prop · G503190 · 1981-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1981/82:190 omändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar m. m.; Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokoll. Enlänsrätt är f. n. domför med en lagfaren domare ensam bl. a. vid avgörande avmål som avser ändring av taxerad inkomst med högst . I propositionenföreslås att den beloppsgränsen skall höjas tUl . Vidare föreslåsändringar i förvaltningslagen (1971:290) och förvallningsprocesslagen(1971:291) som innebär att besvär som har anförts för sent ändå kan tas upptill prövning, om förseningen beror på att en besvärshänvisning har innehålliten oriktig uppgift om besvärstid eller besvärsinstans. 1Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 190 1981/82:190 2 Lagom ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar Härigenomföreskrivs att 18 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar' skallha nedan angivna lydelse. 18§ Länsrätt är domför med en lagfaren domare ensam 1. när åtgärd som avser endast måls beredandevidtages, 2. vid sådant förhör med vittne eller sakkunnig sombegärts av annan länsrätt samt vid sådant förhör i ärende enligtutlänningslagen (1980:376) som begärts med stöd av 57 § samma lag, 3. vid beslut som avser endast rättelse av felräkning,felskrivning eller annat uppenbart förbiseende, 4. vid beslut om återkaUelse fills vidare av ettkörkort, körkortstillstånd eller traktorkort eller om vägran tills vidare attgodkänna ett utländskt körkort, när det är uppenbart att ett sådant beslut börmeddelas, 5. vid annat beslut som inte innefattar slutUgtavgörande av mål. Omdet inte är påkallat av särskild anledning att målet prövas av fuUsutlen rätt,är länsrätt domför med en lagfaren domare ensam vid beslut som inte innefattarprövning av målet i sak. Vadsom sägs i andra stycket gäller även vid avgörande av 1. mål om utdömande av vite, 2. mål enligt bevissäkringslagen (1975:1027) förskatte- och avgiftsprocessen, enligt lagen (1978:880) om betalningssäkring förskatter, tullar och avgifter, om besiktning enligt fastighetstaxeringslagen(1979:1152), om handlings undantagande från taxeringsrevision, skatterevisioneller annan granskning och om befrielse från skyldighet att lämnakontrolluppgift enhgt taxeringslagen (1956:623), 3. mål om omhändertagande enligt 6 § lagen(1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga och 8 § lagen (1981:1243)om vård av missbrukare i vissa fall, 4. mål enligt uppbörds- ochfolkbokföringsförfattningarna med undantag av mål om arbetsgivares ansvarighetför arbetstagares skatt, 5. mål om uppdelning av taxeringsvärde enligt 20 kap.15 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152), 6. mål som avser ändring av taxe- 6. målsom avser ändring av taxerad inkomst med högsl , rad inkomstmed högst , 7. mål enligt skatte- och taxeringsförfattningarna ivilket beslutet överensstämmer med parternas samstämmiga mening, 8. mål om rättshjälp genom offentligt biträde i ettärende hos en annan myndighet, 9. mål enligt körkortslagen (1977:477), om beslutetinnebär att varning meddelas eller om det är uppenbart att ett körkort, körkortstillståndeller traktorkort skall återkallas eller att ett utländskt körkort inte skallgodkännas, 10. måli vUkel saken är uppenbar. Dennalag träder i kraft . 1 Lagen omtryckt 1981:1323, Prop.1981/82:190 3 Lag om ändring i förvaltningslagen (1971:290) Härigenom föreskrivs att 12 § förvaltningslagen (1971:290)skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 12 §' Besvär över myndighets beslut anföres genom att besvärshandling tillställes den förvaltningsmyndighet ellerförvaltningsdomstol som har att pröva besvären, I besvärshandlingen skall angesdet beslut som överklagas. Besvärshandlingen skall ha kommit in frånden dag då klaganden fick del av beslutet, I fråga om beslut, som avserföreskrift fill allmän efterrättelse och som ej delges, räknas besvärstidenfrån den dag då beslutet tillkännagavs. Härvid har 5 § första stycket lagen(1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. motsvarandetillämpning. Besvär som ej anförts i rätt tid Besvär som ej anförts i rätt tidtas upptages ej till prövning. Har inte upp till prövning. Harbesvärs- besvärshandlingen före besvärsti- handlingen före besvärstidens ut- dens utgång kommit in till den myn- gång kommit in till den myndighet dighet som har meddelat det över- som har meddelat det överklagade klagade beslutet, skall besvären beslutet, skall besvären ändå tas upp ändå upptagas till prövning. Detsamma gäller, om besvärshandUngen har kommit inför sent till den myndighetsom har att pröva besvären och detta beror på att en underrättelse om vad partskall iaktta vid överklagande av beslutet har innehållit en oriktig uppgift ombesvärstid eller besvärsinstans. Denna lag träder i kraft . ' senaste lydelse 1977:679. 1* 1981/82. Lag om ändring i förvallningsprocesslagen(1971:291) Härigenom föreskrivs att 7§ förvallningsprocesslagen (1971:291) skall ha nedan angivna lydelse. Besvärshandlingtillställes den domstol som har att pröva besvären. Handlingen skall ha kommitin från den dag då klaganden fick del av det beslut som överklagas.Har besvärshandlingen före besvärstidens utgång kommit in till den domstoleller förvaltningsmyndighet som har meddelat beslutet, skall besvären ändåupptagas till prövning. Besvärshandlingtillställs den domstol som har att pröva besvären. Handlingen skall ha kommitin från den dag då klaganden fick del av det beslut som överklagas.Har besvärshandlingen före besvärstidens utgång kommit in till den domstoleller förvahningsmyndighet som har meddelat beslutet, skall besvären ändå tasupp till prövning. Detsamma gäller, om besvärshandlingen har kommit in försent till den domstol som har att pröva besvären och detta beror på att enunderrättelse om vad part skall iaktta vid överklagande av beslutet harinnehållit en oriktig uppgift om besvärstid eller besvärsinstans. Dennalag träder i kraft . Prop.1981/82:190 i Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, Åsling, Söder, , , , , , ,, Elmstedt, Ahrland, MoUn Propositionom ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar m. m. Den1 inrättades vid omorganisationen av länsstyrelserna enlänsskatterätt och en länsrätt i varje län. Bestämmelser om länsskatterätternasoch länsrätternas kompetensområden, om domförhet m. m. togs in i lagen(1971:52) om skatterätt och länsrätt. Enligt huvudregeln i 5 § i den lagenbestod skatterätten och länsrätten av ordförande och tre nämndemän. Rätten vardock enligt 6 § domför utan nämndemän i vissa närmare angivna fall. Vidprövning av mål som avsåg taxerad inkomst gällde dock huvudregeln utaninskränkning. antog riksdagennya regler enligt vilka skatterätterna i något större utsträckning kunde vara domförautan nämndemän (prop. 1974:79, CU 1974:27, rskr 1974:228, SFS 1974:352 och353). Dessa nya regler innebar bland annat att en ensamdomare, utöver vad somtidigare gällde, kunde avgöra dels mål enligt skatte- ochtaxeringsförfattningarna i vilket beslutet stämde överens med parternassamstämmiga mening, dels mål som avsåg ändring av taxerad inkomst med högst 500kr. Detta skulle gälla om det inte var påkallat av särskilda skäl att målet skulleprövas av fullsutten rätt. Syftet med reglerna var att förbättraförutsättningarna för en snabb och smidig handläggning av de enklare målen ochatt ge nämndemännen och ordförandena mera tid för prövningen av de svårbedömdamålen. Detta ansågs som eftersträvansvärt inte minst mot bakgrund av att dethade visat sig att målbalanserna vid länsskatterätterna hade ökat avsevärt. Den1 genomfördes den s. k. länsrättsreformen. 1981/82:190 6 a. att de förutvarande länsdomstolarna -länsskatterätterna, fastighetstaxeringsrätterna och länsrätterna - bröts utfrån länsstyrelserna och omvandlades till en ny aUmän förvaltningsdomstol förvarje län. Dessa nya domstolar kallas länsrätter. I samband med denna reformupphävdes lagen (1971:52) om skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt.Bestämmelser om de nya länsrätterna togs in i lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar (förvaltningsdomstolslagen). I 18 § i den lagen infördesbestämmelser om när länsrätten skulle vara domför med en lagfaren domare ensam.Dessa bestämmelser överensstämde helt med dem som gällde för länsdomstolarnaföre länsrättsreformen. Enligt en ändring i 18 § förvaltningsdomstolslagen, somträdde i kraft , höjdes gränsen för behörighet för ensamdomare imål om ändring av taxerad inkomst till . 1979/80:153, JuU 43, rskr390, SFS 1980:385). Detta motiverades bl. a. med att den tidigarebeloppsgränsen hade gällt och att i takt med penningvärdetsförsämring allt färre mål kunnat handläggas som ensamdomarmål enUgtdenna regel. Detta bedömdes som särskilt olyckligt med hänsyn till attbalanssituationen vid länsrätterna inte ansågs godtagbar. Jag avser att nu ta upp frågan om en utvidgning av ensamdomarkompe-tensenvid länsrätterna. vill jag behandla en annan fråga som rörförfarandet vid förvaltningsdomstolar och förvaltningsmyndigheter, nämligenfrågan om verkan av felaktiga besvärshänvisningar. 2.1 Ensamdomarkompetensen vid länsrätterna Regeln om att mål som avser ändring av taxerad inkomst medhögst . kan avgöras av ensamdomarc har varit oförändrad i snart två år.Av samma skäl som åberopades vid höjningen av beloppsgränsen börgränsen enligt min mening nu anpassas till försämringen av penningvärdet. Jaganser emellertid att de goda erfarenheter man har från ordningen medensamdomare i taxeringsmål talar för att behörigheten för ensamdomare ocksåreellt nu vidgas något. Vid en enkät som gjorde hos deallmänna förvaltningsdomstolarna var det också åtskilliga somförordade en höjning av beloppsgränsen. Systemet med ensamdomare har otvivelaktigt medfört en ökadeffektivitet i länsrätterna och gjort det möjligt för ordförandena ochnämndemännen att ägna mer tid åt de omfattande och krävande taxeringsmålen.Samtidigt som handläggningstiderna har kunnat begränsas för särskilt de mindremålen har kvaliteten på avgörandena i de mera omfattande målen kunnat höjas,vilket allt bidragit till större rättssäkerhet. Den ökade kompetens hos delagfarna ledamöterna i länsrätterna som förutsattes vid länsrättsreformen talarockså för en vidgad behörighet för ensamdomare. Vad som har anförts om Prop.1981/82:190 7 behovet av att förbättra länsrätternas möjligheter attminska antalet, oavgjorda mål har alltjämt bärkraft. Sammanfattningsvis förordar jag att beloppsgränsen för ensamdomarbe-hörighetnu höjs. När det gäller beloppet bör man enUgt min uppfattning kunna hämtaledning från den ordning som skall gälla för försäkringsrätterna från och medden .. Enligt beslut (prop. 1981/82:88, SfU 7, rskr 141,SFS 1982:121) skall en försäkringsrätt vara domför med en ledamot vid avgörandeav mål när värdet av den förmån som är under prövning i rätten understiger . Jag anser att detta belopp är en lämplig nivå för ensamdomarbehörighetenockså i skattemål. Jag vill peka på att det belopp tvisten i verklighetengäller, nämUgen den faktiska skatten på den inkomst som målet avser, normaltuppgår till ett väsentligt lägre belopp. Det kan också påpekas att motsvarandebeloppsgränser för tingsrätternas del ligger betydligt högre. Jag förordar följaktligen att beloppsgränsen för ensamdomarbehörighetenligt 18 § tredje stycket 6 förvaltningsdomstolslagen höjs till 2 500 kr.Ändringen bör gälla från och med den 1 juU 1982. Ett mål som omfattas av dennya regeln bör självfallet även i fortsättningen prövas av fullsutten rätt, omdet är påkallat av särskilda skäl. 2.2 Verkan av felaktiga bésvärshänvisningar gäller enligt 12 § tredje stycketförvaltningslagen (1971:290, FL) att besvär som har anförts för sent inte tasupp tiU prövning. Detsamma gäller enligt 7 § förvallningsprocesslagen(1971:291, FPL). Om besvärshandlingen före besvärstidens utgång har kommit intill den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet, skall dockbesvären ändå prövas. Enligt 18 § FL skall en part normalt underrättas ominnehållet i ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende. Om beslutetgår honom emot, skall han i princip också få en besvärshänvisning. En liknandebestämmelse finns i 31 § FPL. Det händer ibland att besvärshänvisningar är felakfiga.Förvaltningsrättsutredningen (Ju 1978:09) har behandlat den frågan i sittdelbetänkande (SOU 1981:46) Ändringar i förvaltningslagen. Utredningenframhåller (s. 114) att det vanligaste felet i besvärshänvisningar tycks varaatt beslutsmyndigheten anger fel besvärsinstans. Ett annat fel som förekommerär att besvärstiden anges felaktigt. Felaktigheter av detta slag leder iblandtill alt klagande kommer in för sent med sina besvär. Besvärsmyndigheterna kani dag inte pröva för sent inkomna besvär, även om förseningen beror på attbeslutsmyndigheten har lämnat en felaktig besvärshänvisning. För att besvärenskall kunna prövas måste den försuttna tiden först återställas. Återställandeav försutten tid kan när fråga är om ärende för vilket regeringen, förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet är högsta 1981/82:190 8 instansbeviljas av regeringsrätten. Klaganden får alltså vända sig till regeringsrättenoch begära återställande av den försuttna tiden. Utredningen anser att detbör vara möjligt för en besvärsmyndighet att la upp för sent anförda besvärtill prövning, när förseningen beror på all klaganden har följt en felaktigbesvärshänvisning. Utredningen föreslår därför att det i 12 § tredje stycket FLoch 7 § FPL införs bestämmelser om att besvär som inte har anförts i rätt tidändå skall tas upp till prövning, om klaganden har iakttagit vad som harföreskrivits i en underrättelse om vad part skall iaktta vid fullföljd avtalan. Utredningens förslag har remissbehandlats.SamtUga remissinstanser (37 st., däribland domstolar, statiiga och kommunalamyndigheter samt kommunförbundet och landstingsförbundet) är positiva tillutredningens förslag om verkan av felaktiga besvärshänvisningar. Någraremissinstanser anser dock att det i lagtexten bör anges tydligare att denföreslagna regeln endast tar sikte på fall när förseningen har berott på attbesvärshänvisningen innehållit felaktig uppgift om besvärstid ellerbesvärsinstans. Ävenjag anser att en klagande vars besvär har kommit in för sent tUl besvärsmyndighetenpå grund av alt han har följt en oriktig uppgift i en besvärshänvisning ombesvärstid eller besvärsinstans inle skall behöva ansöka om återställande avförsutten tid för att få sina besvär prövade. Jag biträder därför förslaget attbesvär skall tas upp till prövning i sådana fall. Som några remissinstanser haranfört bör dock lagtexten förtydligas så att det direkt framgår vilkafelaktigheter i besvärshänvisningar som avses. Liksom bör gäUa alt, ombesvärshandlingen har getts in till fel myndighet, skall denna genast sändaöver den till rätt besvärsmyndighet. Delagändringar som jag har föreslagit rör sådana lagar som avses i 11 kap. regeringsformen.Innan beslutar sådan lag bör enligt 8 kap. 18 § andra stycket förstameningen regeringsformen lagrådets yttrande inhämtas. Jag finner emellertid attde frågor som omfattas av propositionen är av sådan beskaffenhet att lagrådetshörande kan underlåtas med stöd av andra meningen i nämnda lagmm iregeringsformen. Medhänsyn liU vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagenatt anta inom upprättade förslag tUl 1. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar, 2. lag om ändring i förvaltningslagen (1971:290), 3. lag om ändring i förvallningsprocesslagen(1971:291). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram.