prop · G50341 · 1981-12-31 00:00:00 — Närdet gäller bötesbrottslighet (kap. 7) bör enligt kommitténs mening väsentligtutökat utrymme skapas för åtalsunderlåtelse genom kommitténs förut angivnagrundrekvisit, avseende viktigt allmänt eller viktigt enskilt intresse.Kommitténs förslag i denna del innebär, au åtalsunderiåtelse skall fä meddelasom hinder ej möter med hänsyn lill sådant intresse och om det kan antagas alt ihändelse av lagföring annan påföljd än böter inte skulle komma alt övervägas.Kommittén föreslår också, att ärendena om åtalsunderiåtelse enligt denna punkt(liksom följande punkter) genomgående skall få avgöras i de lokalaåklagardistriklen. Härigenom torde lidsvinster uppnås. Ifråga om åtalsunderlåtelse i vissa konkurrens- och återfallssituationer (kap.8) anför kommittén, alt den förhållandevis återhållsamma tillämpningen avnuvarande möjlighet till åtalsunderlåtelse vid seriebrottslighel och annanbroitsflerhet har flera förklaringar. Den viktigaste är säkerligen bestämmelsensavfattning, med kravet alt del skall vara "uppenbart" att det ellerde brott för vilka åtalsunderiåtelse övervägs är utan "nämnvärd"betydelse med hänsyii lill påföljden. Kommillén anser, au det är viktigt frånresurs-besparingssynpunkt att ätalsbegränsningar sker i större utsträckning vidse- Prop.1981/82:41 46 riebrottslighet.1 syfte all uppnå en vidgad tillämpning föreslår kommittén, alt åklagaren omhinder ej möter med hänsyn till viktigt allmänt eller viktigt enskilt intresse,skall fa besluta om åtalsunderlåtelse vid seriebrottslighel och i andrakonkurrensfall, om annat av den misstänkte förövai brott medfört eller kanantagas medföra sådan påföljd, alt någon påföljd därutöver i anledning av delföreliggande brotlel ej bellnnes påkallad. Kommittén anger närmare riktlinjerför hur åtal vid seriebrottslighel bör kunna begränsas lill ell antal typfall,medan andra broll i brotisserien skall kunna åberopas endast som försvårandeomständigheter. 1 del sammahanget uppmärksammas vissa rällskraftsfrågor. Närdet gäller de s. k. resocialiseringsfallen (kap. 9), föreslår kommillén attåklagaren, om hinder ej möter med hänsyn till viktigt allmänt eller viktigtenskilt intresse, skall få besluta om åtalsunderiåtelse, om vård som avses i 31kap. 2-4 §§ BrB eller annan vård-, stöd- eller hjälpålgärd kommer till ståndutan lagföring saml åtgärden kan anses ägnad all främja den misstänktesanpassning i samhället. Tillresocialiseringsfallen hänför kommittén till en början psykiskt avvikandelagöverträdare, alkoholmissbrukare och narkotikamissbrukare. Av intresse idetta sammanhang är vidare de som, när åtalsfråga uppkommer, redan är föremålför kriminalvård i frihet. (1 sistnämnda fall torde dock företrädesvisbestämmelsen i den nya punkten 2 om åtalsunderiåtelse i vissa konkurrens- ochåterfallssituationer bli tillämplig.) Som en ytterligare, något heterogenkategori av resocialiseringsfall betraktas vidare sådana personer som - ulanalt orsaken till brottsligheten, åtminstone såviit känt, är all söka i psykisksjukdom eller andra liknande besvär, missbruksformer eller dylikt - blirföremål för sociala stödåtgärder såsom hjälp med bostad, arbete, arbelsträning,omskolning och annan utbildning m. m. En kategori som också kan vara atthänföra till resocialiseringsfallen är underåriga lagöverträdare som blirföremål för stödåtgärder m. m. För dessa föreslås emellertid särskilda och iprincip generösare bestämmelser, varför de behandlas i en senare avdelning avbetänkandet. Den allmänna regleringen om åtalsunderlåtelse iresocialiseringsfall får dock viss betydelse även för de unga lagöverträdarna,eftersom kommittén anser att RB:s reglering skall vara generellt gällande ochatt den särskilda regleringen för de underåriga skall utgöra en komplettering. Närdel gäller frågan vilka slag av åtgärder som skall kunna ligga till grund förbeslut om åtalsunderlåtelse, kan detta i princip vara vård-, siöd-ellerhjälpålgärd av alla de slag. Det kan vara fråga om mycket ingripande åtgärdersom vidtas oberoende av den misstänktes egen vilja - typ sluten psykiatriskvård - och del kan vara fråga om åtgärder som bygger på den misstänktesfrivilliga medverkan. Det väsentliga är all åtgärden skall vara ägnad allfrämja den misstänktes anpassning och därmed kunna göra slraff-rättsligreaktion onödig. Kommillén ger en närmare exemplifiering av åtgärder somnormalt synes kunna göra åtal onödigt vid broiislighei av ej alltför grovnatur. Omåtgärden är sådan att den helt bygger på den misstänktes frivilliga medverkan,kan det måhända synas som om åtgärden inte är någon stark grund föråtalsunderiåtelse. Åklagaren avses därför i sådana fall fl formell befogenhetau avvakta och se hur ålgärden verkar, innan han lar definiliv ställning iåtalsfrågan. För dessa och liknande fall föreslår kommittén en Prop.1981/82:41 47 möjlighetför åklagaren att förklara åtalsfrågan vilande i avvaktan på utfallet avålgärden. Givelvis kan det också i dessa fall, liksom i övriga fall avåtalsunderlåtelse, bli fråga om återkallelse av beslutet om åialsunderlålelse.Soni en nyhel i fråga om ålerkallelseinstiluiei föreslår kommillén, allåler-kallelse inie får ske sedan ivå år förflutit från beslutet omåtalsunderiåtelse. Möjlighetenall meddela åtalsunderlåtelse som ersättning för villkorlig dom behandlashärefter (kap. 10). 1 sådana fall, där del finns fog för all anse att brottet -när det ligger ovanför bölesnivån - är en engångsföreteelse och där prognosenär god, blir resultatet av en lagföring regelmässigt au den tilltalade fårvillkorlig dom, som i realiteten inte är myckel mer än en varning. Kommillénanser, alt i stort sell samma resultat bör kunna åstadkommas ulan all denmisstänkte behöver lagföras. Åklagaren bör därför, om hinder ej möier medhänsyn lill viktigt allmänt eller viktigt enskilt intresse, få besluta omåtalsunderlåtelse, om det kan aniagas au i händelse av lagföring den misstänkteskulle komma all ådömas villkorlig doni. -Den ovan nämnda begränsningen avåterkallelsemöjligheien till torde få sin främsta betydelse i de fall,då åialsunderlålelse meddelas .som ersäilning för villkorlig dom. Därigenomtorde uppnås en lämligen god överensstämmelse med den villkorlighel sompräglar denna påföljd. Förtillämpning av nu ifrågavarande bestämmelse krävs, alt åklagaren har tillgånglill sådana uppgifter om den misstänktes person alt han kan göra en någorlundasäker bedömning av dennes prognos. Kommittén föreslår en ny form avpersonundersökning, som kallas begränsad personundersökning. Förordnande omsådan personundersökning skall åklagaren kunna ge, och rätten behöver alltsåinie kopplas in. Dennya punkten 5 i grundbeslämmelsen om åtalsunderlåtelse avser sådana fall, därden misstänkte har blivit föremål för samhällsingripanden eller andraingripanden av vissa slag (kap. 11). Kommillén föreslår alt åklagaren, omhinder ej möter med hänsyn till viktigt allmänt eller viktigt enskilt intresse,skall få besluta om åtalsunderlåtelse, om den misstänkte i annat fall iin somhar nämnts förut i grundbeslämmelsen blir föremål för åtgärd från samhälletssida eller på annat säii och ålgärden är av så ingripande art all lagföring ejfinnes påkallad. De fall som avses här är som nämnts i första hand sådana därbrott har begåtts i anställning och har lett till disciplinpåföljd avprivaträllslig art eller till avskedande eller uppsägning och sådana fall därutlänning efter brott blir föremål för avvisning, förvisning eller utvisning.Även vissa andra typer av samhällsingripande åsyftas dock. exempelvisanhållande eller häktning i fall där brottet sedermera befinnes ha varitlindrigare än vad som först antagits. Åialsunderlålelsei s. k. RA-fall behandlas härefter (kap. 12). Kommittén föreslår, alt RÅ tårmöjlighet alt pröva ålalsunderlåielsefrågor utan att därvid vara formelltbunden av del med åialsunderlåtelseinsiiiuiei förenade -oskrivna - kravet altskuldfrågan skall vara klarlagd. Inte heller den likaledes oskrivnagrundsatsen, att åialsunderlålelse i regel ej bör beslutas om den misstänktemotsätter sig det, torde behöva utgöra hinder mot åialsunderlålelse påRÅ-pianet. Vidare anser kommittén, alt det nuvarande kravet i fråga om denmisstänktes prognos i avseende på laglydnad för framtiden bör lämnas utanförlagtexten. Den föreslagna bestämmelsen innebär att RÅ, utan hinder av deförutsättningar som i övrigt gäller för åtalsunderlåtelse, skall fä besluta altej väcka åtal, om del på grund av särskilda omständigheter Prop.1981/82:41 48 befinnesau påföljd för brottet inte är erforderlig eller au eljest synneriiga skältalar mot åtals väckande. Bestämmelsen torde enligt kommitténs mening äventillgodose de önskemål som uttalats om all individuella fall avabolitionskaraktär skall kunna prövas på lägre nivå än regeringens. Slutligenbehandlas åtalsundeilåielse genom nedläggande av åtal (13 kap.). F. 11. saknasullrycklig bestämmelse som ger åklagaren rält all nedlägga eu väcki älal isådana fall, där del efter ålalels väckande framkommer nya omständigheter avsådan beskaffenhet au beslut om åtalsunderlåtelse skulle ha kunnat meddelas, omdessa omständigheter förelegat eller varit kända redan vid liden förålalsprövningen. Kommittén har anseil det önskvärt att rättsläget klariäggs idetta hänseende, inte minst med hänsyn till den utvidgning av möjligheternalill åialsunderlålelse som kommillén i övrigt föreslår. Åtalsunderlåtelse i fråga om unga lagöverträdare (kap. 14och 15) Ifråga om underåriga lagöverträdare (dvs. lagöverträdare som vid brottelsbegående inte fyllt ) har man enligt kommitténs uppfattning redan mednuvarande lagstiftning och dess tillämpning nåll så långt man kan komma iåtalshegränsningshänseende. Del konstateras nämligen att redan nu det ärlagstiftarens mening, att åtal normalt inte skall anställas mot sådanalagöverträdare. Kommittén har därför funnit sig böra främst inriktautredningsarbetet på att komma till rätta med den ofta besvärande tidsutdräktsom kännetecknar handläggningen av mål mol unga lagöverträdare. Enighetråder om all del är viktigt att åtgärder sätts in i så nära anslutning lillbrottets begående som möjligt. Den nuvarande handläggningsordningen med remissfrån åklagarmyndigheten lill barnavårdsnämnden, utom i fall när brottet ärringa, och beslul av statsåklagare motverkar uppenbariigen detta. Kommitténsförslag i fråga om underåriga lagöverträdare syftar till au råda bot på de nupåtalade olägenheterna. Kommitiénhar funnit, att nuvarande form med särskild lag beträffande unga lagöverträdarebör behållas. Reglerna om åtalsunderlåtelse för dessa fall förulsälls allisåliksom f. n. vara iniagna lag i ämnel. Lagen föreslås inledd med enportalbeslämmelse som bör genomsyra lagens hela tillämpning, nämligen allhandläggning som avses i lagen skall ske skyndsamt. Bestämmelserna omåialsunderiåielse ifråga om underåriga lagöverträdare föreslå;; iniagna i 2>;. Liksom i de fall som avses i förslagel i 20 kap. 7 S RB skall gälla somallmän förulsäuning för åtalsunderlåtelse, att hinder ej möter med hänsyn tillvikiigi allmänt eller viktigt enskilt intresse. På samma sätt som nuvarande 1>j lag ger bestämmelsen åklagaren befogenheter utöver vad somföljer av 20 kap. 7 RB. Desärskilda fömlsällningarna för åtalsunderlåtelse las sedan upp under tre olikapunkier i 2 >; lag. Ipunkt 1 behandlas de fall, där broitet uppenbariigen har skett av okynne ellerförhastande, och bestämmelsen anknyter väsentligen lill gällande rätl. Enligtpunkt 2 far åialsunderiåielse meddelas vid förstagångsbrottslighei avunderårig; tidigare brottslighet av bagatellnatur skall dock ej inverka. Bestämmelseni denna del har utformats så, att åklagaren får besluta om ålals- Prop.1981/82:41 49 underlåielse,om den underårige enligt lillgänglig uiredning inie lidigare har begåli brott,för vilkei fängelse är föreskrivet. 1 förutsällningen underårige är att betrakta som försiagångsbrotisling ligger all han intelorut dömis för broll av angiven svårhetsgrad eller fåll åtalsunderiåtelse försådant brott. All åklagaren skall göra bedömningen huruvida det är fråga omförsiagångsbrollslighei eller inie på grundval av lillgänglig utredninginnebär, all åklagaren inie har någon absolul skyldighel alt koniaklabarnavårdsnämnden eller annat organ för kontroll av de uppgifter som poliseninhämiat från det centrala polisregislrel i förundersökningensinledningsskede. Omdet däremot framgår att den underårige har begått brott tidigare - här bortsesalltså från bagalellbrollslighei - blir en tillämpning av tredje punkten i denföreslagna bestämmelsen aktuell. I sådana fall bör åklagaren som regel hörabarnavårdsnämnden före beslut i åtalsfrågan. Förklarar nänin-den i yttrandeeller annat besked, exempelvis genom protokollsuldrag, all den underårige äreller kommer au bli föremål för ålgärd som nämnden finner vara ägnad att främjahans anpassning i samhället, avses åklagaren kunna beslula omåialsunderiåielse. Fråganom åialsunderlålelse för lagöverträdare som fyllt 18 men ej behandlas idet följande avsnitt (15 kap.). Några särskilda bestämmelser omåtalsunderiåtelse för dessa fall har inte bedömts nödvändiga, eftersom dekommer alt omfattas av de föreslagna tredje och fjärde punkterna i grundbeslämmelseni 20 kap. 7 S RB. Förundersökningsfrågor (kap 16-18) Kommitténhar vid genomgång av bestämmelserna i 23 kap. RB och förundersökningskungörelsenfunnit, alt gällande reglering i fråga om förundersökningens gång ochförundersökningsledning i allt väsentligt fungerar tillfredsställande ipraktiken (16 kap.). Detla beslyrks av erfarenhelerna vid besök hos olikaåklagar- och polismyndigheter. För kommitién har därför del centrala problemetblivit frågorna om regler, varigenom förundersökningsinsalserna kan begränsas. Kommitténlar lill särskild behandling upp formerna för förundersöknings avbrytande {11kap.). Kommillén konstaterar, all frågan om beslutsformen, när enförundersökning upphör ulan all beslul meddelats om ålal eller åialsunderlålelse,vållat åtskilligt huvudbry. Enighet torde dock råda om all, när någon ärskäligen misstänkt för broll, som huvudregel gäller all beslul i ålalsfrågaskall meddelas, medan i övrigi beslul om nedläggande av förundersökning fårges. Den väseniligasle skillnaden mellan beslulsformerna är all beslul iåtalsfrågan molivcras, vilkei ej brukar göras vid nedlägg-ningsbeslui.Kommillén kan för sin del inte finna alt behovet av motivering är såframträdande, all man har anledning all kräva beslul i åtalsfråga i samtligafall, där det finns någon som är skäligen misslänki. Vissa fall kanvis.serligen urskiljas, där vissi intresse av moiivering föreligger, men lörde.ssa fall kan enligt kommiliéns mening ges särskilda föreskrifter, som geranvisning om när moiivering bör liimnas. Kommillén föreslär alltså, att manslopar den rådande skillnaden mellan de nu behandlade besluts-4 Riksdagen1981182. Prop.1981/82:41 50 formerna.Detta kan ske genom en bestämmelse av innebörd, alt förundersökning skallavslutas antingen genom beslut i fråga om lagföring (varmed avses beslut omålal, beslut om föreläggande enligi 48 kap. RB och beslul om åialsunderlålelse)eller genom beslut om nedläggande av förundersökningen. Fråganom JÖrundersökningsbegränsningar behandlas därefter (18 kap.). Här konstateras,all de tidigare redovisade förslagen om vidgade möjligheter lillåtalsunderlåtelse innebär arbeislälinader för domslolama och även föråklagarna, eftersom dessa besparas själva domslolsförfarandel. För poliseninnebär förslagen dock inte några mera betydande lättnader, eftersom åialsunderlålelseförutsätter klarhet i skuldfrågan. Kommittén anser alt del, för au verkligresursbesparing för polisens vidkommande skall uppnås, behövs väsentligt ökademöjlighcicr att avstå från förundersökningsinsaiser. Förstupptas frågan om utvidgning av tillämpningsområdet för del ipo-lisinstruklionen reglerade insiilutet rapporteftergift {Ii.5.2). Kommitténsmajoritet har inte funnit anledning att föreslå någon sådan utvidgning, medanledamoten anmäler avvikande mening i denna fråga (31.1.1). Kommillénföreslår vidare, alt del volymmässigt vikliga institut som rapporteftergiftutgör bör förankras i lag och därför bör omnämnas i 23 kap. RB. Närdel gäller bölesbrolislighei på den lägsta bölesnivån har kommitién kommit framlill alt relativföriindersökningsplikt bör införas såvitt angår brott som ärsådana all del kan aniagas all i händelse av lagföring lägre bölesstraff än 20dagsböter eller såsom penningböter skulle utdömas eller åläggas(18.5.3). En ytteriigare förulsäuning för nedläggande av förundersökning skalldock vara all lagföring ej är påkallad av vikiigi allmänt eller vikligi enskiltintresse. Härav anses bl. a. följa all förundersökning i regel ej börunderlåias när, enligt vad som är käni, en återfallssilualion är för handen. Enbegränsning av ulrymmel för au tillämpa denna reglering om förundersökningsbegränsningföljer därav att RÅ föreslås fä befogenhet all förordna all regleringen inieskall gälla belräffande vissa förseelser på penningböternas område, varvidfrämst åsyftas sådana som omfattas av ord-ningsbotssysiemei. RÅ föreslås även iövrigi få befogenhet alt meddela föreskrifter beträffande tillämpningen av nuifrågavarande bestämmelse. Alt förseelser på ordningsbolsområdei avses bli undantagnafrån den nu behandlade regleringen hindrar givetvis inte all, liksom f n.,rapporieftergifi kan förekomma vid dylika förseelser. Förslageti nu berörd del fömtsätts kunna leda till avsevärd begränsning avresursinsal.serna på bagatellförseelsernas område. Den föreslagna ordningenbör väsentligt öka möjligheterna för polisen all inrikta sill arbete på dengrövre brottslighetens bekämpande. Kommillénhar vidare funnit del vara av värde med en möjlighei lillförundersökningsbegränsning i sådana fall, diir del föreligger disproportionmellan ulredningskostnader och sakens betydelse (18.5.4). Behovei av att kunnaundvika brottsutredning i dylika fall har betonats från flera håll vid destudiebesök som har förelagils. Som exempel har bl. a. nämnts vissa fall avmarkinlrån,g, olovligl fiske och olovlig jakt vid vilka oklarhet om ägogränservarit för handen. Utredningen kan i sådana fall bli mycket tids-kriivande ochkomplicerad, .samtidigt som det slår klart all eventuelli broll kan föranledapå sin höjd ell ringa eller måliligl bötesstraff Kommitién Prop.1981/82:41 51 föreslåren bestämmelse av den innebörden all förundersökning skall kunna nedläggas omen fortsatt förundersökning och lagföring bedöms komma att kräva kostnader sominte slår i rimligt förhållande lill sakens betydelse. Denna möjlighet allnedlägga förundersökning bör dock gälla bara i sådana fåll där brottet ihändelse av lagföring kan antas föranleda endast bötesstraff Eniredje möjlighet till förundersökningsbegränsning behandlas också (18.5.5). Defall som här kommer i blickpunklen är sådana, där det kan löruises allåialsunderlålelse kommer att meddelas, om förundersökningen Juli-följs.Kommillén föreslår för dessa fall en bestämmelse som innebär följande: Finnsnågon som kan misslänkas för brottet men kan antagas att, om tillräckliga skälför åtal mot denne framkommer, lagföring likväl kommer all underlåias enligtsärskilda bestämmelser om åialsunderlålelse eller om särskild åuilsprövning,får beslutas all förundersökningen skall nedläggas. Denu behandlade regleringarna föreslås intagna i en ny paragraf i 23 kap. RB, 4 aS, vars andra slycke redovisar de olika grunderna för angivnaförundersökningsbegränsning i punkterna 1, 2 resp. 3. Inämnda paragraf föreslår kommittén vidare, att det intas en bestämmelse sominnebär att, om det redan före förundersöknings inledande kan konstateras attnedläggningsgrund av nu behandlad art föreligger, beslut skall kunna meddelasalt inte inleda förundersökning. Närbeslul om lorundersökningsbegränsning enligt någon av de redovisadebestämmelserna kommer i fråga, skall om möjligt inhämtas och antecknasuppgifter som kan vara relevanta för skadeslåndsfrågor, så all vissi underlagsäkras för en eventuell civilprocess, förd av målsäganden. En besiämmelse avdenna innebörd föreslås inlagen i en ny 4 b S i 23 kap. RB. Behörighets- och registreringsfrågor (kap. 19 och 20) Beträffandeåialsunderiåielse i andra fall än RÅ-fall finner kommillén del närmastförvånande, hur högl man förlagt beslutsbehörigheien. Kommillén konstaterar, auutvecklingen inneburit all lyngdpunkten i åklagarverksamheten iallt högre grad kommit all ligga på de lokala åklagarmyndigheterna. Dennautveckling framstår enligt kommiliéns mening som naturiig med hänsyn lill delokala myndigheternas ökade förulsäiiningar för mera kvalificerade uppgifter.Mol denna bakgrund finner kommillén, all liden nu är mogen att la stegel fulliul och låla den åklagare, som enligi instruktion och arbetsordning har atthandlägga målet, få behörighei aitlDesluia även om åtalsunderiåtelse. I frågaom assistenlåklagare med mindre än ire års tjänstgöring såsomassistenlåklagare föreslås dock vissa begränsningar i behörigheten au beslulaom åtalsunderlåtelse. Närdel gäller behörighei att meddela beslul om förundersökningsbegränsning enligide av kommitién föreslagna nya punkierna 1-3 i 23 kap. 4 a? ; andra stycket RB,anser kommittén alt nedläggningsbeslut i fall som avses i punkierna 1 och 2skall få meddelas av polismyndighet, när det gäller brott med endast böier istraffskalan. Ingår svårare straffan böler i slraffskalan, får del ankomma pååklagare all vara beslulslåitare. 1 sådana fall som avses i punkten 3 kanenligt kommiliéns mening aiinan beslutsfattare än åklagare inte övervägas.Beträffande behörigheten i sådana fall, där åklagaren är be- 1981/82:41 52 slutsfaltare,bör gälla samma grundsatser som i fråga om åtalsunderlåtelse. Registreringsfrågornabehandlas i del följande avsnillel (kap. 20). Kommillén konslaierar här bl.a.,all registreringsfrägan delvis kommer i ett annai perspektiv, om kommitténsförslag genomförs. Framför allt genom förslagen om möjlighet tillåtalsunderiåtelse, när skyddstillsyn, särskild vård eller villkorlig dompåräknas följa i händelse av lagföring, blir det fråga om broll sorn mednuvarande ordning går till domstol och därför skall antecknas i dei allmännakriminalregislrel. Trols detla finner kommittén inte tillräcklig anledning altväcka fråga om all bryta med den nuvarande principen all endast avgöranden avdomstol skall antecknas i kriminalregislrel. Ett skäl lill deliaslällningstagande frän kommiliéns sida är, all kommitién finner allföreliggande prakliska behov av regisirering av åialsunderlålelse kanlillgodoses genom ändringar i polisregisierbeslämmelserna. Närdel gäller frågan i vilken omfattning registrering i del centrala polisregislrelskall ske, finner kommittén - med eu undantag som kommitién strax återkommertill - ingen anledning alt föreslå ändring i gällande ordning, såviit angårtyper av åialsunderlålelse som redan nu förekommer. Kommillén anser vidare,all regisirering av beslul om åialsunderiåielse enligt de nya punkterna 3-5 iden föreslagna grundbestämmelsen i 20 kap. ; RB inte kan undvaras. Beträffandeåtalsunderlåtelse i fall av bötesbrottslighet, dvs. punkten I igrundbeslämmelsen i 20 kap. 7 § RB har kommitién - trots en med enhällighetuttryckt restriktiv inställning i fråga om brotisregislrering - kommit framlill all en kortvarig regisirering bör ske av kriminalpolitiska skäl. Kommitténfinner nämligen, att det är eu samhällsintresse all del kan ske bevakningunder någon lid, huruvida den som har fåll en förslå åialsunderiåielsedärefter återfaller, något som kan utgöra skäl au inte på nytt bereda honom sammaförmån. Tillräcklig varningseffeki torde uppnås, om regisireringen varar ettår. Någonregisirering av beslul om förundersökningsbegränsning skall av naiuriiga skälinte äga rum. Målsägandens ställning i brottmålsprocessen (kap. 21 och22) Kommitténanser, alt av de reakiionsmöjligheter som målsäganden har hans möjlighet attföra talan om enskilt anspråk i anledning av brotlel är den klart viktigastebåde prakiiskl och principielli sett.