prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — Vad som behövs är en information inte bara om de juridiska, ekonomiskaoch faktiska effekterna av den ena eller den andra vårdnadsformen efter enseparation. Viktigt är också att föräldrarna görs uppmärksamma på de allvarligapåfrestningar som barnen utsätts för vid en äktenskapsskillnad och allföräldrarna får upplysning om vilka rådgivningsorgan som finns alt tillgå ochvilken hjälp i övrigt som samhället och enskilda organ kan erbjuda familjer somstår i begrepp att splittras. Enligt min mening är del angeläget att informationsinsatsernai dessa delar förbättras. Med en sådan förbättrad information kan jag inte se alt enordning, enligt vilken den gemensamma vårdnaden automatiskt fortsätter efter enäktenskapsskillnad om inte föräldrarna eller någon av dem begär annat, skullebehöva få några negativa följder. Domstolen bör dock även vid denna ordning hamöjlighet att i samband med domen på äktenskapsskillnad upplösa den gemensammavårdnaden, om det genom socialnämnden eller på annat sätt har kommit fram attnågon av föräldrarna är så olämplig alt han eller hon inte längre bör få ståkvar som vårdnadshavare för barnet eller om gemensam vårdnad av andra skäl äruppenbart oförenlig med barnets bästa. 1981/82:168 31 2.4.4 Gemensam vårdnad för ogifta föräldrar Gemensam vård- nad Som förut nämnts gäller f. n. att föräldrar som inteär eller har varit gifta med varandra kan få gemensam vårdnad om sina barn endastefler ansökan av dem båda hos domstol. Enligt utredningen bör del emellerfid ifortsättningen vara tillräckligt att de tillsammans anmäler till pastorsämbetetatt de önskar denna vårdnadsform. Förfarandet föreslås bli kostnadsfritt ochstå öppet för såväl sammanboende som särboende föräldrar. I en reservation hardock förordats all anmälningsförfarandel erbjuds endast sammanboende föräldrar. I de faU båda föräldrarna lar del i den faktiskaomvårdnaden om barnet och barnets uppfostran är det enligt min mening naturligtatt föräldrarna också har ett gemensamt rättsligt ansvar för barnet. Så ärfallet beträffande gifta föräldrar, vilka automatiskt har gemensamvårdnad. Situationen för ogifta samboende föräldrar torde i allmänhet inteskilja sig nämnvärt från den som råder i en familj där föräldrarna är gifta medvarandra. I fråga om de ogifta samboende föräldrarna saknas emellertid denofficiella registrering av samhörigheten som vigseln utgör för de giftaföräldrarna. Det är därför, som också utredningen har kommit fram fill, intemöjligt alt enbart med utgångspunkt i föräldrarnas samboende som sådant knytanågon regel om gemensam vårdnad, utan man är hänvisad till att föräldrarnasjälva tar initiativ till denna vårdnadsform. De möjligheter som ogifta samboende föräldrar har i dagatt ansöka hos domstol om gemensam vårdnad synes ha utnyttjats iganska liten utsträckning. Enligt vad utredningen har redovisat och som ocksåhar nämnts i det föregående kan en av orsakerna till detta vara alt mångafinner det dyrt och krångligt alt hos domstol få bekräftat ett ansvar som deredan har tagit på sig i praktiken. Del förslag om en gemensam anmälan till pastorsämbetet somutredningen har fört fram har allmänt vunnit gillande under remissbehandlingen.Förfarandet är enkelt, och både föräldrar och domstolar besparas arbete. I deflesta fall då faderskapet till barn fastställs genom ett faderskapserkännandetorde föräldrarna med hjälp av den information som socialnämnden lämnar hamöjlighet att redan i samband med att faderskapet fastställs anmäla sittönskemål om gemensam vårdnad. En anmälan som sker i detta sammanhang kan lällvidarebefordras av socialnämnden fill pastorsämbetet i samband med att nämndenfullgör sin skyldighet att till ämbetet anmäla faderskapserkännandet. Också jaganser därför att ogifta samboende föräldrar i fortsättningen bör kunna fågemensam vårdnad genom en enkel anmälan till pastorsämbetet. En majoritet inom utredningen har föreslagit allmöjligheten att efter anmälan få gemensam vårdnad bör stå öppen också förogifta särboende föräldrar. Föräldrar som tillhör denna kategori kan tidigareha sammanbott utan att då anmäla önskemål om gemensam vårdnad. Prop, 1981/82:168 32 fråga om föräldrar som aldrig någonsin har sammanbott.Flera remissinstan- Gemensam vård-ser har godtagit att också dessa båda grupperges möjlighet till ett förenklat nad förfarande för att få gemensam vårdnad.Själv är jag dock inle övertygad om att det är lämpligt att helt utan prövningge dessa föräldrar ell gemensamt rättsligt ansvar för sina barn. Harföräldrarna inte under sin samboendetid valt gemensam vårdnad, bör de alltsåliksom nu vara hänvisade till att göra ansökan hos domstol. Och detsamma börgälla, när föräldrarna över huvud taget inte har bott ihop och inte heller gördet när de vill ha gemensam vårdnad. Sammanfattningsvis föreslår jag att möjligheten att genomen enkel anmälan till pastorsämbetet få gemensam vårdnad erbjuds endast ogiftaföräldrar som bor tillsammans. Lagtekniskt bör förutsättningarna för att enregistrering av den gemensamma vårdnaden skall ske hos pastorsämbetet utformasså att båda föräldrarna och barnet skall vara kyrkobokförda på samma fastighet.Vidare bör som förutsättning för registrering av gemensam vårdnad gälla attvårdnadsfrågan inte har prövats av domstol. För att underlätta pastorsämbetenas handläggning börmöjligheten att anmäla gemensam vårdnad kunna utnyttjas endast när bådeföräldrarna och barnet är svenska medborgare. 2.4.5 Upplösning av gemensam vårdnad Betänketid Enligt 11 kap. 1 § skall makar som villskiljas iaktta en betänketid bl. a. om en av dem varaktigt bor tillsammans medett eget barn som står under denna förälders vårdnad. Betänketidenär och högst . Utredningen anser att behovet av eftertanke innan engemensam vårdnad om barn upplöses är lika stort vare sigföräldrarna är gifta med varandra eller inte. En betänketid på minst sexmånader och högst föreslås därför för alla dessa fall. Denna lid skallenligt förslaget börja löpa när föräldrarna eller en av dem begär hos domstolatt den gemensamma vårdnaden skall upplösas. Beträffande utredningens förslag har åsikterna brutit sigunder remissbehandlingen. De remissinstanser som stöder förslaget är ungefärlika många som de som tar avstånd från detta (se bil. 3 avsnitt 3.4 och 5.2). En betänketid får antas ha sin största betydelse i fall dåföräldrarna är oense om huruvida den gemensamma vårdnaden skall upplösas ellervem av dem som vid en sådan upplösning skall ha vårdnaden om barnet. I dessafall skulle en betänketid kunna ge lid för eftertanke innan domstolen slutligtavgör vårdnadsfrågan. I vårdnadstvister brukar domstolarna emellertid normaltbegära en vårdnadsutredning från socialnämnden. Redan den tid som förfiyterinnan denna utredning är klar torde i de fiesla fall - även om 1981/82:168 33 utredningstiden förkortas (se avsnitt 2.7.4) - varatillräcklig för att Gemensam vårdföräldrarna skall hinna tänka igenom sinsituation. Jag anser därför all i de nad fall då vårdnadsfrågan är Ivistig ochen vårdnadsulredning alltså äger rum någon särskild betänketid inte behövsinnan domstolen slutligt avgör vårdnadsfrågan. Och om betänketiden även äravsedd att förhindra en möjlighet till ell interimistiskt avgörande i dennafråga, är detta enligt min mening inte någon lämplig lösning. Detta återkommerjag strax till. Som jag redan har antytt torde skälen för att införa enbetänketid vara ännu mindre i de fall då föräldrarna är överens om all dengemensamma vårdnaden skall upplösas och om vem av dem som ensam skall varavårdnadshavare i fortsättningen. Det är knappast troligt att en betänketid idessa fall skulle fylla någon egentlig funktion. Tvärtom finns del risk för attde motsättningar som har gjort att föräldrarna har enats om alt upplösa dengemensamma vårdnaden förvärras, om de tvingas alt fortsätta denna vårdnad underen belänketid. Sammanfattningsvis anser jag all det inte finns skäl att,vid sidan av den betänketid som gäller för gifta föräldrar före enskilsmässa, införa en särskild belänketid inför upplösningen av en gemensamvårdnad. Enligt 6 kap. 13 § första stycket kandomstolen interimistiskt besluta beträffande vårdnaden om barn. Detta innebäratt domstolen meddelar ett provisoriskt beslut som gäller till dess attvårdnadsfrågan har avgjorts genom dom eller beslut som har vunnit laga kraft.Ett sådant interimistiskt beslut kan omprövas av domstolen när som helst underrättegången. Det underlag som domstolen bygger det interimistiskabelutet på är ofta magert. Det hindrar inle att delta beslut i praktiken fårstor betydelse för domstolens slutliga ställningstagande i vårdnadsfrågan.Utredningen anser därför alt ett interimistiskt beslut om vårdnaden bör fåmeddelas endast om del finns särskilda skäl för det, t. ex. då det på grund avmissbruk av en förälder vid utövande av vårdnaden skulle visa sig nödvändigtatt skilja föräldern från vårdnaden. I stället för ett interimistiskt beslut om vårdnaden bördomstolen enligt utredningen i första hand besluta interimistiskt om bostadenför barnet. Utredningen anser alt en sådan ordning är ägnad att förstärkakänslan hos föräldrarna av ansvar och intresse för barnet. Ingen av föräldrarnablir då helt avskuren från vårdnaden. Utredningens förslag har fått ett blandat mottagande underremissbehandlingen. Förslagen tillstyrks resp. avstyrks av i stort sett likamånga remissinstanser (se bil. 3 avsnitt 3.4 och 5.2). För min del är jag inte övertygad om att det är någonfördel med en ordning som innebär att domstolen interimistiskt kan besluta ombostad för barnet i 3 1981/82. 1981/82:168 34 fall då föräldrarna är oense om vem av dem som skall havårdnaden om Gemensam vård-barnet. Kan de inle enas i den vikliga frågan ombostaden, är det knappast nad troligt all de efler ett sådant beslut kansamarbeta i övriga frågor som rör vårdnaden. Enligt min mening är del därföralt föredra att domstolens interimistiska prövning får gälla vårdnaden i desshelhet. Som jag nämnt i avsnitt 2.4.2 har jag den uppfattningenalt man inte bör tvinga föräldrar att utöva gemensam vårdnad när de inle bådaär överens om denna vårdnadsform. Om en av dem vill få den gemensamma vårdnadenupplöst, bör domstolen därför kunna förordna om detta och besluta vem som skallha vårdnaden till dess att vårdnadsfrågan kan definitivt avgöras.Jag anser därför att det inte finns anledning att begränsa de möjligheter somdomstolen f. n. har att interimistiskt besluta om vårdnaden. Under remissbehandlingen har framhållits alt det enligtgällande rätt inte finns någon ovillkorlig rätt för föräldrarna alt få ellinterimistiskt beslut om vårdnaden (se bil. 3 avsnitt 5.2.3). Detta påpekandeär enligt min mening så till vida riktigt all domstolen inle är tvungen attomedelbart meddela ett sådant beslut så snart del har begärts. Det kan ocksåmånga gånger vara fördelaktigt att domstolen väntar med detta beslut till dessatt ett tillfredsställande underlag finns för beslutet. Utredningen har föreslagit att domstolen - för att få ettbättre underlag för det interimistiska beslutet än f. n. - skall ha möjlighetatt skyndsamt inhämta upplysningar från socialnämnden i vårdnadsfrågan. Tilldetta förslag återkommer jag i avsnitt 2.8.2. I samband med alt en gemensam vårdnad upplöses skalldomstolen enligt 6 kap. 7 § förordna vem av föräldrarna som ifortsättningen skall ensam utöva vårdnaden. Är föräldrarna överens om detta,skall domstolen besluta i överensstämmelse med deras önskemål om det inte äruppenbart stridande mot barnets bästa. Är föräldrarna oense om vem som skall havårdnaden, skall domstolen besluta efler vad som är skäligt med hänsyn tillbarnets bästa. Enligt utredningen bör bedömningen av vem av föräldrarnasom i denna situation skall anförtros vårdnaden uteslutande grundas på vad somär bäst för barnet, oavsett om föräldrarna är överens om vem som skall havårdnaden eller ej. Denna uppfattning har i allmänhet lämnats ulan erinranunder remissbehandlingen. Enligt min mening har del ett egenvärde alt föräldrarna,när de inte längre vill ha gemensam vårdnad, kan enas om vem av dem som skallha vårdnaden om barnet. I aUmänhet torde det bäst gagna barnets intresse attföräldrarna inle inbördes strider om denna fråga. Liksom utredningen ochremissinstanserna anser jag emellertid att del i lagen i första hand börmarkeras att Prop.1981/82:168 35 vårdnadenskall anförtros åt den förälder som är lämpligast som vårdnads- Gemensamvård-havare, oavsett vilken inställning föräldrarna själva har i denna fråga.Del nad kan inte uteslutas alt del finns situationer när föräldrarna mindre sertill barnets behov och mera beaktar sina egna intressen. Bakom föräldrarnasuppgörelse kan ligga t. ex. ekonomiska överväganden eller ett rältvisetän-kandesom inle i tillbörlig grad tar hänsyn till vad barnet självt vill. Även omföräldrarna är överens i vårdnadsfrågan bör detta alltså inte vara utslagsgivandeför domstolens bedömning av vårdnadsfrågan, lål vara alt föräldrarnasöverenskommelse bör fillmätas stor betydelse. Jaganser aUtså alt då en gemensam vårdnad upplöses vårdnaden om barnet aUtid böranförtros åt den av föräldrarna som är lämpligast som vårdnadshavare, oavsettom föräldrarna är överens i denna fråga eller ej. Omen förälder som har gemensam vårdnad om barnet tillsammans med den andraföräldern är uppenbart olämplig som vårdnadshavare, kan domstolen enligt 6 kap.7 och 9 §§ i mål om äktenskapsskUI-nad mellan föräldrarna ellerannars på talan av socialnämnden la ifrån denna förälder vårdnaden om barnet. Iett sådant fall skall den andra föräldern tillerkännas vårdnaden ensam, om detinte med hänsyn till barnets bästa är uppenbart att inte heller denna förälderbör anförtros vårdnaden. Ifall då en förälder som har gemensam vårdnad om ett barn är olämplig somvårdnadshavare bör domstolen enligt utredningen föratsätlningslösl pröva omvårdnaden bör anförtros åt den andra föräldern eller åt någon annan. Någotföreträde för den andra föräldern bör med andra ord inte gälla i dennasituation. Denna uppfattning har i allmänhet inle kommenterats underremissbehandlingen. Föregen del anser jag del naturligast att, om en förälder som har gemensam vårdnadom ett barn inte längre bör vara vårdnadshavare, vårdnaden om barnet fårfortsätta att utövas av den andra föräldern, förutsatt att inte också denne ärolämplig som vårdnadshavare. Jag delar alltså inte utredningens uppfattning i denna situation bör kunna ta ifrån en i och för sig lämplig föräldervårdnaden, om det finns någon annan som kan anses lämpligare somvårdnadshavare. Vadjag nu har sagt har tillämpning också i fall då en förälder som har gemensamvårdnad om ett barn dör. Detta överensstämmer med vad som gäller f. n. enligt 6kap. 10 § första stycket . Också i denna situation bör vårdnadenalltså i regel fortsätta all utövas av den andra föräldern. Undantag bör dockgivetvis gälla, om denne är olämplig som ensam vårdnadshavare. Tillfrågan när en förälder kan anses olämplig som vårdnadshavare återkommer jag iavsnitt 2.5.2. Prop.1981/82:168 36 2.5Överflyttning av vårdnaden Överflyttning av 2.5.1 Överflyttning avvårdnaden till en annan förälder Omett barn står under vårdnad av endast en av föräldrarna och den andra föräldemvill få vårdnaden överflyttad till sig, skall domstolen enhgt 6 kap. 8 §föräldrabalken bifalla denna begäran om det är skäligt med hänsyn till barnetsbästa. Är föräldrarna överens om att vårdnaden flyttas över till den andraföräldern, skall domstolen besluta i överensstämmelse med deras önskemål om detinte är uppenbart stridande mot barnets bästa. Utredningenanser all bedömningen av om vårdnaden skall flyttas över från en förälder annan bör, liksom när en gemensam vårdnad upplösas, grandas på vad som ärbäst för barnet oavsett om föräldrarna är överens om överflyttningen eller ej.Remissinstanserna har i allmänhet anslutit sig till denna uppfattning. För egendel kan jag hänvisa till vad jag har anfört i avsnitt 2.4.5 beträffande denmotsvarande bedömning som skall göras när en gemensam vårdnad upplöses. Jaganser alltså alt vårdnaden skall flyttas över till den andra föräldern endastom denne är lämpligare som vårdnadshavare, oavsett om föräldrarna är överens omöverflyttningen eller ej. Del ligger dock i sakens natur att del i allmänhet ärbäst för barnet, om den lösning väljs som föräldrarna gemensamt har kommit framtill. Närfrågan om att flytta över vårdnaden från den ena till den andra föräldernaktuaUseras vid domstol, kan domstolen f. n. förordna någon annan somvårdnadshavare endast om om detta under åberopande avatt båda föräldrarna är uppenbart olämpliga som vårdnadshavare (se 6 kap. 8 och9 §§ ). bör domstolen i ett mål om överflyttning av vårdnaden från den enatill den andra föräldern kunna anförtro vårdnaden åt någon annan, om det ärbäst för barnet. Under remissbehandUngen har denna uppfattning intekommenterats särskilt. Enligtmin mening ligger del i och för sig nära till hands att domstolen, om denfinner att vårdnaden bör flyttas över från en förälder därför alt denne inte ärlämplig som vårdnadshavare, i första hand anförtror vårdnaden ål den andraföräldern. Det är dock inte lika naturUgt att denne har företräde till vårdnadeni detta fall som då en gemensam vårdnad upplöses. I det senare fallet är juföräldern redan vårdnadshavare. Att vårdnaden då bör anförtros åt någon annanendast om också denna förälder kan anses olämplig som vårdnadshavare har jagtidigare förordat i avsnitt 2.4.5. När föräldern inte redan är vårdnadshavaremen vill få vårdnaden överflyttad på sig bör domstolen däremot kunnaanförtro'vårdnaden åt någon annan, om det framstår som en lämpligare lösningtrots att föräldern inte själv är olämplig som vårdnadshavare. Sammabedömning bör enligt min mening göras, om en förälder som ensam har vårdnadenom ett barn dör. Även i detta fall bör den andra föräldem anförtros vårdnaden,om det inte är lämpligare att någon annan utses som vårdnadshavare. 1981/82:168 37 2.5.2 Överflyttning av vårdnaden till någon annan än enförälder Överflyttning av Överflyttning av vårdnaden från olämpliga föräldrar Om en förälder grovt missbrukar eller grovt försummarvårdnaden om sitt barn eller annars utövar vårdnaden pä ett sätt som innebär enfara för barnets utveckling, skall domstolen enligt gällande rätt på lalan avsocialnämnden la ifrån föräldern vårdnaden och förordna den andra föräldern somvårdnadshavare, om det inle med hänsyn till barnets bästa är uppenbart attvårdnaden bör anförtros åt en särskih förordnad förmyndare (6 kap. 9 §föräldrabalken). Frågan om en förälder skall fråntas vårdnaden om ett barnkan, som förut har nämnts, också bli aktuell i samband med att föräldrarnaansöker om äktenskapsskiUnad eller när någon av föräldrarna begär upplösning aven gemensam vårdnad. Om del är uppenbart med hänsyn tiU barnets bästa alt ingenav föräldrarna bör utöva vårdnaden längre, skall domstolen även i detta fallanförtro vårdnaden åt en särskilt förordnad förmyndare (6 kap. 7 §föräldrabalken). Enligt utredningens mening bör större möjligheter skapasatt ta ifrån en olämpUg förälder hans eller hennes juridiska vårdnad om barnet.Enligt utredningen föreligger i de flesta fall risker för ett barns utvecklinginte bara i de fall då en förälder grovt missbrukar eller försummar vårdnadenutan också då föräldern på ett påtagligt sätt underlåter att uppfylla barnetsgrundläggande behov. Avgörande för frågan om en förälder skall fråntasvårdnaden bör inle vara om förälderns misskötsamhet har varit av visskvalificerad art ulan i StäUet om föräldern har visat en olämplighet som kanantas vara bestående. Utredningen har därför föreslagit att domstolen skallkunna frånta en förälder vårdnaden, om han eller hon på grund av missbruk ellerförsummelse av vårdnaden är olämphg som vårdnadshavare. Detta förslag haröverlag fått ett positivt mottagande under remissbehandhngen. För egen del vill jag till en början erinra om deskyldigheter som socialljänstlagstiftningen ger socialnämnderna alt, i förstahand i samråd med barnets föräldrar och i förekommande fall med barnet självt,finna en god lösning när problem uppkommer i en familj. Jag kan hänvisa tillframför allt 12 § socialtjänstlagen (1980:620) och till de uttalanden som hargjorts i förarbetena till denna lag om samhällets insatser för barn och ungdom(prop. 1979/80:1 s. 250 ff, 310 ff och 499 ff). I de faU en förälder som har vårdnaden om ett barn ellerbarnet självt, om det har fyllt , inte frivilligt medverkar till den hjälpsom nämnden finner nödvändig, kan vård enligt lagen (1980:621) med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU) komma i fråga. Sådan vård skall enligt 1 §andra stycket 1 LVU beredas barnet, om brister i omsorgen eller något annatförhållande i hemmet medför en fara för barnels hälsa eller utveckling. I flertalet fall bör ett ingripande enligt LVU varatillräckligt för att skydda 1981/82:168 38 barnet från en förälder som missbrukar sitt ansvar somvårdnadshavare. Överflyttning av Genom ett sådant ingripande kan barnetplaceras i ett nytt hem, och vårdnaden socialnämnden kan i den omfattningdel är nödvändigt ta över vissa av de befogenheter som föräldrarna har iegenskap av vårdnadshavare (se 11 § första och fjärde styckena LVU). I särskilda fall kan dock en överflyttning av vårdnadenfrån föräldern till någon annan vara en för barnet bättre utväg. Detta börenligt min mening kunna ske, om del när vård enligt L"VU övervägs stårklart att det medför en bestående fara för barnels hälsa eller utveckling attföräldern slår kvar som vårdnadshavare eller om barnet redan har vårdals utomhemmet och barnet, trots långvariga och omfatiande insatser från socialnämndenssida, inte kan återvända till sina föräldrar (jfr SoU 1979/80:44 s. 99). Sammanfattningsvis föreslår jag att vårdnaden om ett barnskall kunna las ifrån den förälder som gör sig skyldig till missbruk ellerförsummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medfören bestående fara för barnets hälsa eller utveckling. Som jag har sagt bör en överflyttning avvårdnaden i de fall föräldrarna har gemensam vårdnad kunna ske till någonannan än föräldrarna endast om båda föräldrarna är så olämpliga att ingen avdem bör stå kvar som vårdnadshavare. Också i de fall barnet står under endasten förälders vårdnad och denne på grund av brister bör fråntas vårdnaden,ligger det närmast till hands att den andra föräldern får överta vårdnaden. Ärdet emellertid lämpligare för barnet att vårdnaden anförtros åt någon annan, t.ex. en fosterförälder eller en släkting som står barnet nära, bör vårdnaden istället anförtros åt denne såsom särskilt förordnad förmyndare. Det bör ocksåvara möjligt att flytta över vårdnaden till två särskilt förordnade förmyndaregemensamt, om de är gifta med varandra eller bor tillsammans underäktenskapsliknande förhållanden. Enhgt utredningens förslag skall talan om överflyttning avvårdnaden från en förälder kunna föras inte bara, som f. n., av socialnämndenutan också av en annan vårdnadshavare eller en förälder som inle har del ivårdnaden, Uksom av barnet självt. Detta förslag har inte kommenterats närmareav remissinstanserna. När det gäller rätten för barnet självt att föra talanvill jag erinra om alt jag i avsnitt 2.1.2 har förordat att frågan om entaleräll för barn övervägs ytterligare av utredningen. En rätt för barn attföra talan i fråga om vårdnaden bör därför inle nu införas. Enligt min meningfinns det inle heller anledning att i övrigt ändra de gällande reglerna omrätlen att föra talan om överflyttning av vårdnaden från en förälder iförevarande fall (jfr prop. 1975/76:170 s. 182). Denna taleräll bör därför,hksom , förbehållas socialnämnden. 1981/82:168 39 Överflyttning av vårdnaden tiU fosterföräldrar Överflyttning av c- o . , o vårdnaden F. n. finns det inle någon möjlighet att anförtrovårdnaden at någon annan än en förälder, om inte båda föräldrarna kan ansesolämpliga som Utredningen anser emellertid alt del ävennär föräldrarna inte i och för sig är olämpliga kan vara förenligt medbarnets bästa att föräldrarna fråntas vårdnaden. Utredningen tänker framförallt på fall då barnet har vislats i ett fosterhem (dvs.