prop · G503103 · 1981-12-31 00:00:00 — En huvuduppgift ärdärvid att se till att tilldelade resurser utnyttjas rationellt och effektivtinom verksamhetsområdet. Därutöver omfattar organisationsfrågorna ett antalolika uppgifter som rationaliseringsfrågor, ADB-frågor samt byggnads- ochutrustningsfrågor. Verket svarar för anslagsframställningarna förmyndigheterna. Inom ramen för regeringens bemyndigande har verket det ytterstaansvaret för de medel som anslås till verksamhetsområdet. Verket sköter delarav den löpande administrationen vid myndigheterna -med vissa undantag för destörsta myndigheterna. Verket svarar också för en omfattande utbildnings- ochinformationsverksamhet. Efteruppdrag från regeringen eller efter eget initiativ företar domstolsverketutredningar i författningsfrågor. Verket utfärdar också verkställighetsföreskriftertill olika författningar. Domstolsverketär centralmyndighet för rättshjälpen. Detta innebär bl. a. att verket företräderstaten vid talan mot domstolsbeslut rörande rättshjälpskostnader samtfastställer taxor på rätlshjälpsområdet. Samtidigtmed inrättades en huvuduppgift är att avge förslag till regeringen när ordinariedomartjänsler tillsätts. Nämndens kansligöromål fullgörs av verket. Verketsköter även kansligöromålen åt notarienämnden och besvärsnämnden förrättshjälpen. Dessa tre nämnder är i övrigi fristående frän domstolsverket.Notarienämnden beslutar bl. a. om allmänna riktlinjer för notarietjänstgöringoch handlägger ärenden om antagning till notarietjänstgöring. Besvärsnämndenför rättshjälpen är överinstans i förhållande till rättshjälpsnämnderna. Iinstruktionen för erinras om att verket i sin verksamhet har attiaktta den självständighet som regeringsformen tillförsäkrar domstolarna ideras dömande och rättstillämpande uppgifter. Det finns vidare en bestämmelsealt verket inte får föreskriva att en viss rotel eller ett visst mål skalltilldelas en viss domare eller på något annat sätt bestämma hur de dömandeuppgifterna skall fördelas mellan enskilda domare. Chefför är en generaldirektör. Verket leds av en styrelse, i vilkengeneraldirektören är ordförande. Därutöver har styrelsen fem andra ledamötersom regeringen utser särskilt. finns bland styrelseledamöternaen ledamot som är domare, två ledamöter med riksdagserfarenhet samt tvåledamöter som har förordnats efter förslag av fackliga huvudorganisationer. Verketär indelat i en organisationsenhet, en ekonomienhet, en personal- enhet, en juridisk enhet och ett sekretariat. Till verket är även ett revisionskontor knutet. Vidare finns en disciplinnämnd som prövar frågor som avses i 15 kap. 3 § lagen (1976:600) om offentlig anställning samt 22 och 24 §§ anställningsförordningen (1965:601). 12 som har varit iverksamhet har verket utöver dereguljära uppgifterna, av eget initiativ eller på regeringens uppdrag, Skr.1981/82:103 genomfört en rad olika projekt. a. har handböcker utarbetatsför Dir. 1980:83 expedieringen i hovrätt och tingsrätt samt för handläggningenav bouppteckningsärenden. Domsblanketter har införts för tvistemål. Taxor harfastställts inte bara inom rättshjälpsområdet ulan även för ersättning tilltolkar. Olika åtgärder för alt förbättra de allmänna advokatbyråernas lönsamhethar vidtagits. Inskrivningsmyndigheternas organisation och arbetsrutiner harsetts över. Rättsfallspublicering med hjälp av ADB-teknik har införts vid bl.a.regeringsrätten, bostadsdomstolen och hovrätterna. En översyn av 1973 årsnotariereform har utförts. Hyres- och arrendenämndernas kanslifunktioner harstuderats. Förutsättningarna för alt utnyttja ADB-teknik vid summarisk processhar undersökts. Olika domkretsfrågor har utretts. har utförtförberedelsearbete i anledning av reformen av samhällets rättshjälp.Verket har vidare medverkat när länsrättsreformen genomfördes och harviktiga uppgifter i samband med ADB-teknikens användning inominskrivningsväsendet. Detär enligt min mening naturligt att reformer som beslutas av statsmakterna blirföremål för en utvärdering efter genomförandet. Delta gäller inteminst när nya organ tillskapas. En sådan utvärdering har genom ensärskild utredning skett i fråga om brottsförebyggande rådet, som inrättades år1974. Sådana översyner utgör viktiga och naturliga led i regeringens strävandenalt begränsa statens utgifter och att se till att statens resurser utnyttjas såeffektivt som möjligt. Femår har gått sedan den nya domstolsadminislralionen genomfördes ochdomstolsverket inrättades. Det ter sig mot denna bakgrund naturligt all nufölja upp reformen och undersöka dess utfall. Innan jag närmare går in påinriktningen och formerna för en sådan översyn finns det emellertid skäl attnågot redovisa den utveckling som ledde till verkets tillkomst och deuttalanden som från statsmakternas sida gjordes i samband med det. Tillkomsten av ett centraltorgan inom domstolsväsendet innebar en genomgripande reform för domstolsväsendet. De administrativa uppgifter som annars brukar ankomma på ett centralt ämbetsverk hade nämligen av tradition i fråga om de allmänna underrätterna till övervägande del fullgjorts av hovrätterna och . Hovrätterna hade för sin kamerala och administrativa verksamhet egna administrativa enheter. Utvecklingen hade dock i början av 1970-talel lett därhän att denna organisationsstruktur inte fullt ut medgav en effektiv planering, samordning eller uppföljning. och ägde nämligen genomgripande reformer rum inom domstolsväsendet. Är 1971 ersattes häradsrätterna och rådhusrätterna av tingsrätter som allmänna underrätter. minskade antalet underrätter avsevärt. Staten överlog ansvaret all hålla lokaler för underrätterna. Statliga arrende- och hyresnämnder inrättades . Förvaltningsdomslolsreformen innebar att de allmänna förvaltningsdomstolarna - lill en början regerings rätten och kammarrätterna - kom att utgöra envar sin egen förvaltnings myndighet. Systemet med flera parallella administrativa enheter utan något centralt samordnande organ kom genom denna utveckhng att bl. a. ofta leda till dubbelarbete. Samma eller likartade frågor kunde också komma alt bedömas olika av de skilda administrativa enheterna. Genom att en stor del av de administrativa uppgifter som rörde domstolsväsendet enligl dåvarande ordning ankom på regeringen tvingades vidare personalen i jusliliedeparte- 13 Skr.1981/82:103 mentet att ägna stort arbete åt anslagsfrågor ochadministrativa problem som Del II rörde domstolarna. Den nu beskrivna utvecklingen aktualiserade en omläggningav domstolsväsendets administration. Även andra omsdtändigheler taladeemellertid för en omläggning. påbörjades ett omfattanderationaliseringsarbete inom hela statsförvaltningen där bl. a. datateknik komtill användning. Bland de projekt som påverkade domstolsadminislralionen fannsbl. a. del ekonomi-administrativa s. k. system S, statskontorets personaladminislrativainformationssystem (PAI) och rättsväsendets informationssystem (RI). Till dettakom planerna på ett nytt ADB-baserat inskrivningsväsende. För användningen avsådana system inom domstolsväsendet behövdes en central instans. Vad jag nu har sagt utgör huvudparten av de skäl somtalade för att inrättades. Det fanns emellertid också röster somuttalade farhågor inför en centralmyndighet. Dessa farhågor hade sin grund idet förhållandel att domstolsväsendets huvuduppgift - den dömande ochrättstillämpande verksamheten - måste falla utom centralmyndighetenskompetensområde. Enligt regeringsformen får nämhgen ingen myndighet, inteheller , bestämma hur en domstol skall döma i del enskilda falleteller hur en rättsregel skall tillämpas i ett särskill fall. 1 fråga omförvaltningsmyndigheter finns i regeringsformen en liknande bestämmelse såvittgäller beslut i ärenden som rör myndighetsutövning mol enskilda eller molkommuner eller som rör tillämpning av lag. Justitieutskotlet uttalade i sitt avriksdagen godkända betänkande alt en centralmyndighet inom domstolsväsendetsområde emellertid måste ges en särställning i förhållande till andra centralaämbetsverk eftersom myndigheten inle kunde få handlägga ärenden som rörde denegentliga verksamheten inom förvaltningsområdet. Svårigheterna alt avgränsacentralmyndighetens kompelens-område så all domstolarnas självständighet intekränktes påtalades också i samband med riksdagsbehandlingen. Med hänsyn till betydelsen från rättssäkerhetssynpunkt avdomstolarnas självständighet uttalade justitieutskottet att det var viktigt attde föreskrifter som skulle reglera den nya domstolsadministrationen avfattadesså all gränsdragningsproblem och kompetenskonflikter i största möjliga utsträckningförhindrades. Det borde vidare enligl utskottet bli en angelägen uppgift förjustitiekanslern och justitieombudsmannen att följa verksamheten inom den nyadomstolsadminislralionen och ha uppmärksamheten på kompetenskonflikter. Under de år som har gått sedan reformen avdomstolsadministrationen genomfördes har den fortgående samhällsutvecklingenoch olika reformer som har genomförts självfallet berört också domstolsverketoch dess verksamhetsområde. Särskill kan här nämnas länsrättsreformen år 1979och reformen av samhällets rättshjälp . De genomgripande reformerna påarbetsrättens område har ökat belastningen på och på myndigheternainom verkets verksamhetsområde. Antalet anställda vid verket har också ökatfrån 1975 till 1980. Det ärfrån olika synpunkter angelägel att de centrala förvaltningsmyn digheterna inte får en alltför slor organisation. Detta bör beaktas vid en utvärdering av reformen.-Det ansträngda samhällsekonomiska läget kan, som jag redan har antytt, inte heller undgå att inverka på en sådan 14 utvärdering. måsteframhållas betydelsen av att insatserna för all a. domstolsverksamheten inte minskar. Delta gäller inte Skr.1981/82:103 minst mot bakgrund av det nu inledda besparingsarbetet inomstatsförvalt- Dir. 1980:83 ningen. Jag förordar således att en särskild utredare tillkallasför all utvärdera den genomförda reformen av domstolsadminislralionen.I det följande skall jag kort ange de frågor som utredaren särskilt böruppmärksamma och inriktningen av hans arbete. Det finns inte anledning att nu ta upp frågan om behovetav en central förvaltningsmyndighet på domstolsväsendets område. En återgångtill tidigare administrationsformer för domstolarna kan knappast komma i fråga.Utredaren bör utgå från alt det också i fortsättningen skall finnas en centralförvaltningsmyndighet på domstolsväsendets område. En viktig uppgift för utredaren i detta sammanhang äremellertid att med utgångspunkt från principen om domstolarnas självständigheti deras dömande uppgifter se på verksamheten vid och domstolarnaunder de gångna åren. Mot bakgrund av vad som därvid kommer fram bör utredarenredovisa om och i så fall på vilket sätt principen om domstolarnassjälvständighet har trätts för när och föreslå de ändringar som kan varapåkallade. En annan central uppgift för utredaren är alt undersöka ivilken utsträckning har kunnat uppfylla degrundläggande målen för sin verksamhet, i första hand att i administrativthänseende leda och samordna verksamheten inom domstolsväsendet, ge domstolarnakvalificerad administrativ service och se lill att verksamheten bedrivseffektivt. Utredaren bör, om del behövs, lämna förslag till ändrade mål förverksamheten eller lill åtgärder som är ägnade att öka måluppfyllelsen. Redan av de utredningsuppgifter som jag hiltills haruppehållit mig vid kan följa förslag lill ändrade beslutsbefogenheter mellanregeringen, och domstolarna. Utredaren bör emellertid ävendärutöver bilda sig en uppfattning huruvida ansvarsområden ochbeslutsbefogenheter i skilda frågor är lämpligt fördelade mellan regeringen,verket och domstolarna. Övervägandena bör mynna ut i de förslag tillförändringar som utredaren kan finna påkallade. Utredaren bör särskilt överväga om domstolsverketsstyrelse har en lämplig sammansättning med hänsyn till dess uppgifter. Enutgångspunkt är att i styrelsen även i fortsättningen bör ingå ledamöter medparlamentarisk förankring. Utredaren bör överväga om styrelsen bör innehållaett större anlal ledamöter än f. n. med erfarenhet som domstolschefer eller avdomstolsarbele eller om sådan erfarenhet kan tillföras verket på annat sätt. Ennaturlig uppgift i delta sammanhang är också att från olika utgångspunkteröverväga uppgiftsfördelningen mellan styrelsen och verksledningen. Utredaren bör med hänsyn till nödvändigheten av att begränsastatens utgifter ange om kostnaderna för domstolsadministrationen kannedbringas. Han bör därvid undersöka verkets inre organisation ocharbetsfördelning. 1 sammanhanget kan nämnas att i sinanslagsframställning för /82 har begärt att en tjänst föröverdirektör inrättas i utbyte mol en tjänst för byråchef. Domstolsverkethar numera efter länsrättsreformen samma uppgifter i förhållande till länsrätterna som i förhållande lill tingsrätterna och äralltså central förvaltningsmyndighet för båda de slag av domstolar som är huvudmyndighet för notarietjänstgöring. Mot denna bakgrund bör utreda- 15 1981/82:103 ren även överväga om del alltjämtkan anses föreligga ett behov av en särskild Del II myndighet för notariefrågor eller om dessa frågor lämpligen kanombesörjas av ett särskill organ inom eller inordnas iverkets övriga Utredaren bör också vara oförhindrad att gåin på de övriga nämndernas sammansättning och organisation. Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt. Utredaren börvid arbetets påbörjande samt vidare under arbetets gång informera berördapersonalorganisationer och bereda dem tillfälle att framföra synpunkter.Utredaren bör därutöver informera berörda arbetstagare om utredarens arbete. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för alt tillkalla en särskild utredare för att följa upp 1975års reform av domstolsadministrationen, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar alt kostnaderna skall belasta andra huvudtitelnskommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Utredning om samverkan mellan förskola och skola Beslut vid regeringssammanträde . Vid sin anmälan av propositionen 1978/79:180 om läroplanför gmndskolan m. m. (UbU 1978/79: 45, rskr 1978/79: 422) meddeladeföredraganden, dåvarande statsrådet , att förslag skulle föreläggasregeringen om tillkallande av en särskild utredning för att utreda olika frågorrörande samverkan mellan förskola och lågstadium. Efter samråd med chefen försocialdepartementet föreslår jag nu att en sådan kommitté tillkallas. Samhällets barnomsorg omfattar både förskoleverksamhet ochfritids-hemsverksamihet. Förskoleverksamheten bedrivs i form av förskola ellerfamiljedaghem eller i form av annan kompletterande förskoleverksamhet, t. ex.s. k. öppen förskola eller parklek. Förskolan kan i sin tur organiseras somdaghem eller som deltidsgrupp. Skillnaden mellan dessa organisationsr formerligger främst i vistelsetidens längd. har avgörande beslutfattats om sociala och pedagogiska insatser för barn. Barnomsorgen och skolanhar genom dessa beslut förändrats såväl organisatoriskt som innehållsmässigt.Barnomsorgen har genomgått en kraftig utbyggnad vilketockså påverkat fönjitsättningarna för jämställdhet mellan kvinnor och män. På grundval av betänkanden (SOU 1972:26 och 27) från 1968års barn- 16 stugeutredning fattade år1973 beslut (prop. 1973:30,rskr 1973:372) om riktlinjer för förskolans organisation, mål och Skr.1981/82:103 inriktning. En förskolelag (1973:1205) trädde i kraft den 1 juli1975. Dir. 1980:84 fastställde riktlinjer för en kraftigutbyggnad av barnomsorgen (prop. 1975/76:92, SoU 1975/76:28. rskr 1975/76:219)innebärande att 100 000 nya daghemsplalser och 50 000 nya platser i fritidshemskulle tas i drift fram t. o. m. . Förskolelagen ersattes av lagen(1976:381) om barnomsorg som reglerar hela denkommunala barnomsorgsverksamheten. Genom beslut (prop. 1979/80:1, SoU 1979/80:44, rskr 1979/80:385) kommer regleringen av barnomsorgen attfr. o. m. ske i den nya socialtjänstlagen. tillkallade statsrådet en kommitté, familjestödsutredningen(S 1974: 01), med uppdrag att bl. a. pröva erfarenheterna av och de pedagogiskaförutsättningarna för all ge små barn en god omsorg i daghem. Kommittén harbehandlat frågor om pedagogik och innehåll i arbetet i förskolan,åldersintegraiion på daghem, föräldramedverkan m. m. och avser alt under 1980avlämna ett slutbetänkande. Barnomsorgsgruppen (S 1973: 07) har 1973 utrett bl. a. frågan om en allmän föräldrautbildning.Barnomsorgsgruppen har i belänkandet (SOU 1980: 27) Barn och vuxna redovisatförslag angående föräldrautbildning och föräldramedverkan i barnomsorgen ochskolan. Skolan har under 1970-talel varit föremål för enomfattande reformverksamhet. Beslut har bl. a. fattats om skolans inre arbete() (prop. 1975/76: 39, UbU 1975/76: 30, rskr 1975/76: 367), nyllstatsbidragssystem för (prop. 1977/78: 85, UbU 1977/78: 21, rskr1977/78: 260) och ny läroplan för (prop. 1978/79: 180, UbU1978/79:45, rskr 1978/79: 422). Regeringen har fastställt mål ochriktlinjer, kursplaner saml timplaner läroplan för grundskolan.Besluten har berört såväl arbetssättet och innehållet i skolans arbete somskolans organisation och ledning. Verksamheten i förskolan ulgår från de målsättningar somlagts fasl i lagen om barnomsorg. Till grund för arbetet i förskolan ulformarsocialstyrelsen vägledande material i form av arbetsplaner m. m. a.utgångspunkt häri utformar kommunerna verksamheten. Stor frihet ges personaloch föräldrar/barn alt i samspel utforma arbetet inom den enskilda förskolanutifrån varje barns förutsättningar. Utvecklingen harmedfört att man i ökad grad har betonat gruppens betydelse för det enskildabarnets utveckling. Barnomsorgen är en tillgång för både barn och föräldrar,där det ankommer på föräldrarna att avgöra om barnen skall delta. Skolandäremot är obligatorisk för barnen. För skolan gäller härigenom mer uttaladekrav på förulsebarhet i verksamheten och möjlighet för samhället att styra den.Detta innebär bl. a. att skolan mer än förskolan ställs inför krav att geeleverna vissa bestämda kunskaper och färdigheter. Barnomsorgensmålsättning innefattar bl. a. ett starkt markerat omsorgs ansvar för barn till föräldrar som förvärvsarbetar eller studerar. Även för skolan - särskilt de lägre årskurserna - är omsorgsaspekten av väsentlig betydelse. Genom att skolan varit obligatorisk har denna aspekt på skolans verksamhet emellertid tidigare inte uppmärksam mats i någon större utsträckning. a. beslutet om införande av samlad skoldag innebär att också för skolan behovet av omsorg för barn med 17 Skr.1981/82:103 förvärvsarbetande föräldrar betonas. Del II I de beslut jag tidigare refererathar understrukits alt en helhetssyn bör styra utvecklingen av insatserna för barn och ungdomar.Målsättningarna för förskolan och skolan är emellertid i vissa avseenden olika.En konsekvens härav kan vara att vissa barn inte upplever skolan som en naturhgfortsättning på den verksamhet de tidigare deltagit i under förskoleåldern.Skolstarten kan därför skapa osäkerhet hos dessa barn. Ett annat problem i sammanhanget är att ett barnsutvecklingsålder kan skilja sig avsevärt från dess levnadsålder. Vidskolstarten kan skillnaden mellan barnen i fråga om utvecklingsnivå vara fleraår utan att det kan sägas vara onormalt. Ett barns utvecklingsnivå kan dessutomskifta i olika avseenden - intellektuellt, socialt, motoriskt etc. Skolan har idagbristande möjligheter att ta hänsyn till sådana skillnader i barnensutveckling. De senaste årens reformer inom skolområdet har dock skapat ökademöjligheter att ta hänsyn till skillnader i utveckling. Genom beslutet om nyläroplan för kommer timplanen för i fortsättningen attgälla per stadium. Vidare har det nya statsbidragssystemet för grundskolaninneburit möjlighet till en friare resursanvändning och därigenom ökademöjligheter att hjälpa elever med behov av särskilt stöd. Dessa förändringarskapar tillsammans förutsättningar för en mer flexibel planering av arbetet pålågstadiet. Behovet av en ökad samverkan mellan samhällets olikaverksamheter för barn har blivit starkare genom de senaste årens snabbautbyggnad av förskolan och omfattande reformering av . Ett samarbeteomkring barnets totala situation har genom denna utveckling blivit alltnödvändigare. En försvårande omständighet för en samverkan kan enligtmin mening vara de skillnader mellan förskolan och skolan som finns när detgäller arbetssätt och metoder. En ökad samverkan mellan barnomsorgen och skolanbör bygga pä ett likartat synsätt i fråga om barns utveckling och behov.Samverkan bör innebära ett närmande av arbetssätt och pedagogisk metod tillvarandra. Detta måste ske utifrån en positiv respekt och förståelse för deolika roller de båda verksamheterna har. Det är således naturligt att för deyngsta barnen i barnomsorgen stor hänsyn tas till individuellt och spontantupplevda behov och önskemål. Med tilllagande mognad kan sedan kraven öka på attbarnen skall arbeta i större grupper och med samma sak under längre tidspass.Det är naturUgt att vartefter den intellektuella mognaden hos barnet ökar,starkare betona inslagen av kunskapsutveckling och färdighetsträning iverksamheten. Efter hand ökar också förutsättningarna för barnen att ta eltökat ansvar för det dagliga arbetet. För lågstadiets del bör t. ex. de positivaerfarenheterna av organisationen med syskongrupper i barnomsorgen där de äldrebarnen hjälper och stimulerar de yngre barnen las till vara. Med utgångspunkt i elt synsätt på barns utveckling ochbehov som är likartat för förskolan och skolan kan samverkan mellan de bådaverksamhetsformerna utformas på olika sätt. Samverkansker normalt inom ramen för nuvarande organisation med två separata verksamhetsformer där övergång från förskolantill skolan sker vid en viss ålder. En särskild fråga är därvid hurskolpliktiga barn som enligt nuvarande regler inte bedöms vara mogna att börja skolanskall behand- 1 några fall har försöksverksamhet bedrivits med samverkansom innebär Skr. 1981/82:103 mer genomgripande förändringar av verksamheten i förskolan och på Dir.1980:84 lågstadiet t. ex. genom arbete i grupper som är sammansatta med barn från såväl förskola som skola. Frågor rörande utbildning av lärare för verksamhet igrundskolan har behandlats av lärarutbildningsutredning varsbetänkande (SOU 1978:86) Lärare för skola i utveckling varit föremålför remissbehandling. I betänkandet behandlas bl. a. vissa förslag omutbildning för att ge möjlighet för lärare att tjänstgöra både i förskola ochskola. Ärendet bereds inom . Ett hinder för samverkan mellan förskola och skola kanidag vara lokalsituationen. Lågstadiets lokaler är ofta belägna i anslutningtill mellan-och högstadieskolor, medan förskolorna är lokaliserade till andradelar av bostadsområdena. Försöksverksamhet med samverkan mellan skola ochförskola i gemensamma lokaler har bedrivits på olika håll i landet. Som redovisades i prop. 1978/79:180 om läroplan förgrundskolan m. m. har på många håll i landet även i övrigt prövats olika formerför samverkan mellan förskola och skola. Denna samverkan har sträckt sig frånatt avse olika former för kontakt och diskussion mellan personal från de bådaskolformerna till alt gälla långtgående försök med integrering av verksamheterna. Mot bakgmnd av de olika frågeställningar rörandeförhållandet mellan förskola och skola som jag har redovisat bör en särskildkommitté tillkaUas för att belysa frågor rörande samverkan mellan förskola ochskola. Enutgångspunkt för alla statliga kommittéer är enligt tilläggsdirektiv (Dir. 1980: 20) som utfärdats lill samtliga statliga kommittéer och särskilda utredare att alla förslag kommittéerna lägger fram skall kunna genomföras inom ramen för oförändrade ekonomiska resurser inom det område som förslagen avser. Kommittéerna måste också noga beakta de kommunaleko nomiska konsekvenserna av lämnade förslag mot bakgrund av att kommuner och landstingskommuner inte annat än undantagsvis skall åsamkas nya utgifter till följd av statUga beslut.