prop · G503103 · 1981-12-31 00:00:00 — Förutomde frågor som har angetts bör utredningen omfatta även vad som i övrigibehövs för alt översynen av kommunalförbundslagstiflningen såväl i materielltsom i lagtekniskt hänseende skall bli fullständig. a, bör de ekonomiskareglerna uppmärksammas. Utredaren bör också överväga om lagstiftningen omkommunalförbund bättre än f. n, kan anpassas till det kommunaldemokrafiskasynsätt som präglar kommunallagstiflningen i övrigt. Vidare bör utredarensträva efter att utforma lagstiftningen så att den statliga tillsynen ochkontrollen av verksamhet begränsas. Isitt arbete bör utredaren samråda med kommunalföretagskommittén (Kn 1978:01)och kommunaldemokrafiska kommittén (Kn 1977:07). Utredarenhar vidare i sitl arbete all utgå från vad som föreskrivs i direktiv (Dir.1980:20) till samtliga kommittéer och särskilda utredare angående finansieringav reformer. Medhänvisning fill vad jag nu har anfört hemstäUer jag alt regeringen bemyndigarchefen för kommundepartementet attfillkalla en särskild utredare för att se över lagen om kommunalförbund m. m., attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt utredaren. Vidarehemställer jag att regeringen beslutar att kostnaderna skall belasta femtondehuvudtitelns kommilléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Tilläggsdirektiv till tvångsmedelskommittén (Ju 1978:06) Departementschefen,statsrådet , anför. 127och 28 kap. (RB) regleras möjligheterna att använda vissatvångsmedel i samband med fömndersökning i brottmål. Dessa tvångsmedel ärfrämst beslag, telefonavlyssning, husrannsakan, kroppsvisi-tation ochkroppsbesiktning. Även blodprovstagning samt tagande av fotografi ochfingeravtryck hör hit. Förutom i RB finns bestämmelser omtvångsmedelsanvändning i ett flertal lagar där tvångsmedelsanvändningenregleras för speciella fall, t. ex. lagen (1952:98) med särskUda bestämmelserom tvångsmedel i vissa brottmål och lagen (1969:36) om telefonavlyssning vidfömndersökning angående grovt narkofikabrott m. m. Användningenav tvångsmedel kan komma i konflikt med olika intressen 70 som åtnjuter lagsfiftningens skydd. Hit hör t. ex.den i bl. ordningen garanterade rätlen fill anonymitet förmeddelare, författare och Skr. 1981/82:103 andra upphovsmän samt intressetav att uppgifter beträffande vilka det råder Dir 1981:10 lystnadsplikteller som har lämnats i förtroende inte röjs. Tvångsmedelskommiltén har till uppgift att söka åstadkommaen ändamålsenlig avvägning meUan samhällets behov av tvångsmedel och demotstående intressen som kan komma att beröras av ivångsmedelsanvänd-ningen.Kommittén skall därvid undersöka möjligheterna att stärka skyddet för denenskildes integritet. Frågor om användningen av personeUa tvångsmedel såsomhäktning och reseförbud faller utanför kommitténs uppdrag. har hos ()bedrivits ett utveckUngsarbete såvitt gäller poUsens bekämpning av den grövrebrottsligheten. Syftet är bl. a. att göra polisens verksamhet för alt uppdagabrott mer effektiv. Inom ramen för detta utvecklingsarbete har en särskildarbetsgrupp, SPANARK-gruppen, sett över spaningsmetoder och spaningstekniskahjälpmedel i kampen mot den organiserade narkofikabrottsUgheten. Gruppen harlill RPS överlämnat rapporten , som innehåller förslag fill vissa lagändringaroch åtgärder i övrigt. Rapporten har remissbehandlats inom poUsväsendet. Därefterhar RPS i skrivelse till regeringen redovisat sin bedömningav de i rapporten behandlade frågorna samt föreslagit åtgärder som på de flestapunkter överensstämmer med SPANARK-gruppens förslag. Såvitt gällermöjligheterna att använda tvångsmedel i kampen mot narkofikabrottslighetenanför RPS bl. a. följande. Utvecklingen på narkotikabrottsområdet har inneburit att polisenhar fått allt svårare att bedriva en effektiv spaning mot de nyanarkotikabrotlsUng-arna. Dessa är väl organiserade, verkar i en skyddad miljöoch använder en ny arbetsmetodik. Ofta är de utländska medborgare och lever ihelt andra kulturmönster med klanbildningar och starka familjeband, som är näranog omöjUga att tränga igenom. Det är förenat med klara risker att infiltreradessa kriminella organisafioner. Det har också visat sig svårt att med hjälp avinformatörer eller på något annat mer indirekt sätt komma åt uppgifter i olikahänseenden angående den kriminella verksamheten. Mot denna bakgrund måste enligt RPS polisen kunna söka nyavägar i spaningsarbetet. Behovel av att kunna bedriva avståndsspaning och doldspaning med hjälp av tekniska hjälpmedel ökar. Opfiska hjälpmedel och ,.telefonavlyssning används så långt det är möjligt och dessa instrument ger oftaresultat. Narkotikabrottssiluationen kräver emellertid att polisen kan användaakustisk avlyssningsulrustning även i andra fall än vid telefonavlyssning. RPS föreslår därför all polisen ges möjlighet att användaakusfiska hjälpmedel i spaningsarbelet efter modell av telefonavlyssning. Ensådan möjlighet måste kombineras med bestämmelser som ger polisen rätt attintränga i s. k. fridsskyddade utrymmen för att kunna anbringa och återtaakustisk apparatur, främst olika former av mikrofoner. Därutöver föreslår RPSen del andra åtgärder som kan göra spaningsarbetet mera effektivt. För egendel vill jag understryka vikten av att samhället på allt sätt försöker komma till rätta med den organiserade grövre brottsligheten, inte minst narkotikabrottsligheten. har polisen successivt fillförls ökade resurser för detta ändamål. Skr.1981/82:103 har emeUertid blivit alU svårare alt bekämpa. Denna typ avbrottslighet, som Del II ofta har intemationeU anknytning, bedrivs i formersom ställer allt större kravpå spaning och utredning och som medför alt konventionella spaningsmetoder intelängre räcker till. Utrymmetför att tillföra polisen ytterligare medel är f. n. synnerligen begränsat. Detär därför nödvändigt all alla möjligheter las till vara att inom ramen förfiUgängUga resurser effektivisera den brottsbekämpande verksamheten. RPS har isin skrivelse pekat på olika möjligheter att göra detta. Flera av de förslagsom RPS har lagt fram aktualiserar frågan om avvägningen mellan samhälletsbehov av tvångsmedel och skyddet för den personliga integriteten. Det rör sigalltså här om problem som är likartade dem som redan nu övervägs avtvångsmedelskommittén. Del är därför naturligt att RPS' förslag får behandlasvidare inom den kommittén. Jag ämnar i det följande gå närmare in på de olikafrågor som är aktuella. Av dessa slår frågan om annan hemlig avlyssning äntelefonavlyssning i förgrunden. Jagvill först erinra om att varje medborgare genom bestämmelser i regeringsformen(RF) är skyddad mot vissa tvångsmedel från det allmännas sida. EnUgl 2 kap. 6 §är medborgarna sålunda skyddade mot bl. a. kroppsbesiktning, kroppsvisitation,husrannsakan och liknande intrång saml mol undersökning av brev eller annanförtrolig försändelse. Skydd gäller också mol hemlig avlyssning ellerupptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande. SlcyddetenUgt RF mot hemlig avlyssning kompletteras med bestämmelser i (BrB) om straff för bl. a. olovlig avlyssning i 4 kap. 9 a §. Inskränkningar ide nu avsedda skyddade rättigheterna får i princip ske endast genom lag.Begränsningarna får göras endast för all tillgodose ändamål som är godtagbart iett demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt eUerutgöra elt hot mot den fria åsiktsbildningen (2 kap. 12 § RF). Liksomtelefonavlyssning kan sannolikt även andra former av hemUg avlyssning vara eneffektiv spaningsmetod när det gäller att avslöja grövre brottslighet. Alt idel syftet införa en möjlighet för polisen alt företa sådan avlyssning får ioch för sig anses stå i överensstämmelse med de förutsättningar som ställtsupp i RF för begränsningar av de där skyddade fri- och rättigheterna. Samtidigtär det tydligt att hemlig avlyssning av det slag som avses innebär ettmycket allvarligt ingrepp i den personliga integriteten. Del kan hävdas altdetta ingrepp från integrilelssynpunkl t. o. m. är mera långtgående äntelefonavlyssning. Detfinns emellertid skäl som talar för all man inte bör avstå från att använda nuavsedda möjligheter fill hemlig avlyssning i kampen mot den allvarUganarkofikabrottsUgheten. Detsamma gäller annan brottslighet av särskiltkvalificerat slag. Jag vill i det sammanhanget erinra om att frågan om hemligavlyssning har behandlats särskilda jurislkommissions slutrapport(Ds Ju 1980:2) Fallet , Överväganden angående åtgärder. Vidremissbehandlingen av denna rapport förordade flertalet remissinstanser enutredning rörande möjligheterna till avlyssning av aktuellt slag vid misstankeom brott mot rikels säkerhet. Omdet öppnas möjlighet till hemlig avlyssning i enlighet med vad jag nu har sagtmåste förfarandet var omgärdat med särskilda rättssäkerhetsgaran-fier och storrestriktivitet i användningen måste iakttas. Det bör i varje fall 72 inteställas upp mindre stränga villkor än för användningen av lelefonavlyss- Skr. 1981/82:103 ning. Delbör ankomma på tvångsmedelskommittén att närmare överväga i vad mån nyamöjligheter till hemlig avlyssning bör tillskapas och vilka förutsättningar somi så fall bör ställas upp. för att föreslå regler om annan hemlig avlyssning äntelefonavlyssning bör kommittén också överväga vilka regler som behövs för attge poUsen tillträde till utrymmen som annars är skyddade mot intrång förplacering och återtagning av avlyssningsapparatur. RPShar vidare tagit upp en del frågor angående telefonavlyssning. Styrelsenpåpekar sålunda att telefonavlyssning i huvudsak används som ett spaningsmedel.Nuvarande lagstiftning förutsätter emellerfid för alt telefonavlyssning skallfå användas alt förundersökningen har fortskridit så långt att någon skäligenkan misslänkas för brott av del slag som kan föranleda telefonavlyssning. RPSanser alt instrumentet telefonavlyssning snarare bör ses som ett hjälpmedel vidspaning än som ett medel att samla bevis mot någon. SomRPS har påpekat torde telefonavlyssning ha stor betydelse som ett hjälpmedelvid spaning. Del synes därför lämpligt att tvångsmedelskommiltén överväger omman, med tillbörligt beaktande av inlegritetsaspekterna, kan modifieranuvarande krav att en bestämd person skäligen skall kunna misslänkas för brott.Sådana överväganden bör då lämpligen göras också beträffande andra liknandetvångsmedel där det kan vara aktuellt. RPSförordar vidare att det införs möjlighet för polisen att interimisfiskt beslutaom telefonavlyssning, alt reglerna om telefonavlyssning görs lUlämpliga ävennär det gäller telex och automatiska mobiltelefoner saml altpolisen får möjlighet att erhålla uppgifter från om samtal liU ellerfrån en viss telefonapparat. Vidare bör enligt styrelsen bestämmelser meddelassom innebär hinder mot anslutning av kryptoapparatur lUl privata telefoner ochsålunda ett skydd för det legala institutet telefonavlyssning. Fråganom interimistiska beslut angående telefonavlyssning övervägs redan avtvångsmedelskommittén. Ytterligare direktiv på den punkten behövs inle. Jagvill emellertid i detta sammanhang som en tänkbar väg att lösa problemet pekapå möjligheten att inrätta jourljänstgöring för domare, som då kan besluta itvängsmedelsfrågor under tid som ligger utanför normal arbelsfid. Frågornaangående telex, automatiska biltelefoner, samtalsuppgifter och kryploapparaturbör också övervägas av kommittén, RFföreskriver inte något särskilt skydd mol fotografisk upptagning. I lagen(1977:20) om TV-övervakning finns emellertid vissa bestämmelser som röranvändningen av fjärrstyrd TV-kamera (övervakningskamera). För all en sådankamera skall få användas på en plats dit allmänheten har tillträde krävs somregel tillstånd av . Den som skall bruka övervakningskameranmåste vidare fortlöpande och på ett verksamt sätt upplysa om kameran och dessbrukande. RPS framhåller iskrivelsen att föreskrifterna om tillstånd och om skyldighet all upplysa om att en övervakningskamera är i bruk medför att en sådan kamera knappast är användbar i polisens spaningsverksamhel. Enligt styrelsen bör undanlag från lagens tillämplighet göras i fråga om polisens verksamhet till förekommande och beivrande av brott, 73 1981/82:103 Det fårantas att en fjärrstyrd kamera i en del fall skulle kunna vara ett Del II effekfivt hjälpmedel i den brottsbekämpande verksamheten. kravpå skydd för den personUga integriteten måste emellertid tillgodoses imöjligaste mån. Del bör därför inle fillåtas att övervakningskameror helt ulanrestriktioner används i spaningsverksamheten. Rimligen bör krävas alt detföreUgger misstanke om viss broltsUg verksamhet av ett relativt kvalificeratslag. Vidare kan beslut om användningen behöva förbehållas vissabefattningshavare. Det bör ankomma på tvångsmedelskommittén att föreslå devillkor som med hänsyn till skyddet för motstående intressen bör gälla föranvändningen av övervakningskameror i spaningssyfle. Jagvill slutligen i detta sammanhang la upp en annan fråga som har aktualiserats iden nyssnämnda slutrapporten års särskilda juristkommission men somfaller något vid sidan av de problem som jag har berört i del föregående.Kommissionen har haft anledning att studera frågan hur man skall kunnaåstadkomma en bättre kontroll rörande efterlevnaden av de bestämmelser somgäller för hantering av hemliga handlingar. 1 den delen har kommissionen somsin mening uttalat alt del, bl. a. mol bakgrund av erfarenheterna från den förkommissionen aktuella spionaffären, bör allvarligt övervägas alt införa ensärskild lagstiftning som möjliggör ulpasseringskontroll av personal vid vissaspeciellt känsliga arbetsplatser inom totalförsvaret. Kommissionen åsyftar dåen kontroll som förenas med undersökning av portföljer, väskor e. d. ocheventuellt även med mera ingående visitation. Vidremissbehandlingen av rapporten har denna fråga diskuterats bl. a. av RPS, somhar framhållit all en kontinuerlig och fullständig ulpasseringskontroll inteär möjlig vid större myndigheter. Slumpmässiga och stickprovs-mässigakontroller är däremot möjliga och skulle enligt styrelsen förmodligenpreventivt fylla samma syfte som elt heltäckande system. Styrelsen påpekarockså att redan förekomsten av en lagbestämmelse som medger en sådan kontrolltorde ha en preventiv effekt. Andra remissinstanser, däriblandöverbefälhavaren, har ställt sig mera tveksamma till värdet av en kontroll avaktuellt slag. Självvill jag först framhålla alt en mera fortlöpande ulpasseringskontroll av dentyp som har diskuterats torde få anses helt utesluten även vid myndighetersom är särskilt känsliga från totalförsvarssynpunkt. Jag kan emellertid anslutamig till uppfattningen att en möjlighet att företa slumpmässiga ochslickprovsvisa kontroller vid sådana myndigheter skulle kunna vara förenad medvissa fördelar. Detta gäller även om kontrollerna i praktiken företas med lågfrekvens. Jag vill erinra om alt den nu aktuella frågan diskuterades redan avden parlamentariska nämnden i den s. k. Wennerströmaffären (SOU 1968:4 s.84-86). Ienlighet med vad jag har anfört nu bör frågan om man bör öppna möjUghet till en begränsad ulpasseringskontroll av aktuellt slag utredas närmare. Med hänsyn till de förut berörda bestämmelserna i 2 kap. 6 och 12 §§ RF förutsätter detta i så fall stöd i lag. Det bör ankomma på tvångsmedelskommiltén alt se över frågan och att, om kommittén finner att en lagstiftning i ämnet skulle vara ändamålsenlig, lägga fram förslag lill bestämmelser. Jag vill erinra om alt del på flera olika områden finns föreskrifter som medger visitation eller liknande åtgärder utan att misstanke om brott föreligger. Exempel erbjuder 19 § lagen (1960:418) om straff för 74 varusmuggling och lagen (1970:926) om särskildkontroll på flygplats. kanockså erinra om del förslag lill lag om säkerhetskontroll vid domstols- Skr. 1981/82:103 förhandlingar som föreläggs . Del är angeläget alt de frågor som RPS har tagit upp i sinskrivelse behandlas skyndsamt. Kommittén bör därför inrikta arbetet på eltdelbetänkande rörande dessa frågor. När del gäller möjligheten att använda nyatvångsmedel i spaningsarbelet kan kommittén, om den finner det lämpligt,begränsa sina överväganden lill de förutsättningar under vilka dessatvångsmedel får användas. Andra frågor angående tvångsmedelsanvändningen somkommittén har alt överväga enligl de ursprungliga direktiven kan då anstå fillelt senare belänkande. Jag vill avslutningsvis erinra om de av regeringen den 13mars 1980 beslutade direktiven (1980:20) fill samtliga kommittéer och särskildautredare angående finansiering av reformer. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemsläller jagatt regeringen utvidgar kommitténs uppdrag i enlighet med vad jag har förordat. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Tilläggsdirektiv till utredningen om löntagarna ochkapitaltillväxten (Fi 1975:03) Beslut vid regeringssammanträde . Departementschefen, statsrådet , anför. Efter bemyndigande av regeringen den 30 januari 1975tillkallade dåvarande chefen för nio sakkunniga med uppdragatt utreda frågor om löntagarfonder. De sakkunniga antog namnet utredningen omlönlagarna och kapitaltillväxten (Fi 1975:03). Efter bemyndigande av regeringenden tillkallade jag ytterligare fyra sakkunniga fill utredningen. Utredningens verksamhet har sträckt sig och tidsplanen för dess arbete har successivt förskjutits. Utredningens ordförande har på egen begäranentledigats från sitl uppdrag. I direktiven till utredningen anfördes, att den efter ellprincipbetänkande borde fortsätta sitt arbete i enlighet med nya direktiv frånregeringen. Mot bakgrund av den långa tid som förflutit sedan utredningentillsattes, och de svårigheter alt finna samlande lösningar som utredningenmött, finner jag det icke längre meningsfullt att utredningen inriktar sig påelt fortsatt arbete på det sätt som angavs i direktiven. Inom ramen för utredningen har ett omfattande materialframtagils. Det är angelägel att delta redovisas i syfte att belysa de aktuellafrågeställningarna och berika den fortsatta debatten. Mot denna bakgrund bör utredningens arbete nu inriktas påatt skyndsamt nc Skr.1981/82:103 sammanställa hifinfills behandlat material samt attfärdigställa belänkandet i Del II ämnet. Utredningen bör inrikta sigpå all ha avslutat sitl arbete före den 1 De samhällsekonomiska förutsättningarna har i viktigaavseenden förändrats sedan utredningen lillsaltes . Vår ekonomi harutsatts för betydande påfrestningar, och del kommer att la åtskillig lid attövervinna de delvis djupgående balansrubbningar som kännetecknar den svenskaekonomin. Mol denna bakgrund finner jag del angeläget att utredningen fästerstor vikt vid den inverkan på samhällsekonomins funktionsförmåga som de olikaförslag som diskuteras inom ramen för utredningens arbete kan få. Jag avser atttillkalla ytterligare experter till utredningen för att få dessa frågorbelysta. Jag hemsläller att regeringen beslutar ändra utredningensdirektiv i enlighet med vad jag nu har anfört. Regeringen ansluter sig lill föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Undersökning av allvarliga olyckshändelser Beslut vid regeringssammanträde 1981-03-05.Departementschefen, statsrådet , anför. Del moderna och tekniskt högt utvecklade samhället medförökade risker för allvariiga olyckshändelser. Bevis på detta har framkommitgenom de senaste årens svåra hotell- och restaurangbränder, fjällolyckov,jordskred, vägtrafikolyckor, lågolyckor och oljeutflöden. Undersökning av bränder och andra olyckshändelser sker i olika former och från skilda utgångspunkter. Polisen utreder alla sådana händelser vid vilka det finns anledning att misstänka brott. En del bränder undersöks under vissa förutsättningar av . Allvarliga re luftfartsolyckor granskas av och sjöolycka vid sjöförklaring inför domstol eller av sjöfartens . De undersökningar som utförs med särskild inriktning på olyckans förlopp och orsaker saml av säkerhetsåtgärderna genomförs i övrigi vanligen av det organ som ansvarar för den verksamhet inom vilken olyckan inträffat, t. ex. av eUer . Därvid anlitas ofta särskilda sakkunniga vid större olycksulredningar. Vidare gör yrkesinspek tionen ofta egna utredningar efter allvarliga olyckor i arbetet, I några fallhar regeringen efter en inträffad olycka gell särskilda sakkunniga i uppdrag alt utreda händelsen. Så skedde t, ex, vid oljepåslagen på under 75 och i samt vid Medhänvisning fill branden i restaurang i Slockhoim år Dir 1981:121977 och på i begärde Hotell- ochrestaurangan-slälldas förbund att regeringen skulle tillsätta en permanentstatlig kommission med uppgift att undersöka kataslrofbränder. tillstyrkte förslaget och framhöll att en kommission bordetillsättas för alla svårare olyckor som enligt brandlagen fordrar ingripandenav samhäUets räddningstjänst. Genom mofioner (mot. 1975/76:2099 och 1978/79:336)i har frågan om alt inrätta statliga undersökningsorgan ocksåaktualiserats. Motionerna har gällt särskilda undersökningskommissioner förtrafikolyckor och för brandkatastrofer i offentliga lokaler. Genomtilläggsdirektiv (Dir. 1979:57) gav regeringenräddningsljänstkommittén (Kn 1979:01) i uppdrag att med förtur överväga uppgiflsområde, organisation, sammansättning ochverksamhetsformer. Kommittén avlämnade delbetänkandet (Ds Kn 1980:1)Undersökning av allvarliga olyckshändelser. Idelbetänkandet föreslår räddningsljänstkommittén alt en självständig myndighet,statens kommission för undersökning av allvarliga olyckshändelser, skallinrättas. Denna- skall på eget inifiativ undersöka alla slag av allvarligaolyckshändelser eller tillbud till sådana händelser utom luftfartsolyckor somenligt luftfartslagen (1957:297) redan nu granskas av statens haverikommissioneller sjöolyckor som enligt sjölagen (1891:35 s. 1) kan granskas av . Med allvarliga olyckshändelser avses enligl kommitténsförslag brand, ras, översvämning, trafikolycka, utflöde av skadliga ämnen ochannan liknande händelse som har medfört eller kan befaras medföra betydandeskador på människor eller egendom eller i miljön. Enligl förslaget skallkommissionen bestå av en ordförande och fyra utredare. Ordföranden bör enliglkommittén vara eller ha varit ordinarie domare. Av utredarna föreslås en varalagfaren och ha erfarenhet som domare, en ha allmän teknisk sakkunskap, ensakkunskap i brandskydd och räddningstjänst samt en .sakkunskap i arbetarskyddoch hälsovård. Enligt förslaget knyts vidare elt stort antal experter meratillfälligl till verksamheten för att var och en inom sitt fackområde biträdakommissionen vid undersökningar av olyckshändelser. Kommittén räknar med allkommissionen kommer att behöva undersöka 15-20 olyckshändelser ellertillbud och bedömer att det blir nödvändigt alt kommissionens ordförande ochtvå andra ledamöter tjänstgör på heltid. Initialkostnaderna har av kommitténberäknats till . och de årliga kostnaderna till 2,4 milj. kr. I betänkandet finnsintaget förslag till lag om undersökning av allvarliga olyckshändelser och till förordning med instruktion för undersökningskom missionen. Lagförslaget innehåller allmänna bestämmelser om inriktningen av verksamheten och om dess bedrivande. EnUgt lagförslaget skall de som berörs av en olyckshändelse underrättas och få tillfälle att anföra vad deanser nödvändigt för att bevaka sina intressen. Kommissionen får rätt att hålla förhör med enskilda och få fillträde till platsen för en olyckshändelse ellerett tillbud. Lagförslaget innehåller också ett straffsankfioneral förbud att ulan 77 Skr.1981/82:103 fillstånd av kommissionen avlägsna eller rubba föremål avbetydelse för en Del II undersökning. Räddningstjänslkommilléns delbetänkande harremissbehandlats. Remissinstansernas synpunkter på förslaget Remissinstanserna är överlag positiva fillutredningsförslaget. Endast ett fåtal remissinstanser ställer sig heltavvisande till förslaget.