prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — a. att ersättning i vissa fall skall utgå till ägarenav damm som inte får utrivas. Specialmotiveringen till denna paragraf har råkatbli oklart skriven, men som föreningen uppfattat reglerna innebär dessa atldammägaren i vissa fall skulle få ersättning för den \inst han skulle kunna göra om dammen fick rivas ut.Ersättning skulle med andra ord utgå för ett förväntningsvärde. mening rimmar detta myckel illa med de ersättningsregler somgäller enligt vattenlagen i övrigt och enligt annan lagstiftning. Föreningenanser att reglerna måste ändras på denna punkt. Sverigesadvokatsamfund: Sar-nfundel anser det vara riktigt att, som utredningenföreslår, frågor om rätt till ersältning för skador på grund av utrivning skallbehandlas på principiellt samma sätt som ersättningsfrågor vid tillkomsten aven anläggning saml att möjlighet skapas lill tvångsvis utrivning. 7"COframför samma synpunkter som fiskenämnden i . 6.3Övergivna anläggningar m. m. : Utredningen hävdar (s. 215) att ägareav anläggning i vatten icke genom passivitet kan överföra äganderätten fillmarkägaren saml att denne ej heller får äganderätten till bro eller brygga somingått i indragen allmän väg Qfr. 32 8 N'ägL). Vad utredningen sålunda uttalatöverensstämmer icke med vad som får anses vara gällande rätt Qfr prop. 1930:106 s. 10, 51 och 54), varfcr frågan bör uppmärksammas under det fortsallalagstiftningsarbetet. Härvid torde även få övervägas om en ändring är påkalladvad gäller det vattenrättsliga ansvaret. Hovrättendelar ulredningens uppfattning (s. 217) all en ny vattenlag bör möjliggöra förannan att överta ansvaret för övergiven anläggnings fortsatta underhåll. Omdetta ansvar sedermera återgår till ägaren, bör denne utge ersättning förnedlagda kostnader i sådan omfattning atl han icke gör obehörig vinst.Ersättningen bör läcka skadan av att anläggningen ej kunnat utnytQas underskälig avskrivningstid för nedlagda kostnader. Skulle erforderliga regler därombli alltför komplicerade, är det möjligt all låta den som övertarunderhållsansvaret för en övergiven anläggning också överta äganderätten filldensamma. Hovrättenför Nedre : I viss anslutning till vad som sagts i föregående avsnitt(se avsnitt 6.2) vill hovrätten ifrågasätta om - såsom utredningen hävdat (s.215) - 32 § väglagen har den innebörden att äganderätten till och underhållsskyldighetenbeträffande bro eller brygga som ingått i indragen allmän väg allQär-nltillkommer staten. En lagändring vore här önskvärd till klariäggande av delvatlenrättsliga ansvaret. Hovrätten ställer sig tveksam till om den ordningsom utredningen föreslagit beträffande utrivning av övergiven anläggning genomannan än ägaren (s. 216 f) är tillräckligt effektiv. Riskerna för alterforderliga medel blir svåra att uppbringa och för att kostnader ochskadeersättningar kommer att stanna på den utrivande samt betydelsen härav -del må gälla det allmänna eller enskild - synes ha underskattats avutredningen. Det kan synas mera realistiskt att samhället engagerar sig i dessafrågor. De antydda problemen torde nämligen ej kunna bemästras utan hjälp avstatliga medel. Prop.1981/82:130 215 Hovrätten ansluter sig till ulredningensuppfattning om möjligheten till övertagande av ansvaret för anläggningsfortsatta underhåll (s. 217 n) och vill härvid tillägga att det i vissa fallkan finnas ell uppenbart allmänt intresse av atl anläggningen bibehålles. Jämtbygdens tingsrätt: Vad utredningen i denna delanför föranleder icke någon särskild kommentar av tingsrätten. : Utredningen uttalar (s. 215)att staten, även sedan en väg indragils från allmänt underhåll, haräganderätten till och skyldighet att underhålla broar och bryggor som ingått ivägen. Tingsrätten instämmer i att åtminstone underhållsskyldigheten av sådanabroar och bryggor bör åvila staten men det är osäkert om nu gällande bestämmelserålägger staten sådan skyldighet. Om staten erhållit tillstånd enligt VL attuppföra en bro eller brygga torde ansvaret för underhållet ligga kvar hosstaten tills underhållsskyldigheten enligt 2 kap. 34 8 VL överförs på annan.Möjligen kan underhållsskyldighet av bro för väg som indragits från allmäntunderhåll läggas fast i instruktionen för statens vägverk. Säkrast torde varaatt ändra 32 8 VägL så att underhållsskyldigheten klart slås fast. i : Det finns i länet ettstort antal vattenanläggningar där ansvarig numera saknas eller där oklarhetråder om vem som är ansvarig för underhållet. Ofta rör det sig om mindredammbyggnader som saknar skötsel eller där skötseln är sporadisk eller eljestbristfällig. Anläggningarna utgör, med hänsyn lill del skick som de befinnersig i, i vissa fall latenta katastrofrisker som kan utlösas särskilt videxceptionella vattenflöden. Ofta motsvarar anläggningarna inte de krav som börställas på dem från naturvårds- eller miljöskyddssynpunkt. För alt komma till rätta med de problem somsammanhänger med angivna förhållanden föreslår utredningen allkoncessionsnämnden skall på framställning av kammarkollegiet kunna förordna ombl. a. utrivning av en anläggning. Utifrånde erfarenheter har av de herrelösa anläggningarna harvattenlagsutredningen inte tillräckligt uppmärksammat alla de problem som ärförbundna med dessa. Förfarandet med framställning till koncessionsnämnden omförverkandeförklaring m. m. med avseende på tillståndet är med hänsyn tilltidsfaktorn i regel inle användbart i en akut situation då fara föreligger förliv eller omfattande förstörelse av egendom. Brandlagen ger visserligenmöjlighet för den lokala räddningstjänsten eller, i vissa fall, länsstyrelsenalt ingripa i en katastrofsituation. Enligt förarbetena till brandlagen ansesemellertid möjligheterna för räddningsorganen att agera vara på det sättbegränsade alt åtgärder kan vidtas endast under förutsättning att en händelse,som kan föranleda skada befaras vara förestående. Enligtlänsstyrelsens mening bör därför tillsynsmyndigheten - - gesbefogenhet och resurser att verka i elt tidigare skede. Medel bör också ställas till länsstyrelsensförfogande, l.ex. i form av bygdeavgifter, för medverkan fill att herrelösaanläggningar, vanligen dammbyggnader, kan sättas i stånd och bevaras med hänsyntill landskapsbilden eller av andra miljömässiga skäl. Det kan i dettasammanhang även ifrågasättas om inle särskilda former för tillsynen börtillskapas för de övergivna anläggningarna. i : För alt kommatillrätta med problem som rör övergivna anläggningar föreslär utredningen, alttillstånd till vattenföretag som övergivits eller vars underhåll allvarligt försummatsskall kunna förverkas och verksamheten fortsättningsvis förbjudas. 1981/82:130 216 skallgöras av koncessionsnämnden, som i samband med förverkande kan meddelaerforderliga föreskrifter för alt skada eller fara för allmän eller enskildrätt inle uppstår. Om någon för anläggningen ansvarig inte finns får nämndenföreskriva att åtgärderna avseende anläggningen får ulföras av annan vars rättär beroende av alt åtgärderna vidtas, t. ex. staten, kommun ellervaltenförbund. Dettorde finnas ett stort antal anläggningar för vilka saknasansvarig. Ofta är det fråga om mindre dammbyggnader som utgör rester eftertidigare bruk och sågar eller dylikt. Vissa anläggningar sköts sporadiskt avnågon eller några soi-n är beroende av dem medan andra helt lämnats utantillsyn. Någon kontroll av att sådana anläggningar inte är tBrliga förekommerinte. Föratt få kontroll på herrelösa anläggningar måste enligt meningnågon myndighet åläggas tillse att åtgärder vidtas för att förhindra skada ochförebygga olyckor. Det bör enhgt mening ankomma påtillsynsmyndigheten - - alt ansvara härför och hoskoncessionsnämnden ansöka om utrivning eller andra åtgärder för alt eliminerafara eller hindra skada. bör också ges uttrycklig befogenhet alti fall då fara föreligger för liv eller för omfattande förstörelse av annansegendom och nämndens prövning inte kan avvaktas, själv besluta om akutaåtgärder. Luleåkommun: Huvudprincipei-r är all ägaren till en vatlenanläggning skall svara fördess underhåll och i förekommande fall för dess utrivning. Om ägaren icke fullgör dessa åligganden eller omanläggningen är övergiven har stat, kommun eller enskild fastighetsägaremöjlighet alt ulföra återställnings- eller rivningsåtgärd(;r. I många av dessafall kommer kostnaderna att stanna på den som utfor åtgärden. Det visar bl. a.erfarenheter från restaurering av gamla flottleder. Dådessa kostnader stundom kan bli betydande bör i lagtexten införas bestämmelserom att ansvaret och kostnaden för underhåll och bortskaffande av onyttigaanläggningar i första hand skall åvila anläggningens ägare och i andra handstatsverket. Alt statsverket skall slå sekundärt ansvar motiveras med attstatlig myndighet svarar för granskning och tillståndsgivning betr.vattenföretagen och att underhålls- och återslällningsarbeten kan blibetungande för såväl enskilda som för kommuner. 7 Skydd för vattenförsörjningen : Att bestämma de Fall då förordnandeom skyddsområde skall medföra ersättningsskyldighel har vållat svårigheter vidtillämpningen av VL. Belänkandet innehåller inga försök atl sammanfattarättsläget eller att ange vad som bör gälla för framliden. Frågan böruppmärksammas under det fortsatta lagstiftningsarbetet. Medtanke på skyddsområdesbestämmelsers i regel generella karaktär kan i detenskilda fallet ofta lämnas dispens. Sålunda kan ha föreskrivitatt upplag av petroleiimprodukter ej får förekomma, men att vederbörandekommunala organ äger medge undantag. Därför bör den sakägare som kräverersättning på grund av skyddsområdesbestämmelser styrka attfömlsättningar för dispens ej föreligger. Enligtförslaget äger den som vill kräva ersältning för skada på grund av Prop,1981/82:130 217 förordnandeom vatlenskyddsområde föra talan därom vid fasfighetsdomstol som dömer ivattenmål. Sådan talan är all hänföra till slämningsmål (18 kap. 3 8 10 p VLF)med påföljd atl allmänna regler om rättegångskostnader blir fillämpliga imålet. Detta skulle, jämfört med gällande lag, innebära en omofiveradförsämring för den ersättningsberättigade. Skäl finns därför alt låta de i 22kap. 4 8 1 st. VLF angivna reglerna för rättegångskostnader i bl. a. mål omofömtsedd skada gälla även de fall då talan förs enligt 18 kap. 3 8 10 p VLF.Därigenom skulle också överensstämmelse nås med motsvarande reglering i 36 8NVL. Hovrätten för Nedre : Hovrätten efterlyserett klarläggande av i vad mån den inom vattenlagens ram samordnade skyddslagstiftningenenligt utredningens mening bör påverka vattenskyddsbeslämmelserna i annanlagstiftning (se betänkandet s. 219). Hovrättendelar utredningens uppfattning om länsstyrelsernas lämplighet såsombeslutsmyndigheter i fråga om inrättande av valtenskyddsområden.Handläggningen av nu ifrågavarande ersättningsfrågor bör, oavsett utformningenav det framfida prövningssyslemel, ankomma på ett organ som även eljest handharsådan skadereglering där frågor om vattenförorening föreligger lill bedömande.Förfarandet bör under alla förhållanden följa reglerna för stämningsmål (se 18kap. 3 8 10 p VL-förslagel), dock ej, såsom konsekvensen skulle bli avulredningens förslag, i fråga om rättegångskostnaderna. I sistnämnda hänseendesynes koslnadsbestämmel-serna i VL-förslagets 22 kap. 4 8 första stycket varabättre lämpade, ej minst med hänsyn till del molsvarande kostnadsstadgandet i36 8 NVL och den av utredningen avsedda samordningen med om ersättning för intrång genom förordnande om naturreservat (s. 221). Jämtbygdens tingsrätt: Enligt 8 kap. 2 8 fårlänsstyrelsen bestämma erforderligt skyddsområde för yt- och grundvattentäkt.Enligt motsvarande paragraf i nuvarande vattenlag får fastställasådant skyddsområde för gmndvattentäkl endast i den mån förordnandet intemedför förpliktelse som går längre än vad den berörde måste tåla utanersättning. Enligt förslagel skall den som drabbas av förordnande omvattenskyddsområde i ersättningsfrågan vända sig till fastighetsdomstol somdömer i valtenmål. Tingsrätten vill påpeka risken med att länsslyrelsenenligt förslaget utan någon angiven begränsning får bestämma omfattningen avvattenskyddsområde, medan konsekvenserna härav, dvs. eventuellaersättningsanspråk, faller på en annan myndighet, nämligen fastighelsdomstol. : Tingsrätten tillstyrker attlänsstyrelserna ges befogenhet att inrätta skyddsområden för bådeytvattenfillgångar och grund-vatlentillgångar oberoende av ersättningsfrågorna.Den som vill kräva ersältning för skada på gmnd därav bör, om fingsrättensförslag fill fristående prövningsorgan godtas, föra talan därom vid dessaorgan. : Tingsrätten förordar i och för sigatl en samordnad skyddslagstiftning fillskapas för yl- och gmndvallenlillgångar.I linje med tingsrättens uppfattning rörande prövningssystemet enligt nya VLbör beslutsfunktionen rörande inrättande av vallenskyddsområden och bestämmelsernasinnehåll ligga hos judiciell myndighet, som tillika har atl avgöra eventuellaersättningsfrågor. Kammarkollegiet: Kollegiet delar ulredningensuppfattning atl en ensar-lad reglering av skyddet för grundvatten och ytvattenär önskvärd. Mot de föreslagna bestämmelserna vill kollegiet blott framföra endetaljanmärkning. Enligl förslaget skall länsstyrelserna, till skillnad frånvad som nu Prop,1981/82:130 218 gäller, kunna förordna om skyddsområden och föreskrivaskyddsbestämmelser som går utöver vad som enligt den allmänna aktsamhetsregelnmåste tålas utan ersättning. Det måste därför vara av betydelse för sakägareatt få del av meddelade beslut. I 8:5 VLF stadgas blott att ,innan den fattar beslut enligt 2 eller 3 8, skall bereda ägare och innehavareav särskild rätt fill berörda fastigheter tillfälle att yttra sig. Paragrafenbör kompletteras med att tryckt exemplar av föreskrifter, som meddelats förvisst skyddsområde, kostnadsfritt fillhandahålles sakägare. : En nyhet iVL-förslaget är att olika skyddsåtgärder ska kunna föreskrivas också för ytvattentäkter.Reglerna tar visserligen sikte främst på hushållens och industrins behov avvatten, men här sammanfaller fiskets intressesfär med täkterksamhetens. 1 8 ger uttryck för en god, mendessvärre ofta förbisedd princip, nämligen alt verksamheter såväl lill landssom i vattnet menligt kan påverka valtenkvalitén. Detta synsätt har trotsåterkommande påpekanden från fiskerimyndigheternas sida haft svårt alt trängaigenom i olika sammanhang som rör markanvändning, dvs. inom ramen för gällandeplanlagstiftning. Del skydd som avses beredas vattenförsörjning viaytvattentäkler bör alltså även kunna bli fill gagn för fisket, varför förslagettillstyrkes. De föreskrifter om vad allmänhetenska iakttaga inom vattenskyddsområde måste utformas på sådant sätt altutövandet av fiske inte försvåras inom skyddsområdena. geologiska undersökning(SGU): I 8 kap. 1 8 i förslaget behandlas frågan om skydd för vattentillgång,även av grundvatten "som UtnytQas eller kan komma atl utnyttjas".Jämfört med gällande VL, 2 kap., 64 8, har ordet ""bortfallit. Detta kan möjligen tolkas så, att man i det nya förslagel skjutittidpiunklen närmare nutiden. SGU vill här betona viklen av en långsiktig ochframsynt planering. Exempel på en situation där bestämmelsen kan behövafillämpas är täkl av grus och sand under gmndvattenytan. SGU ser vidare medtillfredsställelse att möjligheten för länsstyrelse alt fastställa skyddsområdeför gmndvattenläkt enligt § 2 i samma kapitel ej som formellt begränsas lillvattentäkt för tätbebyggelse (belänkandet sid. 221). Statens bakteriologiskalaboratorium (SBL): I den allmänna aklsamhetsparagrafen 8 kap. 1 8 talas om yt-respektive grundvattenlill-gången. Skall termen förstås endiist kvanfilativianser SBL detta vara otillräckligt. Ligger i begreppet också en kvalitetsaspektborde detta framgå klarare, åtminstone i förslagets specialmotivering. Frågantas i viss mån upp i specialmoliveringen till 2 8 där det sägs alt"skyddsområdet som regel skall ges sådan omfattning alt vattentäktenuppfyller rimliga anspråk på valtenbeskaffenheten hos etl råvatten som efternormall reningsförfarande skall användas för förbrukningsändamål". Omgivningshygieniska avdelningenvid : Den nuvarande lagstiftningen och allmännasynpunkter. När det gäller skyddet avgrundvattentillgångar som används eller kan antagas komma lill användning,bygger detta i nuvarande lagstiftning huvudsakligen på upprättandet avskyddsområden. Dessa fastställs enligt VL av och kan innebärabegränsningar i dispositionsrätten till en fasfighet som omfattas avskyddsområdet. En väsentlig inskränkning är att förordnandetinte kan gälla längre än vad den berörda måste tåla utan ersättning enligt enallmän aktsamhetsregel. Denna regel, VL 2 kap. 63 8, säger att om någon villutföra grävning eller sprängning eller Prop,1981/82:130 219 anordnaupplag eller vidtaga annan åtgärd som kan befaras medföra inverkan ågmndvattenfillgång vilken tillgodogöres eller kan antas komma att framdelestillgodogöras vare han skyldig atl till skydd för grundvattnet vidtaga deanordningar och tåla den begränsning av verksamheten ävensom i övrigt iakttagade försiktighetsmått, som skäligen föranledes av omständigheterna. Närdet gäller skyddet av vattentillgång såväl i fråga om kvalitet som mängd ochför såväl ytvatten som gmndvatten kan också vattendomstol enligt VL fastställaskyddsföreskrifter som genom domen blir knutna till och intecknade i desärskilda fastigheterna i form av servitut. Detta kräver dock atl vattentäktentagits i bmk eller att mark för denna förvärvals. prövar om detintrång som servitutet innebär är mer omfattande än vad fastigheternas ägareenligl allmänna rättsgrundsatsen är skyldig att tåla ulan ersättning och iförekommande fall prövar man också ersättningens storlek. I de fall skyddsområden eller servitut ejupprättats ger VL enligt vår uppfattning i prakfiken ett relativt dåligt skyddoch det bör observeras att miljöskyddslagen (ML) ej omfattar grundvallen.Hälsovårdsstadgans (HS) 6 kap. innehåller allmänna beslämmelser om förbud motförorening av vattentäkter. HS kan tillämpas för enskilda vattentäkter men VLmedger ett mer detaljerat skydd eftersom HS inte kan användas för annat än attdirekt förhindra sanitär olägenhet. HS kan ej användas för gmndvattenlillgångsom ej tagits i bruk. I förslaget lill ny VL har utfärdandet avförordning om vattenskyddsområde gjorts administrativt enklare genom attlänsslyrelsen får befogenhet atl inrätta skyddsområden (för såväl yl- somgrundvatten) samt meddela erforderliga bestämmelser utan att vara formelltbunden av ersättningsfrågorna. Talan om ersättning kan senare föras införfastighetsdomstol. Avdelningen anser alt denna förenkling är värdefull. Avdelningen vill sår-skilt påpeka vikten av attlagen på alla ställen där det talas om "menlig påverkan av vatten" formuleras så att det klartframgår att delta inte bara syftar på vattnets kvantitet utan minst lika mycket på dess kvalité. Enligt vår mening bör man vara mycket restriktiv när det gäller att acceptera kvalitetsändringar i vattnet. De nuvarande bestämmelserna om skyddsområdentillämpas mycket olika i olika län. Medan vissa län har flertalet kommunalavattentäkter skyddade är skyddsområden ovanliga i andra. En förklaring tordekunna vara skillnader i resurser och intresse hos de olika länsstyrelserna ochhos kommunerna. Några länsstyrelser som vi varit i kontakt med, har uppenbarligenlagt ned ett omfattande arbete på skyddsområden och anser alt nuvarandelagstiftning ger tillräcklig grund för skyddet av kommunala vattentäkter. I deflesta fall förefaller man kunna klara sig utan ersättningsanspråk och kandärför också undvika medverkan av fastighetsdomstol och servitut. Allmänt förefaller därför principen medskyddsområden för tätortens grundvattenläkter god men tillämpningen av dennaprincip bör underlättas. Det framlagda förslagel till ny VL bidrar till delta. Det nya förslagel till VL innebär atl ytvattentäktjämslälles med gmndvattentäkl varför kan utfärda bestämmelse omskyddsom- Prop,1981/82:130 220 radeäven för ytvattentäkt. Detta tycker vi är bra. Skyddade ytvattentäkter ärovanliga i i jämförelse med mänga andra länder, till exempel , därman lägger mycket stor vikt vid alt råvatlenreservoarerna fredas. Även i kan dock skyddsområde för ytvattenofta vara befogat. Genom ML är ytvatten i stor utsträckning skyddade motavloppsutsläpp. Detta skydd är dock i många fall ofillräckligt när det gällervattnets användning för dricksvattenproduktion. Dessutom behöver skyddet kompletterasnär det gäller andra föroreningskällor, del kan gälla t. ex. båtar eller annantrafik samt bad och annan röriig verksamhet (jfr förslaget s. 285 överst).Enligt vår mening skall alltid så goda vattentäkter eftersträvas att reningen ivattenverk endast utgör en extra säkerhetsåtgärd. Vi har nämligen inte totalakunskaper vare sig om vilka miljögifter som finns eller kan komma aft finnas ivåra vattentäkter eller om effektiviteten mot dessa gifter i vårareningsanordningar. Lagförslaget medger fill skillnad från nuvarande VLatt skyddsområde utfärdas av länsslyrelsen även för vattentäkter sor-n ej äravsedda för tätbebyggelse. Utredningen anser alt i undantagsfall kan vattenläklför glesbebyggelse vara sä betydelsefull att etl skyddsområde är motiveratvarför länsslyrelsen ej bör vara förhindrad besluta därom. Även vi anser attskyddet av enskilda vattentäkter behöver stärkas och att den senare möjlighetendärför är befogad. Skyddsområde för skydd av enskilda vattentäktereller grupper av sådana i glesbygd kan vara motiverat när de geologiskaförhållandena är sådana att det naturiiga skyddet är dåligt. Detta gäller t.ex. områden med lättgenomsläppliga sandjordar särskilt när grundvattenytanligger nära markytan. Det kan även gälla områden med tunt jordläcke. I sådanaområden påverkas gmndvattnet lätt av ovarsam utspridning av naturiig gödsel,handelsgödsel eller bekämpningsmedel samt av utsläpp av olja och andrakemikalier etc. Förhållandena kan förvärras på sandjordarna om man samtidigtgenom pumpning tar ut stora mängder grundvatten från djupare lager t. ex. fövkonstbevattning. Därvid kan föroreningarna snabbt påverka även djupare delar avvattenmagasinet. Andra aktuella exempel på föroreningskällor ärtimmer- och barkupplag samt avfall slippar. Erfarenheten visar alt enskildabmnnsägare kan ha mycket svårt att få ersättning om vattentäkten påverkats avsådana källor eller om den sinat t. ex. p. g. a. ett vägbygge. Vi är dock medvetna om atl den vanligasle orsakenlill förorening av enskilda vattentäkter är den egna avloppsanläggningen ellergödselanläggningen. Detgenerella skyddet av grundvatten För de grundvatten som ännu ej detaljplanerats bliianspråktagna för konsumlionsändamål är skyddet i nuvarande VL och ilagförslaget alltför svagt bl. a. därför att skyddsområdisn ej kan utfärdas.Skyddet bygger liksom i gamla VL främst på den allmänna aklsamhetsparagrafen.Inte heller hälsovårdsstadgan är tillämplig. Vi anser att det generella skyddet av grundvattenbör stärkas. Detta bör kunna ske genom att aklsamhetsparagrafen förtydligas såatt vattenfrågan garanteras bli bedömd i ett långsiktigt tidsperspekfiv. Vidarebör begreppet "vattenförsörjning" ges en sådan tolkning alt detomfattar alla tillfällen då Prop.1981/82:130 221 etlvallen kan komma all behövas för dryck även utan anknytning till fastighet, t.ex. brunn eller källa för det rörliga friluftslivet. Motsvarande skydd kan ävenbehövas för vissa ytvatten, t. ex. Qällbäckar i turistområden. Beträffandevissa särskilt värdefulla gmndvallenlillgångar t. ex. grusåsar bör det enligtvår mening allfid kunna anses att de "kan antagas komma tillanvändning" oberoende av om planer för detta finns. För alla häruppräknade vattentillgångar bör alltså länsslyrelsen kunna bestämmaskyddsområde enligt lagförslaget 8 kap. 2 8. Kommunerna och länsstyrelsernabör i den av oss föreslagna vattenförsörjningsplaneringen åläggas atl beaktadet generella skyddet av grundvatten. Avslutningsvis vill vi framhålla atl enförutsättning för atl det nya lagförslaget skall få avsedd verkan är, atl detföljs upp genom en väl organiserad rådgivning beträffande l.ex.