prop · G50381 · 1981-12-31 00:00:00 — Efter en 10-veckors inledande kurs vid skolan får eleven ettinterimistiskt godkännande som trafiklärare. Utbildningen fortsätter häreftermed 30-60 veckors tjänstgöring vid trafikskola och avslutas med 5 veckors kursvid gymnasieskola. 'framför viss kritik mot nuvarande former för trafiklärarutbildning. Utredningenframhåller att utbildning av trafik-lärare vid gymnasieskola utgör ett avstegfrån vad som gäller för annan lärarutbildning. Den sker vid högskola.Utredningen menar att trafiklärarutbildningen inte sker pä den nivå och inte färdel innehåll och den utformning som motsvarar berättigade krav och föreslår attäven utbildningen av trafiklärare förs över till högskola. Undervisningen därbör omfatta av minst . En fördelning på 25 veckors teori och 15veckors praktik är enligt utredningen lämplig. anför vidare att tanken med30-60 veckors tjänstgöring vid trafikskola är att den blivande trafiklärarenskall få praktisk utbildning under ledning av främst trafikskolansutbildningsledare. 1 verkligheten fungerar det enligt utredningen i de flestafall inte sä. Eftersom trafikskolan inte har någon ekonomisk ersättning förett sådant utbildningsansvar och den blivande trafikläraren underpraktikskedet har ' Delbetänkandet (Ds K 1979:11) Trafikant- och förarutbildning. Prop.1981/82:81 46 avtalsenlig lön, tvingas flertalet trafikskolor attomedelbart sälta in den blivande trafikläraren som undervisare i övningsbil. En allmän trafiklärarutbildning bör enligt utredningeninte automatiskt innebära behörighet att utbilda motorcykelförare. Den somskall utbilda motorcykelförare måste uppfylla högt ställda krav på egen körskicklighet.Den kompletterande utbildning som behövs torde kunna anordnas av den högskolasom fär hand om utbildningen. Förslaget att flytta utbildningen av trafiklärare tillhögskola mottas positivt. kommun, där en stor del avtrafiklärarutbildningen är förlagd, har inte något principiellt emot förslaget.Kommunen finner emellertid inte utredningens uttalande, att om utbildningenflyttas till högskola på föreslaget sätt så följer därav att trafiklärarna nären högre kompetensnivå, underbyggt. Kommunen menar vidare att tillämpadeutbildningsformer bör utvärderas. Därigenom kan de positiva erfarenheterna tas tillvara vid överförandet. Såväl från skolhåll som från trafiksäkerhets verket ochtrafikskolebranschen har enligt kommunen allvarliga erinringar framförts motpraktikskedet. Nägon form av utvärdering av utbildningen som helhet har dockinte utförts. har inget att erinra mot att utbildningenöverförs till högskola. Styrelsen utgår härvid från att de resurser sorn byggtsupp vid de två gymnasieskolor som anordnar utbildningen kommer atttillvaratas. Universitets- och högskoleämbetet menar att det är rimligtatt en högskoleutbildning av trafiklärare anordnas, om trafikundervisningenvid det allmänna skolväsendet fär en sådan omfattning att den kan ge underlagför lärartjänster. Den nuvarande trafiklärarutbildningen anordnas vid tvågymnasieskolor i landet. Den består av ett inledande skede , ettpraktiskt skede vid trafikskola pä och ett avslutande 5-veckorsskede vid gymnasieskola. De anmärkningar som riktats mot utbildningen har varit attden i förhållande till lärarutbildningar för det allmänna skolväsendel legatpå en för låg nivå och att eleverna i praktikskedet lämnats alltför mycket åtsig själva utan att fä den handledning som anses behövlig. förslag att förläggautbildningen till högskola har oftast utan närmare kommentarer - mottagitspositivt av remissinstanserna. Frågan om utbildningen skulle hänföras till detallmänna skolväsendet eller inte övervägdes som jag tidigare nämnt i anslutningtill att statsmakterna fastställde nu gällande utbildningsordning (prop. Prop.1981/82:81 47 1967:55,SU 1967:89, rskr 1967:204). Departementschefen uttalade härvid att dengrundläggande utbildningen av trafikskolornas personal inte företedde någraprincipiella skillnader i förhållande till den yrkesutbildning som skedde inomdet allmänna skolväsendets ram. Motbakgrunden av att förslaget om obligatorisk trafikantutbildning pä anförda skälmåst avvisas (avsnitt 3) och kommunerna härigenom själva fär avgöra om och närmöjligheter finns att etablera den mera omfattande trafikantutbildningen anserjag att det inte är motiverat att vidta så omfattande förändringari utbildningen som en omläggning till högskoleutbildning skulle innebära. Däremotanser jag att det är angeläget att den nuvarande utbildningen ses över. Jagtänker då främst på det praktiska utbildningsskedet där eleverna underkvalificerat överinseende skall övas i trafiklärarens roll. Det är på dennapunkt som den nuvarande undervisningen fått mest kritik. Med nuvarande systemfår eleverna i början av praktikskedet interimistiskt godkännande somtrafiklärare. Detta inbjuder till missbruk. Eleverna utnyttjas i storutsträckning som vanliga trafiklärare utan att få den sakkunniga ledning somär avsedd. Jag anser att det är väsentligt att få en nyordning till stånd somsäkerställer att eleverna verkligen får den praktiska handledning som är avseddunder praktikskedet. Det kan starkt ifrågasättas om det är berättigat att geeleverna interimistiskt godkännande under praktikskedet. En åtgärd som skullege stadga och enhetlighet i utbildningen är att knyta praktikskedet till vissatrafikskolor som utvalts med hänsyn till personalens lämplighet som handledareav trafikläraraspi-ranter. En sådan uppläggning av praktikskedet aktualiserarfrågan hur och i vilken utsträckning de trafikskolor som utväljs skallkompenseras för handledarskapet. Jaganser därför att det är angeläget att en översyn av praktikskedets utformningkommer till stånd . Det är en uppgift som lämpligen böranförtros ät trafiksäkerhetsverket i samarbete med berörda myndigheter ochtrafikskolor. Jag avser föreslå regeringen att trafiksäkerhetsverket ges ettsådant uppdrag. Enfråga som utredningen tagit upp särskilt är utbildningen av motorcykeltrafiklärare.Det anses att en utbildning till trafiklärare inte automatiskt skall gekompetens att utbilda motorcykelförare. Jag delar denna uppfattning. Attläraren själv är skicklig att köra det fordon som utbildningen avser är enförutsättning för att utbildningen i körteknik skall bli bra. Denuppläggning av motorcykelutbildningen som jag tidigare förordat (avsnitt 5.3)förutsätter sakkunniga utbildare. Det är angeläget att frågan om särskilda motorcykeltrafiklärarevid trafikskolorna beaktas vid planläggningen av trafiklärarutbildningen. har en organiserad utbildning av motorcykeltrafiklärare.Det är korta kurser som tar sikte på att Prop.1981/82:81 48 höja deltagarnas förmåga att behärska motorcykeln på ett trafiksäkertsätl. Utbildningen fär ses som en ambitiös början från branschens sida att påegen hand höja kvaliteten på motorcykelutbildarna. En annan verksamhet som böruppmärksammas är de kurser som trafiksäkerhetsverket anordnat förde förarprövare som har hand om förarprov för motorcykelkörkort. Också hos defrivilliga motorcykelorganisationerna finns erfarenhet avinstruktörsutbildning. har instruktörskurser hållits itrafiksäkerhetsverkets regi. Den erfarenhet som sålunda finns på olika håll börsamordnas för att få fram en lämpligt avvägd utbildning för motorcykeltrafiklärare.Det ligger i sakens natur att en sädan utveckling sker successivt. När detgäller trafiklärare är det i de flesta fall körträningen som brister. I detförslag till utbildning av motorcykelförare som jag tidigare förordat (avsnitt5.3) engageras också motorcykeloganisationerna. De inom organisationerna somkan komma i fräga som ledare av utbildning torde ha den behövliga körskickligheten.I det samarbete som bör etableras för att få fram en lämplig utbildning förtung motorcykel bör också beaktas hur motorcykelorganisationernas instruktörerbör tillförsäkras den pedagogiska vana som behövs för att lösa de nyauppgifterna. Iuppdraget för trafiksäkerhetsverket att se över trafiklärarutbildningen böringå som särskild uppgift att i samråd med trafikskolorna och de frivilligamotorcykelorganisationerna dra upp riktlinjerna för utbildning för motorcykeltrafiklärarna. Godkännandet av motorcykeltrafiklärarna bör inteonödigtvis formaliseras. Det bör kunna anförtros den organisation som anordnarinstruktörsutbildningen och ske efter de grunder som samrådet utmynnat i ochsom föreskrivits av trafiksäkerhetsverket. Med denna uppläggning är det angelägetatt också bedömningsgrunderna anges. ' framhåller att informationtill allmänheten är en viktig del av trafiksäkerhetsarbetet. Information är enåtgärd som kan sättas in mot praktiskt taget alla trafiksäkerhetsproblem. Utredningen tar upp dels principer för myndigheters ochorganisationers informationsverksamhet, dels frågan om information i radio ochTV. Trafiksäkerhetsinformationbedrivs av myndigheter och organisationer. Huvudansvarig för denstatliga trafiksäkerhetsinforma- ' Betänkandet (Ds K 1980:6-9) Trafiksäkerhet - problem ochåtgärder Prop.1981/82:81 49 På frivilligsidan har () information som främsta uppgift. Trafiksäkerhetsinformationenkan enligt utredningen vara av två slag, sakinformation och pläderandeinformation. Sakinformation avser information till allmänheten om lagar ochandra författningar. Den pläderande informationen har till syfte att getrafikanterna ökade kunskaper, påverka dem till bättre beteende i trafiken ochhos dem skapa en förbättrad inställning till medtrafikanterna. Närdet gäller sakinformationen framhåller utredningen att det är synneriigenbetydelsefullt att allmänheten informeras om de fortlöpande förändringar i enlagstiftning som bl. a. reglerar trafikanternas skyldigheter. Utredningenger en rad synpunkter på hur den pläderande informationen skall läggas upp ochgenomföras för att få god genomslagskraft. Att skapa motivation hos denenskilde trafikanten blir allt angelägnare i takt med ett ständigt växandeinformationsflöde. Detfrivilliga trafiksäkerhetsarbetets betydelse understryks. Detta arbete, somfått något av karaktären folkrörelse, bör enligt utredningen uppmuntras ochunderstödjas även framgent och baseras på intimt samarbete mellan det allmännaoch frivilligorganisationerna. Ianslutning härtill konstaterar utredningen att den verksamhet somtrafiksäkerhetsverket och NTF bedriver helt naturiigt i stora delar sammanfaller.Myndighetens och organisationens uppgifter är ju i grunden desamma, nämligenatt åstadkomma en förbättrad trafiksäkerhet. En följd härav blir att mansysslar med samma problemområden. och finns en skriftlig överenskommelse om fördelningav vissa arbetsuppgifter pä informationsområdet. Dettorde enligt utredningen ligga i sakens natur att sakinformationen, dvs.information om trafikens regler och trafikanternas skyldigheter i rättsligtavseende, är en uppgift för myndigheten. Detsamma gäller information som ges isamband med ny eller ändrad lagstiftning för att klargöra orsak och verkan avlagstiftningen. Dendelen av den pläderande informationen som inte har direkt anknytning till nyeller ändrad lagstiftning bör däremot utföras av NTF. För att så långt möjligtutnyttja de fördelar frivilligarbetet innebär föreslär utredningen att störstadelen av den pläderande informationen anförtros ät NTF. Utredningenanser att det inte heller i fräga om sådana informationsuppgifter i anslutningtill lagstiftning som trafiksäkerhetsverket primärt ansvarar för krävs attverket självt ombesörjer alla aktiviteter. Tvärtom kan det vara praktiskt ochäven minska risken för dubbelarbete om trafiksäkerhetsverket t. ex. lämnar NTFpreciserade uppdrag att mot ersättning helt ombesörja viss information. Effektenav informationsinsatser bör enligt utredningen undersökas i störte utsträckningän nu sker. Sådana undersökningar behövs för att kunna bedöma om uppsatta målnåtts och för att få ledning för utformning 4 1981/82. 1981/82:81 50 av framtida insatser. Utredningen häri samverkan medtrafiksäkerhetsverket tagit fram en modell för att undersöka effekten avinformation. Det är enligt utredningens uppfattning motiverat att ägna resurseråt sådan verksamhet. Det är också angeläget att forsknings- ochutvecklingsarbete bedrivs för att ta fram lätthanterliga modeller att finnastillgängliga vid planläggning och uppläggning av nya informationsprojekt. Dagsläget i fräga om trafikinformation i radio och TV gesen omfattande redovisning. I anslutning härtill ger utredningen olika förslagtill förbättringar. Bl.a. ställer man sig bakom förslag om inrättande inomsåväl radio som TV av samlade enheter för trafiksäkerhetsinformation som kan geprogramverksamheten en klar målsättning. Behovet av ett ökat utbud avtrafiksäkerhetsinformation stryks under. Betydelsen av information på trafiksäkerhetsområdetunderstryks av remissinstanserna. framhåller attinformationen är en viktig del i trafiksäkerhetsarbetet i sin helhet och inteminst för att underlätta övervakningverksamheten. Styrelsen instämmer tillalla delar i utredningens synpunkter beträffande information till allmänheten. Förslaget att flytta den s. k. pläderande informationentill NTF tillstyrks förutom av av statskontoret,i , KAK. , landstingsförbundet.Motormännens riksförbund, , , . och trafikförsäkringsföreningen, som hävdar alt det är principielltriktigt att låta NTF sköta den pläderande informationen. Föreningen framhålleratt effekten av den pläderande informationen kan förlängas genom vidareförandei de organisationskanaler som NTF disponerar. Även delar utredningens uppfattning om fördelning av uppgiftermellan irafiksäkerhetsverket och NTF. NTF är eniigt förbundet ettsamarbetsorgan på det frivilliga trafiksäkerhetsområdet som för sin verksamhetär hänvisad till en rad medlemsorganisationer. NTF har därför goda möjligheteratt effektivt sprida budskap genom att vid vatje tillfälle välja lämplig metodoch kanal. ställer sig tveksamt till överflyttningen ochmenar att trafiksäkerhetsverket med sin övergripande roll itrafiksäkerhetsarbetet bör fä bestämma fördelningen av sitt informationsarbetegenom att ge NTF uppdrag när sä är lämpligt. Åven är tveksamtill förslaget. , Centralorganisationen /SR och statstjänstemannaförbundetsavdelning 213 avstyrker förslaget och gör gällande att det är dåligtunderbyggt. Inte heller redovisas konsekvenserna för den personal itrafiksäkerhetsverkets regionala organisation som arbetar medinformationsfrågor. Såväl från myndighets- som frivilligsidan understryksvärdet av trafiksäkerhetsinformation i radio och TV liksom behovet av ett ökatutbud. Prop.1981/82:81 51 delar utredningens uppfattning att en för dennainformation ansvarig enhet bör finnas såväl inom radio som inom TV. Ett lämpligt utformat trafikregelsystem och en effektivfortlöpande trafiksäkerhetsinformation är grundförutsättningar för en smidigoch säker trafik. Det är inte ett antingen eller utan ett både och i så måttoatt nya trafikregler alltid mäste omgärdas av information. Ett gott exempel pädetta är hanteringen av frågan om användning av bilbälte i bilarnas framsä-te.Genom information nåddes en ca 35-procentig användning. Men informationen gavockså bilisterna de kunskaper och den förståelse för nyttan avbilbältesanvändning som ledde till ett gynnsamt mottagande av de tvinganderegler som infördes. Bilbältesanvändningen ligger numera på . Omfattande insatser görs på informationsområdet. Det ärenligt min mening angeläget att de ges en lämplig inriktning och utförs pä rättsätt. En god samordning är nödvändig eftersom det är många som medverkar.Samverkan och vissa riktlinjer behövs också vid aktiviteter inom sammainformationsområde. Detta har bl.a. föranlett trafiksäkerhetsutredningen attgöra en gränsdragning mellan trafiksäkerhets verkets och NTF:s informationsinsatser. Enligt min mening är den principiella gränsdragning somutredningen förordar lämplig. Det finns emellertid ingen anledning att hårdrabegreppen eftersom någon helt distinkt gräns knappast kan anges. Med en allmänmålsättning att förbättra trafiksäkerheten utan sådana regler och tvångsåtgärdersom onödigtvis komplicerar tillvaron för trafikanterna är en omfattandepläderande informationsverksamhet frän säkerhetssynpunkt nödvändig. Det gälleratt ta varje tillfälle i akt att påverka trafikanterna. En riktig inställningtill trafiken och dess problem måste grundläggas i tidig ålder. Jag har strukitunder detta vid behandlingen av trafikantutbildningen i skolan. Med en störteförståelse för medtrafikanternas svårigheter får man en hänsynsfullareinställning hos trafikanterna. Detta gäller i lika hög grad de vuxna sombarnen. Den pedagogiska effekten av vuxnas trafikantbeteende är påtaglig. Denmöda som läggs ned pä att skapa förståelse och hänsyn förspills lätt genomäldres dåliga föredöme - bristande respekt för rött ljus, fartgränser m. m. Hos många trafikanter finns ett påtagligt intresse förtrafiksäkerhetsfrågor. Detta tar sig bl. a. uttryck i engagemang i detfrivilliga trafiksäkerhetsarbetet. Pä detta område har NTF under årtiondenbyggt upp ett rikt förgrenat kontaktnät med regionala och lokalatrafiksäkerhetsorgan och med en mängd medlemsorganisationer. Härigenom finnsgoda möjligheter att få den väsentliga närkontakten med de trafikanter ochtrafikantkategorier man vill informera och påverka. Det är mot denna bakgrundjag 1981/82:81 52 anslutermig till utredningens förslag att den del av den pläderande informationen sominte har anknytning till lagstiftning i princip utförs av NTF. Jag knyter ocksäan till den princip om viss omfördelning av informationsmedel som angavs iårets budgetproposition och som antogs av . För att getrafiksäkerhetsverket och NTF möjlighet till anpassning bör omfördelningen skesuccessivt, förslagsvis under tre är. Åven härefter måste verket givetvis haresurser för att pä lämpligt sätt kunna informera om lagar och andraförfattningar. Hit hör bl.a. att informationsvägen klargöra orsak till ochverkan av ny eller ändrad lagstiftning. Detta bör kunna ske även vid en sådanfördelning av statliga informationsmedel att NTF får något mer av dessa äntrafiksäkerhetsverket. I linje med vad jag nämnt kommer jag att i nästaårs budgetproposition föreslå viss omfördelning av informationsmedel. Denangivna omfördelningen tror jag löser de samverkansproblem som kan haförekommit och minskar risken för dubbelarbete. Det blir exempelvis för trafiksäkerhetsverketnaturligare och nödvändigt att utnyttja NTF:s regionala ochlokala kontaktorgan för att få ut sina budskap. Det kan finnas anledning förtrafiksäkerhetsverket att pröva om detta bör föranleda ändringar i verketsregionala informationssystem. Jagförutsätter att den medelsförstärkning NTF kommer att fä skall utnyttjas främstför vidgade regionala och lokala insatser. Arbetet på att ge den regionalaorganisationen än fastare former och på att få till stånd lokala trafiksäkerhetsorgani alla kommuner bör intensifieras. På initiativ av skall 1983bli ett nordiskt trafiksäkerhetsår. En väl fungerande regional och lokalorganisation behövs för att nå önskat resultat. Denökade satsningen på frivilligsidan ser jag som en väsentlig åtgärd i kampen mottrafikolyckorna. Att nedbringa olyckskostnaderna med allt vad de innefattar avsjukhusvård m. m. är angeläget inte minst för landstingskommunerna. De bör därtorenligt min bedömning ha ett stort intresse för ett effektivttrafiksäkerhetsarbete. Många landstingskommuner har ocksä bidragit till NTF:sregionala organisation främst genom att bekosta heltidsanställda konsulenter. Ennaturlig part i trafiksäkerhetsarbetet är vidare försäkringsbranschen. Härifrånkan också noteras ett påtagligt engagemang . Förutom rader avåtgärder från enskilda försäkringsbolag finns branschens gemensamma bidragtill NTF. har detta bidrag successivt höjts och genomgående varitnågot störte än det statliga bidraget. Det är givetvis av största betydelse attförsäkringsbranschen genom fortsatta, successivt ökande bidrag förbättrarförutsättningarna för ett effektivt frivilligarbete på trafiksäkerhetsområdet. Tveksamhetråder om hur stor informationens effekt är. Nägon remissinstans har ifrågasattom man med enbart information kan nå längre än att ge trafikanterna kännedom omnya författningar. pekar på den relativtomfattande forskning som finns inom området 1981/82:81 53 och efterlyser en analys av faktorer som inverkar påmöjligheten att påverka trafikbeteenden med information. Enligt min mening är det angeläget att informationenundersöks för att fä klarlagt hur den skall vara beskaffad för att ge störsteffekt. I daganvänds stora summor på information om vars effekt det kvarstår vissa tvivel.Sådan osäkerhet bör undanröjas. Som jag i andra sammanhang framhållit bör storrestriktivitet iakttas med nya regler i trafiken. För att kunna göra enbedömning av när ett obligatorium är nödvändigt för att nå önskadtrafiksäkerhetseffekt krävs att man vet den största effekt som kan näs med enpå frivillighet baserad lösning. framhåller att detär angeläget med forsknings- och utvecklingsarbete för att ta framlätthanterliga modeller att finnas tillgängliga vid planläggning ochuppläggning av nya informationsobjekt. Jag delar denna uppfattning. Jag vill också stödja utredningens synpunkter på ökadinformation i radio och TV. 9 System för insamling av trafiksäkerhetsdata För att tratiksäkerhetsarbetet skall kunna bedrivas på ettrationellt sätt mäste det vara möjligt att pä ett systematiskt sätt finnabristerna i det nuvarande väg- och trafiksystemet. 'lägger fram förslag till en metod för detta arbete. En grundläggande uppgift i den av utredningen anvisademetoden är att på ett enhetligt sätt beskriva trafiksäkerhetssituationen.Beskrivningen av trafiksäkerheten bör omfatta antalet dödadeoch skadade personer, risken attdödas eller skadas i trafiken och skadeföljden,dvs. hur svårt trafikanterna skadas om trafikolycka inträffar. För dennabeskrivning föreslår utredningen att man använder vissa fastställda mått.Utredningen pekar på behovet av ett känsligare mått än enbart antalet dödadeoch skadade inom olika trafikantkategorier. Redovisningen av antalet dödadeoch skadade personer föresläs ske genom vad utredningen kallar skadetalet.Skadetalet ger ett samlat mått på det totala skadeutfallet, varvid hänsyn tastill de genomsnittliga samhällskostnaderna för dödade, svårt skadade resp.lindrigt skadade. Risken att dödas eller skadas i trafiken anges enligtutredningen lämpligen med risktalet. Att pä nägot sätt beskriva risken är ennödvändighet. Skadetalet tar inte hänsyn till i vilken utsträckning de olika trafikantkate- ' Betänkandet (Ds K 1980:6-9) Trafiksäkerhet - problem ochåtgärder. Prop.1981/82:81 54 gorierna vistas i trafiken och där utsätts för risker.Utredningen redovisar olika sätt att ange risken för trafikskada men stannarför risken att bli dödad eller skadad per tillryggalagd km som det mestanvändbara mättet. För att få ett ännu mer nyanserat mått utgår utredningenfrån skadetalet. Skadetalet för en viss trafikantkategori sätts alltså irelation till denna trafikantkategoris totala transportarbete. Man fär dårisktalet. När det gäller skadeföljden menar utredningen att antaletdödade och skadade i en viss trafikantkategori bör sättas i relation tillsamtliga i samma kategori som varit inblandade i olycka, oavsett om de skadatseller ej. Härigenom får man ett mått på det genomsnittliga antalet dödade ochskadade av dem som varit med i en trafikolycka. För att få ett känsligare mått utgärtrafiksäkerhetsutredningen från skadetalet. Skadeföljden uttrycks som kvotenmellan skadetalet och antalet i olyckor delaktiga trafikanter, både skadadeoch oskadade. Måttet benämns svårhetstalet. Nästa stegi en systematiskt uppbyggd trafiksäkerhelsbeskrivning är enligt utredningen attmed hjälp av olycksstatistik och resultat frän forskning angåendeorsakssammanhangen vid trafikolyckor kartlägga i vilka olyckor och under vilkaförhållanden trafikanterna skadas. För att detta skall vara möjligt krävs detett informationsunderlag som inte är tillgängligt .