prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Sedan sin tillkomst 1977 har nämnden avgjort 19 ärenden,varav i sju av fallen besluten lett till utbetalning av ersättning, sfcadeprövningsnäBid avger utlåtandensom är bindande för men inte för den ersättningskrävande. På begäran av ersättningskrävande eller av avger nämnden utlåtandeom riktigheten och skäligheten av beslut i skadeärende därden ersättningskrävande inte velat acceptera bolagets skadereglering. Nämnden består av fyra ordinarie ledamöter. Tre av dessa är ledamöter i . De harutsetts av regeringen "med uppgift att särskilt vaka över att försäkringstagarnasintresse vederbörligen beaktas" och har alltidmajoritet i nämnden. Den fjärde ledamoten ärchef för . 1981/82:180 Bilagedel 586 Trygg Hansas försäkrijngsnäBndyttrar sig förutom i tvistiga frågor mellan bolaget och någon skadelidande beträffande tillämpning och tolkning av försäkringsavtal,villkor, offerter m.m. även i frågor av principiell betydelse som gäller bolagets produktutformning och skadebehandling.Nämndens beslut är bindande förbolaget. Nämnden arbetar på fyra av varandra oberoende avdelningar, nämligen en förbil-och båtförsäkring, en för hem-, villa- och fritidshusförsäkring, en för fastighets-, företags-och industriförsäkring och en för personförsäkring. Varjeavdelning består av 9-11 ledamöter. Det övervägande antalet ledamöter i nämnden är lekmän,däribland försäkringstagarrepresentanteroch representanter för olika organisationer, t.ex.Motormännens riksförbund, och . Den som begärt prövning av ett ärende fårdel av det material som skall föredras i nämnden och har rättatt komplettera detta genom skriftlig inlaga. De interna bolagsnämndernasutlåtanden avges samtliga utan kostnadför de ersättningskrävande.Ändringsfrekvensen 1979 var ungefär 15?a. Utöver de gemensamma och interna nämnderna finns det några nämnder som yttrar sig i viktigaeller principiella skadeersättningsfallsom inträffat i försäkringsformersom tillkommit . Exempel på sådana nämnder ärLäkemedels-skadenämnden, och . De företag som i yrkesmässigt tillverkar eller hit inför läkemedel haranslutit sig till en frivillig läkemedelsskadeförsäkring. Försäkringen täcker personskada som orsakats av läkemedel som häri landet yrkesmässigt har lämnats ut förförbrukning, LäiaaiBdRlsskadenäBnUeii har till uppgift att avge utlåtande övertolkningen och tillämpningen av "åtagande att utge 1981/82:180 Bilagedel 587 ersättning vid läkemedelsskada" i ärenden som hänskjutits till nämnden av skadelidande, försäkringstagareneller försäkringsgivaren . Nämnden består av 8 ledamöter.Ordföranden och tre andra ledamöter utses av regeringen. En ledamot utses av sjukvårdshuvudmännen,en ledamot av försäkringsgivaren och två ledamöter av försäkringstagaren. Så gott som all sjuk- och hälsovård i Sverigehar försäkrats mot behandlingsskada. Genom ett särskilt åtagande ansvaras för skada som under vissa förutsättningardrabbar patienter i samband med sjuk- och hälsovård. Ansvaret enligt detta åtagande har försäkrats av ett konsortium av svenska försäkringsgivare. Om den skadade patienten inte vill åtnöjas med konsortiets besked i en ersättningfråga kan han vända sig till en rådgivande skadenämnd, patientskadenännden. I nämnden ingår 6 ledamöter.Två av dessa, varav den ene Skall varaordförande, utses av regeringen, två utses av sjukvårdshuvudmännen och tvåav konsortiet. Nämnden kan även prövafrågor av mer principiell natur. Vidutgången av 1979 hade drygt 200 fallvarit föremål för nämndens prövning, av vilka ca 2D% avsågprincipiella frågor och 80?o tvister. Enligt bestämmelserna ilagen om arbetsskadeförsäkring betalas vid arbetsskada ersättningför ekonomisk förlust upp till 7,5 X basbeloppet (. ),oavsett om skadeståndsskyldighet föreligger förarbetsgivare eller annan. Trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA) kompletterar dessa bestämmelser såatt ersättningen täcker den faktiska förlusten av arbetsförtjänst (utöver7,5 x basbeloppet), ävensom ideell ersättning och kostnader. Storleken av ersättning beräknaspå i princip skadeståndsrättsliggrund. 1981/82:180 Bilagedel 588 Trygghetsförsäkring vid arbetsskada tecknas i ett försäkringskonsortium,AMF-trygghetsförsäkring. TFA-nännden, som är rådgivandetill konsortiet, består av fyra ledamöter. (), i (LO)och Tjänstemännens centralorganisations privattjänstemannakartell (PTK) utser vardera en ledamot, medan och gemensamt utser en ledamot. yttrande skall inhämtas i bl.a, frågorsom rör försäkringsfall av prejudicerandebetydelse och tolkning av försäkringsvillkor m.m. Kontaktforum förförsäkringsfrågor är en plattform för överläggningar mellan representanter för , försäkringsinspektionen och försäkringsbranschen.Utmärkande är en informell diskussion om olika försäkringsfrågor. Verksamheten syftar till att underlätta en utveckling till konsumenternas bästa med hänsyntill både de enskilda konsumenternas ochförsäkringskollektivets intressen. När kontaktforum inrättades påkonsumentverkets initiativ 1975 skedde det enligt förslag i 1974 årsstatsverksproposition bilaga 12. I kontaktforum har i regeltre ledamöter, varav en är ordförande,försäkringsinspektionen en-tvåledamöter och försäkringsbolagennumera fem ledamöter. Vid sammanträdenai kontaktforum diskuteras olika problem påförsäkringsområdet. Frågorna har fångatsupp av de tre parterna via deras olika kanaler. Det kan vara genom exempelvisallmänna reklamationsnämndens försäkringsavdelning, brev och tidningsartiklar eller viaen branschkommitté. Ämnena kan gälla allt mellan produktutformning,skadere- Prop.1981/82:180 Bilagedel 589 glering och information. Den sistnämnda typen av frågorförekommer ofta i anslutning tillmarknadsföringslagens regler. Synpunkter ikontaktforum förs sedan vidare till olikabranschkommittéer för ytterligare överväganden, beslut eller rekommendationer. Antalet sammanträdenper år växlar något. Kontaktforum har sammanträtt ungefär6 gånger . I samband med det senaste årets riktlinjeförhandlingarangående konsumentförsäkringslagensinformationsplikt har sammanträdesfrekvensennedgått till 4-5 gånger per år.Konsumentverket tillhandahåller sekreterare vid sammanträdena. Sammanträdenaprotokollsförs som minnesanteckningar, vilkajusteras och utsänds för kännedom. Kontaktforum arbetar också genom olika projektgrupper. En grupp har sålunda arbetat fram ett förslag till folder med råd inför valet avbilförsäkring. En annan arbetsgrupp diskuterar informationen vid bilskada. Byrån som startade sin verksamhet den 1augusti 1979 är en självständig rådgivningsbyråsom skall hjälpa och vägleda konsumenterna i försäkringsfrågor. Rådkan också ges till andra grupper som harlikartade försäkringsproblem, t.ex. hantverkare och småföretagare. Byrån skall hjälpa konsumenterna med synpunkter vid val av försäkring. Byrån skall ocksåkunna informera om frågor i samband med skaderegleringoch qm vart man kan vända sig när man fåttavslag på ersättningsanspråk från ett försäkringsbolag. Kommunala och regionala konsumentvägledare och hemkonsulenter kan vända sig till byrånsom också skall göra sammanställningaröver olika konsumentproblem vilkaskall delges , försäkringsinspektisnen och FörsäkringsbranschensServiceaktiebolag (FSAB). Prop.1981/82:180 Bilagedel 590 Verksamheten drivs i form av en stiftelse och bedrivs somförsöksverksamhet under tre år.Stiftelsen är bildad av FörsäkringsbranschensServiceaktiebolag. Styrelsen bestårav sex ledamöter, av vilka två utses av , två av försäkringsinspektionen och två av FSAB. Styrelsen utser inom sig, bland de ledamöter som utsetts av och försäkringsinspektionen,ordförande. Chef för byrån är en jurist. Övrigpersonal består av fyra handläggare (varav en deltidstjänst om 6Q?o) och en sekreterare. Försäkringsbranschen finansierar konsumenternas försäkringsbyrå, men och försäkringsinspektionenhar ett dominerande inflytande öververksamheten genom majoritet i byrånsstyrelse. Rådgivningen är kostnadsfri och kan avse frågor såväl före köp av försäkring som efter köp.Rådgivningen före köp syftartill att ge konsumenten ett underlag föratt själv söka sig fram till ett "bästaköp". Huvudprincip vid rådgivningen efter köp är att ge den frågande förutsättningar att agera vidare på egen hand. Försäkringsbyråntar upp frågor rörande privatpersoners frivilliga försäkringar. Undantagna från verksamheten är allmän försäkring och påkollektivavtal grundade arbetsmarknadsförsäkringar. Försäkringsbyrän mottog augusti1979-juni 1980 sammanlagt 5 305 förfrågningar. Kontakt med försäkringsbyrånkan ske skriftligen, vid besök eller pertelefon. Huvuddelen av de. som kontaktar försäkringsbyrångör det per telefon. Av det totalaantalet mottagna förfrågningar framfördes 90?» per telefon. Tabell 1 Antal förfrågningar Prop.1981/82:180 Bilagedel 591 På grund av stor publicitet vidstarten mottogs () 707 förfrågningar. Ärendetillströmningenhar därefter legat på en relativt jämnnivå med knappt 500 förfrågningar permånad. Huvuduppgiften förförsäkringsbyrån är att ge råd åt enskilda konsumenter. Av det totala antalet kontakter har enskildakonsumenter svarat för 84?o. Såsom framgårav tabell 2 har emellertid såväl näringsidkareav skilda slag som konsumentvägledare vänt sig till försäkringsbyrånför att få råd. Tabell 2 Antal förfrågningar Frågor frän Antal När det gäller myndigheters, organisationers m.fl. kontaktermed allmänheten är inte sällanStorstockholmsområdet överrepresenterat. Under ett inledningsskede var så även falletbeträffande försäkringsbyrån. Efter hand har emellertid denna utveckling svängt. Någotmer än hälften av de, som kontaktar försäkringsbyrånär bosatta utanför , Tabell 3 Antal förfrågningar 1981/82:180 Bilagedel 592 Såväl konsumentförsäkringar av skilda slag som specialförsäkringar och försäkringar avsedda förolika näringsidkare har aktualiserats i rådgivningen. Motorfordonsförsäkring och hem-villaheniförsäkring hardominerat i verksamheten. avalla ärenden har rört någon av de två ovan nämndaförsäkringarna. Tabell 4 Typ av försäkring Hem, villahem, fritidshus Bil, mc, moped Den största andelenförfrågningar har avsett råd i pågående skadeärenden (se tabell 5). ?a av alla förfrågningar haravsett råd före tecknandet av försäkring. Denna rådgivninghar i allmänhet omfattat diskussion omkonsumentens försäkringsbehov och upplysning om alternativa försäkringsformer.I tabell 5 under rubriken "allmäninformation om försäkring" redovisas förfrågningar rörandeolika försäkringars uppbyggnad och innehåll.Till rubriken "allmän information om möjligheterna att fåskada ersatt" har förts allmänna frågorom visst slags skadehändelse omfattas av försäkring ellerej. Omkring 10?o av alla ärenden har rört möjligheternaatt överklaga försäkringsbolagsbeslut i skadeärende och 8?o av ärendena har avsett allmän information påförsäkringsområdet. Prop.1981/82:180 Bilagedel 593 Allmän information om att få skada ersatt Allmän information om att få tvist prövad Allmän information på området 38 1981/82. Prop.1981/82:180 Bilagedel 594 5 FÖRSÄKRINGSINSPEKTIONENS OCH BEFATTNINGMED KONSUMENTFRÅGOR INOM FÖRSÄKRINGSOMRÅDET I betänkandet (SOU 1960:11) Översyn av lagen om försäkringsrörelse uttalade försäkringssakkunniga att inspektionen i stort sett torde sakna lagliga möjligheter att tillvarata försäkringstagarintressetpå villkorsområdet. De sakkunniga och även departementschefen i lagrådsremissen (prop, 1961:171 om ändring i lagen om försäkringsrörelse) föreslogdärför en klarläggande bestämmelse om att styrelsen och verkställande direktörenför försäkringsbolag skulle ansvara för att tillämpadeförsäkringsvillkor var skäliga. Lagrådet uttalade emellertid att skälighetsprincipen i försäkringslagstiftningen, innebärande att kostnaden för en försäkring skall vara skälig, intetorde kunna tillgodoses om inte uppmärksamhetockså ägnades åt hur bl.a. försäkringsvillkorenvar ordnade. Departementschefen delade lagrådetsmening att inspektionen redan enligt gällandelag hade sådana tillsynsbefogenheter, som detav honom i lagrådsremissen föreslagna tilläggsstadgandetavsåg att ge uttryck för. Det föreslagnatillägget fick därför utgå. Första lagutskottet(utlåtande nr. 1961) hade ingen erinran mot propositionens lagförslag och beslutade i enlighet medutskottets hemställan. Härefter stod det fullt klart attinspektionen hade befogenheter att granska såväl liv- som sakförsäkringsvillkorpå grundval av premiesättningen (skälighetsprincipen).Denna befogenhet framgår uttryckligen fr.o.m. den 1januari 1981. Då tillades ett nytt tredje momenttill 282 § försäkringsrörelselagen med innebörd att bolagsledningen har att övervakaatt även andra villkor än premien ärskäliga och skall lämna inspektionen alla upplysningar som behövs för granskningen(se närmare avsnitt 3.1.1. sid 57 ). handhar granskning av avtalsvillkor enligtavtalsvillkorslagen. Prop.1981/82:180 Bilagedel 595 taget frånavtalsvillkorslagens tillämpning befattar sig konsumentverketinte med granskning av försäkringsvillkor, I kontaktforum förförsäkringsfrågor har emellertid verket varitengagerat i överläggningar angående bolagens villkorsutformning. Vid avtalsvillkorslagens tillkomst och då dess tillämpningsområde utvidgades togs frågan upp om försäkringsområdet även i fortsättningen borde undantas från lagens tillämpning.Departementschefen konstaterade (prop. 1971:15 med förslag till lag om förbud mot otillbörliga avtalsvillkor m.m. sid. att de speciellt inrättade tillsynsmyndigheterna på bank- och försäkringsområdetredan var behöriga att granska och meddela föreskrifter om innehållet i avtalsformulär. Han ansåg det därför naturligt att de särskilda inspektionsmyndigheterna också i fortsättningen anförtroddes denna uppgift. Beträffande bankverksamhet ansågs att man särskiltmåste beakta det intresse som depenningvårdande myndigheterna kan ha av attkunna anlägga speciella penningpolitiskaaspekter på villkoren för bankernas kreditgivningsverksamhet. () tog i sin 1977 avgivna revisionsrapportom försäkringsinspektionens verksamhet upp bl.a. villkorsgranskningen.Villkoren och skaderegleringsprinciperna var enligt svårbedömdaoch/eller okända för konsumenterna. Den komplicerade prismekanismen försvåradeytterligare produkt- och prisjämförelser. ansåg dessa förhållanden motivera en betydligt mer inträngande skälighetskontrollän den granskning som inspektionen då utförde. betonade i ett yttrande till riksrevisionsverketmed anledning av revisionsrapporten att den i allmänhet påfrivillig väg blev väl förhandsinformeradom mera betydelsefulla nyheter i frågaom såväl som försäkringsvillkor. Någon systematisk villkorsgranskninghar inte bedrivits av inspektionen, men ett stort antal Prop.1981/82:180 Bilagedel 596 punktvisa påpekanden hargjorts under hand särskilt i samband med introduktionenav nya produkter. Inspektionen redogjorde vidare för att den redan i sin anslagsframställning /63 föreslog en förstärkning med en välkvalificerad befattningshavare förskadereglerings- och villkorstillsynen. Förslagetavslogs, vilket inspektionen uppfattade som ett godtagande av tillsynensambitionsnivå. föreslog isitt delbetänkande (SOU 1977:84) Konsumentförsäkringslag ensärskild bestämmelse i försäkringsrörelselagenatt premie och andra försäkringsvillkor skall vara skäligaoch i övrigt motsvara försäkringstagaresoch försäkringshavares intresse av en ändamålsenlig försäkring. I betänkandetdiskuterades frågan om vilka krav som borde ställas påförsäkringsvillkoren. Kommitténansåg bl.a. att i väsentliga delar avtalsvillkorslagen och dess tillämpning borde utgöramönster för den villkorsgranskning som föreslogs. Enligt försäkringsrättskommittén kan man inte stanna vid en kontroll över försäkringsvillkoren som innefattar en granskning av attvillkoren inte är oskäliga i den mening som motsvarar avtalsvillkorslagen. Kraven på försäkringsvillkor, och de befogenheter som degranskande myndigheterna skall ha, måstegå längre. Villkorens utformning har samband med såvälsoliditets- som skälighetsbedömning. Det skulle därför enligt försäkringsrättskommitténkunna leda till en besvärande skevhet i bedömningen, om åena sidan med hänsyn till skälighetsprincipen vissa ganska långtgående kravskulle kunna ställas på villkoren och bli utslagsgivande för granskningen av dessa och å andra sidan den villkorsgranskning som närmast motsvarar den enligt avtalsvillkorslagenskulle vara inskränkt till en prövning av om villkor är oskäliga. Det synes i själva verket omöjligtatt skilja mellan dessa olika slag av prövning. Försäkringsverksamhetskommitténskall senare i sitt arbete överväga villkorsgranskningens roll, inriktning och intensitet. Prop.1981/82:180 Bilagedel 597 diskuterade också frågan vilken myndighet som borde hahand om villkorsgranskningen. Kommitténredovisade i betänkandet (sid. 172 f.) två olika modeller förvillkorsgranskning. Den ena modellen, den s.k."avtalsvillkorsmodellen", innebäratt den slutliga prövningen åvilar och att en granskning, somibland leder till prövning inför denna domstol, sker hos /KO. Den andra modellen, den s.k, "tillsynsmodellen",innebär att kontrollen av villkoren förläggs tillinspektionen. diskuterade för-och nackdelar med de olika modellerna. Enligt kommittén var det till en början önskvärt att för konsumentskyddet vid försäkringutnyttja den sakkunskap som och /KO besitterbeträffande villkorsgranskning. Konsumentskyddetvid försäkring har också samband med andra delar av konsumentskyddet. För "tillsynsmodellen"talade, enligt försäkringsrättskommittén, framförallt att inspektionen besitter särskildsakkunskap beträffande försäkring. Itillsynen ingår dessutom redan ett betydande mått av konsumentskydd. Villkorskontrollen står ocksåi nära sammanhang med andra sidor avtillsynen över försäkring, bl.a. tillämpning av soliditets- och skälighetsprinciperna. Soliditets- och skälighets-kontrollen måste under alla omständigheterliksom åvila inspektionen och det är knappast möjligtatt generellt från denna isolera den bedömning som avsågs.Enligt kommittén var det vidare förenat med betydande olägenheter om två olika myndigheter fattade bindandebeslut om villkoren från delvis olika, delvissammanfallande synpunkter. En fördel med"avtalsvillkorsmodellen" ansågsvara att den innefattade en klar instansordning och metod att lösa konflikter. Prop.1981/82:180 Bilagedel 598 konstaterade avslutningsvis att situationen varmer komplicerad på försäkringsområdet än på de flesta andra områden såtillvida att konsument- och näringsidkarintressen inte ensamma kunde ställas mot varandra. kunde ha attfatta beslut som gick emot önskemål gemensamma förförsäkringstagare och försäkringsgivare, nämligenom dessa önskemål skulle leda till konsekvenser som inte motsvarade de krav på soliditet och skälighetsom måste ställas påförsäkringsverksamhet. Enligt försäkringsrättskommittén kunde önskemålen inte tillgodoses vare sig genom den renodladeavtalsvillkorsmodellen eller den renodlade tillsynsmodellen. Villkorskontrollenborde ske i de former där båda myndigheternas särskildakompetens på en gång bäst kom till sin rätt. Kommitténtog emellertid inte ställning i de organisatoriska frågorna. Remissinstanserna hade olika meningar i fråga om vilken myndighet som borde handhavillkorsgranskningen. Flera instanser, däriblandSvea Hovrätt, , och betonade intresset av att koncentrera tillsyn och granskning avförsäkringsbranschen till en enda myndighet. ochSveriges advokatsamfund framhöll attinspektionen under alla omständigheterhar att utöva kontroll över soliditet och skälighet även om den viUkorskontroll, somskulle påkallas av konsumentförsäkringslagen,överlämnades till annan myndighet. Flera instanser, däribland /KO och ,ansåg att en klar fördel med "avtalsvillkorsmodellen" var attprövningen av ett villkor skedde ijudiciella former. /KO framhöllockså att ytterligare en fördel med "avtalsvillkorsmodellen" var attbedömningen av villkoren skedde enligtsamma principer som gällde för konsumentområdeti övrigt. Departementschefen (prop. 1979/80:9 om konsumentförsäkringslagm.m. sid. 88 ff.) ansåg sig inte vara beredd att tillstyrkakommitténs förslag om en villkorsgranskning som skulle inriktas på ändamålsenlighet. 1981/82:180 Bilagedel 599 till frågan ominriktningen och organisationen pålängre sikt av samhällets kontroll överförsäkringsvillkoren borde enligt departementschefen anstå till dess försäkringsverk-samhetskommittén hade blivit färdigmed sitt arbete. Utökningen av villkorsgranskningen föreslogs därför göras inomramen för gällande principer och organisation. Enligt departementschefen betyddedetta att villkorsgranskningen borde handhas av inspektionen. Undantaget från avtalsvillkorslagens tillämpningsområdeborde alltså bestå men det ansågs naturligt att inspektionensgranskning skedde i nära samarbete med . Sedan proposition till konsumentförsäkringslag framlagtsför inleddesbland försäkringsbolagen ett omfattande översynsarbeteavseende försäkringsvillkoren, främst syftandetill att tillgodose den föreslagna lagens tvingande regler. Idetta arbete har försäkringsinspektionen genom representanter i skilda arbetsgrupper tagitdel. Inspektionens medverkan har i propositionen förutsatts såvittgäller legalitetsgranskningen. För försäkringsbolagens del har arbetet varit omfattande ochenligt inspektionens mening är deprodukter, som kommit ut i marknaden i samband med konsumentförsäkringslagensikraftträdande, att betrakta som ett första försök att realisera lagstiftarnas tankegångar. I enlighet med det tillägg till lagen om försäkringsrörelse som gjordes med konsumentförsäkringslagen(avseende skälighetsövervakning ävenav andra försäkringsvillkor än premierna) kommer framtidaprodukter enligt inspektionens uppfattning att systematiskt fingranskas på ett mer inträngandesätt än vad som varit möjligt.Den 1 juli 1980 har inspektionen fåtten avdelningsdirektörstjänst på försäkringsjuridiska och administrativabyrån. Befattningshavaren skall enbarthandha villkorsgranskning. Inspektionens möjligheteratt ingripa mot ett försäkringsbolags marknadsföring har sinbakgrund i inspektionens all- Prop.1981/82:180 Bilagedel 600 manna tillsynsplikt och bestämmelsen i 302 § försäkrings-rörelselagen. I 302 § försäkringsrörelselagen åläggs försäkringsbolags styrelse och verkställande direktöratt övervaka att anskaffning av ansökningar om försäkring hos bolaget sker på sätt som överensstämmermed god försäkringssed. Regeringen kan utfärdanärmare bestämmelser angåendesådan anskaffningsverksamhet ochockså utse en särskild nämndatt handlägga sådana frågor (se närmare avsnitt 3.1.1 sid. 58 ). Som tidigare framgåttgäller marknadsföringslagen (se avsnitt 3.2.3 sid. 77 ) på försäkringsområdet.Detta betyder att även /KO bevakar ochkan ingripa mot ett försäkringsbolag med stöd avmarknadsföringslagens bestämmelser om otillbörlig marknadsföring och underlåtenhet att vid marknadsföring lämnaviss information. Vid marknadsföringslagenstillkomst berördes inte frågan om eventuell specialreglering av försäkringsverksamheten.Betänkandet (SOU 1966:71) Otillbörlig konkurrens och departementspromemorian(Stencil Ju 1969:2) om vissa organisationsfrågor i samband med en ny lag om otillbörlig marknadsföring sändes aldrig påremiss till försäkringsinspektionen. Inte heller skedde någon gemensam beredning med dåvarandefinansdepartementet. anmärkte dock i sitt remissvar attenligt lag en speciell övervakning av försäljnings- ochkonkurrensfrågor sker inom försäkringsområdet. Enligt riksförbundethade det i övrigt varit önskvärt att densjälvsanerande verksamhet som byggtsut inom näringslivet i stort getts tillfälle att framvisa resultat innan nya organ inrättades. Försäkringsområdet berördes över huvudtaget inte av departementschefen i prop. 1970:57 med förslag till lag om otillbörlig marknadsföringm.m. Prop.1981/82:180 Bilagedel 601 /KO övervakarföljaktligen försäkringsbolagensmarknadsföring på sarrima sättsom inom övriga områden. En viss allmänbevakning av tidningar och tidskrifter sker ävenpå försäkringsområdet, meh huvudsakligen initieras ingripanden genomanmälningar från allmänheten,konkurrenter o.dyl.