prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — Man får alltså motsvarande indelning avföräldrar i tre kategorier, där de med fullständigt föräldraansvar enligtkompromisslösningen motsvaras av dem hos vilka barnet skall bo enligtförevarande alternativförslag. Av här och tidigare under föräldraansvaret anförda skäl(se avsnitt 3.1.15) vill vi därför avstyrka förslaget att domstolen skall -interimistiskt eller slutligt - kunna förordna enbart om bostaden. Vikonstaterar återigen att de psykologiska skäl utredningen anför till stöd förförslagen - att ingen förälder skall känna sig helt avskuren från ansvarnärmast är att tillskriva den valda terminologin. Genom all begagna termenföräldraansvar drar man vid utförandet av de konkreta lösningarna onödigtvis påsig problem av den naturen. Tveksamma ställer vi oss också till förslaget att detgemensamma ansvaret i princip skall kunna upplösas först efler en betänketid . Visserligen kan man här, liksom när äktenskap skall upplösas, göragällande all förhastade ställningstaganden bör undvikas. Den viktiga skillnadenföreligger dock att fördröjningen i skilsmässofallet går ut över makarna själva- två vuxna - men i vårdnadsfallet berör en tredje - barnet. Om man, som vi tror, har anledning räkna med att de flestaansökningar också leder lill upplösning av del gemensamma ansvaret- på samma sätt som de flesta ansökningar om äktenskapsskillnad leder till äktenskapetsupplösning - torde fördröjningen kunna komma att bli av mycket begränsat värdeoch i stället medföra olägenheter som lätt går ut över barnet. Särskilt gällerdetta om ett interimistiskt förordnande i princip skall kunna avse blott varbarnet skall bo, inle själva föräldraansvaret. Den ene föräldemkanske inför de samarbetssvårigheler som uppstått hellre än alt riskera bråkmed den andre ger efter för dennes vilja i förhoppningen att därigenom kunnaskona barnet. Tänkbart är också att den ene föräldern i stället söker få delgemensamma ansvaret upplöst på grund av den andres olämplighet eller annangrund som inte kräver föregående betänkelid. De konsekvenser som kan befaras avutredningens förslag om betänkelid är alltså inle försumbara. Vi avstyrkerdärför förslaget. Frånsett förslaget om talerätl för barn, vilket behandlasi ett senare avsnitt nedan, innehåller belänkandet såvitt gäller föräldraansvaroch rätt till 14 1981/82. 1981/82:168 210 umgänge (6 kap. BFB) få nyheter som kräver någonkommentar ur Bilaga 3 processuell synvinkel. Vi kan därför från vårautgångspunkter till stora delar lämna förslaget utan erinran. På några enskildapunkter ställer vi oss emellertid kritiska, på sätt som framgår av detföljande. I betänkandet (s. 107) avvisas tanken på en möjlighet tillupptagande av muntlig bevisning under förberedelsen i syfte att breddaunderlaget för rätlens interimistiska beslut. Vi ser ingen anledning att idetta yttrande kommentera det faktiska behovet av en sådan möjlighet. Det bördäremot sägas att tillåtande av muntlig bevisning under förberedelsen i mål omföräldraansvar m. m. är förenat med processrättsliga problem som inle ärlätllösta. Det är emellertid fråga om en generell problematik, som inle börbedömas isolerat just för denna målkategori. Om del under remissbehandlingenframkommer skäl som anses tala för att möjlighet till muntlig bevisning införs,bör vi därför få tillfälle att yttra oss i denna del i ett senare sammanhang. När det gäller handläggningen i hovrätt av besvärsmålrörande interimistiskt beslut om föräldraansvar m. m., sägs i betänkandet (s.108) att "hovrätten i princip skall kalla parterna till muntligförhandling", innan sådan fråga avgörs. Del föreslås dock inle någonändring i gällande regler, enligt vilka hovrätt skall hålla förhandling ibesvärsmål, om det "finnes för utredningen erforderligt" (52 kap. 10§ RB). Det är möjligt att man i betänkandet anseti del räcka med ett motivuttalandeför att få hovrätterna alt gå över till munllighel i erforderlig utsträckning.I anslutning härtill vill vi uttala att del inle nu bör komma i fråga attinföra några specialregler för just dessa målkategorier. Spörsmålet omhandläggningsformerna i hovrätt bör i stället övervägas i ett störresammanhang. Man torde kunna utgå från att vi kommer att behandla dessa frågor iett senare skede av vårt arbete. I 13 § 1 st. i den föreslagna lagtexten öppnas möjlighetatt överföra föräldraansvaret från den ene föräldern lill den andre förälderneller till annan person. Enligt specialmotiveringen (s. 164) skall en sådanöverföring kunna ske på yrkande av förälder eller barn, men rätten skall också" självmant" kunna besluta alt överföra föräldraansvaret till annanperson. Meningen med detta uttalande måste rimligen vara att rätten skall i ettanhängigt mål vara obunden av parts yrkande i fråga om vem som skall anförtrosföräldraansvaret. Enligt vår mening framgår rätlens obundenhet härvidlag intetillräckligt tydligt av den föreslagna lagtexten. I förslagets 25 § bör orden "denföräldraansvarige" bytas ut mot "föräldraansvarig", för allläcka den situation där två föräldraansvariga finns och är mantalsskrivna påolika orter. I förslagels 26 § ges bestämmelser om i vUka fall fråga omföräldraansvar m. m. skall handläggas i den ordning som är föreskriven förtvistemål. Konsekvensen av förslaget synes vara att som domstolsärende skallhandläggas endast fråga enligt 16 § 2 st, dvs. fråga om förordnande avföräldraansvarig i sådana fall där det efter föräldraansvarigs död inte finnsnågon som har föräldraansvaret. Eftersom det normalt inte finns någon motpart idessa fall, synes det naturligt att låta ärendereglerna bli tillämpliga. För alt förfarandet skall hållas så snabbi och billigt sommöjligt är del viktigt alt remisser tiU socialnämnderna i ärenden rörandeföräldraansvar m. m. görs så begränsade som möjligt. Om tvist föreligger, skallremiss vara obligatorisk enligt förslaget. Vi ifrågasätter om domstolen intebör kunna underlåta remiss i vissa fall, t. ex. när utgången framstår somuppenbar eller tvisten i realiteten avser en annan del av målet. Och i de faUdär föräldrarna är Prop.1981/82:168 211 ense i frågan bör det - som också framhålls i betänkandet- normall räcka Bilaga 3 med all nämnden bereds tillfälle till yttrande. Enformell begäran om yttrande bör ske endast om rätten har särskild anledningmisstänka att föräldrarnas överenskommelse inte är till barnets bästa. Dennaordning bör enligt vår mening komma lill klarare uttryck i lagtexten,förslagsvis genom att i 28 § 1 st. andra meningen orden "kan rätten"byts ut mot "skall rätten, om ej särskilda skäl föranleder annat". En fråga som tilldragit sig stort intresse vid diskussionernainom förvaltningen är utredningens förslag om samarbetssamtal. Sådana samtalskall erbjudas föräldrar i skilsmässolvisler i syfte all nå en gemensam lösningvid oenighet om föräldraansvar eller umgängesräll. Vid samarbetssamtalen skallsträvan vara alt bearbeta föräldrarnas konfiikl och att de själva kommer framlill ett gemensamt beslut som gynnar alla parter. I betänkandet talas det omatt göra föräldrarna till bra skilsmässoföräldrar. Förvaltningen delar den kritik som utredningen för fram motde metoder som tidigare användes i vårdnadsulredningar och anser att förslagetmed samarbetssamtal är bra. Pä flera håll i landet bl. a. i har man isamband med vårdnadsutredningar sökt erbjuda föräldrar olika former avkonfliktbearbetning. -Erfarenheterna härav är goda. Om föräldrarna fårtillfälle att bearbeta sin konflikt vid skilsmässa och separation så ökar ocksåförutsättningarna för att de skall klara av ett gemensamt föräldraansvar elleren fungerande umgängesrätt sedan de skilts. Förvaltningen har redan tidigare i detta remissvarredovisat tveksamhet lill förslaget om automatiskt gemensamt föräldraansvarefler skilsmässa av den anledningen att del kan befaras att många föräldrarväljer gemensamt föräldraansvar för att undvika ta upp den egna konflikten.Denna förblir oarbetad och kommer säkerligen senare återverka menligt närföräldrarna skall samarbeta kring frågor som rör barnet. Förvaltningen villdärför framhålla att del är viktigt alt samarbelssamlalen kommer in på ett såtidigt stadium som möjligt. Förvaltningen finner det därför nödvändigt allkommunerna åläggs ett obligatoriskt ansvar att erbjuda någon form avsamarbetssamtal även till föräldrar vars konflikt inte dragits inför domstol.Som utredningen påpekar kommer detta sannolikt leda lill att antaletsamförslåndslösningar ökar och att tvistiga mål vid domstol om föräldraansvaroch umgängesrätt minskar, vilket skulle gynna både barnet och samhällel. Införande av samarbetssamtal kommer att medföra krav pånya resurser för förebyggande verksamhet vid socialdistriklen,familjevårdsbyrån och vid familjerådgivningen. Stora krav på kompetens ochutbildning måste ställas på samtalsledarna. Del är myckel viktigt attkontinuerlig handledning och övriga möjligheter till metodutveckling ges.Vidare är del en fördel om två samlalsledare deltar i samtalen och all de är avolika kön. Samarbetssamtalen skall syfta till konfliklbearbetning ochom möjligt ett gemensamt beslut. Kan delta inte åstadkommas måste frågan omföräldraansvar och umängesrätt avgöras av domstol. Frågan är då omsamtalsledarna skall medverka i utredningen om föräldraansvaret(vårdnadsutredningen). I betänkandet menas att så inte bör vara fallet.Vattentäta skott bör uprättas mellan samarbetssamtalen och utredningen om föräldraansvar.Den kunskap om parterna och information som kommer fram vid samarbetssamtalen Prop.1981/82:168 212 skall inle få användas i utredningen. Starka skäl talar ioch för sig för denna Bilaga 3 ståndpunkt. Samarbetssamtalen kan ses som enkrisbehandling, en bearbetning av föräldrarnas konflikt där syftet inte är allutröna vem som är lämplig förälder. Samtalen tar inte primärt sikte på barnetsbästa ulan snarare på barnets bästa efler skilsmässan genommålet all göra bra skilmässoföräldrar av parterna. En garanterad sekretess kanleda till en större öppenhet när föräldrarna vet att del som behandlas isamtalen inte senare kommer att användas mot dem när frågan om föräldraansvaretskall avgöras. Den försöksverksamhet med konfliklbearbetning i sambandmed vårdnadsutredningar som ägt rum vid haremellertid lämnat motsatta erfarenheter. Försöksverksamheten visar att man nårmycket goda resultat även om samtaldsledaren och vårdnadsulredaren är en och sammaperson. Den "taktiska och misstänksamma hållning" gentemotsamlalsledarna från föräldrarnas sida som utredningen befarar skulle bliföljden om man kombinerade funktionerna motsägs av erfarenheterna frånStockholm. Enligt utredningens förslag skall föräldrarna, omsamarbetssamtalen inte lett till lösning, möta en ny tjänsteman vidsocialförvaltningen och börja om från början igen. Förvaltningen finner delangeläget all erfarenheterna från beaktas vid övervägande om denslutliga utformningen av hur denna fråga skall lösas. Enligt betänkandet skall samarbetssamtalen föregås avinlroduklionssam-tal. För all få föräldrarna alt ställa upp bör del inpräntashos dem, säger utredningen, att det är mycket viktigt alt föräldrarna kansamarbeta kring barnet och att uteblivande från inlroduktionssamtalen kan kommaatt tillmätas en viss betydelse vid prövning av frågan om vem som skall fåföräldraansvaret. Denna formulering förefaller väl drastisk. Det kan inteenligt förvaltningens mening vara en bra utgångspunkt för samarbetssamtalen omföräldrarna tvingas till introduktionen med sådana påtryckningar. Utredningen räknar med att vissa föräldrar inle kommer attutnyttja erbjudandet om samarbetssamtal. I dessa fall måsle en utredning omföräldraansvar och umgängesrätt ske. Delsamma gäller de föräldrar, som efter enserie samarbetssamtal inle kunnat komma överens. Förvaltningen vill framhållaall det vid utredningen inle bara är värdefullt utan självklart att utredarengör hembesök hos barnet för all se hur del agerar i sin hemmiljö tillsammansmed föräldrarna. Utredarna föreslår all delegation av yttranden i mål omföräldraansvar eller umgångesräu skall kunna ske lill en liten grupp avförtroendevalda eller till tjänstemän. Resonemanget är inle särskilt väl underbyggt.Förvaltningen finner ingen anledning frångå nuvrande ordning alt beslutenfallas av förtroendevalda. I samband med domstols interimistiska beslut om var barnetskall bo och om umgängesrätten fram till dess frågan får sin slutligareglering, föreslås i betänkandet all domstolen för att få ett bättre underlagför sitt beslut skall ha möjlighet att skyndsamt inhämta upplysningar frånsocialnämnden. Delta är enligt förvaltningens mening en mycket viktig fråga.Del har visat sig att av de interimistiska besluten ocksåblir domstolens slutliga beslut. Det är rimligt att anta att domstolarna kommeratt fästa stort avseende vid de upplysningar som inhämtas från socialnämnden. Ibetänkandet preciseras "skyndsamt" . Om det endast ären enkel registerslagning som åsyftas kan delta åstadkommas Prop.1981/82:168 213 man ha mer omfattande upplysningar är alldelesför kort lid. Ett Bilaga 3 sådant yttrande måste föregås av kontakt med barnoch föräldrar. Förvaltningen vill slutligen redovisa en viss tveksamhetinför förslaget om betänketid vid upplösning av gemensamt föräldraansvar,särskilt när föräldrarna redan levt åtskilda . Särskih uttalande av andre vice ordföranden (). Utredningen framlägger förslag om samarbetssamtal. Detbästa vore, i fall där vårdnadsulredning kommer lill stånd, att dennainnehåller två steg: Samtal plus eventuell utredning. Samarbelssamlalen börvara en naturlig del av den situation som följer på en vårdnadstvist, bör ejkunna ifrågasättas eller avböjas. Det handlar om barnets bästa, obearbetadskilsmässa blir en konfiikl för barnet, det blir barnet som kommer i kläm omföräldrar ej vill samarbeta. Det är också viktigt att del är två olika personersom medverkar i samarbelssamlalen och vårdnadsulredningen. Del är enförtroendfråga, större öppenhet kan uppnås från föräldrarnas sida om de vet attde kan prata fritt ulan att orden används i kommande vårdnadsutredning. - Deflesta erfarenheterna tyder på detta. Om domstols begäran om yttrande från socialacentralnämnden, se avsnitt 5.1.16. Förslaget om remiss för bedömning av interimistiskt beslutom var barnet skall bo är förvaltningen tveksam till och förutsätter i varjefall att det endast användes undanlagsvis. Utredningens förslag att socialnämnden skall ha skyldighetalt erbjuda samarbetssamtal till människor, som tvistar om föräldraansvar ochumgängesräll inför domstol, är avsett all ge människor i denna situationmöjlighet alt tillsammans med kunniga samlalsledare bearbeta konflikter ochsjälva komma fram lill en lösning av frågan. Det är ingen tvekan om att debeslut som föräldrarna själva fattar har mycket större förutsättningar attfungera än de som tvingas på dem utifrån. Del förutsattes då alt föräldrarnakommer fram till en lösning som även tillgodoser barnets bästa. Man kan dockifrågasätta om det finns anledning att så starkt prioritera de föräldrar somvänt sig lill domstol all man gör erbjudandel till dem obligatoriskt. 1 en delav domstolsfallen är det redan från början klart att samarbetssamtal ärutsiktslösa, i varje fall med del begränsade antal samtal som av resursskälkommer alt stå till buds. I andra fall är det olämpligt, t. ex. när man vet alten av föräldrarna är kraftigt alkoholiserad, eller när barnen är omhändertagnaför samhällsvård. Det händer allt oftare att människor vänder sig tillsocialvården för att be om hjälp med att tala igenom vårdnadsfrågan innan manvänder sig till domstol. En del advokater hänvisar människor till socialvårdeni denna situation. Ju tidigare samtalen kan komma till stånd desto störremöjligheter har man att förhindra låsningar och allvarliga konflikter ombarnen. Det vore bättre om bestämmelsen utformades så alt socialnämnden åläggesall ha resurser för samarbetssamtal, men själv får avgöra vilka fall som skallprioriteras. Det är angeläget alt använda knappa resurser så effektivt sommöjligt. Prop.1981/82:168 214 Som samtalsledare föreslår utredningen socionomer medvidareutbildning Bilaga 3 och/eller psykologer med erfarenhet avkrisbehandling. Man föreslår också kvalificerad handledning och betonar viktenav välutbildade samlalsledare. En stor del av den personal som arbetarmed familjerätt saknar eller har endast delvis föreslagen utbildning. Det voreolyckligt om förslaget skulle behöva genomföras alltför snabbi. Den bästalösningen är om samarbetssamtalen införes successivt. Del skulle göra delmöjligt att utbilda redan anställd personal. Del skulle också göra del möjligtatt pröva sig fram lill den bästa formen av dessa samtal. finns detåtminstone två "skolor": Den som menar att samarbetssamtalen måslevara helt skilda från vårdnadsutredningar och föräldrar försäkras enfullständig sekretess och den som menar alt det myckel väl går att ha dem isamband med utredningen. Det finns ännu alldeles för hten erfarenhet av dettaför att man skall kunna ha någon säker uppfattning. Någon uppföljning av deförsöksverksamheter som funnits har ännu ine kunnat göras. En svårighet med desamtal som föratsätter absolut lystnadsplikt från samlalsledarna är, att manenligt nuvarande lag inle kan lova någon sådan. Om uppgifter av den arten attnämnden bör ingripa enligt barnavårdslagen lämnas under samtalen är löftet intemöjligt att hålla. Även om det finns anledning att ställa stora förhoppningarpå samarbetssamtalen kommer det alllid att finnas människor som inte kan enasom föräldraansvarsfrågan. Vårdnadsutredningar kan man därför aldrig kommaifrån. Den vårdnadsulredningsmelodik som tidigare använts ler sig ,med våraökade kunskaper om barn och mänskliga relationer, otillfredsställande. Det ärangeläget att en bättre metodik arbetas fram, där hänsyn till barnets behov ärviktigare än till föräldrarnas, som man undviker att stämplaföräldrar som olämpliga. De människor som inte har kunnat enas undersamarbetssamtal har rätt lill en omsorgsfull och med yrkeskunskap gjordutredning. Man får inte heller bortse ifrån att en väl genomförd utredningockså kan verka konfliktiösande. tillstyrker förslaget allsocialnämnden skall åläggas skyldighet att ha resurser för samarbetssamtal, menmed den ändringen alt nämnden själv får avgöra vilka fall som skall erbjudassådana samtal. Då föräldrarna är bosatta på olika orter begär domstolenyttranden från båda kommunerna. Detta syslem är ofta alltför otympligt.Utredarna tenderar inte så sällan att bli "försvarsadvokater" försina respektive parter. Detta hindrar i regel arbetet för lösningar som ärgodtagbara för alla inblandade parter. Dessutom tenderar beslutsunderlaget fördomstolen att bli svåröverskådligt. Därför bör den kommun där barnet bor hahuvudansvaret för yttrandet. Den kan vid behov anlita hjälp från annan kommunför utredning om den andra parten. Samråd bör i så fall ske under utredningensgång - helst bör också något gemensamt samtal mellan utredarna och bådaföräldrarna arrangeras. De merkostnader i form av utgifter för resor etc. somär förknippade med båda dessa alternativ bestrides av domstolen. De försök som gjorts, bland annat i , medsamarbetssamtal har gett goda resultat. Upp emot av de föräldrar sompåbörjat samtal har kunnat enas i vårdnads- eller umgängesrätlskonfliklen. Prop.1981/82:168 215 samarbetssamtalen ges de tvistande föräldrarna unika möjligheter att Bilaga 3 bearbeta sin konflikt. Samarbetssamtalen bygger på att parterna är motiverade attsöka en förändring i sin situation. Det är därför önskvärt att föräldrarnaredan i domstolen informeras om samarbetssamtalen och att domstolen markerar enpositiv inställning till samarbetssamtalen. De resurser som skulle krävas om kommunerna ålades allerbjuda samarbetssamtal skulle kunna tryggas genom en viss utbyggnad av denkommunala och landstingskommunala familjerådgivningsverksamheten. Demerkostnader som ett obligatorium skulle innebära bör därför bli relativtbegränsade. Däremot anser sociala centralnämnden, till skillnad frånutredningen, all de merkostnader som parterna åsamkas genom resor och förloradarbetsförtjänst bör bestridas av den allmänna rättshjälpen och ej avkommunerna. Ovan har påpekats all en del av de föräldrar som befinnersig i vårdnadskonflikt inle accepterar erbjudandel om samarbetssamtal. För allundvika att motsättningarna permanentas eller förvärras anser socialacentralnämnden, i likhet med utredningen, att man inom vårdnads- ochumgängesrättsutredningens ram bör arbeta för ell bättre samarbete mellanföräldrarna. Försök har gjorts bland annat i med utredningar därprinciperna och målsättningarna från samarbetssamtalen tillämpats vidkontakterna med föräldrarna. Erfarenheterna härifrån visar att det med dennametod går att förmå föräldrarna att bättre beakta det gemensamma ansvaret förbarnet och till och med nå samförståndslösningar. Det har emellertid också visat sig att utredarna i vissaärenden kan hamna i en rollkonflikt. Parterna kan uppleva ambitionen attbearbeta familjens situation som bristande objektivitet hos utredaren. Det ärdärför nämndens uppfattning att utredningarna i görligaste mån bör bedrivas meden samförslåndslösning som ett av målen. I vissa ärenden torde del dockfortfarande bli nödvändigt med en traditionell utredningsmetodik med enskildasamtal med föräldrarna och med en strikt redovisning av deras upplevelser ochståndpunkter. På de flesta håll, däribland i , tillämpas regeln altutredaren samtalar med barnet om det är och uppåt. I praktiken handlardet ofta om att varsamt pejla in, barnels aktuella situation. Utredaren börundvika att ställa barnet inför en omöjlig valsituation där det skall väljabort en förälder. Såväl domstol som utredare bör starkt understrykaföräldrarnas gemensamma ansvar för barnets framtid ochvårdnads-/umgängesrättsfrå-gans lösning. I vissa fall där det är fråga om myckel djupgåendekonflikter mellan föräldrarna kan barn långt ner i åldrarna av omständigheternatvingas ta ställning för den ena föräldern. Generellt anser socialacentralnämnden att domstolarna bör använda sig av en mera flexibel åldersgräns,beroende på vilket beslutsunderlag som finns. Den nuvarande ordningen med en politiskt sammansatt socialnämnd som ansvarig för yttrandet utgör en garanti såväl för utredningarnaskvalitet som Prop.1981/82:168 216 för en likartad bedömning i olika ärenden. Denna ordningbör därför Bilaga 3 bibehållas. Till skillnad mot utredningen anser nämndenemellertid inte att nu gällande möjUghet till delegation bör vidgas eller attsärskild förtroen-demannadelegation bör få ökad användning. Enligt gällande ordning fattas för vårdnads- ochumgängesrällsfrågans slutliga lösning viktiga beslut i samband med de interimistiskaförordnandena. Dessa beslut fallas ofta med ett mycket bristfälligtbeslutsunderlag. En följd har bland annat blivit att domstolarna i de allraflesta fall ger modern den interimistiska vårdnaden. Domstolarna speglarhärigenom på intet sätt fädernas ökade delaktighet i barnensuppfostran. Utredningens förslag om ett kortare yttrande från delegeradtjänsteman vid socialförvaltningen skulle här kunna bidraga mera nyanserad och mindre schabloniserad bedömning i samband med detinterimistiska beslutet. Ytlrandeliden bör dock föriängas . I destörre kommunerna med ell stort antal vårdnads- och umgängesrältskonfiikterkommer del dock alt innebära ett behov av viss resursförstärkning. 5.2.21 sociala centralnämnd Samarbetssamtal Vid en skilsmässa mellan föräldrarna fortsätter detgemensamma föräldraansvaret. Det är bara i särskilda fall man går in påavvikelser. På grund av ändrad lagstiftning 1979 beträffande underhållsbidragoch bidragsförskott har man undanröjt hindret till fortsalt föräldraansvar pågrund av ekonomiska skäl (SFS 1978:835).Den avgörande frågan vid enskilsm.ässa mellan föräldrarna kvarstår beträffande var barnet skall bo. Föratt få föräldrarna att komma överens anvisar man bl. a. en lösning genom enskyldighet för kommunerna att erbjuda samarbetssamtal med för ändamåletsärskilt utbildad personal. Här har den erfarenheten att detinte räcker med att erbjuda en sådan lösning.