prop · G503102 · 1981-12-31 00:00:00 — Föratt största möjliga försvarseffekl skaU uppnås krävs en effektiv svenskförsvarsindustri. Effektiviteten stimuleras bäsl om del finns någon form avpress, antingen reell konkurrens eller kostnadspress i annan form. För de fallkonkurrens av olika skäl inle föreligger är del väsenfiigt alt försvaretsmaterielverk har teknisk och kommersiell kompetens all säkerställa att rimligaanskaffningskostnader erhåUs. Ettlitet land som måste värna om en fri världshandel. Det har under senareår noterats tendenser tiU ökad protektionism. Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 125 handlingskodär visserligen inte fullt ut tiUämplig på krigsmateriel. Det är dock förenligtmed svenska handelspolitiska intressen all handla i kodens anda. Detta innebäratt intemationeU konkurtens bör eftersträvas i största möjliga utsträckning. Medhänsyn tiU den försvarsindustriella utvecklingen i ochförsvarsindustrins betydelse från säkerhetspolitisk och försvarspolitisksynpunkt kan det avseende prioriterade försvarsinduslrigrenar i vissa fall,l.ex. vid behov av krigsproduktionskapacilel inom landet, vara lämpligt altregeringen medger undantag från upphandlingskungörelsens krav på upphandling ikonkurrens. Även vid konkurtensupphandlingar kan del i vissa fall varamotiverat för regeringen all medge alt ordern läggs i , om merkostnadenär ringa. Det är vidare önskvärt all den svenska försvarsindustrinshuvudleverantörer vid beställningar stimuleras all anlita inhemskaunderleverantörer under fömlsättning att dessa är konkurrenskraftiga. Vidstörre upphandlingar från utlandet bör allfid övervägas om, och i så fall hur,svensk industri skall ges tillfäUe all delta. måste en prövning skeav den inverkan detta får på upphandlingen. Med hänsyn till vårahandelspolitiska strävanden bör i normalfallet formella krav pä s. k.kompensationsaffärer inte uppställas. Risken för motåtgärder mol vår export börockså beaktas. Olika andra former för ökad handel såsom industriellt samarbete,leknologiutbyle och undanröjande av existerande hinder för svenska företagsmedverkan i upphandling från ifrågavarande lands försvarsmyndigheter bör dockfortsättningsvis övervägas i samband med försvarels upphandlingar i utlandet.De närmare formerna för detta diskuteras i det följande. Jagövergår nu till alt behandla den framfida inriktningen av försvarsindustrin. Inriktningav olika försvarsindustriella sektorer Molbakgmnd av den planering som har ägt rum års försvarsbeslut bedömeröverbefälhavaren att det blir svårare att upprätthålla en inhemskförsvarsindustri med den bredd och den tekniska nivå som hillills harförelegal. Även försvarskommitlén framhåller all en minskandematerielanskaffning till försvarsmakten skapar svårigheter att vidmakthålla deförsvarsindustriella resurserna. Man bör därför la ställning lUl vilkaverksamheter som är mest angelägna att bibehålla i . Det bör dock iförsta hand ankomma på industrin all på förelagsekonomiska gmnder genomföra enerforderlig stmkluranpassning. Jaghar tidigare framhållit all den svenska flyginduslrin har stor betydelse frånsåväl säkerhels- och försvarspolitisk synpunkt som industri-, regional- ochsysselsätlningspoUtisk synpunkt. Vid inhemsk utveckling och tillverkning avflygplanssyslem JAS kommer en betydande verksamhet för försvaret alt pågå inomsvensk flyginduslri, varvid någon genomgripande slmkturförändring på kort siktinle är nödvändig inom flyginduslrin. 1981/82:102 Bilaga2 Försvarsdepartementet 126 längresikt är det emellertid nödvändigt med ökad samordning av utveckling,fillverkning och underhåll av flygmotorer. Svensk flyginduslri måste dock gesen ny inriktning även i del fall flygplan JAS utvecklas och tillverkas iSverige. Kostnaderna måste reduceras, bl. a. genom ökat samarbete medutlandet. Antalet personer som är sysselsatta med militär utveckling ochprodukfion måste i det närmaste halveras i jämförelse med vad som krävdes förflygplanssystem . Bortfallet av den militära verksamheten bör i störstamöjliga utsträckning kompenseras med civil verksamhet som utnyttjar sammateknologiska kompetens och industriella kapacitet. Utvecklingoch tillverkning av robotar och andra precisionsslyrda vapen är en annanindustriell verksamhet på hög teknologisk nivå. En inhemsk robofinduslri germöjlighet lill utveckling och anskaffning av robotar anpassade för våraspeciella förhållanden. Del är av detta skäl angeläget aU en kontinuerligsvensk utvecklings- och produktionskapacitet för robotar upprätthålls.Kostnaden för utveckling och anskaffning är dock höga. Del är därför nödvändigtmed ett val av vilka system vi skall utveckla själva och en långsiktigsamordning av dessa. Samordningen bör bl. a. åstadkommas genom alt likartaderobolbehov samordnas i robolfamiljer. Det är vidare väsentligt att möjlighetentiU samarbete med utlandet och lill samordning med flyginduslrins resurserlillvaralas. Tillgångenfill en kvalificerad svensk ubålsinduslri gör det möjligt alt utveckla ochproducera ubåtar med särskild hänsyn tiU våra speciella förhållanden. Förmåganalt inom landet utveckla och tillverka ubåtar bör behållas. Ubåtsprodukfionenför del svenska försvaret ärf n. uppdelad på två varv. Denna uppdelning lederfill fördyringar. På lång sikt bör därför inriktningen vara att samordnautveckling och produktion av ubåtar så all kostnaderna reduceras. Planeringenav anskaffningen av övervallensfartyg innebär all en kontinuerlig produktionvid sannolikt kan upprätthållas under en längre lid. Dennaproduktionsnivå fömtsälter enligl nu gällande planer att antalet anställdaminskas, att nivån på underhållsbeslällningar blir i stort oförändrad och attvarvet deltar i ubåtsprodukfionen. När det gäller varvsindustrin är delnödvändigt all underhållsresurser finns tillgängliga inom landet både i fredoch krig. Det är också önskvärt att det finns en utvecklings- ochproduktionskapacUel för militära ändamål, som är konkurrenskraftig gentemotutlandet. Inomammunilionsindustrin kan stora omställningsproblem förutses under 1980-lalel.Ammunition för del svenska försvaret liUverkas vid ett relativt stort antalindustrier. Flera av dessa har dämlöver betydande ammunifionsexport, somi flera fall är avgörande för den enskilda industrins möjlighet att kvarståsom ammunitionsfillverkare. Behovel av ammunition för det svenska försvaretminskar bl. a. på gmnd av den mUitärtekniska utvecklingen, som medför en ökadanskaffning av robotar. Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 127 kontinuerligbeläggning av nuvarande produktionsresurser kan därmed inte upprätthållas medbeställningar från det svenska försvaret. Del är därför nödvändigt med ensamordning och slmkturförändring inom ammunilionsindustrin. Härvid bör istörsta möjliga utsträckning möjligheterna till krigsproduktionskapacilellillvaralas. En samlad bedömning av behovet av fredsanskaffning ochkrigsproduktionskapacilel bör göras redan vid beställning av ammunition.Kmtproduklion bör behåUas inom landet, om detta kan ske liU rimliga kostnader.Även inom krutområdet bör dock en samordning och slmklurrationaliseringgenomföras. Den vapentekniskautveckUngen medför ell ökat behov av försvarsmateriel som utvecklas ochproduceras inom elektronikindustrin. Denna industri har i de flesta fall inlede kontinuUelsproblem, som många andra industrier inom försvarsektorn har,beroende på en starkare anknytning fill civila produkter. Del är i många fallbåde lönsamt och koslnadseffeklivl all vid utveckling av denna materielsärskill anpassa den lill våra speciella förhållanden. Detta gäUer inte minstmjukvaran. Den ökande roll telekrigföringen får gör del dessutom väsentligt attmålsökare, slridslednings- och radarsystem m. m. kan ges en utformning som larstörsta möjliga hänsyn tiU våra speciella förutsättningar. Behovel avmodernisering avser i hög grad just dessa syslem. Mol denna bakgrund är del avstor vikt all svensk elektronikindustri har kompetens och är konkurtenskrafligpå försvarsområdet. Svensk elektronikindustri bör därför prioriteras, framförallt när det gäller anskaffningen av syslem-och mjukvara tiU försvaret.Tillverkningen av vissa väsentliga komponenter bör också uppmärksammas. Planeringen innebär attmedel avsätts för renovering och modifiering av befintliga slridsfordon och förutveckling av ell nyll lätt stridsfordon. Möjligheterna alt varierakapacitetsutnyttjandel inom denna industrigren är betydande. Jag räknar såledesmed all en önskvärd utvecklings- och produktionskapacitet, som ärkonkurrenskraftig gentemot utlandet, är möjlig att behåUa. Kompensationsaffärerär ett sätt att vid anskaffning av materiel från utlandet åstadkomma sysselsättningvid förelag i del egna landet. Statsmakterna eller industrin i del land därmaterielen anskaffas åtar sig all vidta åtgärder för att öka främst exportenfrån . Den ökande exporten kan avse såväl försvarsinduslriprodukler somandra produkter. Kompensationsaffärer kanha några principiellt skUda inriktningar. Den utländske leverantören kanbehålla huvudansvaret för leveransen men anlita vissa svenskaunderleverantörer. Den utländske leverantören kan, som tidigare framhållits,samarbeta med svenskt företag, ibland genom licensgivning, varvid del svenskaföretagel helt eller delvis övertar huvudansvaret för leveranserna. En tredjeinriktning kan vara alt den utländske leverantören bidrar lill att andraindustriella projekt förläggs till 1981/82:102 Bilaga2 Försvarsdepartementet 128 utanatt vara direkt knutna liU den aktuella leveransen. Om flera alternativoffereras bör eventuella merkostnader särredovisas. Ytterligare en annaninriktning för kompensalionsaffärer kan vara att myndighelerna i del land däranskaffningar sker gör åtaganden av handelspolitisk karaktär, t. ex. allupphäva diskriminerande regler för svensk export. Somhar framhållits tidigare bör normall inle uppställa formella krav påkompensationsaffärer av karaktären bytesaffärer med syfte att helt eller delviskompensera import från ett visst land med export fill samma land. Vid störteupphandlingar av försvarsmateriel från ullandel bör dock alllid övervägas omoch i så faU hur svensk industri skall ges fillfälle all delta. Olika formerför ökad handel såsom industriellt samarbete, leknologiutbyle och undanröjandeav handelspolitiska hinder för svensk export bör i fortsättningen diskuteras isamband med försvarels upphandlingar i utlandet. Härvid bör också uppmärksammasmöjligheterna att inom försvarsindustrin stödja den civila utvecklingen. Försvarets materielverkbör även i fortsättningen endast iaktta rent affärsmässiga aspekter vidutvärderingen av lämnade anbud, varvid del bud bör antas som med beaktande avsamtUga affärsmässigt betingade gmnder är alt anse som förmånligast. Vid störreupphandlingar i utlandet bör vidare övervägas möjligheterna till industrielltsamarbete m. m. Beredningsansvaret på myndighetsnivå för regeringensbeslutsunderlag avseende dessa materielobjekl bör ligga hos försvarelsmaterielverk i vad avser såväl kommersiella som försvarsindustriella aspekter.I övrigi hänvisar jag till vad jag fidigare har anfört under avsnittet AUmännautgångspunkter (s. 123). Jaghemställer att regeringen föreslår attgodkänna de riktlinjer för försvarsinduslripoliliken som jag har förordat. 1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 129 1.7Underhåll av försvarets materiel Kostnadernaför underhåll av försvarets materiel har i fasta priser successivt stigitunder 1970-talel och uppgår f. n. lill ca 2000 milj. kr. Utredningarhar genomförts avseende delar av underhållssektorn i syfte att minskakostnaderna. De åtgärder som har vidtagits som följd av utredningarna har gellviss effekt. De statsfinansiella och försvarsekonomiska förhållandena har dockgjort det angelägel all i ell sammanhang och med gemensamma fömlsällningarundersöka om kostnaderna för underhållet av försvarels materiel kan minskasyllerligare. Regeringen fillkallade därför en särskUdutredare' för dessa frågor. Idirektiven för utredningen angavs att prognoser skulle göras för det framtidabehovet av materielunderhåU, bl.a. mol bakgrund av en samlad granskning avunderhållskraven. En gmndsyn för underhållels organisation och dimensioneringborde redovisas och i denna borde ingå överväganden om hur försvarets egnaunderhållsresurser bör avvägas mol köpta tjänster. Utredaren skulle också angeinom vilka områden väsentliga besparingar var möjliga. Utredarenhar i delbelänkandet (DsFö 1981:7) Försvarets materielunderhåll under1980-talet redovisat sin granskning av försvarsmyndigheler-nas prognoser överbehovet av materielunderhåll under 1980-talel. En viss tvekan har därvidanmälts om det, som prognoserna anger, är möjligt all minskaunderhållskostnaderna under 1980-talel. En något mindre gynnsamutveckling bör därför enligt utredaren förutsättas, även om hänsyn tas fill derationaliseringar och besparingar som försvarsmyndigheterna har anmält. Dengranskning av underhållsresurserna som har genomförts visar att dessa i stortsett är balanserade mot krigsorganisationens krav på underhåll. Risken förövertaskande angrepp släUer krav på hög tillgänglighet hos malerielen.Underhållsresurserna måste kunna kraflsamlas till olika opera-fionsriklningar.Krigets krav på uthållighet och tillgänglighet hos materielen får sedan vägassamman med rent fredsralionella synpunkter på under-hållskapacilel ochlokalisering av resurserna för underhåll. Syftet skall vara all till lägstamöjliga kostnad säkerställa en lillräckligl hög nivå på materielunderhållet.Effekfivitet och produktivitet i underhållsverksamhe-len stimuleras enliglutredaren bäsl genom konkurrens eller kostnadspress i annan form. Om rimligaberedskaps- och krigskrav kan tillgodoses, bör försvarsmakten sålunda intedisponera egna resurser för underhåll, om sådana finns att tillgå lill lägrekostnad inom del civila samhället. Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 130 dårenföreslår därför alt nuvarande huvudverksladsbeslämmelser upphävs och ersättsmed andra former av avtal. Nuvarandetre underhållsnivåer vill utredaren ersätta med två-främre och bakreunderhållsnivåerna. Till den främre nivån, som är nära knuten till de förbandeller enheter där materielen används, hänförs tillsyn, service, smärre reparationerm. Vid den bakre nivån utförs mera omfattande underhållsåtgärder. I denbakre underhållsnivån bör enligl utredaren även i fortsättningen ingåinläklsfinansierade, förbandsbundna verksläder. För armén bör nuvarandemiloverksladsförvallningar behållas, men besparingsmöjligheterna granskasyllerligare. En ökad samordning med kustartilleriets verkstäder ochflygvapnets aggregat- och fordonsverkstäder är också önskvärd. i bör föras samman enligt samma modeU somhar tillämpats på och del skeppstekniska underhållet föreslås blicentraliserat till Muskövarvet. Inom flygvapnet bör förvaltningen ochunderhåUet av flygplan samordnas versionsvis. Detsamma gäller enligt utredarenför försvarsmaktens samtliga heUkoptrar. Vidare bör en nyunderhållsorganisalion införas inom markteleområdet. Deårliga besparingarna uppskattar utredaren fill ca 100 milj. kr. i slutet av1980-talet, om samtliga förslag genomförs. Därtill kommer ca 20 milj. kr. Utredarenger en översikt över de principiella möjligheter som finns till sänktaunderhållskostnader i form av översyn av underhållskraven, meraunderhållsvänlig materiel, annan användning och förvaring i fred, ändringar iunderhållsresursernas och underhållsorganisalionens struktur och omfattningsaml ökad konkurtens eller koslnadspress i annan form. FörsvaretsrationaliseringsinstUut ansluter sig lill utredarens tankegångar liksomförenade fabriksverken som därutöver pekar på vissa speciella förhållanden somgör en reell konkurtens svår att tillämpa. Vid ell givet tillfälle kanalternativa underhållsleveranlörer länkas. När sedan ett långsiktigtunderhållsavtal har slutits inträder ofta efter ell lag en monopol-skuation. fall en reell konkurrens inte kan erhållas är därför en stmkturering avindustrin att föredra. Liknande synpunkter framförs av och Centralorganisationen SACOISR. Utredarenkonstaterar alt krigets krav måste vara utgångspunkt för försvarsmaktensutformning och verksamhet i fred. Krigels krav och kraven på fredsrationalitetmåste vägas samman. överbefälhavaren, chefen för armén, chefen för marinen, försvaretsrationaUseringsinstitut och förenade fabriksverken, ansluter sig tillutredarens principiella synpunkter på hur de operativa kraven inverkar påunderhållsresursernas organisation och dimensionering. I detaljer framförsdock kritik. Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 131 nisationen SACOISR anser t. ex. all 1980 årsunderhållsulredning i alltför hög grad har låfil övervägandena präglas av rentfredsekonomiska synsätt. I underhåUssammanhang måste avvägningen mellan kravoch ekonomi ske frän fall till fall. Ungefär samma synpunkter framförs avchefen för armén och chefen för marinen. Den senare påpekar att det gäller allfinna lösningar som både skapar fömlsällningar för en rationell och resurssnålfredstida organisation för materielunderhåll och säkerställer operafivhandlingsfrihet i krig. Dessa uppgifter kan stå i motsatsförhållande fillvarandra. Förenade fabriksverken framhåller all del för malerielområden medstort inslag av utländska leverantörer måste etableras inhemska underhållsresurseri fred, om man kräver underhåll i krig. Utredaren förordar en uppdelning av del verkställandeunderhållet på en främre och en bakre nivå. Förslaget fillstyrks i princip avchefen för marinen, chefen för fiygvapnet, , försvaretsrationaliseringsinstitut och . Chefen förmarinen förutsätter dock att gränsdragningen blir ytterligare belyst ochTjänstemännens vänder sig mol all den främre nivån enbartbör bemannas med militär och civilmilitär personal. Överbefälhavaren anser alldimensioneringen av den främre nivån måste ske med hänsyn till operativa kravoch kan därför inle godta inriktningen mot en snål personallilldelning lill denfrämre nivån. Delvis samma synpunkter framförs av chefen för fiygvapnet. Utredaren föreslår att begreppet huvudverkstad ulgår ochall föreskrifterna härom upphävs. GäUande principavtal med huvudverkstädernabör sägas upp och långsikliga avtal slutas i andra former. Hur tekniskt underhållsstödskall upphandlas och viUkoren för långlidsavlal om underhåU bör behandlas avpågående utredning om upphandling av försvarsmateriel (Fö 1980:03). Överbefälhavaren, chefen för fiygvapnet, försvaretsmaterielverk, , förenade fabriksverken ochSveriges industriförbund tillstyrker förslaget att övergehuvudverksladsprincipen. Överbefälhavaren pekar på vikten av att låtamalerielleveranlörer svara för underhållet under viss fid i syfte alt skapastörre ansvar hos dem. i år däremot tveksamtill förslaget. i (LO) å sin sida hävdar all enavveckling av huvudverksladsprincipen innebär en spUllring av resurser ochunderhållskompetens. De vinster man uppnått genom en sammanhållen rationellunderhållsorganisation skulle snabbt spolieras. LO anser det därför angelägetatt huvudverkstadsavlalet vidareutvecklas. Utredarens förslag anses otillräckligtunderbyggt och bör därför inle genomföras. Delsamma anser CentralorganisationenSACOISR. Underhållet av flottans fartyg bör enligt utredarencentraliseras tiU Ostkustens örlogsbas. bör fredsresurserna förfartygsunderhåll på avvecklas. Prop.1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 132 Chefenför marinen har samma principiella syn i fråga om koncentrering avfartygsunderhållet. De operativa kraven gör alt verkstaden pä i fredmåste vara i drift på minst nuvarande nivå. Till bör koncentrerasnybyggnad av öriogsfartyg. En mindre del av underhållet av stridsfartyg börockså läggas vid för alt garantera all erfarenhetertillvaratas för nykonstmklion. En rimlig beläggning med underhållsarbeten vidKarlskronavarvel AB bör enligt chefen för marinen kunna skapas genom alt i ökadutsträckning förlägga underhållet av sjöfartsverkels fartyg till varvet. antar alt förslaget lUl centralisering avstridsfartygsunderhållel lill Ostkustens örlogsbas är baserat på fredsekonomiskabedömningar. Hänsyn måste också las till operativa krav och ekonomiskaförhållanden inom regionen. Vidare förutsätter institutet all behovet i krig avvarvskapacilel på kan fillgodoses. Hela marinensverksladsorganisalion bör därför ges en allsidig belysning i den andrautredningsetappen. framför liknande synpunkter. LOkrifiserar utredningen för brist på helhetssyn och anför som exempel förslagetalt koncentrera fartygsunderhållel lill . LO framhåUer vidare altriksdagen beslöt all vidta åtgärder i syfte all stärkasysselsättningen vid . Tjänstemännens Centralorganisationifrågasätter också del ändamålsenliga i alt koncentrera fartygsunderhålleltill , medan Centralorganisationen SACOISR inle motsätter sig utredarensförslag. Länsstyrelseni antar att utredarens förslag innebär all beläggningen medfartygsunderhåll på försvinner, vilket skulle äventyra varvetsfortsalla existens, och påpekar att detta vore ett klart avsteg från riksdagensbeslut om Karlskronavarvel som elt marint nybyggnads- och underhållsvarv. refererar fill detta riksdagsbeslut. Den möjligabesparingen anses klart överdriven och det går enligt Karlskronavarvel inle alli ett genomfört Musköallernafiv upprätthålla underhåUsresurser ål de förbandsom är fredsförlagda och övar i . Inte heller kan kravet påunderhållskapacitel i olika operationsriklningar i krig fillgodoses. Varvetavstyrker därför bestämt en centralisering av fartygsunderhållet lill . Underhållsulredningenföreslår all flygvapnets underhäll av apparater gradvis centraliseras i enorganisation med en central och två regionala verkstäder. liksom förenade fabriksverken och har inle någon invändning mot detta. Chefenför fiygvapnet konstaterar all en avveckling av apparatverkstä-dema vid vissaflotfiljer kommer all ge sämre fömlsällningar för fiyg-tidsprodukfionen och alldetta avses kompenseras genom ell förbättrat materielförsörjningssyslem. Chefenför flygvapnet är osäker om den totala effekten av detta och förordar därför enstegvis nedläggning av appa- 1981/82:102 Bilaga 2 Försvarsdepartementet 133 ralverkslädemamed utvärdering mellan varje steg. I en första etapp kan på prov ettregionaliseral apparalunderhåll genomföras för l.ex. vill heller inte la ställningi frågan förtån den har analyserats gmndligare. Utredarenföreslår all förvaltning och underhåU av flygplan (inkl. helikoptrar)samordnas inom de olika flygplansversionerna. Överbefälhavaren bedömer allförslaget kan innebära ell rafionellare utnyttjande av flolfilj-verkstäderna.Försök bör därför påbörjas och konsekvenserna för bl. a. tillgänglighet ochberedskap ytterligare granskas innan slutlig ställning tas fill s. k.versionskonlor. Chefen för fiygvapnet biträder utredarens uppfattning i fråganmen framför dämlöver all centrala uppgifter inte fårsplittras när det gäller ansvaret för de militära flygplanens , och förenadefabriksverken framför liknande synpunkter. Utredarenföreslår att regelsystemet för de värnpliktigas och befälets ansvar ges eltklarare uttryck. Vidare bör de redan inledda ansträngningarna att ökakostnadsmedvetandel och all föra det direkta ansvaret för malerielen fill densom brukar den fullföljas med kraft. En adekvat och för försvarsmakten gemensamuppföljning av förluster och skador bör också ske. Överbefälhavaren anser detutomordentligt angeläget att klarare regler skapas för hur malerielskador ochmalerielförluster skall ersättas. anslutersig också lill förslagen. Chefen för fiygvapnet konstaterar att det f.n. inlefinns någon reell möjlighet för bmkaren all göra ekonomiska bedömningar isamband med all materielen utnyttjas. Del är också svårt att i efterhand följaupp verksamheten ekonomiskt. Incitament för all få ett mindreunderhållskrävande nyttjande av materielen bör därför utvecklas Uksomekonomisystemen för uppföljning. Enligl fårbrislen på klara regler inte leda liU en sådan skärpning all personalen inlekan använda materielen naturligt och realisfiskt på gmnd av risken förskadeståndsanspråk.