prop · G50397 · 1981-12-31 00:00:00 — Uppmärksammande av hälsoriskerna (6.2.2.1), Den enskildesmedverkan (6,2.2.2) och Orsaksorienterad hälso- och sjukvård (6,2.2,3) tarutredningen upp krav som kan ställas ifråga om hälsopolitikens huvudinriktning. Idet första av dessa avsnitt erinras om alt hälsorisker bör beaktas såväl iolika miljöer som i den enskilda människans livsföring. Vi påpekar härnödvändigheten av alt definiera och utpeka hälsoriskerna i de olika former deuppträder. Informationer om miljöförhållanden m. m, måste, om sådana kan varaav betydelse för värden eller behandlingen, alltid lämnas vid kontakter med hälso-och sjukvårdssystemet, Hälso- och sjukvården har givetvis i sin tur attinformera allmänhet, politiker och enskilda om gjorda upptäckter avhälsorisker. Motbakgrund av hälsoriskernas starka samband med den egna livsföringen hävdar vii 6.2.2.2 kraftigt vikten av den enskildes medverkan. Man skulle enligtutredningen också kunna betrakta det som en skyldighet för . den enskilde aUsköta sin hälsa. Hälsopolitikenbör alltså kännetecknas av alt hälso- och sjukvården i större utsträckning äntidigare inriktas på att förebygga uppkomst av sjukdom och skada. Den börstärka den enskildes medvetenhet om den personliga livsföringens betydelse förhälsan och stödja denne i egna aktiva åtgärder i hälsobefrämjande syfte samtpåverka andra .sektorer att ta hänsyn till hälsofaktorer isamhällsutvecklingen. För att kunna bedriva förebyggande verksamhet mäste manäven i utredningen av en persons vårdbehov - dvs. i sjukvårdsarbetet - sökaefter orsakerna till sjukdomen samt verka för all dessa undanröjs. Hälsp-och sjukvårdens ansvarstagande för både individ- och samhälls-inriktatförebyggande arbete fär inte uppfattas sä att den enskilde kan över- 1981/82:97 164 lämnaansvaret för den egna hälsan till samhällets institutioner. Det är därför viktigtatt man även inom hälsovården uppmärksammar tendenser till att alltför mångaslags vårdbehov görs till medicinska problem. Dettaavsnitt är avsett att beskriva behoven hos dem som har anledning att ta hälso-och sjukvärdens tjänster i anspråk. Vianser dessa behov avgörande för hälso- och sjukvårdsverksamhetens inriktningoch utformning. De krav som utifrån behoven kan ställas innefattas senare i deformulerade övergripande målen (avsnitt 6.5). Innebördenav begreppet hälso- och sjukvård Idetta avsnitt ges vissa konkreta utgångspunkter för den nya hälso- ochsjukvårdslagstiftningen. Diskussionen avser all hälso- och sjukvård i samhället,pavsett huvudman. Förstredogörs för hälso- och sjukvårdens funktioner i det individinriktade arbetet.Dessa sammanfattas i begreppen förebygga, uppspåra, utreda och behandla sjukdomoch skada. Till detta lägges en uppgift för hälso- Pch sjukvården att allmänt//äm/ohela befolkningens hälsotillstånd. Härefterbehandlas hälsp- och sjukvårdens verksamhetsmässiga innehåll. Därvid fastslåsatt anledning inte finns att från den samlade hälso- och sjukvården skiljanågon del av verksamheten. Hälsovård och sjukvård bör alltså ses som ensammanhängande verksamhet, I begreppet hälso- och sjukvård ingår då på ettnaturligt sätt verksamheter med direkt sjukdomsförebyggande inriktning liksomtandvård pch sjuktranspornerksamhet. Vi finner heller inte anledning görainnebörden av begreppet beroende av vem som är vårdgivare. Sombeteckning på den individinriktade sjukdomsförebyggande verksamheten använderutredningen begreppet hälsovård. Därmed markeras skillnaden i förhällande tillden primärkommunala verksamhet som i annat sammanhang föreslagits fäbenämningen hälsoskydd. Iavsnittet 6.4.2 diskuteras också hälso- och sjukvårdens avgränsning till vissaandra verksamhetsområden. Denna avgränsning kan i vissa fall innebära problem.Som vi tidigare framhållit får hälso- och sjukvårdens avgränsning inte grundaspä en alltför vid tolkning av sjukdomsbegreppet. Målför den fraintida hälso- och sjukvården Underdenna rubrik förs en diskussion om målsättningen för hälso- och sjukvården. Förstkpnstaleras, att god hälsa innefattas i de allmänna välfärdsmälen och att detdärför ingår i samhällspolitiken överhuvudlaget all söka påverka förhållandenav betydelse för befolkningens hälsa. Utredningenövergår sedan till överväganden om övergripande mål för hälso- och sjukvården.Enligt det framlagda förslaget bör dessa mål avse 1981/82:97 165 QEtt gott hälsotillstånd hos hela befolkningen samt D Möjlighet för alla att pälika villkor kunna få del av ändamålsenlig hälso-och sjukvård. Enändamålsenlig hälso- och sjukvård enligt målsättningen ger trygghet ochtillgodoser de kvalitativa krav de vårdsökande ställer Vårdformer ochvårdmetoder skall vara anpassade till varje enskild vårdsökandes behov. Värdenmåste utformas med beaktande av t)ehoven av omvårdnad, vård i hemliknandeformer, helhetssyn, kontinuitet, närhet och tillgänglighet samtsjälvbestämmande, medinflytande och integritet för de vårdsökande. Principenom lika villkor betyder att alla som bor i landet skall ha samma rätt tillvård. Inget annat än värdbehovet skall avgöra vilken vård som ges. Möjligheterna att fä vård(k inte påverkas av sädana förhållanden som nationalitet, kön, ålder,utbildning, betalningsförmåga, kulturella olikheter, förmåga att ta initiativ,sjukdomens art och sjukdomens varaktighet. ovillkorlig rättighet attutkräva viss vård eller behandling skall del ändå inte flnnas. Lika-villkors-principeninnebär alltså praktiskt bl. a. att samma behandling skall kosta lika mycket ialla delar av landet och alt vårdresurserna skall vara rättvist fördeladegeografiskt. För alt öka tillgängligheten till vården kan det vara nödvändigtatt bl. a. se över mottagningstidernas föriäggning liksom jourtjänstensorganisation. Kapitel 7 Hälso-och sjukvårdens innehåll och uppbyggnad Syftetmed detta kapitel är att ange vilka principiella krav som bör ställas pä hälso-och sjukvårdens funktionella och organisatoriska utformning. Mot bakgrund av deövergripande målen anges bl, a, vilken typ av resurser som enligt vår bedömningerfordras för olika verksamheter inom hälso- och sjukvården. Hälso-och sjukvård - hälsovården Avsnittetbygger pä i kapitel 6 framförda krav på en ökad inriktning av hälso- ochsjukvården på förebyggande åtgärder. Vi finner det först och främst angelägetatt ändra den etablerade hälso- och sjukvårdens inriktning. Inom vart och ettav de medicinska verksamhelspmrådena finns bcirjan till ett utvecklingsarbetenär det gäller förebyggande åtgärder. Särskildahälsovårdsåtgärder kan indelas i samhällsinriktade förebyggande åtgärder, sjukdpmsförebyggandeoch uppspårande individinriktade åtgärder saml - som en tredje grupp - insatseri skedet efter genomgängen sjukdom. Befintliga verksamheter av detta slagförutsätts fortlöpande bli föremål för prövning med avseende på aktuellamedicinska forskningsrön, förändrade behov och i övrigt ändradeförutsättningar. Det kan leda till alt befintliga hälsovårdsformer förändras,kompletteras eller upphör och ersätts med andra. Vidöverväganden om nya häl.spvårdsaktiviteter utgår vi frän att dessa 1981/82:97 166 inriktaspä sädana områden och hälsoproblem som vållar allmänheten eller enskilda allvariigabesvär och som även berör många människor. Åtgärderna måste i enlighet härmedgrundas bl. a. på forskning kring hälsoproblemens allmänna utveckling liksom påuppgifter om dödsorsaker, konsumtion av öppen och sluten sjukvård,sjukskrivning och förtidspensipnering. Samladehälsopolitiska prpgram kan ha spm utgångspunkt hälspvärds-behoven under enmänniskas liv. Sådana program kan då utformas med särskilt beaktande av attgoda vanor och rutiner bäst utvecklas under uppväxtåren och av att psykiska,sociala pch medicinska handikapp i första hand förekommer i de högre åldrarna, 1detta sammanhang erinrar utredningen pm de förekommande begreppen friskvård ochegenvård, vilka ger ullryck för viklen av förebyggande åtgärder, samt om denenskildes engagemang som avgörande för en framgångsrik hälsopolitik. Socialstyrelsenlade fram den s. k. hälsokontrollutredningen. Vi instämmer i dennautrednings uppfattning att pågående hälsokontrollverksamheter ochutvecklingsarbeten inom aktuella områden miste utvärderas. Nyahälsoundersökningar bör införas om utvärderingen ger motiv för detta.Undersökningarna bör helst inordnas i den Ipkala vårdorganisationen. menar vi att vissa hälsoundersökningar bör kunnaersättas över den allmänna försäkringen. Vi har däremot inte anledning att förvår del ta ställning till vilka olika slag av kontroller som bör komma ifrågaför ersättning, Hälso-och sjuk\>ård - utrednings- och behandlingsarbetet Underrubriken framhålls bl.a. att denna verksamhet bör ha sintyngdpunkt i verksamhet vid vårdcentraler och andra närmottagningar. Vidarediskuterar utredningen utformningen av mottagningsverk-samhelen mot bakgrund avsådana behov hos de vårdsökande som särskilt bör påverka denna verksamhet. Iavsnittet Vård vid sjukhus, sjukhem och andra Inrättningar m. m. t)erörs bl. a,frågorna om specialisering och centralisering. En beskrivning av utvecklingenlämnas, av vilken framgår att vård och behandling numera inte i sammautsträckning som tidigare är knuten till utnyttjande av vårdplatser. Vi anserdet önskvärt att en utveckling i denna riktning fortsätter. framhållsatt kraven pä hög kvalitet och säkerhet i bl, a. diagnostik och terapi gör detnödvändigt att ha en specialiserad vård och därmed också att centralisera vissaverksamheter. Specialiseringen och centraliseringen f dock inte drivas sä långtalt helhetssynen på patienternas prpblem går föriorad eller att omvårdnadsintressenasätts i efterhand. Sjukhemsvärdenväntas - trots inriktning även på andra vårdformer -i framliden svara för enbetydande del av vården för de äldre. Utredningen framför särskilda krav påsjukhemmens resurser och organisation. Vårdenvid sjukhemmen bör tillgodose såväl fysiska som lindrigare psykiska vårdbehov.Vården av personer med s. k, åldersdement beteende bör enligt vår bedömning sålångt möjligt decentraliseras och till viss del bedrivas vid sjukhemmen. Deolika krav som ställs på inriktningen, utformningen och omfattningen av den institutipnellalångtidssjukvården ger anledning 1981/82:97 167 hävdaatt sjukhemsverksamheten bör kpncentreras till de lokalasjukhemmen. Inriktningenpä att avlasta de slutna enheterna för specialiserad psykiatrisklångtidssjukvård bör fortsätta. Härför krävs utbyggnad av de alternativavårdmöjligheterna. Inrättande av nya separata längvärdsenheter för enbartpsykiatrisk vård bör enligt vår mening om möjligt undvikas. Föratt möta ökande vårdbehov och tillgodose de vårdsökandes tidigare beskrivnabehov vill utredningen kraftigt understryka betydelsen av en utveckling ochutbyggnad av hemsjukvärden samt av dagsjukvården. Iavsnittet Viss annan verksamhet behandlas tandvård och sjuktransporter.Beträffande tandvården hävdas att endast förebyggande åtgärder pä sikt kanreducera behovet av tandvård. Verksamheten bör därför i första hand inriktas påsådana åtgärder. I ett längre tidsperspektiv bör barn- och ungdomstandvårdennästan helt vara av förebyggande karaktär. Transporterav sjuka och skadade utgör enligt vår uppfattning en del av de samladeinsatserna inom hälso- och sjukvården och en viktig länk i en sammanhängande vårdkedja.Sjuktransportorganisationen bör därför omfattas av de övergripande målen för hälso-och sjukvården i övrigt. Den bör således skapa trygghet och säkerhet, bl. a.genom högt ställda kvalitativa krav, närhet och tillgänglighet. Detta påverkari sin tur kraven bl. a, pä personalens utbildning och övriga förutsättningarför dess arbete. Hälso-och sjukvårdens funktionella uppbyggnad Beträffandeden funktipnella uppbyggnaden utgår utredningen från förslagtill principprogram inför 80-talet (HS 80) och dess indelning av hälso- ochsjukvården i primärvård, länssjukvård och regionsjukvård. Hälso-och sjukvårdens organisatoriska uppbyggnad Utgångspunkternaför hälso- och sjukvården och det innehåll denna förutsätts få gör del angelägetatt verksamheten byggs upp och förankras på den lokala nivån. På denna nivå kanden övervägande delen av vårdbehoven och de sökta kvaliteterna i vårdentillgodoses. Den Ipkaltbaserade vården förutsätts såspm huvudsakligen vara fbriagd elleranknuten till mottagningsenheter av typen vårdcentraler och närmottagningarsamt lokala sjukhem. Dethar ansetts angeläget finna en lämplig beteckning på den hälso- och sjukvårdsom inom ett geografiskt avgränsat pmråde, vanligen en kommun eller del avstörre kpmmun, både skall ansvara för befolkningens hälsotillstånd och erbjudaden enskilde vårdtjänster. Ett särskilt skäl härtill är det totalansvar och densamlade planering vi längre fram föreslår. Vihar ansett naturiigt att i en sådan lokalt organiserad hälso- och sjukvårdockså innefatta folktandvärden, liksom konsultinsatser i syfte att ge decentraliseradhälso- och sjukvårdsservice. Denlämpliga benämningen pä denna lokalt förankrade vård har vi funnit varanärvård. Närvård är då av landslingen driven och på den speciella närmiljöninriktad 1981/82:97 168 D individ-och miljöinriktad hälspvärd D allmänoch specialiserad mpltagningsverksamhet (inkl. folktandvård) Vidsidan av närvården faller t. ex. den hälso- och sjukvård inkl. tandvård somdrivs av enskilda värdgivare samt förelagshälsovård, som inte meddelas vid hälso-och sjukvårdshuvudmannens vårdcentral (motsvarande) osv. Utredningenunderstryker även behovet av en väl fungerande länssjukvdrdsorganisation,anpassad till kraven på specialisering och inriktad på att tillgodose behovetav differentierad vård samt på alt svara för olika servicefunktioner.Verksamheten bör mer än tidigare ha en orsakssökande inriktning. Vårdplatservid sjukhus inom länssjukvården förutsätts utnyttjas i första hand förtidsbegränsade utrednings- och behandlingsinsatser. Sjukhusen avses ocksåfungera som baser för konsultinsatser inom närvärden liksom för upprättande avvårdprogram och fortbildning av personal. Dessaprinciper berör även långtidssjukvården pch den psykiatriska verksamheten. Densenare verksamheten förutsätts ha en sådan uppbyggnad att möjligheter skapasatt förändra psykiatrins vårdinnehåll och vårdmetoder och därmed isolering avde psykiskt sjuka förhindras. Detta bör påverka vårdens organisation bl. a. såatt psykiatriska vårdresurser i minskande omfattning koncentreras till länssjukvård.senheterför sluten vård. Beträffanderegionsjukvårdens organisatipn anser vi bl, a. angeläget, alt resurserna vid regipnsjukhusdimensipneras så alt, förutom länssjukvård för det egna land.slingetsbefolkning, där även kan bedrivas såväl öppen som sluten region.sjukvård förhela sjukvårdsregioner. Dessutom måste vid dessa sjukhus möjlighet finnas att t)edrivaden utbildnings- och forskningsverksamhet som är aktuell. Regionsjukvårdenutgör elt komplement till och ett stöd för länssjukvårdens verksamheter inomsamtliga landsting. Detta anser vi bör påverka dimensioneringen avverksamheterna på länsplanet, inte minst de medicinska serviceenheterna. Gränsdragningenmellan sluten och öppen vård har tidigare i olika sammanhang spelat enavgörande roll. En slutsats av våra överväganden, bl. a. i kapitel 7, är altdessa begrepp får en avsevärt mindre betydelse vid här föreslagen funktionelloch organisatorisk uppbyggnad av hälso- och sjukvården. Ansvarstagandet förden vårdsökande kommer inte som tidigare att kunna påverkas av om han eller honblir omhändertagen i öppen eller sluten vård. Begreppen bör därför inteanvändas i någon föreskrift i den nya lagstiftningen. Landstingen förutsätts hastor frihet att själva avgöra vilka personella och materiella resurser somskall ställas till förfogande och sättet att organisera dessa. Föreskrifter bördärför inte heller finnas om andra organisatoriska begrepp. Det innebär ingethinder mot användning av tidigare begrepp med hänsyn till skiftande krav ochförutsättningar. Den enhetlighet som krävs bör skapas i samverkan mellanhuvudmännen ulan särskilda lagregler. 1981/82:97 169 Kapitel 8 Landstingens totalansvar, planering ochsamverkan Idelta kapitel hävdas inledningsvis behovet av ett samlat ansvar för hälso-och.sjukvården och all detta ansvar bör få en stark anknytning till samhället.Skälen härför är främst de ömsesidiga sambanden och beroendena mellan hälso-och sjukvården och samhället i övrigt, t. ex. för bedrivande av ett samhällsinriklatförebyggande arbete. Om befolkningens goda hälsa skall kunna vara ett av målenför välfärdspolitiken miste samhället också ha möjlighet att päverka hälso- och,sjukvårdsverk.samheten i-önskad riktning. Ett starkt motiv för eltövergripande samhällsansvar för hälso- och sjukvården är också behovet avprioritering med hänsyn till begränsat sam-hällsekpnpmiskt utrymme för fortsattexpansipn. Pälänsnivå bör, an.ser vi, detta övergripande samhällsansvar för hälso- ochsjukvården ankomma på landstingen. Det ansvar landstingen har ärhuvudsakligen knutet till funktionen som sjukvårdsgivare. Det särskilda ansvar,som vi föreslår införas, har i betänkandet fått benämningen landstingenstotalansvar. Föreskrifter om detta totalansvar har förutsatts ingå i den nyalagen. Totalansvaret innebär attlandstingen n kartlägger behoven av hälso- och sjukvård för befolkningen inomsina resp. områden, vidtar eller initierar samt samordnar hälsofrämjande åtgärder,D genom totalplanering samordnar hälso- och sjukvårdsinsatser som riktar sigtill enskilda jämte resurserna härför inom landstingsområdet (detta innefattaröverenskommelser om inriktning, lokalisering och omfattning av olikavårdgivares verksamhet) samt medverkar vid samordning av hälso- och sjukvärdenför större områden, D följer upp planeringen och vidtar de åtgärderuppföljningen kan ge anledning till, a tilfser att det planerade innehållet ihälso- och sjukvården står i överensstämmelse med den medicinska utvecklingenoch ändrade förutsättningar i övrigt, D svarar för att resurser för hälso- ochsjukvården finns i tillräcklig omfattning; detta innebär att isista hand har skyldighet att la pä sig ytterligare vårdgivaransvar, samt Danger hälso- och sjukvårdens allmänna krav pä resurser samt medverkar till attutveckla resurser genom utbildning, forskning och andra utvecklingsinsatser. Förslagetom ett landstingens totalansvar för hälso- och sjukvården innebär ingenförändring av de grundläggande förutsättningarna för olika vårdgivare attbedriva hälso- och sjukvårdsverksamhet. I nte heller påverkas den rådandeansvarsfördelningen mellan hälso- och sjukvården pch socialvården. Det"yttersta ansvar" för att omhänderta människor som primärkommunen enligtdagens sociallagstiftning har och avses behälla i förslaget till ny sådan,rubbas alltså inte. Landstingenstotalansvar omfattar inte undantagslöst all hälso- och sjukvård. En av deverksamhetsgrenar som berörs av begrilnsningar i totalansvaret ärföretagshälsovården. Den skall - som den tillhör hälso- 1981/82:97 170 ochsjukvården - betraktas som en del av arbetarskyddet och stä under direktledning av arbetsmarknadens parter. Mot bakgrunden av totalansvaret föreliggerdet oaktat ett behov av samordning mellan landslingen och vårdgivarna inomföretagshälsovården, bl. a, för alt reglera tillgången på medicinsk personal ioch övriga resurser för förelagshälsovården. Företagshälsovårdenomfattas emellertid inte av totalansvaret i den betydelsen att ärskyldigt att i sista hand ta på sig vårdgivaransvar. Landstingen avses alltsåinte kunna överta det ansvar en arbetsgivare har genom förpliktelser i lageller avtal. Med hänsyn till att landstingen enligt totalansvaret har att verkaför en heltäckande företagshälsovård kan del dock i vi.ssa fall bli aktuelltall t. ex, komplettera den av arbetsgivare organiserade vården. Detansvar för förelagshälsovården sotn vi - efter kontakt med företags-häfsovårdsutredningen- föreslagit skall ingå i totalansvaret förutsätter att en samplanering och engod samverkan etableras mellan den offentliga hälso-och sjukvården pch förelagshälspvården. Olikaslags begränsningar i omfattningen av landstingens totalansvar berör bl, a,också sjuktransportverksamhet, hälsp- och sjukvård av rikspmfatlande karaktär m.m. samt läkemedelsförsörjning. Enav de grundläggande förutsättningarna för att totalansvaret skall fä ett reelltinnehåll är att landstingen lagstiftningsvägen åläggs en skyldighet att isamverkan med andra värdgivare planera all hälso- och sjukvård inom sina resp,områden. Denna planering - landstingens totalplanering - bör syfta till ensamordning av landstingens egna och de övriga värdgivarnas insatser ochresurser till ett från befolkningens synpunkt ändamålsenligt och samlat utbudav hälso- och sjukvård. Principenmed totalplanering innebären fortsättning av en redan pågående utveckling. Deninnebär således en påbyggnad och en ytteriigare utveckling av det redantillämpade systemet med principplan, femärsplanoch årsbudget. Med lotalplaneringblir planeringen och planeringssamverkan mer systematiserad somantalet intressenter i planeringsarbetet väsentligt utökas. Samverkaninom hälso- och sjukvården är säledes en grundläggande förutsättning för toialplaneringen.Överenskommelser bör träffas mellan vårdgivarna om bl. a, verksamhet av vissomfattning, jour och beredskap, planering av .semester och annan ledighet,utnyttjande av resurser vid kliniker och laboratorier samt fortbildnings- ochkonferensverksamhet. Samarbetsbehovet är ömsesidigt. Exempelvis företagshälsovårdenär för en ändamålsenlig utveckling starkt beroende av planeringssamverkan.Kravet på sådan samverkan har i den nya lagstiftningen innefattats iföreskriften om planering. Eftersom behovet av samverkan varierar med lokalaförhållanden bedömer vi inte lämpligt föreskriva viss form för samverkan. Medhänsyn till angiven målsättning för hälso- och sjukvården kan skyldigheten attsamverka inle begränsas till alt gälla enbart inom hälso- och sjukvårdssektorn.Hälso- och sjukvårdspolitiken måste samordnas med insatserna inom andraområden för välfärdspolitiken. Behovetav samverkan mellan hälso- och sjukvården och andra samhällsorgan är mestpåtagligt när det gäller samarbetet med primärkommu- 1981/82:97 171 nerna.Samverkansbehovet är här mycket stort, framför allt när det gäller områdena föräldreomsorg, vård- och hjälpinsatser för barn, ungdom och handikappade samtvård- och hjälpinsatser för personer med psykiska störningar inkl, vård avalkohol missbrukare m, fl. Även på regional och riksnivå är samverkan mellan hälso-och sjukvården och andra sektorer nödvändig. Mol denna bakgrund har bedömtsangeläget att lagstiftningen också uttrycker elt allmänt åliggande förlandstingen alt samverka med andra verksamheter av betydelse för hälso- ochsjukvården. Utredningenhar i kapitel 8 också understrukit regionsjukvärdsutredningens synpunkter påbehovet av en planmässig utveckling av regionsjukvården. Vi ansluter oss alltsåtill förslaget alt en skyldighet för landslingen all medverka i gemensamplanering inpm Pch mellan regionerna regleras i hälso- och sjukvårdslagen. Fråganhur samarbetet skall vara organiserat förutsätts däremot inte vara författningsmässigtreglerad utan kunna avgöras av hälso-och sjukvårdshuvudmännen själva. har också föreslagits att frågan om rikels indelningi sjukvårdsregioner regleras i hälso- och sjukvårdslagen. Detta har beaktatsvid utformningen av vårt lagförslag. Ikapitel 8 behandlas avslutningsvis frågan om huvudmannaskap och värd-givaransvarför landstingen. Molbakgrund av utredningens tidigare resonemang förutsätter vi därvid altlandstinget fär betydelsefulla uppgifter i egenskap av vårdgivare inpm området hälspvärd.Dessa uppgifter blir särskilt påtagliga vid ett totalansvar för landstingen.Vissa uppgifter kan komma att överföras till land.stingen från länsläkarorganisationen,som i annat sammanhang föreslagits bli avvecklad i sin nuvarande form, Någondirekt skyldighet för landstingen att verka som huvudman eller vårdgivare inomområdet hälsovård föreslås dock inte. Fråganom huvudmannaskapet för skolhälsovården förutsätts lösas med utgångspunkt ibehovet av samordning av all hälso- och sjukvård för barn och ungdom.