningen av viUkoren i de avtal som bankererbjuder allmänheten borde utföras av inspektionen. Det har vidare lagts påbankinspektionen att kontrollera efterlevnaden av in-kassolagen (1974:182)såvitt gäller institut som står under inspektionens allmänna tUlsyn.Granskningen av bankinslitutens marknadsföring ankommer däremot enligtmarknadsföringslagen (1975:1418) på de konsumentpolitiska myndigheterna. Bankinspektionens tUlsynsuppgifter har sålundaefter hand i ökad utsträckning inriktats på att tUlvarata låntagares och andrabankkunders intressen. De gällande tUlsynsreglerna i banklagstiftningenbehandlar emellertid inte närmare bankinspektionens uppgift att i sintiUsynsverksamhet beakta konsumentintressen. Det bör ankomma på kommittén attnärmare överväga vad som bör gälla i fråga om inspektionens granskning avbankemas verksamhet i syfte att i skUda hänseenden ge ett konsumentskydd åtbankkunderna. SärskUd uppmärksamhet bör ägnas åt frågan hur Prop.1981/82:180 Bilagedel 435 gränsenbör dras meUan inspektionens verksamhet och den verksamhet som utövas av dekonsumentpolitiska organen. En avvägning bör därvid göras mellan önskemålet attmyndighetskontakterna med bankerna samordnas och behovet av ett likformigtkonsumentskydd inom olika sektorer av näringslivet. KonsumentpoUtikens uppgift är att stödja enskildakonsumenter och förbättra deras stäUning på marknaden. Denna politik har undersenare år resulterat i en omfattande lagstiftning och nya organ har inrättatsför att på olika sätt ta tiU vara dessa konsumenters intressen. Det gmndläggande konsumentskyddet på bankområdelhar emellertid tiUbaka tillvaratagits genom banklagstiftningen.Denna ställer synnerligen stränga krav på bankema framför allt när det gällerförvaltningen av insättarnas medel och kan således ses som en form av konsumentskyddi insättarnas intressen. Som framgår av direktiven kan banksinspektionenenligt de allmänna regler som gäller för inspektionens tillsyn överbanksinsfituten även beakta låntagares och andra bankkunders intressen. DessatiUsynsreglema innebär också ett betydelsefullt skydd för bankkunderna. Främstär det här fråga om inspektionens övervakning av de förhållanden som kaninverka på bankemas säkerhet, men tiUsynen går även ut på att i stort värna omen sund utveckling av bankverksamheten. De allmänna tillsynsbestämmelserna ide olika banklagarna innehåller emellertid inga preciserade rikt-Unjer för hurbankinspektionen skall värna om konsumentskyddet inom bankväsendet. Den tiUkomna konsumenträltsligalagstiftningen är tiU största delen direkt tillämplig på bankområdet. I vissafaU har den fått en analog fiUämpning. Såväl banksinpektionen somkonsumentverket/KO (KOV) har tilldelats tillsynsuppgifter. I några fall harsvårigheter uppstått när det gäller att avgöra till vilken myndighetsansvarsområde viss fråga hör. Sådan oklarhet gäller fömtom för bankverksamhetenockså för annan verksamhet som står under banksinpektionens tUlsyn. Den statliga tUlsynen över kreditmarknadenpåkaUades urspmngligen av bankbolagens rätt att ge ut egna sedlar. Dennatillsyn är i huvudsak lika gammal som bankväsendet självt. Efter hand harbankernas verksamhet ändrats. Även kreditmarknaden i övrigt har ändrats bl. a.genom att andra kreditinstitut har tiUskapats. Den stafiiga tillsynen har följtdenna utveckling och därmed också fått annat innehåll och omfattning. Bankinspektionen,'somtillkom , har således främst fiUsyn över Prop.1981/82:180 Bilagedel 436 bankväsendetmed dess tre olika bankinstitut, affärsbankerna, sparbankerna ochföreningsbankerna. reformerades bankernas rörelseregler och bankernagavs möjlighet att konkunera på lika villkor. Samtliga banker kan såledesnumera i princip förmedla en fullständig finansiell service till såvälallmänheten, näringslivet som den offentliga sektorn. Bankinspektionens tillsyn omfattar ävenkreditaktiebolagen för bostäder och industri samt stads- och landshypoteksinstituten.Dessa har tUl skillnad från bankerna karaktär av speciallåneinsfitut och harsom s. k. mellan-handsinslitut fått en ökad betydelse på den svenskakapitalmarknaden.