prop · G503105 · 1981-12-31 00:00:00 — Del är enligtvår mening under sådana omständigheter rimligt alt, i enlighet med vad fleradeltagare i våra hearings förordat, utvidga möjligheterna att hållahuvudförhandling och avgöra mål i den tilltalades frånvaro lill sådana fall därdet inle kommer i fråga att ådöma annan påföljd än villkorlig dom. Någrabetänkligheter lorde heller inle behöva uppstå om dessa möjligheter ävenutsträcks lill sådana fall där det är aktuellt att ådöma villkorlig dom ochböter i förening. Vi föreslår alltså all rätten, om den tilltalade inleinfinner sig lill en huvudförhandling, skall få hålla förhandlingen och avgöramålet, om delta kan utredas tillfredsställande och del inle finns anledning ådömaannan påföljd än böter, villkorlig dom eller dessa påföljder i förening. Nästafråga är om man kan gå vidare på den föreslagna vägen och, under förutsättningav tillfredsställande utredning, ådöma mer ingripande påföljder - skyddsiillsynoch fängelse - trots den tilltalades frånvaro. Vi har i den delen förstått - bl.a.genom utfallet av våra hearings all en sådan utvidgning av området föravgörande av mål i den tilltalades frånvaro på sina håll anses betänklig från rällssäkerhetssynpunkl.Del vanligaste argumentet mol en ul-. Prop.1981/82:105 39 vidgninghar varit alt lämplig påföljd i dessa fall aldrig kan bestämmas utan altdomstolen varit i direkt kontakt med den tilltalade. Vianser för vår del all de nu nämnda farhågorna är överdrivna; enligt vårerfarenhet finns del ell inle ringa anlal där man ulan direkt medverkan av dentilltalade kan klart fastställa att påföljden bör bli skyddstillsyn eller fängelseviss lid. När vi sökt efter enlösning som på ell - även för en vidare krets - godtagbart sätt balanserareffektivitets- och rällssäkerhelsaspekterna har vi kommit alt särskill övervägade fall där den tilltalade uteblir från flera utsatta huvudförhandlingar isamma mål utan all förutsättningar för tillämpning av 46 kap. 15 § tredjestycket föreligger. Sådana fall är inle ovanliga och innebär givelvis ell särskilltydligt slöseri med samhällets resurser. Del kan i sådana situationer oftastklart konstaleras att den tilltalade av en eller annan anledning inle villmedverka i förfarandet. Vi menar att del under sådana förhållanden inte ärorimligt all i någon mån göra avkall på de mycket höga krav på förfarandetskvalitet som uppställs av hänsyn till den tilltalade själv. Samhällets krav påen såvitt möjligt riklig dom blir visserligen inte mindre därför all dentilltalade uteblir fler gånger; i denna del måste man emellertid även beaktaall en del av rättssäkerheten består i förfarandets snabbhet, bl.a. med hänsynlill all bevisningen ofta blir mindre säker ju längre liden lider. Uteblir dentilltalade , manifesteras givetvis också ytterligareanlagandel alt han är benägen att godta den utredning som redan gjorts i måletoch som han fåll del av. Sammantaget talar delsagda enligl vår mening för att man från rättssäkerhetssynpunkt bör kunnaacceptera ell förfarande där del görs möjligt alt handlägga även mål i vilkadel är aktuellt all ådöma skyddsiillsyn eller kortare fängelsestraff, underförutsättning att den tilltalades bristande vilja all delta i förfarandetframstår som helt klarlagd. Delta måste anses vara fallet när han för andragången uteblir från en utsatt huvudförhandling i målet, trots delgivenkallelse. sätt all ytterligaretillgodose den tilltalades rättssäkerhet i dessa fall är att se lill attförsvarare finns tillgänglig vid huvudförhandlingen, så snart behov däravföreligger. 1 de fall som avses bör försvarare nästan alllid ha en funktionall fylla. Vi anser - som vi utvecklar närmare i avsnitt 5.6 nedan - att enförutsättning för all huvudförhandling skall få hållas i den tilltaladesfrånvaro i mål där del är aktuellt alt döma lill skyddstillsyn eller fängelsebör vara att försvarare är närvarande vid förhandlingen. Undanlag bör endastgöras för sådana fall där det är uppenbart att behov av försvarare inteföreligger. Vianser alltså all del bör öppnas möjlighet all under nu angivna förutsättningarhandlägga även sådana mål i den tilltalades frånvaro där påföljden i detaktuella fallet kan antas bli skyddsiillsyn eller fängelse. En ganska snävbegränsning är emellertid motiverad när del gäller möjligheterna att döma lillfängelse i den tilltalades frånvaro. Redan i fråga om icke helt 1981/82:105 40 kortafängelsestraff torde den tilltalades närvaro skapa elt avsevärt säkrare underlagför bedömningen av påföljden. Vi anser redan på grund härav att möjligheten attdöma till fängelse i den tilltalades frånvaro bör begränsas till strafftider omhögst . Närdel gäller påföljden överiämnande till särskild vård enligl 31 kap.brottsbalken är läget ett annat än i fråga om de behandlade påföljderna.Den tilltalades personliga närvaro lorde oftast erfordras för alt rätten skallkunna tillförlitligt bedöma påföljdens lämplighet. Påföljden innebär dessutomofta avsevärda ingrepp i den tilltalades integritet; rättssäker-helsaspeklernahar därför särskild tyngd i sådana fall. Möjlighet all avslå från en sinnessjukeller sinnesslö tilllalads närvaro finns redan (21 kap. 2 § andra stycket RB).Någon ytterligare möjlighet att i den tilltalades frånvaro förordna omöverlämnande till särskild vård bör av angivna skäl enligl vår mening inleinföras. Påföljdendisciplinstraff för krigsmän (32 kap. ) skall enligt 6 § militära rätlegångslagen(1948:472) anses lika med böter, när del gäller rältegångsbeslämmelsernastillämplighet. Del lorde inle finnas anledning alt i delta sammanhang särreglerahandläggningen av mål där del kan bli aktuellt all döma lill disciplinstraff Enligl34 kap. 1 § första stycket första punkten kan domstol, i ställetför att ådöma påföljd i domen, förordna all tidigare ådömd påföljd skall avsenya brott. Även om åtal i de fall någon misslänks för nya brott ofta inte sker(jfr 20 kap. 7 § första stycket 2 RB), är sådana förordnanden - s.k. konsumtionsdomiir- myckel vanliga. I ganska många fall lorde utgången vara given på förhand,ulan all utredningen behöver kompletteras med att den tilltalade hörs vid enförhandling. Från rättssäkerhetssynpunkt lorde någon vägande invändningknappast kunna riktas mol att förordnande får ges i den tilltalades frånvaro.Vi anser därför all möjligheten att handlägga mål i den tilltalades frånvaroulan olägenhet kan utsträckas lill dessa fall. Med hänsyn lill förordnandetsnormall föga ingripande natur bör målet kunna handläggas redan första gångenden tilltalade inle infinner sig; förordnandet bör härvidlag alltså jämställasmed böter och villkorlig dom. Det kan dock stundom finnas skäl att sälla ulmålet lill ell andra förhandlingslillfälle, bl.a. om det är aktuellt allkombinera förordnandet med mer ingripande åtgärder, l.ex. Det kan också finnas skäl all använda möjligheten lill handläggningi den tilltalades frånvaro med försiktighet om den tidigare ädömda påföljdenär skyddsiillsyn; den tilltalades personliga hörande kan i sådana fall oftavara av betydelse för utredningen i påföljdsdelen. Självfalletär vi medvetna om all kritik kan riktas mol det nu skisserade förslaget frånsåväl rättssäkerhets- som effektivitetssynpunkt. Varje lösning måsteemellertid innebära en kompromiss mellan nämnda synpunkter. Del bör vidareuppmärksammas all bestämmelserna om avgörande i den tilltalades frånvaro ärfakultativa. Det ankommer därför på domstolen all i det enskildafallet själv bestämma om ett mål skall handlag- 1981/82:105 41 gaseller avgöras ulan all den tilltalade är närvarande vid huvudförhandlingen. 5.4Prioriteringen mellan olika handläggningssätt Enviktig fråga är hur man skall prioritera olika handlingsvägar för rätten, närflera alternativ formellt slår lill buds. Även om del alltså i ett visst fallär tillåtet enligt lagtexten all hålla förhandlingen i den tilltalades frånvaro,kan del finnas skäl som lalar för alt man hellre bör ställa in förhandlingenoch förelägga nytt vite eller låta hämta den tilltalade. Om - för att la ellextremt exempel - åklagaren vid målels påropande kan iaktta den tilltalade påen bänk på torget utanför tingshuset, ligger del givelvis nära lill hands allrätten förordnar om hämtning i stället för all handlägga elt åtal förrattfylleri i hans frånvaro. Vi utvecklar i del följande något vår syn på sådanaproblem, utifrån förutsättningen all tillämpningsområdet för 46 kap. 15 § RBbestäms enligl vårt ovan presenterade förslag. En given utgångspunkt måstevara all en förhandling där den tilltalade infinner sig personligen i principär att föredra från ulredningssynpunkl framför en förhandling som hålls i hansfrånvaro. När det gäller de fall somidag regleras av 46 kap. 15 § andra stycket RB, dvs. mål där anledning inleförekommer all döma till annat än böter, har som tidigare antyttseffektivitetskraven en särskild tyngd. Utredningen i påföljdsdelen kräveroftast inte den tilltalades närvaro vid förhandlingen. Av dessa skäl bördomstolen - liksom enligt nuvarande praxis - i de allra flesta situationervälja alt avgöra målet, om den tilltalade uteblir och förutsättningar föravgörande i övrigi föreligger. Möjligen bör man överväga l.ex. hämtning ommålet rör elt förhållandevis allvarligt brott, för vilket del finns anledning ådömaell kraftigt bötesstraff. Motsvarande synpunkter gör sig gällande i fråga omde övriga fall där ett mål enligt vårt förslag skall få handläggas förstagången den tilltalade uteblir, dvs. fall där påföljden kan väntas blivillkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter eller fall där s.k.konsumtionsdom är aktuell. Vi går härefter över lillden målgrupp, där kortare fängelsestraff eller skyddsiillsyn kommer i fråga.Vårt förslag i denna del innebär att huvudförhandling får hållas, om dentilltalade för underlåter alt infinna sig. Del rör sig i dessa fallofta om brott av mer allvarlig art. Även om kravet på tillfredsställandeutredning i påföljdsdelen är uppfyllt, kan utredningen ofta vinna något på altden tilltalade är närvarande personligen vid domstolen. Del är med hänsyn tilldessa förhållanden naturligt att prioritera Ivåparlsförhandlingen mer än i bölesfallen. Detvå medel, som enligl gällande rätt slår domstolen till buds för all förmå entilltalad att inställa sig till en förhandling, är vitesföreläggande ochhämtning. När den tilltalade uteblir för och det alltså blir aktuelltatt hålla förhandlingen i hans frånvaro, lorde del i de allra flesta fall Prop.1981/82:105 42 vara lönlöst alt pröva ell tredje vitesföreläggande. Däremotbör det finnas utrymme alt försöka hämta den tilltalade lill den aktuellaförhandlingen. Det torde ibland finnas anledning anta alt elt hämlningsförsökkommer att lyckas och att hämtningen kan äga rum ulan avsevärd olägenhet.Föreligger dessa förutsättningar, bör domstolen i första hand välja hämlningsvä-gen,frarnför allt om målet gäller ett grövre brott. 1 annat fall bör förhandlingenhållas i den tilltalades frånvaro. 1 de fall, där huvudförhandlingen får hållas därför altden tilltalade avvikit eller håller sig undan på annat sätl, kan del enligtvår mening inle finnas plats för någon prioritering av del slag som behandlashär. För all denna möjlighet skall få tillämpas bör niimligen krävas allhämtning är omöjlig all genomföra. vitesföreläggande är självfallet inleverksamt. Är rekvisiten för tillämpning av denna re.gel uppfyllda, skalldärför förhandlingen alllid hållas. Enligl gällande rätt kan en dom, som meddelats efterhuvudförhandling i den tilltalades frånvaro, överklagas på samma säll somordinära domar, dvs. lill hovrätt genom vad. I debatten har man framförtsynpunkten all en utvidgning av området för handläggning i den tilltaladesfrånvaro blir mer acceptabel från rättssäkerhetssynpunkt om den tilltalade,efter mönster från tredskodomsinstilulel, ges rätt all få målet återupptagetvid tingsrätten, om han inte är nöjd med den dom som meddelats i hansfrånvaro. I anledning härav vill vi uttala följande. Del föreligger i princip två skillnader mellan en tredskodomoch en vanlig dom i ell dispositivl tvistemål. Tredskodomen meddelas enliglformella kriterier, medan den vanliga domen har materiell grund. Tredskodomenangrips genom ansökan om återvinning, medan den vanliga domen överklagas genomvad. Uppenbariigen har dessa båda skillnader ell samband. Det skulle nämligenstrida mol instansordningens princip om den första materiella prövningen imålet i Iredskodomsfallen gjordes av hovrätten. För all undvika detta har maninfört institutet återvinning i tvistemål. 1 brottmål är, enligt vad vi hävdat ovan, en formelltgrundad dom utesluten av hänsyn lill del starka intresset av såvitt möjligtmateriellt rikliga brollmålsavgöranden. Meddelas domen efter huvudförhandling iden tilltalades personliga frånvaro, kan utredningen i målet emellertid bli avnågot sämre kvalitet, eftersom rätten inte får möjlighet alt höra dentilltalade direkt. Den tilltalade kan av flera skäl vilja ha en omprövning aven dom som meddelats efter huvudförhandling i hans frånvaro. Han kan varamissnöjd med domstolens bedömning av ansvarsfrågan. Han kan också vilja klagapå tingsrättens slraffmätning. 1 vissa fall men långt ifrån alla - kan detantas att han i detta läge är beredd alt tillföra målet nytt material. Prop.1981/82:105 43 medvisst fog hävdas att detta nya material borde las upp, inle i hovrätten, ulanvid tingsrätten i en ålervinningsprocess. Medanledning av det sist sagda har vi övervägt ell alternativ, enligt vilket dentilltalade inom viss efter en dom som meddelats efter handläggningi hans frånvaro, skulle ha rätt alt ansöka om all målet återupptas vidtingsrätten. Han skulle då vara berättigad till en ny huvudförhandling imålet, normall kanske elt par månader efter den första förhandlingen. Tid fördenna nya förhandling skulle kunna bestämmas redan i kallelsen till den förstaförhandlingen. Av effektivitetsskäl borde den nya förhandlingen börja där dengamla slutade, dvs. det material som tagils upp tidigare skulle inle behövalas upp på nyll. Del sistnämna skulle kräva att rätlens sammansättning var istort sell densamma vid båda förhandlingarna. Vihar funnit alt en återvinningsprocess av delta slag är behäftad med åtskilliganackdelar från effektivitetssynpunkt. Till en början uppslår en rad praktiskaölägenheter av främst administrativ natur. Vidare är del sannolikt attbevisningen från den första förhandlingen oftast får tas upp på nytt; i så fallhar den första förhandlingen varit helt ulan värde. Del finns också enbetydande risk alt den tilltalade inle skulle tillföra målet något nytt vid densenare förhandlingen, ulan endast använda återvinningsmöjligheten som elt sällatt fördröja verkställigheten av en dom. En ålervinningsprocess blir värdelösom del inte kommer fram något nytt genom den. När redan den första processenhar så hög kvalitet utredningsmässigt som förutsätts, blir risken för enonödig ålervinningsprocess avsevärd. Enliglvad vår målundersökning visar överklagas domar som meddelats efterhuvudförhandling i den tilltalades frånvaro i avsevärt mindre utsträckning änövriga brollmålsdomar. Delta talar för all rättssäkerheten i processen är hög. Detsagda lyder enligl vår mening på att en ålervinningsmöjlighet inle kan ansesmotiverad från rättssäkerhetssynpunkt, som den skulle kunna visa sigprocessekonomiskl olämplig i många fall. Vi anser därför inte alt nuvarandeordning bör ändras. , som grundas på huvudförhandling i den tilltaladesfrånvaro, bör alltså även fortsättningsvis överklagas till hovrätt genom vad.Ett ytterligare skäl för denna lösning är att hovrätten - även utan alträttegångsfel förekommit - har möjlighet all återförvisa ell mål lilltingsrätten, om del i ell visst fall skulle anses alt material, som åberopasförst i hovrätten, lämpligen bör las upp i första insians. Enprocess som genomförs ulan den tilltalades närvaro är från dennes synpunkt oftainte lika rättssaker som en rättegång där han är närvarande. Skillnadernahänför sig dels lill all domstolen inle får direkt tillgång lill hansberättelse och dels lill alt han själv inte får möjlighet all övervaka all 1981/82:105 44 hansintressen beaktas på ett tillböriigl sätl eller all ställa frågor till vittnen m.fl.1 alla dessa hänseenden förbättras situationen ofta för den tilltalade, om hanfår biträde av en försvarare vid förhandlingen. Enligl nu gällande ordningfinns del inga speciella regler för försvarar-förordnande i de fall därhuvudförhandling skall hållas i den tilltalades frånvaro. Offentlig försvarareskall alltså förordnas om den tilltalades rätt inle kan tillvaratas ulanbiträde (21 kap. 3 § tredje stycket RB). Försvarare förordnas numera praktiskttaget alltid i icke helt okomplicerade fall över bölesnivån. 1 de mål, där det enliglvårt förslag blir möjligt att döma lill skyddstillsyn eller fängelse trots dentilltalades personliga frånvaro, lorde en försvarare i flertalet fall ha enuppgift all fylla. Dels är del med hänsyn lill påföljdernas art viktigt allansvarsfrågan blir allsidigt belyst, och dels kan en försvarare ofta göra eninsats för frågan om påföljdsvalel. Del är under sådana förhållanden rimligtfrån rättssäkerhetssynpunkt all normalt uppställa som en förutsättning för att eltmål av nu aktuellt slag skall få handläggas i den tilltalades frånvaro altförsvarare skall vara närvarande vid huvudförhandlingen. Del skulle emellertid föraför långt all alllid kräva försvarares närvaro i mål tillhörande dennakategori. Del finns fall där varken ansvars- eller påföljdsfrågan beredernågra svårigheter. gärningen är erkänd och påföljden framstår somnärmast given, torde del oftast vara överflödigt med försvarare. Om muntligbevisning förekommer, bör försvarare däremot normall kunna förordnas i dessafall. Undanlag från denna regel bör dock ibland kunna göras, l.ex. när dentilltalade inte ifrågasätter elt vittnes uppgifter. Vidare bör rätten stundomkunna underlåta all förordna försvarare när den tilltalade förklarat all han inleönskar biträde vid rättegången. De nu angivna situationerna bör enligl vårmening sammantagna beskrivas så, all försvarare inte behöver vara närvarandevid förhandlingen om det är uppenbart all försvarare inle behövs. Vi har behandlat fall,där ell mål skall få avgöras när den tilltalade uteblir frånhuvudförhandling i målet. Elt praktiskt påpekande är på sin plats i denna del.För att försvararen skall kunna genomföra sin uppgift på elt meningsfullt sätl,är del oftast nödvändigt att han mottagit sitt uppdrag i god lid föreförhandlingen. Del räcker därför i de flesta fall inte med alt rätlen förordnarförsvarare, när man har konstaterat alt den tilltalade uteblivit för andragången i målet. 1 slällel bör rätten i förväg göra en bedömning av om del kanantas all den tilltalade kommer all utebli från den andra utsatta förhandlingenoch, om så är fallet, förordna försvarare före förhandlingen. Allkräva alt förordnande alltid skall ske i förväg skulle emellertid föra förlångt; är saken enkel bör försvararen ofta kunna fylla sin uppgift även om hanförordnas först i samband med den aktuella förhandlingen. fall där ell mål kan företas lill avgörande i den tilltalades frånvaro på Prop.1981/82:105 45 grund av all han håller sig undan, lorde oftast meringripande påföljder vara aktuella. När del gäller försvararförordnande görsig därför motsvarande synpunkter gällande som beträffande de behandlademålkategorierna. Vi föreslår alltså all försvarare skall förordnas förtilltalad som håller sig undan, utom i de fall där del är uppenbart allförsvarare inte behövs. I de målsom kan avgöras första gången den tilltalade uteblir - bl.a. mål där annanpåföljd än böter eller villkorlig dom inte är aktuell - kan de nu föreslagnareglerna för försvararmedverkan inle tillämpas. Sådana mål är ofta enkla såväli ansvars- som i påföljdsfrågan. Del lorde inle vara så vanligt att enförsvarare kan göra en meningsfull insats. Några särskilda regler omförsvarares medverkan som en förutsättning för all mål skall få handläggas iden tilltalades frånvaro bör därför inle ställas upp i dessa fall. I slällelblir de vanliga reglerna om försvararförordnande i 21 kap. RB till-lämpliga.Försvarare bör l.ex. normall förordnas om ansvarsfrågan är mer komplicerad och ellhögre bötesstraff eller villkorlig dom kommer i fråga vid fällande dom. Avslutningsvis bör påpekas alt de nu redovisade förslagenläggs fram mot bakgrund av de f n. gällande reglerna om försvararförordnande iallmänhet. Om utrymmet för förordnande av offentlig försvarare mer generelltskulle inskränkas av t.ex. samhällsekonomiska skäl, får man givelvis övervägainskränkningar även i fråga om de särregler som ges för de nu aktuellamålkategorierna. Som tidigare nämnts läggs förevarande reformförslag fram särskill,före våra övriga förslag på lingsrällsprocessens område, efter begäran från justitiedepartementet.För all vårt arbete skall försenas så lite som möjligt, har del för ossframstått som angelägel all begränsa föremålet för denna framställning igörligaste mån. Vårt uppdrag i denna del har enbart gällt frågan om enutvidgning av området för huvudförhandling i den tilltalades frånvaro, och vihar funnit all förslaget utan större olägenhet kan begränsas lill all gällaenbart den centrala paragrafen, 46 kap. 15 § RB. Delta innebär att vissanärliggande frågor enligl vår mening tills vidare får lösas på samma sätt som enliglgällande rätt. För alt något belysa frågornas art berör vi dem kort här nedan;vi vill dock betona alt vi i ell senare betänkande kan komma all lägga framreformförslag även på dessa områden. Enligt 21 kap. 2 § RB är den tilltalade skyldig allinfinna sig personligen vid huvudförhandling i tingsrätt. Del gäller dock inlei bötesmål, om hans närvaro kan antas sakna betydelse för utredningen. Motbakgrund av del nu nämnda stadgandet bör man se bestämmelsen i 45 kap. 15 §andra stycket RB om kallelse till den tilltalade. Skall denne infinna sigpersonligen, skall rätlen förelägga vite eller i vissa fall låta hämta honom.Om han däremot inte behöver komma personligen, skall han erinras om all måletkan komma att avgöras utan hinder av hans utevaro. Prop.1981/82:105 46 Även öm de båda stadgandena inle korresponderar helt, ärmeningen givetvis den all erinran enligt 45 kap. 15 § skall ske i de fall dentilltalade inle är skyldig att infinna sig personligen enligl 21 kap. 2 § ochatt vitesföreläggande skall utfärdas när sådan skyldighet föreligger.Genomförs nu vårt förslag utan all några andra ändringar vidtas i RB, kommerden tilltalade stundom alt kallas lill huvudförhandlingen vid äventyr av vite,trots att målet kan avgöras ulan hinder av hans frånvaro. En sådan konsekvens-som fö. var myckel vanlig fram lill ändringar i RB - ser vi inle somnågot avgörande hinder mol en delreform. Frågan om den tilltalades personliga inslällelseskyldigheloch kallelsernas utformning bör övervägas i ett större sammanhang, lämpligen ivårt kommande betänkande om tingsrältsprocessen. Tills vidare bör nuvaranderegler kunna forlsälla all gälla. Del bör dock vara möjligt att förbättrainformationen till den tilltalade genom alt i den blankett som innehållerkallelse lill huvudförhandlingen redogöra för under vilka förutsättningarmålet kan avgöras även om den tilltalade inte infinner sig. Vi övergår sedan lill frågan om handläggning av enskildaanspråk i samband med huvudförhandling i den tilltalades frånvaro. För sådanaanspråk, varom talan förs i samband med åtal för brottet, gäller brotlmålsreglernaom inle annat sägs (22 kap. RB). För den händelse all den tilltalade intekommer lill huvudförhandlingen, torde detta innebära all tredskodom inle kanges, men all talan om det enskilda anspråket däremot kan avgöras medansvarsfrågan, orn saken kan utredas "nöjaktigt". Om vårtförslag genomförs, torde det bli avsevärt vanligare än f.n. all del blir frågaom all döma över enskilt anspråk i samband med alt ansvarsfrågan avgörs.Nuvarande regler lorde därvid utan stöire olägenhet kunna tillämpasövergångsvis. I ell kommande belänkande avser vi all la upp frågan om sambandetmellan del enskilda anspråket och brotlmålsreglerna ur ell vidare perspektiv.