prop · G50343 · 1981-12-31 00:00:00 — Åtskilliga remissinstanser t. ex. ,invandrarverket och internationella föreningen förinvandrarkvinnor - har också sett förslagets främsta värde i att samhälletsinställning till våld i detta hänseende klart markeras. Medhänsyn lill det ansvar som åvilar de sociala nämnderna när dessa får kännedomom barnmisshandelsfall låter det sig kanske med kommitién sägas alt angivelseregelninte har skapat några större praktiska problem när det gäller misshandel avbarn. Enligt rekommendationer från polisanmäler nämligenregelmässigt nämnderna uppdagade eller misstänkta misshandelsfall så snart intestarka skål talar mot det, och i dessa fall torde normalt den bedömningen görasatt åtal är påkallat från allmän synpunkt. Del är å andra sidan svårtall se att den särskilda åtalsregeln skulle fylla någon mera beaktansvärdfunktion för sådana fall. Principiellt sett får regeln här egenartadekonsekvenser. För underåriga är det ju enligt 20 kap. 14 § RB vårdnadshavarensom skall ange brott. Ofta är det emellertid just vårdnadshavaren som har förövaimisshandeln. För att giltig angivelse skall komma till stånd fordras då altför ändamålet en god man förordnas för bamet, något som givetvis knappast Prop.1981/82:43 12 ärtänkbart i praktiken. Liksom utredningen om barnens rätt och socialberedningenanser jag att de nackdelar från principiell synpunkt som i enlighet härmed ärförenade med den gällande ordningen i sig utgör ett starkt argument för allslopa den aktuella ålalsregeln (jfr även JuU 1979/80:41). Överåklagareni , länsåklagarna i och samt Föreningen har gett uttryck för uppfattningen att en lagändring är onödig och atthuvudsyftet med förslaget såvitl gäller kvinnomisshandel kan åstadkommas genomen skärpt åtalspraxis inom ramen för gällande bestämmelser. Säkerligen skulleen ändrad tillämpning vad gäller bedömningen av om åtal är påkallat från allmänsynpunkt ha kunnat leda fill vissa förbättringar, men att åstadkomma en sådanomsvängning av praxis utan lagändring torde knappast i praktiken vara genomförbart.Redan av detta skäl anser jag mig inte kunna dela dessa remissinstansersuppfattning. Enavvägning av de skäl som kan anföras för och emot den nuvarande åtalsbegränsningsregelnleder sålunda enligt min mening utan tvekan till slutsatsen att regeln börupphävas. I detla ligger att jag inte heller för andra fall av misshandel påenskild plats än kvinnomisshandel och barnmisshandel anser alt åtalsbegränsningsregelni dag är motiverad. Jag ansluter mig alltså till kommitléförslagel och förordaratt den ifrågavarande regeln i 3 kap. 11 § första stycket BrB upphävs. Åtskilligaremissinstanser har gett uttryck för uppfattningen att slopandet av åtalsbegränsningsregelnvisserligen utgör en önskvärd markering men i övrigt saknar egentlig prakfiskbetydelse, i vart fall i ett mera kortsiktigt perspektiv. Själv vill jagemellertid peka på att regelns avskaffande otvivelaktigt får praktiskakonsekvenser för exempelvis vissa fall av upprepad misshandel, därförhållandena är kända för omgivningen. Vidare förekommer delerfarenhetsmässigt att kvinnor tillkallar polis för att få akuthjälp i en misshandeissituation men sedan avstår från att ange mannen lill åtaleller återtar en gjord angivelse. Naturligtvis kommer man inte genom ålalsbegränsningsregelnsupphävande lill rätta med samtliga sådana fall av detta slag då kvinnan ävenvägrar att lämna uppgifter vid förhör. Men ofta torde en inträffad misshandelkunna dokumenteras på annat sätl, och i sådana situationer kommer lagföringalt kunna äga mm. Klartär att inte varje form av fysiskt tvång på enskild plats somrättsligt kan hänföras lill misshandel under alla förhållanden bör föranledaatt rättsmaskineriet sätts igång. I linje med vad som framhölls i prop.1978/79:67 om förbud mot aga (s. 6) skulle det t. ex. säkeriigen vara olyckligtom det allmänna ingrep eller kunde ingripa mot varje överträdelse av förbudet molaga som i och för sig faller inom gränsen för det straffbara området. Prop.1981/82:43 13 mån sådana eller liknande fall kommer lill de brotlsbeivrande myndigheternaskännedom, kan åtal underlåtas med stöd av den fömt nämnda bestämmelsen i 20kap. 7 § första stycket 1 RB, som ger möjlighet fill åtalsunderlåtelse närnågon annan påföljd än böter inte kan dömas ut och åtal inte heller är påkallatfrån allmän synpunkt. Bestämmelsen ger också visst utrymme för att man skallkunna la sociala hänsyn, bl. a. fill målsäganden, i de fall då detta framstårsom motiverat, och även i den delen måste den naturligtvis tillämpas medomdöme. I linje med vad kommillén har anfört vill jag emellertid understrykaall regeln självfallet inte bör få en vidare tillämpning när det gäller ringafall av misshandel än i fråga om andra brott. Som jag har nämnt fömt har tilllagrådet remitterats ett förslag till ändringar i sombl. a. innebär alt en fömndersökning skall kunna läggas ned, när det kan antasatt ålal kommer att underlåtas med stöd av den akluella bestämmelsen. Det finnsenligt min mening inte tillräckliga skäl att som ifrågasatt,införa någon särskild regel om åtalsunderlåtelse med sikte på misshandel vid sidanav denna bestämmelse. 5.3 Ingaändringar bör f. n. göras i fråga om andra brott än misshandel Sexualbrottskommitténhar inte funnit skäl att föreslå några ändringar i de åtalsbegränsningar somgäller för andra brott än misshandel. Detla har godtagits av allaremissinstanser som yttrat sig över förslaget i denna del med undantag avFredrika , som menar att man ytterligare bör överväga attupphäva motsvarande bestämmelser för de med misshandel besläktade brott somförbundet sammanfattar under beteckningen psykisk misshandel och förmögenhelsbrottinom familjen. Som har berörts kommer de regler av aktuellt slag somavser sexualbrott att behandlas av kommittén i dess fortsatta arbete.Beträffande övriga här aktuella brott anser jag på de av kommittén anfördaskälen att några ändringar inte behöver göras. Denföreslagna lagändringen bör träda i kraft den . Avbestämmelsen i 7 § lagen (1964:163) om införande av följer att enlagändring av här aktuellt slag inte blir tillämplig på brott som har begåttsföre ikraftträdandet annat än om en särskild bestämmelse meddelas härom. Tillskillnad från vad som förefaller ha åsyftats i kommittéförslaget anser jaginte att del här finns skäl att avvika från vanliga principer. Någon retroaktivtillämpning bör sålunda inte kunna äga rum. 1981/82:43 14 Medhänsyn till att förslagel från lagteknisk synpunkt är helt okomplicerat, fårdel anses uppenbart alt lagrådets hörande i ärendet skulle sakna betydelse. Med hänvisning lill vadjag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår attanta ett inom upprättat förslag lill lag om ändring ibrottsbalken. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar alt genomproposition föreslå att anta det förslag som föredraganden har lagtfram. Prop, 1981/82:43 15 Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet Ds Ju1981:8 Åtalsregler vid misshandel Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av hovrätten för ,riksåklagaren (), , (), brottsförebygganderådet (BRÅ), statskontoret, riksrevisionsverkel, statens invandrarverk (),utredningen (Ju 1977:08) om bamens rätl, socialberedningen (S 1980:07), jämställdhetskommiftén(Ju 1976:08), proslitutionsutredningen (S 1977:01), landsfingsförbundet.Svenska kommunförbundet, , , (), ,. Föreningen , Föreningen , Föreningen , Föreningen pohsförbundet. , , Moderata samlingspartiets kvinnoförbund, . internationella föreningen för invandrarkvinnor (RIFI), , och Samhälle, och och Skola. RÅ har avlämnat yttrandenfrån överåklagarna vid åklagarmyndighe-tema i , och Malmödistrikt samt länsåklagama i och . Sågott som samfiiga instanser har tillstyrkt kommitténs förslag att upphäva densärskilda åtalsbegränsningen i 3 kap. 11 § . I åtskilliga remissvarframhålls emellertid att den praktiska effekten av regelns borttagande ärbegränsad och att det krävs ytterligare åtgärder för att man skall komma tillrätta med de problem som misshandelsbrotten, särskilt vad gällerkvinnomisshandel, innebär. I dessa hänseenden anför remissinsalsema bl. Hovrätten för ÖvreNorrland: Det kan ifrågasättas om ett upphävande av den särskilda åtalsregeln i3 kap. 11 § I st. kan komma att få annat än en marginell belytdelseför att tillgodose de syften som den föreslagna ändringen är avsedd att tjäna.För alt nå dessa syften är åtgärder av hell annat slag en uppenbar fömtsättning.Den allmänt moralbildande effekten, liksom del psykologiska stöd för enmisshandlad kvinna som ändringen kan komma att innebära, bör dock inteunderskattas. Med hänsyn till detta och då det ur rättsliga synpunkter intefinns några hinder mot att den särskilda åtalsregeln upphävs, har hovrätteningen erinran mot att förslaget genomförs. Detförtjänar enligt hovrättens mening att i Redan enligt nu gällande åtalsregel är all misshandel inomnormalgraden, således även på enskild plats, möjlig alt åtala med hänvisningtill alt åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Det är förvånande att dennamöjlighet i prakfiken tycks ha använts i så liten utsträckning. Hovrätten villockså betona att de rättsfall som redovisats i kommitténs delbetänkandeknappast är särskilt belysande i sammanhang- Prop.1981/82:43 16 el.Snarare är det så att gränsen för vad som kan utgöra ringa fall av misshandelär ytterligt snäv. Till ringa fall av misshandel hör örfilar, lättare slag ochsparkar mot mindre vitala delar av kroppen utan att medföra påtagliga skadorhos den misshandlade personen. Mer omfattande misshandel än som nämntshänförs således lill normalgraden av misshandel. Riksåklagaren:Bakom nu gällande ålalsregler för aktuellt brott ligger till väsentlig delöverväganden som just tar sikte på kvinno- och barnmisshandel. Vad som därvidfrämst dikterade lagstiftarens ställningstagande var farhågor för ett onödigtingripande från samhällets sida i äktenskaps- och familjerelationer för detfall åtalsinskränkningar ej var för handen. Dessa motiv förtjänar visserligenalltjämt beaktande men har inte längre samma bärkraft i dagens samhälle.Därtill kommer att inskränkningar i åtalsplikten när det gäller brott som sketti hemmet eller motsvarande hos allmänheten kan ge intryck av alt lagstiftarenanser alt dessa brott sker under förmildrande omständigheter. Misshandel iäktenskap eller äklenskapsliknande förhållanden är oftast att se som symptom påatt fömlsällningen för samlevnad brusfit. På samma sätt är ofta barnmisshandelett tecken på alt gärningsmannen inte klarar de krav på hänsynslagande somfamiljelivet ställer. Utredningens förslag får därför ej anses som ettnegligerande av de synpunkter som ligger bakom nu gällande åtalsregler ulan somett utslag av en ny intresseavvägning där samhällsutvecklingen och förändradesynsätt gör sig gällande. Det är naturligtvis föga realistisktatt tro att förändring av en åtalsregel skall lösa de problem som är förbundnamed här aktuell brottslighet. Som utredningen framhåller finns det emellertid anledningtro att ändringen skall medverka till alt inskärpa uppfattningen att misshandelav kvinnor i hemmen ävensom barnmisshandel år allvariig brottslighet som ärlika straffvärd som annan misshandel. Genom förslaget blir i realiteten kvinno-och barnmisshandel jämställd med annan misshandel. Det finns anledning hoppasatt därigenom förslagel är ägnat att förändra synsättet på detta slagav misshandel och, tillsammans med andra åtgärder, minska denna brottslighet. Isammanhanget bör uppmärksammas, att för förslaget talar även att, om kravet päangivelse , målsäganden befrias från det ofta svåra ställningstagandettill frågan om angivelse skall ske. Det finns anledning tro att detta inte barakan medföra positiva verkningar för målsägandens person utan även främjabrottsutredningen. Överåklagaren i åklagardistrikt:De kvinnor som utsätts för misshandel och underlåter alt göra anmälan motmannen kommer även i fortsättningen att bli ulan hjälp. Förslaget kommerknappast att innebära någon förändring för denna gmpp. Kvinnans syfte medpolisanmälan är väl som regel i första hand all erhålla ett skyddför sin person och hjälp alt få sina problem lösta i en svår situation menutgör ej i grunden en önskan om ett ingripande mot mannen med åtal och dom.Mera angeläget än upphävande av åtalsregeln synes således vara att åstadkommaeffektiva åtgärder lill kvinnans skydd och hjälp på annat sätl än genom enbartett förlitande på ingripande från pohs och åklagare. Vid en jämförelse med olagahot där problematiken är densamma beträffande såväl debakomliggande orsakerna lill brottet som kvinnans inställning humvida sakenskall fullföljas eller inte har någon liknande åtalsregel ej uppställts. I betraktandeav att detta ej inneburit erfarenhetsmässigt någon påtaglig nackdel synes skåldock tala för att åtalsregeln för aktuella misshandelsbrott kan upphävas.Kommitténs förslag bör därför kunna bifallas. Anledning föreligger ej attsärbehandla kvinnomisshandel på sådant sätt att åtalsregeln bibehållesbeträffande andra kategorier av våldsoffer. Prop.1981/82:43 17 Överåklagareni åklagardistrikt: Endast i ett fall kan den abso luta åtalsplikten enligt åklagarmyndighetens mening vara en direkt nack del. Om en kvinna blir utsatt för en misshandel som är att bedöma som normalfallet av misshandel, och händelsen utgör en engångsföreteelse i ett kanske långvarigt förhållande, finns ingen avskrivningsmöjlighet. Lagfö ring blir nödvändig och kan i ett sådant fall innebära för alla oönskade effekter för förhållandet i fråga. Dessa fall torde emellertid vara mycket få av alla de fall av kvinnomisshandel som kommer till polisens kännedom, eftersom ett av problemen i sammanhanget är att det i de flesta fall inte är fråga om just engångsföreteelser. - Det är nog riktigt att som kommittén påpekar - antalet fällande domar för hustmmisshandel inte kommer att drastiskt ökas om förslaget genomförs. Härvidlag är de bevissvårigheter som onekligen uppstår av största betydelse för åklagarna. Det är därför angelägel all polisen i anmälningsskedet tar färgfotografier av kvinnan och att man håller detaljerat förhör med henne redan i delta skede eller så snart hennes kondition medger det. Med sådana åtgärder kan det bli svårare för kvinnan alt senare "förmildra händelseförloppet". Av utredningsskäl(för utom av skälet recidivfara) måste man vidare räkna med att frihetsberö vande åtgärder vidtages i åtskilliga fall. Detla för att eliminera faran att mannen påverkar kvinnan att ändra sina uppgifter. Åklagarmyn digheten delar kommitténs uppfattning att inte bara kvinnomisshandel utan alla former av misshandel på enskilt område skall ligga under allmänt åtal. Föreningen : I rättsfillämpningen förhåller det sig redan nu så att kvinnomisshandel och barnmisshandel betraktas som för svårande omständighet. Detta framgår bl.a. av Brottsbalkskommentaren 4:e upplagan s. 160 där det uttalas att misshandel mot nära anhörig i regel måste anses som försvårande. Denna syn på kvinnomisshan del och barnmisshandel finner föreningen naturlig och befogad. Offren för denna typ av våldsbrottslighet är ju som regel på nåd och onåd utlämnade åt gärningsmannens aggressivitet. Och när dessa gärningar begås är det ju också så gott som alltid för långt till polisstationen. På grund härav är det alldeles särskilt behövligt att straffhotet hålls levande vid denna typ av brottslighet. - Fängelse måste emellertid, liksom alltid, vara en yttersta åtgärd som bör tillgripas endast när andra åtgärder (t. ex. sociala) visat sig gagnlösa. På sina håll har det uttalats farhågor för att slopandet av den aktuella ålalsregeln skall föranleda åtal och fällande domar även i fall där gärningen är en fillfällig beklaglig händelse i ett varaktigt och eljest gott förhållande mellan närstående. Rättsväsendet skulle i sådana fall kort sagt agera som en elefant i en porslinsbutik. Så som föreningen ser på saken är sådana farhågor överdrivna. Åtalsregeln i 20 kap. 7 § första stycket i utgör tillräckligt remedium mot sådant agerande från rättsväsendets sida. I fall där brottet är så allvarligt att annan påföljd än böter är påkallad bör domstol ta ställning till fallet. I det prakfiskarättslivet har åtalsregeln i 3 kap. 11 § inte haft någon egentlig betydel se. Svårigheten när det gäller beivrandet av misshandel mot närstående på enskilt område ligger närmast på bevisplanet. Denna svårighet kommer knappast att undanröjas genom att den ifrågavarande åtalsregeln utmönst ras. Viss betydelse kommer utmönstrandet emellertid sannolikt att få. Denna betydelse ligger på det psykologiska planet och kan beräknas leda till större beredvillighet hos offren och vittnen att berätta om sina iakttagel ser. Gärningar av det här slaget bevittnas emellertid rält sällan av utomstå ende. --- Föreningen tillstyrker reservationslöst alt ändringsförslaget Prop.1981/82:43 18 Socialstyrelsenframhåller att även psykisk ohälsa kan ha sin gmnd i övergrepp av psykisk naturoch att frågan om man med misshandel också skall förstå sådant våld måsteklargöras. Skolöverstyrelsenhälsar förslaget om åtalsregler för misshandel med stor fillfredsställelse.Styrelsen framhåller att del vanligaste sättet på vilket barnmisshandel kommer fillmyndigheternas kännedom är genom anmälan och att det därför inte är troligt attden föreslagna lagändringen ytterligare ökar åklagarens möjlighet att åtalabarnmisshandel. Vad gäller kvinnomisshandel anser styrelsen att dennaföreteelse speglar en kvinnosyn och ett jämstålldhetstänkande som borde varadel moderna svenska samhället avlägset och att det därför finns anledning attgenom lagstiftning och i rättslig tillämpning markera denna inställning. BRA:Även om kriminalstatistiken och liknande officiella källor inte medger en exaktuppskattning av kvinnomisshandelns omfattning står det enligt BRÅ:s meningklart att det rör sig om ett allvarligt straffrättsligt och socialt problem somkräver särskild uppmärksamhet från samhällets sida. upphävande avangivelsekravet vid misshandel på enskild plats kanske inte får så stor effektpå kort sikt då det gäller antalet fall som går fill åtal, bl.a. beroende påbevissvårigheter i de fall där målsäganden är ovillig att medverka, menändringen kan ses som en markering av lagstiftarens skärpta syn på kvinnomisshandel. Riksrevisionsverket:Redan straffrätlskommitlén föreslog i sitt förslag till brottsbalk alt målsägarangivelsei princip skulle avskaffas och alt alla brott mot enskild skulle läggas underallmänt åtal. RRV vill inte bestrida de bieffekter som kommitién förväntar sigatt den föreslagna lagändringen skall åstadkomma. En väsentlig effekt avförändringen är att den kommer att undanröja en ordning som ter sigstötande för det allmänna rättsmedvetandet, varför RRV tillstyrker kommitténsförslag. Socialberedningenuttalar sin tillfredställelse över alt sexualbrottskom mittén lagt fram ett förslag i linje med vad beredningen förordat i sill belänkande med förslag lill lag om vård av missbmkare i vissa fall (SOU 1981:7 s. 40). Beredningen förklarar sig instämma i kommitténs syn punkter och mofiveringar såviit avser kvinnomisshandel men anser alt frågan om barnmisshandel har fått en ganska summarisk behandling. Be redningen anför i detla hänseende: Bl.a. hävdar kommittén ulan motive ring att den ålgärd som sannolikt gagnar barn bäst är någon form av ingripande från socialamyndigheternas sida. Slutsatsen är uppenbarligen att vid denna form avmisshandel är av mindre vikt alt åstadkomma en straffrättslig reaktion. Vidare antarkommitién att barnmisshandel oftast kommer till polisens kännedom genom anmälanfrån , varför regeln om åtalsangivelse inte skulle ha någon störtesjälvständig betydelse för ålal rörande barnmisshandel. Kommitténs slutsats attregeln i 3 kap. 11 § 1 st. bör upphävas är visserligen riktig.Socialberedningen vill emellertid ändå ifrågasätta det knapphändiga sätt påvilket kommittén behandlat de frågor som gäller barnmisshandel. Det är l.ex.knappast riktigt att ett socialt ingripande alltid är det bästa för att undanröjakonsekvenserna av ett sådant brott. Det kan således vara mycket tragiskt urbarnets synpunkt om del måste omhändertas för samhällsvård och placeras ifosterhem till följd av att det måste skyddas mot en annan familjemedlem. Detadekvata kan lika väl vara ett ingripande mot gämings-mannen, varigenom man fårtid och möjlighet att förändra barnets situation så att del kan få stanna isitt hem eUer kanske flytta fill annan bostad fillsammans med den övrigafamiljen. Kommitténs synsätt leder - vilket Prop.1981/82:43 19 dettyvärr också finns exempel på i socialvårdspraxis - till att det kan bli barnetoch inte gärningsmannen som får bära följden av ett övergrepp. Man kan vidareinte utgå från all bammisshandel i allmänhet kommer till polisens kännedomgenom barnavårdsnämndens försorg. Ofta torde polisen få kännedom om sådanabrott före nämnden l.ex. därför att polisen tillkallas i samband medlägenhetsbråk eller dylikt eller därför att anmälan görs direkt till polisenfrån läkare eller sjukhus (jfr 14 kap. 2 § 3 st. sekretesslagen). Det bör isådana fall inte råda någon tvekan om att polisen skall inleda uiredningav brottet och inte avvakta en eventuell anmälan från social centralnämnd ellerdislriklsnämnd. En sådan anmälan från nämndens sida drar inte sällan ul påtiden till följd av att nämnden först själv vill utreda och diskutera ärendetinnan man tar ställning till frågan om polisanmälan. Beredningen vill ocksåfrån rent principiella utgångspunkter ifrågasätta den nuvarande lagstiftningensståndpunkt alt en underårig som utsatts för misshandel av någon vuxenfamiljemedlem eller kanske av vårdnadshavaren inte har någon ovillkorlig rätt tillskydd genom de rällsvårdande myndigheterna annat än om brottet formellt angivitstill åtal. Ett litet barn kan självfallet inte göra någon åtalsangivelse. Inteheller störte bam kan dock ange brott mot sin person fill åtal. Man måste hauppnått myndig ålder för att kunna göra detta. Det är egendomligt och inkonsekventatt kräva åtalsangivelse för brott mot den underåriges person som en underårig även l.ex. en 17-åring - saknar rättslig möjlighet att göra angivelse. Enligtberedningens uppfattning finns således ännu starkare skäl att ändra reglema omåtal för misshandel mot underåriga än för annan misshandel på enskilt område.Beredningen vill framhålla att liknande synpunkter gör sig gällandeockså vid de sedlighetsbrott som kräver angivelse till åtal även när brottetbegåtts mot någon underårig. Det bör slutligen nämnas att det kan finnas skälatt se över även häklningsreglerna i syfte alt ge bättre skydd åt främstkvinnor och barn som utsätts för misshandel i hemmet. För att man skall kunna hjälpaen sådan familj kan det vara en fömtsättning att gärningsmannensnabbt skiljs från hemmet och hindras att fortsätta misshandeln och framtvingaohka eftergifter. Synpunkten att det ärotillfredsställande att rättslig möjlighet saknas för barn att göra giltigangivelse tas upp även i yttrandet från utredningen om barnens rätt. socionomers,personal- och förvaltningstjänstemäns riksförbund anser att sexualbroltskommitténsförslag borde följas av en översyn av LVM så att man fick möjlighet att regleraall misshandel av anhöriga som sker i hemmet och alt den föreslagnaförändringen inte enbart får uppfattas som gällande kvinnomisshandel utan ävenannan farlighet för omgivningen i tillämpliga delar. : villytterligare understryka vad kommitién framhållit att det förhållandel, att detblir möjligt att straffrättsligt ingripa mot män som misshandlar kvinnor påinget sätl fritar samhället från sitt självklara ansvar att genom sociala ochekonomiska reformer komma till rätta med de sociala missförhållanden som enligtRFSU:s mening utgör huvudorsaken fill kvinnomisshandel. Även om det är så attkvinnomisshandel naturligtvis också är beroende av den allmänna inställningentill förhållandet mellan könen och individualpsykologiska betingelser hosgärningsmän och offer, är det svårt att frigöra sig från intrycket attkvinnomisshandel främst sker av och mol människor som befinner sig i en utsattsocial situafion.