prop · G503113 · 1981-12-31 00:00:00 — Man kan alltså inleutesluta alt den "bästa" regionalpolitiken helt enkelt är enstabiliseringspolitik som lyckas hålla del aUmänna kostnadsläget på en sådannivå att en industriell tUlväxt blir möjlig på bred front. Iutredningen diskuteras omfattningen av regionalpolitiska, arbetsmarknadspolitiskaoch industripoliliska insatser i olika regioner. Det borde, enligl utredningen,ligga i statsmakternas intresse att deklarera en norm för hur stora dessainsatser normall bör uppgå liU. Riksdagensbeslut (prop. 1964:185, BaU 1964:48, rskr. 1964:408) om rikfiinjer fören akfiv lokaliseringspoUtik lade granden fiU en samlad politik för att påverkabefolknings- och sysselsättningsutvecklingen i olika regioner. Under 1960- och1970-talen fattades en rad delbeslul om regionalpoUtikens utformning. Desenaste större riksdagsbesluten om regionalpoUfiken fattades och år1979 (prop. 1975/76:211, AU 1976/77:7, rskr. 1976/77:79, 1978/ 79:112, AU1978/79:23, rskr. 1978/79:435). beslut på grundval av prop.1975/76:211 om samordnad sysselsättnings- och regio- 1981/82:113 Bilagedel 265 nalpolitikavsåg såväl arbetsmarknads- som regionalpoUliska åtgärder. 1 fråga omregionalpolitiken framhölls att målet är all människor i olika regioner skallerbjudas likvärdiga sysselsättningsmöjligheter och en likvärdig fillgång lUlsocial, kommersieU och kulturell service samt en god miljö. Deregionalpolitiska stödåtgärderna kommer även fortsättningsvis all behövakoncentreras tiU skogslänen och i synnerhet då fill de inre delaraa. 1 takt medall balansen mellan olika län blivit bättre har problemen inom länen tiUdragilsig ökad uppmärksamhet. (AU 1976/77:7) anslöt sig i denna del lill propositionen men framhöll för egendel att regionalpolitiken bör få en mer decentralistisk inriktning. Utskottenframhöll vidare all politiken bör förstärkas så att människor i olikalandsdelar ges allsidig sysselsällning och service samt en god miljö. Bebyggelseni glesbygden och mindre tätorter bör underlättas. Strävan bör vara att medolika regionalpolitiska åtgärder inom länen tUlgodose bygder och orter mednegativ utveckling så alt del skapas en bättre inomregional balans. Riksdagensbeslut innebar all de mål för regionalpolitiken som stegvis harutvecklats och senast behandlats riksdagsbeslut i stort sett skaUligga fasl. 1riksdagens regionalpoUliska beslut lorde å ena sidankunna noteras en successiv ambitionshöjning. Alltmer har betonats betydelsenav alt bevara den befintliga bebyggelsestrakturen. TiUsammans med kravet påsysselsättning innebär denna målsättning i princip en strävan efter att allaindivider skall kunna vara sysselsatta inom den region de önskar vara bosattai. Å andra sidan finns, enligt utredningen, en fortgående ambivalens iförhållande tiU detta mål, sannoUkl lill följd av insikten om svårigheten attuppnå målet. Denna ambivalens lar sig i uttryck i uttalanden om en vissgeografisk befolkningsfördelning. TUlföljd av bl. a. avtal som träffas på arbetsmarknaden och arbetsmarknadspolitiskainsatser föreligger obetydliga incitament till interregional flyttning.Skattesystemets utformning lorde ytterligare ha reducerat de små incitament someventuellt funnits. DärtiU kommer omfattande transfereringar tiU den kommunalasekiorn och subventioner liU den statliga företagssektorn. Härav följer att detsynes osannolikt att nettoreduktioner av folkmängden i regioner medulbudsöverskoll av arbetskraft skuUe uppkomma. Detta torde också bekräftas avden faktiska utveckUngen där en fortgående redukfion avincitamenten för flyttning inträffat med att den tidigarenettoutflytlningen från skogslänen upphört trots en bestående hög arbetslöshetoch sysselsättningsgrader som ligger lägre än i övriga delar av landet. Sålänge de mål som fastlagts för den allmänna arbetsmarknadspolitiken fortsätteratt gälla lorde det således inte finnas någon anledning att befara nettominskningarav folkmängden i regioner med låg arbelskrafleflerfrågan. Motsatsen gällerockså, dvs. företag i regioner med en stigande efterfrågan på arbetskraft harsvårt alt 1981/82:113 Bilagedel 266 rekryteraeftersom incitamenten tiU flyttning är starkt begränsade. I stället är detarbetstagare från andra länder med lägre lönenivå som bUr motiverade attflytta hit eftersom det innebär en välfärdsökning för dem. Egentligen är detendast en region i landet där det förelegat tendenser till efterfråge-överskottpå arbetskraft, nämligen . Denna region har också under nästanvarje är av haft ett inflyttningsöverskott från utlandet men däremotett negativt netto vad gäller den inrikes flyttningen. Det övergripande måletför regionalpolitiken skulle därför kunna formuleras som att uttfrån en giveninterregional fördelning av arbetskraften söka åstadkomma en sådan fördelningav investeringarna, primärt inom industrin, att arbetskraften sysselsätts därden befinner sig. Detföreligger mycket markanta variationer i arbetslöshetsläget mellan olika län.Såväl i det fall personer i beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning(AMU) inräknas i arbetslösheten som när hänsyn tas till endast det registreradeantalet arbetssökande är variationen mellan lägsta värde, som erhålls förStockholms län, och högsta, som erhåller för Nortbollens län, ca sex gånger.Den totala arbetslösheten (inkl. beredskapsarbeten och AMU) i Nortbotten var igenomsnitt 8,under /81. För var motsvarandevärde 1,. Övriga skogslän är relativt väl samlade med värden mellan 3,och4,. Riksgenomsnittet var 3,. Serman till stödområdena kan noteras alt den relativa arbetslösheten (inkl.beredskapsarbeten och AMU) mycket väl följer den prioritering som gjorts avkommuner till grand för indelningen i regionalpoUliska stödområden. Denextremt höga arbetslösheten är till stor del koncentrerad fill de glesbebyggdakommuneraa i inlandet i Nortbollens och . Menarbetslöshetsnivån är också hög i kustkommunerna i Nortbollens län. Den liggeravsevärt högre än nivån i kustkommuner och primära centra i ,och . Detföreligger vidare en väsentlig skiUnad mellan inlandskommunerna i Nortbottenoch å den ena sidan och Jämfiand å den andra. Flertaletglesbygdskommuner i har en relativt låg arbetslöshet jämfört medmotsvarande kommuner i de två andra länen. Del är därvid värt att notera attsamtliga kommuner i med undantag för hade Uka eller lägrearbetslöshet än , och . Situationeni de inre delarna av de två nordligaste länen kan också belysas med följandedata. Om samtliga landets kommuner rangordnas efter genomsnittlig /81 framkommer att av de 23 kommuner som hade en relativarbetslöshet (exkl. beredskapsarbeten och AMU) som var minst två gånger störteän riksgenomsnittet, dvs. minst 3,, fiUhörde 20 kommuner anfingen stödområde5 eller 6. Av de 20 kommunerna var 11 nortbottenskommuner och 5västerbottenskommuner. 1981/82:113 Bilagedel 267 Ettannat sätt att mäta sysselsättningen är sysselsättningsgraden, dvs. den andelav befolkningen i förvärvsarbetande åldrar () som regelbundet ärsysselsatta. Även variationerna i sysselsättningsgraden följer i stort sett denprioritetsordning som ligger bakom slödområdesindelningen. Den lägstasysselsättningsgraden finns således i stödområde 6. För de fyra nordligastelänen kan noteras att det är i Nortbollens och inland som delägsta sysselsättningsgraderna kan uppmätas. Sysselsättningsgradenär i regel högre i kustkommunerna än i inlandet. Särskilt primära centra liggerpå en relativt hög nivå. TUl skillnad mot förhållandet när det gällerarbetslöshetsnivån ligger även , och Bodens kommuner på ungefarsamma nivå som primära centra i de tre övriga länen. Detfinns få studier avseende den regionala lönekostnads- och arbets-marknadsstrakturen.Den mest omfattande torde \aTa en studie. Arbetslöshet och lönebildning i ettregionalt perspektiv, utförd av fil. och redovisad i ettbetänkande (SOU 1978:60) Arbetsmarknadspolitik i förändring, från expertgrappenför utredningsverksamhet i arbetsmarknadsfrågor (EFA). Vidare har enERU-studie' behandlat lönekostnadema och deras förändring i Nortbollens länunder . framhåller att fill de regionalpolitiskamålen all dels minska totalt och regionalt avgränsad arbetslöshet, dels höjasysselsättningsgraderna, har också varit kopplat föreställningar om attarbetsmarknadens regionala segmentering försvårat en effektiv nationellstabiliseringspolitik. Den snabba utvecklingen av regional- ocharbetsmarknadspolitiska medel har emellertid knappast baserats på någraomfattande kunskaper om lokala och regionala arbetsmarknaders funktionssätt. Holmlundvisar i sina analyser att (, , ochVästemortlands län) har för den studerade klart högstaarbetslösheten medan Norta (södra skogslänen) har den nästhögsta. Konjunkturmönstrel förefaller vara i stort sett likartat i de olikaregionema men arbetslöshetens konjunkturkänslighet synes dock vara störst iskogslänen. Avstudien framgår vidare att den högsta s.k. stmktur- ochfriklionsar-betslösheten förelegat i . Problemet att passa sammanarbetssökande och lediga platser, det s. k. matchningsproblemet, betyderemellertid inte att arbetslöshetstiderna är längre. I stället föreUgger enbetydande regional likformighet i detta avseende. Detta förhållande indikeraratt den i skogslänen högre arbetslösheten sammanhänger med att fler personerblir arbetslösa per tidsperiod. I Holmlundsstudie jämförs arbetsmarknadsläge och regional lönebildning. Härav framgår enbetydande regional likformighet vad gäller genom- 'Löner och löneutveckling i (bilaga 3 till Industri till ,SOU 1978:68). Prop.1981/82:113 Bilagedel 268 Det mest anmärkningsvärda är den snabba lönestegring somförekommer i trots den höga arbetslösheten. Detla förhållande skullekunna sammanhänga med all har en från riket avvikande induslrisammansältningmed övervikt för branscher med hög lönestegringslakl. Empiriska dala geremellertid inget underlag för en sådan hypotes. Visserligen har de fyranordligaste länen en i förhållande fill riksgenomsnittet delvis annorlundabranschslraklur med relativ övervikt för grav- och skogsbaserad industri ochlägre andel verkstadsindustri. Löneökningarna har dock inte varit snabbare i deförstnämnda sektorerna. 1960-talets låglönesatsningar har bl. a. medfört enlägre relativ lönesteg-ringstakt för en höglönebransch som gravindustri ochhögre för lextU- och beklädnadsindustri, dvs. sådana branscher som är relativtstarkt resp. svagt företrädda i de fyra nordligaste länen. Den i del närmasteriksgenom-snilfiiga lönestegringstakten som råder i de fyra nordligaste länenlorde därför, enUgt studien, kunna lUlskrivas en löneglidning som inle märkbartskiljer sig från löneglidningen i andra regioner. Analysen visar vidare att detinte finns något stöd för ett antagande att en minskning av arbetslöshetenskulle innebära lägre löneglidningseffekter i än i andra regioner. DenalioneUa löneavtalen har självklart stor betydelse för den regionalalönebildningen. Strävan med sådana nationella avtal är att samma lön skall utgåi hela landet för samma arbetsinsats. Vissa liUägg kan dock förekomma i vissaregioner. Däratöver är det skiUnaden i löneglidning och lokala avtal som skapareventuella regionala lönekoslnadsskillnader. I en region med låg efterfrågan påarbetskraft borde löneglidningen och lokala påslag bli mindre än i andraregioner. Del borde i sin tur leda lill att lönekostnadsnivån ligger under dengenomsnittliga nivån i landet inom resp. bransch. Förekommande regionalatillägg i löneavtalen innebär å andra sidan att inte hela denna differensskulle slå igenom, föratsatt att sådana avtalade lönetillägg utgår i regionermed låg arbetskraftsefterfrågan. Sådana lönetill-lägg förekommer i vissabranscher i storstadsregionerna och i vissa delar av de fyra nordligaste länen. Bortsettfrån förekommande regionala lönetillägg borde således lönekostnaderna i defyra nordligaste länen, vilka har en låg arbetskraflsefterfrågan, vara lägreän i riket i genomsnitt. Så är dock inte fallet i de flesta branscher. Av denkartläggning som utredningen genomfört och som avser andra kvartalet 1980framgår att endasi i tre branscher, som tUlsammans svarar för av den totalaindustrisysselsättningen är lönekostnaderna lägre än i riket som helhet. I tvåav dessa branscher understiger lönekostnaderna riksgenomsnittet . Beträffandeden tredje branschen, övrig verkstadsindustri, som till allra övervägande delenbeslår av transportmedelsindustri överdrivs kostnadsskiUnaden genom attbranschen i riket som helhet domineras av de stora bilföretagen och varven,vars produktion inte har någon motsvarighet i de fyra skogslänen. Prop.1981/82:113 Bilagedel 269 Genom att branscher som svarar för en betydande del avindustrisysselsätlningen i de fyra länen ligger på eller över dengenomsnittliga lönekostnadsnivån i riket kommer den genomsnittliga regionalalönenivån alt överstiga riksgenomsnittet. Totalt ligger lönenivån överriksgenomsnittet om gravindustrin inkluderas. Utan denna bransch ligger nivån2% över riksgenomsnittet. Att branscher som svarar för en stor del av sysselsättningenligger på en hög lönenivå både jämfört med övriga delar av landet och jämförtmed andra branscher lorde ha stor betydelse för den samlade lönebildningen påen regional arbetsmarknad. Är således en bransch med stor andel avsysselsättningen löneledande branschmässigl så tenderar detta tiU att driva uppden regionala lönekoslnadsnivån i alla branscher. Samma tendens till en relativt hög lönekostnadsnivåframkommer i den nämnda ERU-sludien avseende Nortbollens län. Den visar på totala lönenivån inom industrin i länet legat överriksgenomsnittet . Detsamma gällerflertalet av de branscher som redovisas i studien (gmv-, trävara-,kemisk,,jord-, , verkstads- saml byggnadsindustri). Endasi inomlivsmedelsindustrin ligger lönekostnadsnivån () lägre än i riketsom helhet. I beräkningar redovisade' av docent ,i , vilka omfattar hela industrin indelad i 33branscher framgår att i 19 av dessa branscher översteg lönenivån förarbelarpersonal i riksgenomsnittet år 1977.1 ytteriigare fembranscher låg länets värde högst under riksgenomsnittet. Av branscher medrelafivt låg lönekostnad än det endast den grafiska industrin som har någonstörte betydelse för sysselsättningen i länet. För tjänstemän var lönenivånlika hög eller högre än riksgenomsnittet i 16 branscher. Av branscher medbetydelse för länels sysselsättning och med lägre lönekostnadsnivå änriksgenomsnUtet för tjänstemän kan nämnas trävaruindustri, grafisk industri,jord- och stenindustri och maskinreparationsverkstäder. En jämförelse mellan arbetslöshetsläge och löneläge förindustriarbetare länsvis visar för del första alt spridningen ilöneläge mellan olika län i allmänhet är begränsad. Skillnaden mellan del länsom hade det högsta löneläget, , och det län som hade det lägsta,, uppgick fill ca . För det andraframgår av analysen att det inte föreligger någon samvariation mellan arbetslöshetslägeoch löneläge. De flesta län ligger samlade inom ett begränsat intervall försåväl arbetslöshet som löneläge. Men mest påfallande är att det län som har denhögsta arbetslösheten (8,), , har ungefär samma höga lönenivåsom som har den lägsta arbetslösheten (1,). En karaktäristisk förändring av befolkningsutvecklingen iskogslänen under 1970-lalel har varit all den tidigare nettoutflytlningenupphört och ' Vid om"som resurs för svensk industri" den . 1981/82:113 Bilagedel 270 förbyttsi en nettoinflyttning. Det årliga flyttningsnettot för dessa län har såledesändrats från -11800 tUl i genomsnitt ca-1-3000 vad gäUer den inrikes omflyttningen. Ävengentemot utlandet har skogslänen ett posifivt flyttningsnetto. Storstadslänenhar däremot haft ett negativt inrikes flyttningsnetto men eltpositivt utrikesnetto. Med inrikes- och utrikesflytt-ning tillsammans har dockstorstadslänen haft en nettoinflyttning. Detposifiva flyttningsnettot för skogslänen har, tUlsammans medden naturliga befolkningsförändringen, inneburit att de olika skogslänen haften oförändrad eller ökande folkmängd under 1970-talel. TiUsammans ökadeskogslänen sin folkmängd . Det innebar att denna regioni stort sett behöll sin andel av rikets folkmängd. Den kraftigastefolkökningen ägde ram i och där ökningen uppgicklill vilket var högre än riksgenomsnittet. I och JämUands länökade folkmängden med 4 resp. . , och Västemortlands länhade en oförändrad folkmängd jämfört med . Denposifiva befolkningsutvecklingen i skogslänen är i huvudsak något som gällerkustkommuner och primära centra. Inlandskommunerna har minskatsin folkmängd med ca 16000 personer. Regeringen,uppdrog åt expertgrappen (I 1979: E) för forskning om regionalutveckUng (ERU) att genomföra en utvärdering av det regionalpolifiska stödetför andra . Syftet var bl. a. att följa upp tidigareutvärdering avseende . Inomindustridepartementet har gjorts en analys av erfarenheterna av de förändringarav det regionalpolifiska stödet som genomfördes . Denna analysbaseras på de erfarenheter som erhåUits i handläggningen av stödet vidlänsslyrelseraa, AMS och i industridepartementet. En rapport med resultat fråndetta analysarbete var planerad men förelåg inte vid utarbetandet avutredningens betänkande'. Detkan diskuteras var gränsen skall dras för vilka åtgärder som är att betraktasom regionalpolitiska. En stor del av de selektiva insatser riktade tiU enskUdaföretag som gjorts under 1970-talel har motiverats av regionalpoUfiskamålsättningar. Vidare föreligger inom en rad andra samhällssektorer olikaregionalpolitiskt motiverade stödformer. Även sådana stödformer har behandlatsav utredningen. Denav ERU genomförda utvärderingen av det regionalpolitiska stödet har redovisatsi form av en huvudrapport (Dsl 1981:15) Regionalpolitiskt ' En sammanfattning av denna rapport redovisas i bilaga 4. 1981/82:113 Bilagedel 271 och en bilagedel (Dsl 1981:16) Regionalpolifiken i ensvagväxande ekonomi med strukturomvandlingsproblem som utarbetats av docentLennart . I ytterUgare en bilaga (Dsl 1981:19) Perspektiv påstödområdesindelning, som utarbetats av docent , redovisas analyserrörande principer för stödområdesindelning'. Utredningens framställningbaseras på det detaljerade materialet i bilagan Regionalpolitiken i ensvagväxande ekonomi med strakturomvand-Ungsproblem. Syftet med den utvärderingsom redovisas i denna bUaga är att följa upp de analyser av denregionalpolitiska stödverksamhetens effekter på sysselsättning och ekonomi somredovisades (SOU 1978:46-47) och pröva om de slutsatser som då kundedras för även gäller för sista delen av 1970-lalet. Irapporten framhålls att regionalpolitikens effekter i hög grad är beroende avden allmänna ekonomiska situationen i landet. Under regionalpoUtikens 1965-1975 var den ekonomiska tUlväxten god om än i avtagande. Arbetslöshetenvar genereUt låg och den totala sysselsättningen ökade. Strakturomvandlingenvar snabb men ersättningssysselsättning skapades inom expansivabranscher så att den totala sysselsättningen inom industrin i stort sett blevoförändrad. Inom tjänstesektorn, framför aUt den offentliga, ökadesysselsättningen kontinuerligt. Underden senare delen av blev den ekonomiska situationen väsentligtannorlunda. Den totala tillväxten avtog och industriprodukfionen stagnerade.RegionalpoUtikens viUkor blev sålunda väsentligtannorlunda än . Resultaten av poUtiken kandärför förväntas skilja sig ål i olika avseenden. De analyser av delregionalpolifiska stödet som redovisades avsåg delssysselsättningseffekter, dels vissa samhäUsekonomiska effekter i form av bl. a.inverkan på strukturomvandling, resursanvändning samt löne- ochproduktivitetsutveckling. Analyserna av sysselsältningseffek-teraa gjordes meden metod där den faktiska sysselsättningsutvecklingen i de regionalpolitiskastödområdena jämförs med en tänkt utveckUng där olika industribranscher istödområdena antas utvecklas på samma sätt som genomsnittet för dessa branscheri landet. Den aktueUa metoden fungerar endast om det finns ett underlag för enframskrivning av tidigare perioders utveckling för att konstraera den tänktautveckling som skall jämföras med den fakfiska. Vidare föratsätts alt inteandra störte industri- och arbetsmarknadspolitiska stödinsatser görs eftersomde beräknade nettoeffekterna i så fall inte kan hänföras tUl deregionalpolitiska stödinsatserna. För perioden 19751979 kanframför aUt föralsältningen om avsaknad av andra störte regionaU riktadestödinsatser inle anses uppfylld. Trots delta har metoden använts beroende påatt ingen alternativ metod kunnat utformas under den begränsade fid som ståtttill förfogande förarbetet. ' En sammanfattning av ERU:s huvudrapport redovisas ibilaga 2. Prop.1981/82:113 Bilagedel att mUdra den inverkan på analysresultaten som olikaselekliva industripoliliska stöd kan ge, har grav-, stål- resp.varvsindustrin, som vardera erhållit sådant slöd i stor omfattning, uteslufitsfrån analyserna. De dominerande regionalpolitiska stödformerna har varit lokaliseringsbidrag, avskrivningslån ochlokaliseringslån som tillsammans (inkl. räntesubventioner och lånegarantier)svarat för av stödinsatserna. Räknat mer än fördubblades (ökning med123%) användningen av lokaliseringsstödet jämfört räknat i löpande priser. MeUan andra och tredje perioden(1975-1979) var ökningen betydligt mindre, . I fasta priser' harförändringen av stödanvändningen varit helt annorlunda. Ökningen mellan denförsta och andra perioden var således endasi ungefär hälften så stor som räknati löpande priser eller . MeUan andra och tredje perioden minskadeslödanvändningen räknat i fasla priser . Se tabell 1. Regionalpolitiskt stöd 19651979 i fasta priser,milj. (Index 100 genomsnittlig prisnivå under sista delperioden) 109*** * 1970-1979 ** 1971-1975 *** 1971-1979 I löpande priser ökade subventionerna relativt settsnabbare än det tolala slödel mellan första och andra perioden men långsammareän del tolala stödet mellan andra och tredje perioden. I fasla priseråterspeglar sig denna utveckling på så säll all mellan första och andraperioden ökade subvenfionerna jämfört med alt del totala stödet ökademed och mellan andra och tredje perioden minskade subventionerna med 17%jämfört för del totala lokaliseringsstödet. ' Index 100 = genomsnittliga prisnivån under perioden1975-1979. Med subventioner menas summan av lokaliseringsbidrag ochtidsbegränsad räntebefrielse på lokaliseringslån. Räntebefrielsen har för vaqelokaliseringslån beräknats på sä sätt att lånebeloppet multiplicerats med detgenomsnittliga diskontot under resp. delperiod och undervilka ingen ränta debiterats låntagaren. Prop.1981/82:113 Bilagedel 273 Beträffandeden näringsgrensvisa fördelningen av lokaliseringsstödet kan noteras atttillverkningsindustrins andel av lokaliseringsbidragen minskat understödperioden - från under första tiU under densista . Framför allt är det vissa projekt inom turistnäringen som fåttrelativt omfattande bidrag och därigenom kraftigt ökat denna näringsgrens relativaandel av lokaliseringsbidragen. För tillverkningsindustrin innebär dennautveckling alt ungefär Uka stort belopp lokaliseringsbidrag i fastapriser användes under den sista som den första av delperioderna.TUlverkningsindustrin har däremot under hela stödperioden behålUt sin andel (ca90 %) av lokaliseringslånen och räntebidragen. redovisas vidare en uppdelning av det slöd som gått tillfillverkningsinduslrin' på konkurtensskyddad industri, råvarabaserad industrioch konkurtensutsatt industri. Analyserna visar på att enaUt störte del av lokaliseringsbidragen gått till konkurtensutsattförädlingsindustri vilket är naturligt med tanke på alt det är där expansionenaUmänt sell funnits . Lokaliseringslånen har däremot intehaft denna inriktning utan av lånen har gått till skyddad industri ochråvarabaserad industri. Sysselsättningsstödbörjade användas som regionalpolifiskt medel ; tiU alt börja med påförsök. utgick sammanlagt 184 milj. kr. (löpandepriser) i sysselsätlningsstöd. av stödet gick till industriföretag.Hälften av stödet tUl industrin gick till konkurrensutsalt industri, ca enfemtedel liU råvarabaserad och drygt en fjärdedel tUl skyddad industri. Sysselsättningsstödethade således en något starkare inriktning på konkurrensutsatt industri änlokaliseringsstödet.