prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — Sådana svårigheter haremellertid genomgående kunnat undvikas i och det lär inle kunnabetvivlas att en medverkande faktor varit respekten för förhandhngsuppgördser.Även utanför området för säljförelägganden kan för övrigt den vidförhandlingsförfarandel naturliga inriktningen på åtgärder som skall vidtagasvara av större praktisk betydelse än den med vilesförbud förknippadeinriktningen på en negativ avgränsning av ett förbudsområde. En väsentligskillnad synes här föreligga mellan ingripanden enligt KBL och ingripanden mott. ex. otillbörliga marknadsföringsåtgärder enligt MFL. Medhänsyn till vad ovan har anförts bör det - även om vidgade möjligheter liUIvångsingripande på missbraksområdet anses påkallade -vara uteslutet alt nuöverge förhandlingsprincipen. SkaU möjlighet skapas liU Ivångsingripandegenerellt över missbraksområdet bör den utformas efter förebild av den nugällande 21 § KBL, dvs. att vitesföreläggande bör förekomma endast omförhandling avslutals utan att skadlig verkan av konkurrensbegränsning harkunnat undanröjas. LRFframhåller att KBL som lagsystem fyllt sin funktion, vari LRF inbegriper detnuvarande förhandlingssystemet i MD. All la bort detta innebär en eftergift förett konkurrensteoreliskl synsätt som inle förefaller LRF övertygande.Parallellen med marknadsföringslagen (MFL) kan enligt förbundels mening intemed fog anses bärande då det i KBL och MFL är fråga om helt olika ärendetyper.Förhandlingssystemets förtjänster för förelagen har inle heUer närmare berörtsav utredningen, säger . Det nuvarande systemet innebär en möjlighet liUflexibla, företagsanpassade lösningar som skapat förståelse för en lojalmedverkan hos NO:s motpart. MD:s krav har kunnat utformas på ett sätt som inlesamtidigt i onödan skadar företaget ifråga. Emotförhandlingssystemet anför utredningen främst att del är tidsödande och altmissbrak förekommer. Väl kan del visas fall då ärenden dragit ut . Manmåste emellertid komma ihåg, fortsätter LRF, att det kan vara fråga omkomplicerade förfaranden med stora följdverkningar som kräver överväganden ochanpassning i olika hänseenden. F.ö. torde del vara möjligt att ha regler sombidrar till att "skynda på" förhandlingarna. Eftersomförhandlingslösningar alltid har nåtts, utom i ett undantagsfall. 1981/82:165 369 kanförhandlingsprincipens slopande inte motiveras med bristande samarbetsvilja frånförelagens sida. Skulle en förhandling misslyckas kan del dock vara befogat,anser LRF, all MD får möjlighet liU förbud och åläggande vid vite meragenerellt. På så sätt förstärks lagens sanklionssyslem, vilket är försvagt såvitt avser generalklausulen. LRF förordar att denna lösning närmareövervägs. KFtar - i likhet med SI m. fl. - upp frågan om avvägningen mellanförbudsprincipen och missbraksprincipen och påpekar att utredningen har utgåttfrån att ingendera principen generellt skall vara mer tillämplig än den andrautan att i stället frågan skall prövas föratsätlningslösl i fråga om skUdatypfall av konkurrensbegränsning. Resultatet av utredningens överväganden hardock lett till all förbudsprincipen har vunnit framsteg på missbraksprincipensbekostnad. KF påpekar vidare alt även på del s. k. missbraksområdet harutredningen gått längre än nuvarande rätt i sitt förslag till tvångsingripandenfrån samhällets sida under hänvisning till att det mot bakgrand av vunnaerfarenheter är angelägel alt effektivisera KBL och få tUl stånd snabbare ocheffektivare metoder för konkurrensmyndigheterna då skadlig verkan harkonstaterats. Deskäl, som utredningen har redovisat för sina förslag i denna del mer effektivamedel för ingripanden godtar KF. KF är däremot inle övertygat om alt detföreligger ett behov av utvidgning av del förbudsbdagda området till attomfatta priskarteller och marknadsdelning. Även med hänsyn till denkonsumentkooperativa rörelsens särdrag avstyrker KF förslaget till marknadsdelningsförbud. erinrar om att tiUämpningen av förhandhngsprincipen har kunnatske med stor framgång och att den vUesmöjlighel vid leveransvägran somtillskapades efter den enda hitintills misslyckade förhandlingen inte harbehövt tiUämpas . Det främsta skälet för den skärpningav lagstiftningen som konkurrensutredningen föreslår är, attförhandlingsmeloden ibland har visat sig vara tidsödande. Men bortsett ifrånalt argumenteringen härför inte är övertygande, säger , mäframhållas att många förhandlingar kan gälla för ett företag eller ennäringsgren myckel vikliga frågor, som kräver omfattande utredningar. Att enförhandling kräver , kan också sammanhänga med att del saknas vägledandeställningstaganden från tidigare fall. 1 den mån man vinner ökad erfarenhet avlaglillämpningen kan man enligt köpmannaförbundels mening räkna med altförhandlingsförfarandet blir snabbare. Det är önskvärt att flera ärendenunderställes MD för att härigenom en fastare rättspraxis skall kunna skapas. Med hänsyn liU de godaerfarenheterna av förhandlingsförfarandel vilka klart framgår av utredningensbelänkande och med hänsyn till att utredningen enligt förbundets bedömandeinte har förebragl bärande skäl för att överge detta förfarande bör dettabibehållas. Under alla förhållanden bör tvångsingripande på missbraksområdet(vitesföreläggande) vara möjligt 24 1980/81. 1981/82:165 370 endastom förhandling inte har medfört att skadlig verkan av konkurrensbegränsninghar kunnat undanröjas, anför . TCOframhåller att' 'en svaghet i det nuvarande systemet har varit den långa tidoch den omständighet som måste föregå varje ingripande" från MD:s sida.Enligt TCO:s mening är det en angelägen förändring som utredningen harföreslagit i vad avser ersättande av förhandlingsprincipen medvitesförelägganden. Inleheller /SR och . riksförbundhar några invändningar mot en förstärkning av MD:s sanklionsmöjligheler. Vissaallmänna synpunkter som rör förbudsområdel har redovisats i föregående avsnitt.NO berör - mot bakgrand av utredningens förslag all utvidga förbudsområdet tillalt omfatta även pris- och marknadsdelningskarteller - utredningensutgångspunkt alt endast de företeelser som kan hävdas vara generellt skadligaskaU förbjudas. De båda nämnda typerna av karteller medför, säger , attkonkurrensen mellan de deltagande förelagen sätts ur spel och att därigenommindre effektiva förelag skyddas, vilket leder till en orationellföretagsstraktur. NO har i flera fall prövat pris- ochmarknadsdelningskarteUer. Bedömningen har härvid i det helt övervägande antaletfall överensstämt med den uppfattning om dessa karteller som utredningen hargivit ullryck åt. NO säger sig också dela utredningens ståndpunkt alt endastförfaranden som generellt sett är skad-hga skall förbjudas. Mot denna bakgrundfinner NO en utvidgning av konkurrenslagstiftningens förbudsområde välgrandad.I fråga om de befintliga förbuden mot anbudskarteller och brutlopriserföreslår utredningen vissa justeringar och konkretiseringar, vilka NO ihuvudsak kan tillstyrka. Utredningensförslag att generalklausulen skall kunna användas också mot företeelser som ärotillåtna enligt straffbestämmelserna i lagen innebär en förändring iförhåUande till nuvarande ordning, anför NO vidare. Flera företeelser som ståri strid med förbuden kan vara av den art alt en prövning inför MD med dessspeciella kompelens kan visa sig lämplig. Särskilt kan detta bli aktuellt ifråga om gränsfall. Skapandet av handhngs-alternativ i dessa fall borde enligtNO:s mening kunna bidraga till en mer ändamålsenlig ordning. Också MD finnerden föreslagna ordningen lämphg- SPKtar upp NO:s möjligheter tiU alternativa handlingsvägar. Såsom utredningenpåpekar (s. 266) kan en handling som är otillåten enligt någon avstraffbestämmelserna i marknadsföringslagen (1975:1418) angripas också medslöd av generalklausulen om otillbörlig marknadsföring. Möjlighet finnssålunda, anför SPK, att dra samma handling inför antingen allmän Prop.1981/82:165 371 Samma förfarande kan därför teoretiskt prövas i mer än en ordningäven om endast en sanktion kommer i fråga. Utredningen framhåller emellertidatt då del i princip lagts i konsumentombudsmannens hand alt avgöra om visshandling skall föranleda åtal vid allmän domstol eller förbudstalan vid MD harnackdelarna av möjligheten till en sådan dubbelprövning i allt väsentligtundanröjts. anlitas inte annat än i de fall där en straffpåföljdanses påkallad av aUmän- eller individualpreventiva skäl. Huvudahernativel äralltså att lalan förs vid MD. SPK delar utredningens uppfattning att sammaprincip bör tillämpas i konkurrensbegränsningsärenden. Föralom NO tillstyrkerflertalet myndigheter i princip en utvidgning av förbudsområdel. Här bör nämnasMD, SPK, KK, KOV och SIND. KOV ifrågasätter dock den valda tekniken all införatvå ytterligare förbud. Del kan enligt KOV:s mening i och för sig diskuteras omlagstiftaren därmed uppnår en lika smidig fillämpning som en generalklausulmedger. KOV tUlstyrker emellertid de nya förbuden "med hänsyn till destarka konkurrens- och konsumentintressen som härigenom skyddas". är utifrån allmänna rättssäkerhetssynpunkter kritiska mot utformningenav de enskilda bestämmelserna inom del straffbelagda förbudsområdet.Organisationerna påpekar att det otillåtna handlingssättet har av utredningenföreslagits få en identisk utformning i flera av förbuden. Särskilt vänder desig mot förslaget att även samverkan eller samråd som inte grandar sig påformliga avtal skall vara straffbelagda och anför: Del av utredningen angivnasyftet med formuleringen "eljest samverka eller samråda" är att uppnåen så effektiv lagstiftning som möjligt. Effekli-vitetssträvanden genom en sågenerell formulering får dock inom ett kriminaliserat område inte gå så långtatt skäliga rättssäkerhetskrav lämnas obeaktade. Toleransnivån på exaktaformuleringar inom ett område som bestäms av en generalklausul kan vara högre.Speciellt gäller delta när andra ingripanden än förhandling inte kanifrågakomma. Ett av skälen tiU ett utvidgat förbudsområde är just behovet avatt fasfiägga vad som typiskt sett av lagstiftaren har ansetts klandervärt.Detta syfte får inte motverkas genom vaga uttryckssätt i lagtexten och aUmänthållna motivutlalanden. Uppenbar risk föreligger i sådant fall för attlagstiftningen stannar på papperet och aldrig når ut liU näringslivet ellerleder tUl missuppfattningar och tolkningssvårigheter såväl för tillämpandemyndigheter som näringslivet. Osäkerheten kan ge upphov liU två lika aUvarligakonsekvenser, nämligen handlingsförlamning eller aUmänl minskad respekt förstrafflagstiftningen. Det är därför av yttersta vikt alt den inom straffrättenallmänt erkända legalitetsprincipen upprätthålls även inomkonkurrensbegränsningslagslifl-ningen. De av utredningen föreslagnauttryckssätten fyller inle ens lågt ställda krav på föratsebarhet och medförrisk för godtycke vid tillämpningen. Osäkerheten om gränsen mellan straffbartoch slraffritt avtar heller inte genom generella motivuttalanden av arten attprisdiskussioner som prop, 1981/82:165 372 "endastutgör ett mer lösligt omnämnande av prisfrågor" (s. 405) inte skall ansesstraffbara. Organisationerna motsättersig alltså starkt av rättssäkerhetsskäl del vaga utlryckssältet "eljestsamverka eller samräda". Också annan samverkan än sådan som grundar sigpå skriftliga eller muntliga avlal bör dock enligt deras mening i vissutsträckning omfattas av förbud. För all fånga den typiskt sett skadligahandlingen, dvs. när samverkan formaliserats på ett mer påtagligt sätt,förordar organisationerna att ovan nämnda ullryck ersätts med del mer precisauttrycket "i samförstånd bestämma". Del förbjudna handlingssättet fårhärigenom enligt organisationernas mening en större pregnans som fyller kravenpå rättssäkerhet inom ett kriminaliserat område. Eventuellt förlorade"effektivitetsvinster" som förslaget innebär kan inhämtas genomtillämpning av generalklausulen med ett bibehållet krav på rättssäkerhet.Organisationerna framhåller vidare all -om deras förslag inle vinner beaktande- del även från konkurrensrältslig synpunkt saknas anledning alt generelltinkludera samrådssitualionerna. Organisationernahar också utifrån rätlssäkerhelsöverväganden gjort invändningar mot rekvisitet"söka förmå". Utredningens motiv för införandel av delta rekvisitsynes vara delsamma som för del av organisationerna kritiserade uttryckssättet- "eljest samverka eller samråda" -nämligen all uppnå en så effektivlagstiftning som möjligt. Gränsen mellan det straffria och det straffbaraområdet har, enligt organisationerna, i denna strävan blivit oklar. Föratt undvika svåra gränsdragningsproblem mellan straffbart och slraffritt ochett onödigt åsidosättande av legalitetsprincipen som är nödvändigt förbundenmed ett så vagt uttryckssätt som "söka förmå" inom ett straffbelagtområde förordar organisationerna att lagstiftaren överväger om intebrottsbalkens regler mot försök också kunde äga tillämpning inom ifrågavarandeområde. Fördelar synes härigenom stå alt vinna, anser organisationerna, inleminst för de lUlämpande myndigheterna som kan antas ha en referensram som gördet lättare all bedöma om försöksregler är tillämpliga än atttolkningsvis utröna huruvida "ett krav på medveten aktivitet som inteendast är obetydligt" (s. 406) har förelegat. Ilikhet med SI m.fl. anför bl.a. LRF, KF och de handelskamrar som har yttrat sigtill KK kritiska synpunkter på utvidgningen av förbudsområdel och påutformningen av förbuden. Kritiken redovisas i de följande avsnitten. 2.2.2Bruttoprisförbudet (2 kap. 6§) MDkonstaterar att del föreslagna förbudet läcker vad som är otillåtetenligt 2 § i KBL. Därutöver kommer enhgt förslaget förbudet även att omfattabindning av priset i efterföljande led vid uthyrning, något som MD finner varavälgrandat. 1 speciaimotiveringen till stadgandet anförs att förbudet täckerinte bara del fallet all vidareförsäljning av en vara sker i Prop.1981/82:165 373 desslevererade skick ulan också den situationen alt varan efter leverans överlåts iförädlad eller bearbetad form eller såsom beståndsdel av annan produkt. Måhända,säger , kan däri inläsas att förbudet omfattar också del faUel alt en produktöverlåts i samband med utförande av tjänst ål annan såsom kan ske t. ex.bilreparationer, vari ofta ingår både arbetsprestation och produktöverlåtelse.Med hänsyn till osäkerheten i delta avseende och då MD finner del varaangeläget att förbudet läcker även denna situation bör ett förtydligande görasi ämnet. Av specialmotiveringen till den föreslagna förbudsregeln i 6 § framgårvidare, anför MD, att lagtextens lokution "söka förmå" innebär attden i stadgandet angivna åtgärden i sig träffas av förbudet och detta även fördet fall att något påtryckningsmedel inte kommer tUl användning. Detta utgör -såsom anförs i betänkandet -en utvidgning av del straffbara området i förhållandetill gällande rätt. MD finner för sin del denna exlension avbrattoprisförbudsområdet vara jämförelsevis avsevärd och erinrar om att vissförsiktighet bör iakttas för undvikande av att en alltför långtgåendekriminalisering sker. NOframhåller all braltoprisförbudet föreslås få en delvis ny utformning. Därvidhar uppenbarligen beaktats högsta domstolens prejudicerande dom den 25 maj 1976i ett brattoprismål. Förslaget att även oaktsamhet skall kunna medföra påföljdvid brott mot del andra ledet i braltoprisförbudet ligger hel i linje med desynpunkter som NO har framfört i remissyttranden över de betänkanden somavgivits av riktprisutredningen och byggkonkurrensutredningen. Sammanfattningsvisframhåller NO att braltoprisförbudet har haft stor betydelse för den utvecklingsom har sketl inom handeln under det senaste kvartsseklet. Olika företagsformerhar genom förbudet mot fasta vertikala brattopriser fått möjlighet att låtasina ohka kostnader komma till ullryck i prissättningen. Del får anses varafrån allmän synpunkt utomordentligt önskvärt alt slå vakt om priskonkurrensenäven för framtiden och braltoprisförbudet är en viktig faktor i dettasammanhang. Utredningensförslag alt göra braltoprisförbudet tillämpligt även på ul-hyming av varor ärinte enligt NO:s mening utförligt underbyggt. NO vUl dock slå fast att del ärangeläget att främja konkurrens i senare ulhyr-ningsled, eftersom det kanhållas för sannolikt att t. ex. leasingverksamheten kan komma att öka iomfattning. NO anför vidare all utredningens förslag i 2 kap. 10 § förstastycket att bl. a. från bruttoprisförbudet undantaga förfarande som ettkoncernföretag tUlämpar i förhållande till ett annat företag inom samma koncerntorde med hänsyn till ägargemenskapen i dyhkt fall anses välmotiverat.Undantaget hindrar ju heller ej NO att vid behov aktualisera prövning enligtgeneralklausulen i 2 kap. 1 §. NOtiUstyrker utredningens förslag till utformning av braltoprisförbudet. Ävenhovrätten för berör avgränsningen av förbudet till vara varmedhar jämställts uthyrning. Hovrätten hänvisar tiU alt i special- Prop, 1981/82:165 374 a. all om braltoprissättning undatagsvis skulle förekomma beträffandeannat än varor finns möjlighet att ingripa med stöd av generalklausulen. Detframgår inte, framhåller hovrätten, varför dessa undanlagsfall skall hållasutanför förbudet. Därför kan ifrågasättas om inle de fall som avserbraltoprissättning på annat än varor borde omfattas av förbudet. Även om delkan vara svårt att föreställa sig braltopris på t. ex. tjänst eller annannyttighet borde dock övervägas att behandla jämförbara fall lika. ()delar utredningens uppfattning alt braltoprisförbudet har främjatpriskonkurrens i distributionen och att förbudet aUtjämt är välmotiverat.Verket konstaterar emellertid all konkurrensen under 1950- och 1960-talenmedfört en stark koncentration i skilda branscher och en strakturutveckling somi vissa avseenden fått till effekt att vissa konsumentgrupper, exempelvissådana som saknar bil eller är handikappade, missgynnats. Även omkonkurrenspolitiken haft stor nytta för konsumenterna genom att främja nyadistributionsformer finns anledning anta att konkurrenspolitiken - särskilt medavseende på tillämpningen av braltoprisförbudet - varit en av orsakerna liU eni vissa fall alltför stor koncentration av distributionen till få men storabutiksenheler. Dessa kan vara en effektiv distributionsform men de bidrarenligt verkets mening tiU all närbutiker alltför hårt slås ut. Som motåtgärdhar samhället infört glesbygdsstödet, som syftar till all ge befolkningentiUfredsställande dagligva-raförsörjning. Länsstyrelseni och minoriteten i i har ingaerinringar mot bruttoprisförbudets utformning. i länanför att styrelsen vidare vill instämma i att vertikal cirkaprissällning ejgörs till föremål för ett generellt förbud utan att varje marknad därvid istället behandlas individuellt dvs. OcksåSPK lar upp vertikal cirkaprissällning och förordar att i special-motiveringentill 2 kap. 6§ uttryckligen uttalas alt beteckningen "cirkapris" böranvändas när en leverantör till ledning för prissättningen i senare led önskarrekommendera visst pris. Sverigesadvokatsamfund pekar på all förbudet utvidgas till att gälla åtgärden att sökaförmå någon all hålla visst pris. Genom den föreslagna ändringen kommer -klarare än i KBL - att till det förbjudna området också hänföras"försök". Del nuvarande brattoprisförbudets tillämpning har enligtsamfundets uppfattning inte vållat några svårigheter. En utökning av förbudetatt gälla även försök torde inle föranleda några betänkligheter mot attförbudet också slraffsanktioneras i fortsättningen. Inte heller har samfundetnågot att invända mot alt straff även kan utdömas på grand av oaktsamhet ivisst fall. Samfundet vUl dock understryka all förbudet endast bör avse falldär åtgärden innebär att söka förmå någon att tillämpa visst pris, uttytt ettangivet pris. Prop.1981/82:165 375 ÄvenSI m.fl. skjuter i förgranden att utredningsförslaget innebär att även åtgärderav försökskaraktär slraffbdägges genom att "söka förmå" någon till enstraffbar överträdelse av förbudet också kriminaliseras. Genom att ersätta delnu använda uttrycket "betinga sig" med "söka förmå"inträder enligt organisationernas mening en väsenfiig skärpning därigenom attinte endast åtgärder som innebär att företagaren i det tidigare försäljningsledeti anbud, vid avtalsslut eller eljest i mellanhavandel mellan parterna uppstäUersom villkor att medkontrahenten iakttar del fastställda priset, slraffbdäggesulan även alla former av aktivitet för alt få till stånd den lägstprisbindningsom paragrafen lar sikte på kommer att omfattas av förbudet. Utgångspunktenvid skärpning av en lagbestämmelse bör vara att den vid tiUämpningen visat sigicke effektivt främja eller motverka vad som vid dess tillkomst åsyftades.Någon sådan dokumentation har utredningen inte framlagt. Tvärtom vitsordarutredningen att förbudet mot brattopriser effektivt har visat sig främjapriskonkurrens i distributionen. Skärpningen anses - som har nämnts -påkallad för att uppnå önskvärd effektivitet. Effektivilelssträvanden genomvaga uttryckssätt som "söka förmå" innebär dock ett oacceptabeltåsidosättande av kravet på rättssäkerhet. Enligt organisationerna synes närmastutredningens val av uttrycket "söka förmå" i brattoprisbeslämmdsenvara betingat av en önskan all uppnå en likformighet i uttryckssätten i deolika förbudsparagraferna. Någon analys som grand för en skärpning avbestämmelsen finns nämligen icke dokumenterad. Detkriminaliserade området har genom att förbudet riktar sig mot varje form avaktivitet för alt få tUl stånd den lägstprisbindning som förbudet siktar tillgjorts onödigt omfattande. Belysande för förbudets räckvidd är att det ävenskulle avse den situationen att en detaljist bedriver lockvara-försäljningunder sådana former att förfarandet uppenbarligen måste anses såsom otillbörligmarknadsföring och leverantören vänder sig till detaljisten och påtalar delta.Organisationerna vill i detta sammanhang erinra om att departementschefen isamband med brattoprisförbudets införande påpekade att lockvaraförsäljning ivissa faU kunde utgöra skäl till dispens från förbudet. Äveni andra fall kan i förhåUandel meUan leverantör och återförsäljare det finnasett berättigat intresse av prisdiskussioner som synes omfattade av förbudet.Detta gäller exempelvis den situationen att i äterförsäljaravta-lel även ingårett åtagande att hålla en viss servicenivå på leverantörens produkter. Kravethärpå och alt servicefunktionen inom vissa produktområden kan vara ettbetydande konkurrensmedel innebär att leverantören för att inte skada singoodwill - vill främja en prispolitik hos återförsäljaren så att leverantörensberättigade intressen inte åsidosätts. Utformningenav förbudet har även den negativa konsekvensen att frivilligt tillbakaträdandeinle botar den redan vidtagna otillåtna handling- Prop.1981/82:165 376 en.En leverantör kan exempelvis ha en så varierad flora av försäljningskanaleratt sammanblandning av återförsäljare och provisionsagenter lätt uppkommer. Ompå grund av misslag i den praktiska situationen en åter-, försäljare tas för enprovisionsagent och en prisbindning i ett inledande förhandlingsskede inträffarkan detta misstag inle frivilligt rättas med befriande verkan islraffrätlshänseende. Benägenheten alt söka rättelse elimineras därför i höggrad på grund av bestämmelsens utformning. Ävenmissuppfattningar på grand av kommunikationsproblem mellan leverantören ochdennes kunder kan leda till slraffbarhel. Från förbudsområdel undantasnämligen även fortsättningsvis rekommenderande prisangivelser. Vad som av denene återförsäljaren i prisdiskussioner med leverantören uppfattas som enrekommendation kan av en annan återförsäljare uppfattas som en påtryckningeller aktivitet all få till stånd en lägstprisbindning, utan att delta varitleverantörens egentliga syfte. Enklar avgränsning mot det straffbara området här genom Högsta domstolenstolkning av ullrycket "betinga sig" i del s.k. RFSU-målet (NJA 1976,s. 299) åstadkommits. Sålunda ansågs inom det straffbara området falla åtgärdernär leverantören i anbud, avtalsslut eller eljest i mellanhavandel mellanparterna som villkor uppställer att visst pris icke må underskridas.