prop · G503123 · 1981-12-31 00:00:00 — Desstillämpning kan också få negativa verkningar som bör undvikas eller såvittmöjligt begränsas. Det är därförönskvärt att införandet av den nya teknologin får försiggå på ett sådant sätt,att företag, anställda, konsumenter och avnämare smidigt kan anpassa sig tillden. Införandet bör därför planeras noggrant och verkställas med varsamhet. Prop.1981/82:123 Bilaga 1 97 Detär också önskvärt att fördelarna och nackdelarna med tekniska förändringar fördelas rättvist mellan företagen, de anställda, konsumen terna och medborgarna. Införandet av tekniskaförändringar och frågan om de alternativ som står till buds, bör debatteras såbrett som möjligt pä alla nivåer. En klar insikt bör råda beträffande deekonomiska, sociala, mänskliga och kulturella konsekvenserna av ett beslut. Regeringarna spelar en viktigroll vad gäller debattens inriktning, eftersom de har att befatta sig medekonomins konkurrensläge och därför kan behöva uppmuntra införandet av nyteknik. Deras uppgift är också att trygga konsumenUntressena och livskvalitetensamt garantera tillräcklig sysselsättning. Alla dessa förhållanden kan påverkasav den nya tekniken. Regeringarna bör om nödvändigtföreta och främja forskning och informationsverksamhet beträffande utvecklingenoch konsekvenserna av ny teknologi. De bör ställa sådan information tillförfogande för arbetsgivare, arbetstagare och deras organisationer samt vidareför samtliga intresserade personer och organisationer så att debatten ochbeslutsprocessen inom området underlättas. Regeringarna bör, i den mån detär nödvändigt, uppmuntra till en dialog och rådgivning mellan arbetsgivare ocharbetstagare samt deras organisationer beträffande de sociala problem somföljer med tekniska och stmkturella förändringar. Exempelvis kan båda sidornainom industrin ges tillgång till de handlednings- och rådgivningstjänster somkan hjälpa dem att lösa dessa problem Arbetsgivarna inom varjeföretag har att fatta konkreta beslut beträffande införandet av tekniska ochstmkturella förändringar. Innan de fattar beslut, som kan påverka personalensarbets- och anställningsförhållanden, bör de ta hänsyn inte bara tillekonomiska och tekniska faktorer utan också till sociala och mänskligafaktorer. Arbetstagarnaoch deras representanter bör ha möjlighet att påverka beslut beträffande införandet av tekniska och stmkturella förändringar för att kunna lindra eventuella negativa konskvenser för arbetstagarna. Sättet på vilket detta inflytande utövas kanvariera enligt olika länders lagstiftning och praxis. Arbetstagarna och derasrepresentanter bör i alla händelser rådfrågas innan beslut fattas, som kanpåverka deras anställnings- och arbetsförhållanden. Det kan dessutom varalämpligt att de får deha i beslutsprocessen på det sätt som är lämpligt medhänsyn till nauonella förhållanden. Det väsenfliga är, att ett intimt samarbete och eneffektiv kommunikation råder under hela processen med att införaförändringarna för all man, såvitt möjligt, skall komma fram ull slutsatser somär acceptabla för båda parter. 1981/82:123 Bilaga1 98 Regering, arbetsgivare ochanställda borde ha ett gemensamt intresse av att de personer, som direktberörs av införandet av system baserade på den nya teknologin, får utbildning.Denna utbildning bör syfta till att bibringa förståelse för förändringarna,möjliggöra ett deltagande i utvecklingsarbetet och värdering avförändringsförslagen samt bidraga till ett mera effektivt arbete med attanvända systemen. Innan beslut fattas bör arbetsgivarna förse arbetstagarna,deras representanter och/eller organisationer med så fullständig och tydliginformation som möjligt. Arbetstagarnas representanter eller organisationerbör vidare vara medvetna om möjligheten av att anlita experthjälp. Det är inte lätt att renodla detekniska förändringarnas inverkan på sysselsättningsvolymen, eftersom de totalasysselsättnings- och arbetslöshetsnivåerna också påverkas av andra faktorersom det ekonomiska läget samt variationer i tillgången på arbetskraft. Fastän tekniska förändringar till gickhand i hand med en stark ekonomisk tillväxt och skapandet av många nyaarbetstillfällen inom handel, finanssektorn och kontorsområdet, är det risk föratt en sådan situation inte kommer att upprepas . Anledningenhärtill är beskaffenheten, omfattningen och hastigheten av de pågående tekniskaförändringarna, del nuvarande ekonomiska klimatet och arbetslösheten. Tekniska förändringar kommersåsom tidigare att ge upphov både till förluster.och tillkomst av nya jobb,ulan alt det nödvändigtvis skapa arbetstillfällen inom samma företag ellerverksamhetssektor, eller i tillräckligt stort antal för attuppväga de arbetstillfällen som går förlorade. Förändringarna kommer dessutom attförändra arten och nivån av erforderliga kvalifikationer. Av dessa skäl och trots att man inte säkert kanförutse förändringarnas inverkan på sysselsättningens volym och kvalitet, voredet klokt att begmnda de frågeställningar som kan bli aktuella. Särskild uppmärksamhet börägnas åt sysselsättningsproblemen bland vissa kategorier anställda, varsarbeten kan väntas försvinna till följd av ny teknologi. Dessa arbetstagareutgörs bl. a. av kvinnor, ungdomar och äldre. Kvinnorna kan t. ex. ha särskildaproblem. De är i många fall underutbildade. Materiella och psykiska svårigheterhindrar ofta deras geografiska rörlighet och dem själva från att utnyttja deutbildnings- och flyttningsUllfällen som skulle kunna vara tillgängliga. Deungdomar som träder ut på arbetsmarknaden riskerar att inte längre finna deingångsarbeten inom handeln, finanssektorn och kontorsområdet, som inUll senUd varit tillgängliga för dem. Denna situation kommer dessutom atl förvärras aven växande arbetslöshet. Vissa äldre och handikappade arbetstagare kommersannolikt att få allt svårare att finna annan sysselsättning om de blirarbetslösa. 1981/82:123 Bilaga 1 99 För att såvitt möjligt begränsade tekniska förändringarnas negativa verkningar på sysselsättningen kan en serieåtgärder övervägas. Regeringar, arbetsgivare, arbetstagare och derasorganisationer på olika nivåer skulle kunna vidta dem i enlighet med nationellaoch lokala förhållanden. Inom ramen för en politik, somsyftar till ekonomisk expansion och full sysselsättning, i enlighet medkonventionen och rekommendation om sysselsättningspolitik, 1964 (nr 122), börregeringarna särskilt: (a) med alla lämpliga medeluppmuntra företagen att använda de teknologier, som har de bästaförutsättningarna atl skapa nya produkter och nya tjänster samt att ökasysselsättningsvolymen; (b) där det är lämpligt, utvecklasocialt nyttiga tjänster inom den offentliga sektorn, eventuellt genom attutnyttja ny teknologi; (c) tillämpa enarbetskraftsplanering och planeringspolitik som tar hänsyn till den tekniskautvecklingen, när det gäller alt upprätta kvantitativa och kvalitafivaprognoser i samarbete med intresserade arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationer och även på grundval av material från andra källor; (d) tillämpa en politikbeträffande utbildning, yrkesvägledning och yr kesutbildning, vars syfte är att utveckla varje individs förmåga att ständigt anpassa sig till tekniska och strukturella förändringar; en sådan politik bör intimt samordnas med prognos- och planeringspolitik beträffande arbets kraften; (e) inträna en effektivordning för alt hjälpa de arbetstagare, som förlo rat sina anställningar på gmnd av tekniska eller strukturella förändringar att finna lämplig alternativ sysselsättning; (f) ge tillräckligtekonomiskt stöd till de arbetstagare, som åsyftas i föregående moment, i enlighet med nationell lagstiftning samt dessutom medelst lämpliga sysselsättningsprogram underlätta för de arbetstagare, som påverkas av tekniska förändringar, att genomgå utbildning eller om skolning eller att omplaceras för att finna lämplig sysselsättning; (g) biträdaarbetsgivarnas och arbetstagarnas organisationer i sökandet efter lösningar på de problem, som medföljer införandet av ny teknik, med hänsyn till bestämmelserna i konventionen och rekommendationen om sysselsättningspolitik, 1964 (nr 122). Inom varje företag bör såväldet nödvändiga antalet anställda som den typ av uppgifter och kvalifikationersom behövs, sedan tekniska förändringar införts, såvitt möjligt planeras iförväg för att utgöra underlag för beslut beträffande rekrytering, utbildning,omskolning och karriärutveckling. Arbetsgivarna bör i mån avmöjlighet försöka trygga sysselsättningen för sina anställda genom att hjälpadem att förvärva de nya färdigheter, som de tekniska förändringarna kräver, ocherhålla de befattningar som dessa förändringar ger upphov till. Arbetstagarnabör å sin sida acceptera en viss röriighet samt nödvändigheten att bytaarbetsuppgifter och utveckla färdigheter för att anpassa sig till tekniska förändringar. Prop.1981/82:123 Bilagal 100 De åtgärder, som arbetsgivarna bör vidta i samrådmed arbetstagar nas representanter för att undvika eller såvitt möjligt begränsa personal minskningar, skall om möjligt inkludera bl. - noggrann planeringav förändringarnas införande; - restriktionerbeträffande nyanställningar; - användning avnaturlig avgång; - omplaceringinom företaget, tillsammans med utbildning eller omskolning om så behövs; - frivilligförtida pensionering för äldre arbetstagare med tillfredsställandepensionsförmåner i enlighet med nationell praxis; - begräsning avöverudsarbete. Effekter på arbetsorganisation och arbetsförhållanden De pågående tekniska ochstrukturella förändringarna inom handeln, finanssektorn och kontorsområdetinverkar pä arbetsinnehåll, kvalifikationer, arbetstillfredsställelse ocharbetsförhållanden. I vissa fallkan detta leda till att arbetsinnehållet förbättras, arbetet blir både merintressant och mindre ansträngande samt att kunderna får en bättre service. Iandra fall kan det emellertid uppstå negativa inverkningar såsom alltför storsplittring och specialicering inom arbetet, förlust av möjligheten attkontrollera det egna arbetet, en stegring av arbetstakt och intensitet, ökadövervakning samt en utarmning av mänskliga relationer. Detta kan leda tillstress och missnöje, en sänkning av kvalifikationsnivån samt en minskning avkarriämlsikterna för de berörda arbetstagarna. Det kan också leda till enförsämring av de tjänster, som fillhandahålles kunderna. För att undvika många av dessa negativa verkningarbör hänsyn tas till former för arbetsorganisation, som främjar arbetstillfredsställelse och högre färdigheter, genom alt utnyttja de möjligheter den nya tekniken bjuder. Regeringarna bör samarbeta med arbetsgivarnas ocharbetstagarnas organisaUoner, när så är lämpligt, för atl främja forskning om konstruktion av arbetssystem och utrustning baserad på den nya tekniken. System och utmstning bör fullt ut ta hänsyn till arbetstagarnas och användarnas behov. Det är angeläget, att berördaarbetstagare och användare deltar i konstmktionen av arbetssystem för attgarantera, att dessa system fungerar effektivt samt till fullo motsvararbehoven hos de berörda. Det kan vara tillrådligt attprioritera former av arbetsorganisation, där den anställde: - åtnjuter enviss grad av självständighet och ansvar; - förstår sig påarbetsprocessen som helhet; - inte utsättsför en alltför högt uppdriven arbetstakt eller för ständig övervakning; - får tillräckligvariation i arbetet; Prop.1981/82:123 Bilaga 1 101 - fårtillfällen till mänsklig kontakt; - fårutrymme för att höja sina kvalifikationer samt förbättra sina karriär- och löneulsikter; - kanlita på alt personuppgifter förvaras på betryggande sätt. Nattarbete och skiftarbete, somkan skada den anställdes hälsa, bör såvitt möjligt undvikas. När sådant arbeteär ofrånkomligt, bör man överväga lämpliga åtgärder för att övervinna dekomplikaUoner, som det förorsakar de anställda och deras familjer. Produktivitetsökningen, somresulterar från införandet av tekniska förändringar, bör komma också denanställde till godo. Arbetsvärderings- ocharbetsklassificeringssystem bör regelbundet omprövas för att garantera att detillämpade kriterierna fortlöpande anpas-,sas till den förändrade tekniken. Införandet avprestalionslönesyslem i samband med tekniska förändringar kan leda till enalltför högt uppdriven arbetstakt. Detta bör såvitt möjligt undvikas genomlämpliga överläggningar mellan arbetsgivare, arbetstagare och deras organisationer. Effekterpå arbetsmiljön och arbetarskyddet Tekniska och strukturellaförändringar har förvisso lett till en del positiva effekter på arbetsmiljönoch på arbetarskyddet inom handeln och kontorsomrädet. I mänga fall innebär det. ex. ökad komfort på arbetsplatsen, mindre buller och en minskad fysiskarbetsbelastning. De kan emellertid även få negativa effekter på de anställdashälsa. De negafiva verkningarna börinte Ullskrivas själva tekniken, utan det sätt på vilken tekniken tillämpas ocharbetet organiseras. Det ligger i såvälarbetsgivarnas som arbetstagarnas intresse att negativa verkningar minskas ochtekniska förändringar såvitt möjligt används för att förbättra arbetsmiljönoch arbetsförhållandena. Under vissaomständigheter kan problemen lösas genom gemensam ma överläggningar mellan arbeLsgivarna, arbetstagarna och deras organisa tioner. Dessa kan i sin tur leda till förhandlingar om detta är i Unje med nationell praxis. Regeringarna bör i samarbetemed arbetsgivarnas och arbetstagarnas organisafioner överväga att initierastudier och forskning beträffande de ergonomiska problem som tekniskaförändringar medför. Regeringarna bör kunna överväga möjligheten atl i deltasyfte inrätta speciella institutioner eller organ, vars uppgift skulle varaatt råda arbetsgivarnas och arbetstagarnas organisationer beträffande deåtgärder, som bör vidtas för alt såvitt möjligt begränsa de tekniskaförändringarnas negativa verkningar och förbättra arbetsförhållandena ocharbetsmiljöerna. Resultatet av sådana studieroch forskningsaktiviteter bör tillställas arbetsgivarnas och arbetstagarnasorganisationer., I tillämpliga fall kan de ocksåtjäna som underlag vid formuleringen 1981/82:123 Bilagal 102 avlagstiftade eller konventionsbaserade normer. Efterlevnaden skulle på lämpligtsätt kunna övervakas av yrkesinspekuonen eller personalhälso-värden. Vid införandet av ny utrustningoch nya arbetsmetoder i gamla lokaler bör man försäkra sig om, att lokalernasplanlösning såvitt möjligt fortlöpande anpassas till de anställdas behov ochatt behövliga ändringar genomförs. Vid utformningen avarbetsplatser, där dataskärmar kommer att användas, bör särskild uppmärksamhetägnas följande punkter: - ögonansträngning: anställda,vars uppgifter omfattar arbete vid dataskärmar bör genomgå synkontroll, innande tilldelas sådant arbete samt om nödvändigt med jämna mellanrum därefter; - trötthet: arbetet börorganiseras pä sä sätt att dataskrämar inte behöver användas under alltförlånga perioder. Anställda som arbetar vid dataskärmar kan behöva rejälaavbrott; - arbetsplatsernas planlösning:denna bör vara sådan, att synproblem och stelhet undviks. Skärmarna börkontrolleras regelbundet. Arbetsplatservid detaljandelns kassor bör konstrueras och organi seras på så sätt atl stelhet och oacceptabel trötthet undviks. De anställda bör ha tillgång till lämpliga stolar. Rejäla avbrott eller ombyten kan behö vas i arbetet. Utbyte av information på allanivåer beträffande de sociala problem, som medföljer tekniska öch stmkturellaförändringar, utgör ett viktigt bidrag till problemens lösning. bör utöka sin verksamhet påområdet samt systematiskt försöka insamla och regelbundet sprida informationom problemen och åtgärder som medlemsländerna vidtar för att lösa dessa. Organisationen bör lansera ettforskningsprogram omfattande såväl vetenskapliga undersökningar av socialaeffekter och hälso- och säkerhetsrisker, som de nya teknologierna medför inomolika sektorer och yrken, som prognoser beträffande den nya teknologiernaskvantitativa verkningar i ett medellångt perspekuv. ILObör ägna särskild uppmärksamhet åt de problem som uppstår i samband med införandet av ny teknologi i . bör också företa en studieav ländernas rådfrågnings-, medbestämmande- och förhandlingsmaskineri vadgäller alt lösa de problem som följer med införandet av ny teknologi. bör övervägamöjligheten att på dagordningen för en senare sammankomst för InternationalLabour Conference införa en punkt angående "de tekniska förändringarnassociala effekter" med sikte på att normer skall antas beträffande deapsekter som inte redan täcks av existerande dokument. 1981/82:123 Bilaga 2 Anmälantill proposition om samordnad datapolitik såvitt avser justitiedepartementetsverksamhetsområde Fastighetsdataverksamheten,m. Fastighetsförhållandenai vårt land har av hävd varit föremål för offentlig insyn och registrering.Redan under medeltiden utvecklades ett inskrivningsväsende genom attäganderätt till och panträtt i fast egendom registrerades hos domstol genomlagfart och inteckning. lades grunden till den modernafastighetsregistreringen genom att fastigheterna för beskattningsändamålantecknades i jordeböcker. Fastighetsregistreringenoch inskrivningsväsendet har reformerats och omorganiseratsåtskilliga gånger. Det grundläggande syftet att bringa ordning och reda ochatt ge insyn i fastighetsförhållandena är emellertid oförändrat. Fastighetsregistreringenoch inskrivningsväsendet har byggt på registerföringsmetoderoch arbetsrutiner som utvecklades av (fastighetsregistreringen) och (inskrivningsväsendet). Under1960-talet väcktes emellertid tanken att använda automatisk databehandling(ADB) som hjälpmedel vi registerföring-en och togs ettADB-system i bruk för begränsade delar av landet. Idet följande skall jag redogöra för den registrering som fortfarandesker för det stora flertalet fastigheter i landet. Därefter skall jag redovisaden hittillsvarande verksamheten med att införa ett ADB-baseratfaslighetsdatasystem och föreslå riktlinjer för systemets framtida utveckling. Iavsnitt 6 kommer jag att något beröra arbetet med datalagstiftnings-kommitténsförslag i promemorian (Ds Ju 1981:15-16) Tillstånd och tillsyn enligtdatalagen. 9 1981/82. 1981/82:123 Bilaga 2 2 Jord-och stadsregister, som med en gemensam beteckning kallas fastighetsregister,förs av fastighetsregistermyndigheterna. Registret bildar underlag förfastighets- och tomträttsböckerna, beskattningsväsendet i fråga om fast egendomoch tomträtt, lantmäteriväsendet samt bebyggelse-, bostads- och annansamhällsplanering. Detfinns f.n. 57 fastighetsregistermyndigheter i landet. Fastighetsregistreringenär i princip en statlig angelägenhet som åvilar de 24 länsstyrelserna iegenskap av fastighetsregistermyndigheter. Därutöver finns f.n. 33 kommunalafastighetsregistermyndigheter. De sistnämnda svarar i de flesta fall förfastighetsregistreringen inom en begränsad del av kommunen (vanligtvisstadsregisterområden) medan har ansvaret för registreringen inomkommunen i övrigt. () samordnar och lederverksamheten med fastighetsregistreringen och har tillsyn överfasfighetsregislermyndigheterna. Inom är bostadsdepartementetansvarigt för fastighetsregisterverksamheten. Antalet anställda totalt ilandet i fastighetsregisterverksamheten är ca 200 (helårsarbetskrafter). Deregisterböcker som används inom fastighetsregistreringen är i allmänhet bundnaoch medger endast handskrift. I viss utsträckning finns lösbladsband som gördet möjligt att använda skrivmaskin. Inskrivningsväsendetregleras i första hand i jordabalken (19-23 kap.). Inskrivning enligtjordabalken sker i fastighetsböcker och tomträttsböcker, som förs avinskrivningsmyndigheterna. Inskrivningsväsendets främsta uppgift är att gepublicitet och rättsligt skydd åt rättsförvärv i fråga om fast egendom samt attgarantera trygghet och effektivitet åt fastighetsomsättningen ochfastighetskrediten. Inskrivningsärendena handläggs på inskrivningsdag, somhålls en gång (). Inskrivningsväsendetär sedan gammalt knutet till de allmänna underrätterna. Med tre undantag(, Tierps tingsrätt och ) finns vid varoch en av landets 97 tingsrätter en inskrivningsmyndighet, som organisatorisktutgör en del av domstolskansliet. Central myndighet är det inrättadedomstolsverket. Inom är ansvarigt förinskrivningsväsendet. Inskrivningsväsendet sysselsätter, räknat ihelårsarbetskrafter, f. n. ca 650 personer. Fastighetsböckernaoch tomträttsböckerna utgörs som regel av lösbladsband. Endast ett obetydligtantal böcker förs numera i bundna band. Prop.1981/82:123 Bilaga 2 3 3 Fastighetsdataverksamheten 3.1 Bakgrund År1968 beslöt om en reform av fastighetsregistreringen (prop. 4 s. 10, SU 1968:2, 3 LU 1968:5, rskr 1968:80). EU nyU, för land och stadenhetligt fastighetsregister skulle läggas upp. Registret skulle föras centraltmed hjälp av ADB. Vidare skulle ett enhetligt fastighetsbe-teckningssysteminföras (den s.k. beteckningsreformen) och fastigheternas läge anges medkoordinater. Arbetet på reformen skulle påbörjas och genomförandetföregås av viss försöksverksamhet. Del skulle ankomma pä regeringen att närmarebestämma hur det fortsatta utredningsarbetet och genomförandel avregisterreformen skulle organiseras. År1970 beslöt om en reform också av inskrivnings väsendet (prop. 4 s. 44, SU 1970:2, 3 LU 1970:8, rskr 1970:96), enligt vilken ett nyttinskrivningsregister skulle införas. Registret skulle föras centralt med hjälpav ADB. Handläggningen av inskrivningsärenden skulle ske hos lokalainskrivningsmyndigheter, knutna till en eller flera tingsrätter i varje län.Inskrivningsdag skulle hällas varje arbetsdag. Möjligheterna till en teknisksamordning med faslighetsregistret skulle undersökas närmare. Detpraktiska reformgenomförandet skulle i första hand ankomma på den i anslutningtill beslut inrättade (). CFDfick till en början i huvudsak samma ställning som en statlig kommitté menomvandlades 1971 (prop. 4 s. 10, CU 1971:5,rskr 1971:49) till en statlig myndighet. Nämnden, som ärlokaliserad till , har f. n. .Under år 1971 påbörjades i län praktiska försök med ett ADB-system.Efter en första försöksetapp lade CFD fram "Systemförslag -driftsystem 1". Enligt detta förslag borde den inledda försöksverksamhetenfortsätta även och utvidgas till att omfattasamtliga fastigheter i län. I mitten av borde ADB-register heltersätta den registerföringen i länet. Enligt en preliminärlångtidsplan skulle driftsystem 1 (Ds 1) därefter successivt utvidgas till attomfatta totalt ca 960000 av landets närmare 4 milj. fastigheter och i slutet avår 1976 avlösas av ett rikssystem, driftsystem 2. År1973 beslöt aU Ds I skulle införas för begränsade delar av landet(prop. 4 s. 24, CU 1973:8, rskr 1973:79). Det skulle ankomma påregeringen att bestämma inom vilka områden systemet skulle tillämpas. Samma årantogs också den lagstiftning i fråga om inskrivningsväsendet ochfasfighetsregistreringen som Ds 1 fömtsatte (prop. 1973:13, CU 1973:9, rskr1973:80, SFS 1973:98-101). Efterytterligare försöksverksamhet togs,Ds 1 i drift med rättsverkan i länden . År1974 ändrade riktlinjerna för beteckningsreformen (prop. 1981/82:123 Bilaga 2 4 1974:48,CU 1974:30, rskr 1974: 252). Beslutet medförde en viss försening avfastighetsdatareformen men innebar inte något ändrat ställningstagande till hurregistreringen skulle anordnas. Sammaår uppdrogs åt fastighetsdatakommittén (FADAK) att pröva frågan om ettriksomfattande system för fastighetsregistreringen och inskrivningsväsendet.FADAKavlämnade betänkandet (SOU 1976:56 och 57) Fasfighetsdata. Etthuvudförslag i betänkandet var att ADB-reformen i första hand skulle inriktas påfastighetsregistreringen. Ifebruari 1978 beslöt om ändrade riktlinjer för fastighetsdataverksamheten(prop. 1977/78:15, CU 1977/78:5, rskr 1977/78:134). FA-DAK:s förslag om ettuppskov med ADB-reformen inom inskrivningsväsendet avvisades i enlighet medregeringens förslag. I stället skulle under en första femårsetapp, som omfattartiden t.o.m. /82, skilda ADB-system för fastighetsregister ochinskrivningsregister skapas genom utbrytning ur Ds I. Underdenna etapp skulle verksamheten med Ds 1 fortsätta i län och utvidgastill delar av och .