prop · G503154 · 1981-12-31 00:00:00 — Utredningens förslag att arbetsgivare somhuvudregel skall lämna arbetstagare besked om arbetstidens förläggning i förväg har tillstyrkts eller med smärre påpekanden lämnats utanerinran av samtliga remissinstanser utom SAF, SFO och . SALF anser den föreslagna bestämmelsen värdefull.Enligt organisationen är det dock viktigt att det tydligt framgår attkollektivavtal eller enskilda tjänsteavtal kan begränsa arbetsgivarensmöjligheter att självständigt besluta om förändringar av arbetstidens ochjourtidens förläggning. 1981/82:154 121 Detbör också tydligt framgå att den föreslagna bestämmelsen inte innebär någonförändring i den skyldighet som arbetsgivare kan ha att påkalla förhandlingarenligt 11 § medbestämmandelagen innan beslut om förändringar fattas i berördafrågor. LO accepterar tvåveckorsregeln. I fråga om den föreslagnaundantagsregeln att besked får lämnas i förväg, i den mänverksamhetens art eller händelser som inte har kunnat förutses ger anledningtill det, menar LO att en precisering av begreppet verksamhetens art bör görasi lagens förarbeten. TCO förutsätter i sin tillstyrkan av förslaget attundantagsbestämmelsen tillämpas restriktivt. SAV konstaterar i sitt tillstyrkande yttrande attarbetstagarna inom det statliga området redan nu i de flesta fall får besked omarbetstidens förläggning i så god tid att den föreslagna huvudregeln uppfylls.Både det allmänna arbetstidsavtalet och det militära arbetstidsavtaletreglerar noga denna fråga. Beträffande undantagsregeln vill SAV framhålla attden regeln i stor utsträckning kan behöva utnyttjas inom det statliga områdetäven för annan personal än sådan som tillhör den egentliga vikariepersonalen.Inom statsförvaltningen förekommer det nämligen mycket ofta att man använderäven den fasta personalen för vikariatstjänstgöring som inte är känd i förväg,t.ex. vikariat på grund av sjukdomsfall. SAV förutsätter att en sådantillämpning av undantagsregeln står i överensstämmelse med intentionerna iförslaget. anser i sitt yttrande förslaget istort sett rimligt och riktigt. anger som en förutsättningför sin tillstyrkan att någon begränsning av dygnsarbetstiden inte införs ilagen. EnHgt förbundets mening bör nämligen frågan om dygnsarbetstidens längdbehandlas i anslutning till att ett arbetsfidsschema i sin helhet fastställspå de enskilda arbetsplatserna. n\igt jämställdhetskommittén är enalldeles om den anställde skall kunna planera barnomsorg,hushållsarbete och frifids-verksamhet av olika slag. Normalfallet bör vara attbesked om arbetstidens förläggning lämnas än iförväg. I de allra flesta fall torde detta vara både rimligt att begära ochmöjligt att genomföra. Endast i undantagsfall bör man kunna falla tillbaka päminimifider i den föreslagna bestämmelsen. Även utredningen synes dela dennauppfattning. Det bör dock klarare än vad utredningen gjort sägas ifrån attnormalfallet bör vara att besked ges avsevärt mer än tvä veckor i förväg. SAFär däremot avvisande till förslaget. Enligt föreningens uppfattning krävs ingendetaljreglering i lag av dessa frågor. Reglering bör i stället ske ikollektivavtal med beaktande av de inom respektive bransch gällandeförhållandena. Härtill kommer den skyldighet för arbetsgivaren att ta uppförhandlingar som redan gäller enligt lagen om medbestämmande i arbetslivet.En detaljreglering i en kommande arbetstidslag av denna fråga anser föreningendärför vara helt onödig och dessutom administrafivt svårhanterlig. Det finnsinom föreningens område inga indikationer att arbetstagar-9 1981/82. 1981/82:154 122 sidanskulle uppfatta kollektivavtalens bestämmelser om besked om arbetstidensförläggning såsom bristfälliga. För städbranschens vidkommande finns det t.ex.i dag en avtalsregel om krav på underrättelse en månad i förväg vid förändringav arbetstiden. SFO och schaktentreprenörers riksförbundanser att det bör överlämnas åt arbetsmarknadens parter att i kollekfivavtalreglera frågor som avser arbetstidsscheman ochliknande. Remissinstanserna är av olika skäl kritiska tillutredningens förslag om reglering av veckovilan. LO krävde i sitt yttrande överarbetsmiljöutredningens slutbetänkande (SOU 1976:1) Arbetsmiljölag attveckovilan skall vara samt att den i möjligaste mån skall förläggastill . LO vidhåller nu sitt tidigare krav men ser positivt påutredningens förslag att nuvarande praxis att beredskap bryter veckovila läggsfast i lag. Även TCO hänvisar fill sitt yttrande över nämnda betänkande, därorganisationen framhöll att arbetstagarna för varje period börfillförsäkras minst 48 timmars sammanhängande ledighet för veckovila. Inteheller TCO finner skäl att ändra sitt tidigare ställningstagande. SALF anserockså att veckovilan bör utökas . SAV hänvisar till att verket i tidigare sammanhanghar påtalat de för arbetsgivaren mycket ogynnsamma konsekvenserna av den nyaminimitiden för veckovila som infördes . Bestämmelserna i 14 §förslaget till arbetstidslag innebär i sak ingen ändring av det som nutillämpas. SAV gör den bedömningen att det knappast kan anses vara realistisktatt nu försöka åstadkomma en minskning av minimitiden för veckovila från 36timmar fill exempelvis även om en sådan minskning i och för sigskulle kunna motiveras med hänsyn till tjänstgöringsförhållandena. Däremotanser SAV att det är önskvärt att åtminstone följande ändringar vidtas i 14 §.1. När en arbetstagare har beredskap och inte behöver avbryta beredskapen förnågot arbete, så skall fiden för beredskapen räknas in i minimitiden förveckovila. Bestämmelserna kompletteras med en regel om "sammanslagenveckovila". Lagens regler om veckovila skall anses vara uppfyllda även närarbetstagare inte får en 36-fimmarsledighet utan istället får en sammanhängande ledighet under tvåsammanslagna sju-da-garsperioder. En regel om sammanslagen veckovila av deninnebörd, som framgår av punkt 2, skulle enligt SAV lösa en del av de nuvarandeproblemen beträffande veckovilan. konstaterar att utredningen intehar lagt fram något förslag till saklig ändring i den nuvarande lagregleringenangående vecko- 1981/82:154 123 vila.Förbundet beklagar att så inte har skett. Inom vissa delar av den kommunalaverksamheten har förlängningen av veckovilan i praktiken lett fill antingen enkortare genomsnitfiig arbetstid och därigenom fördyrad verksamheteller till en höjning av kostnadsläget genom ekonomisk kompensation förutebliven lagstadgad veckovila som kommunerna tvingats träffa kollektivavtalom. Enligt förbundets mening har gränsen för veckovila - - ikombination med arbetarskyddsstyrelsens uttalande att beredskapstjänst ej kanförenas med veckovila fått mycket olyckliga konsekvenser. Dessa konsekvenserhade inte uppstått om veckovilan i stället lagstadgats . Ejheller hade konsekvenserna uppkommit om den sammanförda veckovilan för tvåsju- dagarsperioder hade kunnat uppgå till lägst , dvs heltfria och ett antal timmar på vardera sidan om dygnsgränserna. Förbundetföreslår därför en ändring i den nuvarande lagregleringen angående veckovilaenligt något av de här nämnda alternafiven, företrädesvis det förstnämnda. Även beklagar att utredningeninte har föreslagit någon saklig ändring i veckovileregleringen. Förbundetframhåller att olägenheterna med veckovilan skulle avsevärtreduceras, om i stället veckovilan fastställs och densammanförda veckovilan för två sju-dagarsperioder fill lägst 60 fimmar. I varjefall borde utredningen ha lämnat närmare anvisningar om att veckovilan inteavser att leda till förkortning av ordinarie arbetstid. Att veckovilan om 36fimmar i kombination med beredskapstjänst under veckosluten fått olyckliga,icke avsedda konsekvenser även inom andra sektorer framgår enhgt förbundetsmening av det till utredningen bifogade särskilda yttrandet. SHIO-Familjeföretagen delar den uppfattning som harframförts i det särskilda yttrandet. Problemen bör enligt organisationensuppfattning lösas genom att beredskapstjänstgöring inte särskilt omnämns ilagtexten. I specialmotiveringen bör anges att beredskapstjänstgöring ingår iveckovila i de fall arbetsgivaren har anordnat kontaktmöjligheter medarbetstagaren sä, att denne kan disponera tiden för fritidsakfiviteter trotsatt beredskapstjänstgöring pågår. En alternativ lösning kan vara att ersättanuvarande 36-timmarsregel med en 30-timmarsregel som arbetsmiljöutredningenföreslog i sitt slutbetänkande. Då skulle problemen i samband medberedskapstjänstgöring och veckovila upphöra. SHIO-Familjeföretagen framhållerslutligen att 36-timmarsregeln infördes utan särskild analys i förarbetenaefter en kompromiss mellan arbetsmiljöutredningens förslag och de krav somframförts av arbetstagarorganisationerna om 48 timmars veckovila. SAF konstaterar att den nya regeln om veckovilaäven enligt vad utredningen har funnit har medfört svårigheter i åtskilligafall i samband med utläggning av beredskapstid. Föreningen finner det mycketangeläget att en översyn av veckovilebestämmelserna sker, varvid allasvårigheter fill följd av lagändringen bör vägas in ibedömningen. 1981/82:154 124 endelar vidare den i ett särskilt yttrande till utredningen framförda uppfattningenatt vissa tekniska problem i anknytning till bestämmelserna om veckovila bordenärmare belysas. Med tanke pä att beredskapstjänstgöring numera ofta sker iandra former än tidigare och med tillämpning av olika tekniska hjälpmedel kan idetta sammanhang övervägas om inte nuvarande praxis rörande beredskapstjänstoch veckovila, som bygger på ett tolkningsutlåtande av arbetarskyddsstyrelsenär 1969, borde omprövas. SFO delar utredningens uppfattning att den nyaregeln om veckovila har medfört svårigheter bl.a. när beredskapsfid har lagtsut, dvs. i situationer då arbetstagaren kan uppehålla sig utanför arbetsställetmen står till förfogande för att vid behov utföra arbete. Med hänsyn till deolika tillämpningsproblem som de nya reglerna har medfört föreslår SFO att detsker en översyn av bestämmelserna om veckovila. Samtliga de remissinstanser som har yttrat sig ifrågan ser positivt på utredningens förslag att lokala kollekfivavtal fårträffas om avvikelse från reglerna om övertid, mertid och nattvila under högsten månad räknat från avtalets ingående. Statskontoret noterar förslaget som en principielltviktig nyhet. Härigenom åstadkoms en lokal förankring av arbetstidslagen utanatt dess karaktär av skyddslagsfiftning går förlorad. Samordningen avarbetstidslagen med medbestämmandelagens systematik är enligt statskontoretsmening angelägen. LO och TCO framhåller i sin tillstyrkan avförslaget att det ger möjlighet till smidiga och mindre omständligahandläggningsformer. Dessutom åstadkoms en bättre samordning avarbetstidslagstiftningen med systemet i medbestämmandelagen. Organisationernabetonar att tidsbegränsade lokala kollekfivavtal inte får innebäranågon automatik vid eventuell förlängning, så att en från början tidsbegränsadöverenskommelse får löpande verkan. SAFframhåller att det på arbetsmarknaden sedan åtskilliga år finns erfarenheter avhandläggning av vissa arbetstidsfrågor på företagsnivå. Detta gäller isynnerhet frågor om dispens för extra övertid. Erfarenheterna av denna lokalahandläggning är goda. Det är enligt föreningens uppfattning angeläget attmöjligheter lokala anpassningar skapas i största möjliga utsträckning.Föreningen fillstyrker därför utredningens förslag att lokala kollektivavtalfår träffas om avvikelse från reglerna om övertid, mertid och nattvila. Dentidsram som föreslås för sädana lokala överenskommelsers giltighet innebärdock enligt föreningens mening en alltför stark inskränkning av de lokalaparternas avtalsfrihet. Sådana lokala avtal kunde t.ex. löpa t.v. med vissömsesidig uppsägningstid. 1981/82:154 125 administrativtunderlätta handläggningen och planeringen. SAF anser att i detta sammanhangborde övervägas en utsträckning av möjligheten att träffa lokala avtal attgälla även veckovila och raster. Även SFO anser att lokala kollektivavtal bör kunnalöpa tills vidare med viss uppsägningstid. 9 Myndighetshandläggning av arbetstidsärenden Utredningens förslag i fråga ommyndighetshandläggningen av arbetstidsärenden har fått ett gott mottagande avremissinstanserna, som i allmänhet utan erinran har tillstyrkt förslaget. Arbetarskyddsstyrelsen konstaterar att utredningenhar föreslagit en genomgripande förändring av nuvarande ordning förmyndighetsprövning av arbetstidsärenden. Syftet har härvid främst varit attutmönstra ärenden som inte är tvistiga från handläggningen hos styrelsensarbetsfidsbyrä. Styrelsen välkomnar detta förslag. Det är enligt styrelsensmening inte rationellt och meningsfullt att byrån eller arbetstidsnämnden skallbehöva fatta beslut i ärenden där parterna är ense i det enskilda fallet.Styrelsen biträder även förslaget att yrkesinspektionen övertar handläggningenav alla ärenden som rör minderårigas arbetstid. Några principiella invändningarhäremot har ej heller rests frän yrkesinspektionens sida. Vidare konstaterarstyrelsen att utredningen mot bakgrund av sitt förslag antar att endast ettfåtal ärenden fortsättningsvis skall behöva behandlas av arbetstidsbyrån ellerarbetstidsnämnden och ifrågasätter därför om en särskild byrå förarbetsfidsärenden behövs även i fortsättningen. Utredningen har utgått från attparterna praktiskt taget genomgående kommer att lösa arbetstidsfrägoravtalsvägen och att ett dispensförfarande hos styrelsen inte skall tillåtasförrän parterna försökt utnyttja möjligheten att ingå avtal. Av stor betydelseför antalet dispensärenden hos arbetstidsbyrån blir därför i vilken omfattningsådana avtal kommer att ingås. Det bör enligt styrelsen här betraktas att redannuvarande lagstiftning ger stort utrymme för parterna att genomöverenskommelser göra avsteg frän lagreglerna. Denna möjlighet har dockutnyttjats i mycket liten utsträckning. En eventuell nedgång av ärendemängdentorde i vart fall endast bli successivt märkbar. Visst administrativt merarbetekan även bli följden om arbetsgivaren inte vid dispensansökan, såsomutredningen förutsätter, bifogar bevis om att lokal förhandling skett.Styrelsen anser det f.n. inte möjligt att med säkerhet bedöma hur belastningenpå arbetstidsbyrån kommer att gestalta sig och vilken personaluppsättning som ianledning därav kan behövas på byrån. Detta torde kunna ske endast efter visstids tillämpning av den nya lagstiftningen. Ställningstagande i fråga omarbetstidsbyrän bör därför anstå tills situationen kan klart överblickas. Eneffekt av den nya lagstiftningen bör enligt statskontoret bli att arbe- 1981/82:154 126 tarskyddsstyrelsensarbetsfidsbyrä kan avvecklas. För att ytterligare begränsa antaletdispensärenden skulle det enligt RRV:s mening kunna övervägas att införa enregel att förhandlingar skall ha förts även med central arbetstagarorganisationinnan en dispensansökan prövas. LO ser mycket positivt pä att den onödigabyräkrafin tas bort genom de föreslagna reglerna. Myndighetshandläggningenbestår till stor del av att besluta i ärenden där parterna är överens. LOanser att det i lagens förarbete klart bör framgå att arbetsgivaren skall visaförhandlingsprotokoll vid dispensansökan. I fråga om minderärigärenden omarbetsfiden anser LO att beslut om dispenser bör meddelas avyrkesinspekfionsnämn-den. Vid beredning av dessa ärenden bör den lokalaarbetstagarorganisationen allfid beredas tillfälle att yttra sig. Genom denlokala arbetstagarorganisationens nära kännedom om förhållandena påarbetsplatsen breddas och fördjupas yrkesinspektionens beslutsunderlag.Besvärsrätt över yrkesinspektionens belut bör enligt LO tillkomma den fackligaorganisationen. TCO vill starkt understryka att denpersonalminskning, som till följd av utredningsförslaget kan bli aktuell vidarbetarskyddsstyrelsens arbetstidsbyrå, genomförs pä ett sådant sätt, att denpersonal som inte längre behövs vid byrån ges likvärdiga arbetsuppgifter inomarbetarskyddsstyrelsen. SAF pekar pä svårigheten att utan betydandeextrakostnader uppnå bransch- och företagsanpassade avvikelser ikollekfivavtal, då en norm anges i lag. Lagstiftningen bör därför pådispositiva punkter tillföras regler eller förses med starka motivuttalanden,som sätter press på kollektivavtalsparterna att åstadkomma kompletteranderegler avtalsvägen. Mot bakgrund av det stora antalet dispens- ochanmälningsärenden, som f.n. handläggs av arbetarskyddsstyrelsen, välkomnarföreningen alla åtgärder som innebär en rafionellare handläggning. Föreningenställer sig tveksam till förslaget att yrkesinspektionen skall avgöra tillståndi minderårigärenden. Lokala skillnader i tillståndsgivningen kan påverkakonkurrenssituationen på ett olyckligt sätt. När det gäller sanktionssystemet har utredningensförslag fått ett gott mottagande av de flesta remissinstanser som yttrat sig ifrågan. Kritiska röster förekommer dock. Enligt RÅ synes de föreslagna materiella reglernavara tillräckligt preciserade för att kunna tillämpas vid straffansvar. Detremitterade betänkandet innehåller en uppgift om att såvitt avserarbetsmiljölagens bestämmelser om arbetstidens förläggning inte i något fallhar meddelats något sådant förbud m.m. När nu enligt lagförslaget ävenöverträdelse av reglerna om arbetstidens förläggning sanktioneras med direktapåföljder ges sålunda 1981/82:154 127 ökadeffektivitet åt dessa regler. Även i övrigt delar RÅ utredningens uppfattningatt påföljderna i arbetsfidslagstiftningen bör förstärkas. Straffavgifter avliknande slag, som föreslås av utredningen, har införts på andra rättsområden.Det föreligger ur RÅ:s synpunkt inga principiella erinringar mot att införaövertidsavgift i enlighet med utredningens förslag. Utformningen av 27 §lagförslaget synes enligt RÅ:s mening dock inte täcka in vissa situationer därdet är önskvärt med en straffsanktion. Frågan aktualiseras genom en nyligeninträffad händelse, där arbetare från ett utländskt företag i samband medmaskinhaveri på ett svenskt företag har utfört reparafionsarbete och då tagitomfattande övertid i anspråk. Lagföring här i riket har inte varit möjlig, dådet inte har funnits någon legal ställföreträdare för företaget. Även i fall,där sådan har funnits tillgänglig, har denne hunnit lämna landet, innanutredningen har hunnit påbörjas. Fråga uppkommer i anledning härav om inte isådana situationer uppdragsgivaren bör träffas av straffsanktioner. RÅ harvidare anfört följande. Den föreslagna begränsningen av straffavgift somytterligare påföljd enbart vid överträdelse av bestämmelserna om övertid fårtill följd att det kan bli fråga om mycket varierande påföljder vidöverträdelse av regler av likartat slag. Dessutom kommer det att kvarstå enbristande överensstämmelse med avseende å sanktionerna vid överträdelse avbestämmelser om arbetstidens förläggning och kollektivavtalsregler, somersätter sädana regler. RA förordar därför att det i den föreslagna lagenssanktionssystem måtte ingå en särskild avgift jämväl vid överträdelse av andraarbetstidsregler än övertidsbestämmelserna. Statskontoret tar fasta pä att sanktionssystemetinte bör utformas så att det minskar ena partens intresse för avtalsmässigalösningar. Ur den synpunkten anser statskontoret förslaget om straffavgiftersom påföljd för överträdelser av reglerna om övertid väl motiverat. TCO har inget att invända mot utredningens förslagi fråga om påföljder vid överträdelser av arbetstidsbestämmelserna. LO framhåller att påföljderna inomarbetstidslagstiftningen inte står i proportion till de vinster näringsidkarekan göra genom brott mot lagens regler. Detta förhällande är direkt stötandeför det allmänna rättsmedvetandet. LO anser därför att brott mot arbetsmiljö-och arbetstidsfrågor generellt borde leda till straffavgifter. Utredningen hardock inte gått så långt i sitt förslag. LO anser att utredningens förslag är enframgång och LO ser därför positivt på förslaget att införa en särskild avgiftvid åsidosättandet av övertidsbestämmelserna, LO konstaterar samfidigt attutredningen inte har föreslagit någon avgift vid brott mot reglerna om mertid.Enligt LO:s uppfattning är det lika viktigt att överträdelse mot mertidsreglernainte skall medföra ekonomisk vinst. LO anser därför att regeln omövertidsavgifter bör kompletteras med en regel om avgift vid brott motmertidsreglerna. Samma åsikt har framförts i nästan samtliga underremissyttrandenfrän . 1981/82:154 128 Dessutom framför LO följande synpunkter i fråga omde föreslagna straffavgifterna. Enligt förslaget skall statliga myndigheter ochverk inte påföras övertidsavgift. LO kan inte se att något principiellt hinderföreligger för att påföra statliga verk och myndigheter övertidsavgift. LOfinner det otillfredsställande att statliga verk och myndigheter som bryter motövertidsreglerna inte skall kunna drabbas av en sanktion som samtliga andraarbetsgivare kan drabbas av. Enligt förslaget skall vidare övertidsavgiftenutgöra en procent av basbeloppet vid tiden för överträdelsen räknat perarbetstagare och timme. En arbetsgivare som vid upprepade tillfällenöverskrider det tillältna övertidsuttaget trots övertidsavgiften kan misstänkasha funnit detta lönsamt. Det finns därför anledning att vid upprepadeöverträdelser mot övertidsbestämmelserna höja övertidsavgiften. Detta bör ävenavse brott mot mertidsreglerna. LO anser därför att en regel som möjliggör enhögre avgiftsnivå vid upprepade brott mot övertids- och mertidsreglerna börinföras i lagen. Ytterligare anser LO att möjligheten att nedsätta ellerefterge övertidsavgiften måste få en ytterst restriktiv tillämpning. LO tar i sammanhanget också upp en skatterättsligaspekt på avgiften. Normalt fillämpas vid inkomstbeskattning den principen attden avgift, som har karaktären av en omkostnad i förvärvsverksamheten, ocksåblir avdragsgill. Detta skulle i praktiken medföra att den avhållande effektenav övertidsavgiften genom avdragsrätten sannolikt skulle reduceras till ungefärhälften. LO förordar därför att kommunalskattelagen kompletteras med enbestämmelse av innebörd att avgiften inte är avdragsgill vid inkomstbeskattningen. och anser detkonsekvent och rimligt att kräva uppsåt eller oaktsamhet inte bara vidutdömande av straff utan också i de fall då övertidsavgifter påförs. Arbetarskyddsstyrelsen förutsätter att allmändomstol, för att avgiftsskyldighet skall anses föreligga, kommer att krävanoggrann utredning om huruvida överträdelse av reglerna skett. Hur dennautredning skall ske berörs inte närmare i förslaget. Det finns enligt styrelsenen påtaglig risk för att den i praktiken kommer att åvila yrkesinspektionen.Inspektionen kan härvid komma att ställas inför ett omfattande utredningsarbetemed granskning av övertidsjournaler och databand m.m. till förfång för andramera angelägna arbetsuppgifter. Om utredningens förslag kommer att få dessakonsekvenser, är styrelsen inte beredd tillstyrka förslaget. Detta kan enligtstyrelsen även ifrågasättas ur rent principiell synpunkt, eftersom det utgörett främmande inslag i nuvarande sanktionssystem på arbetsmiljöns område. ifrågasätter behovet av ytteriigarepåföljd i form av övertidsavgift. Förslaget innebär enligt hovrättens meningatt sanktionssystemet blir onödigt komplicerat. I sammanhanget bör ocksåbeaktas att en övertidsavgift skulle medföra ökade kostnader för utredning.Härtill kom-. 1981/82:154 129 meratt det strängt taget är en för de allmänna domstolarna något främmandeuppgift att göra sådana skönsmässiga bedömningar som här skulle bli nödvändiga. Enligt SAF:s uppfattning har nuvarande ordning vadgäller påföljder fungerat väl, varför några ytterligare sankfioner ej synesmotiverade. Att filiföra lagbestämmelserna nya, oprövade sanktionssystem skaparenligt SAF:s bedömning enbart osäkerhet och onödig byråkrati. Även SHIO-Familjeföretagen, SFO och LRF avstyrkerförslaget. Enligt LRF:s uppfattning skulle detta skapa en alldeles onödigbyråkrati och en avsevärd irritation. Speciellt orimlig skulle den föreslagnastraffavgiften bli, om den skulle tillämpas också för deltidsanställda.Utredningens förslag att statliga myndigheter och verk skulle slippa denföreslagna övertidsavgiften finner å andra sidan LRF stötande.