prop · G503219 · 1981-12-31 00:00:00 — Utredningens förslag att del i centralt utfärdadeföreskrifter regleras vilka ämnen som får tillsättas konsumtionsvatlnet berörsendast i några fä remissyttranden. anför att dessaproblem måste lösas enhetligt för hela livsmedelsområdet. Utredningen (Jo1976:04) om den regionala laboratorieverksamheten erinrar om att föreskrifterom tillsatser lill och främmande ämnen i livsmedel redan föreligger ikungörelser av . Blir livsmedelsverket centraltillsynsmyndighet bör man överväga om bestämmelserna om tillsatser i vattnetinte hör hemma i dessa kungörelser. har inget atl erinra mot atlen administrativ myndighet bestämmer vilka ämnen som får tillsältas vattnet föratl rena det. Om däremot ämnet tillsätts i ett annat syfte - t. ex. fluor motkaries - bör bestämmelserna härom ges i lag. Att miljö- och hälsoskyddsnämnden och skallutöva den lokala respektive den regionala tillsynen av konsumlionsvattnetgodtas enhälligt. När det däremot gäller frågan vem som skall utöva dencentrala tillsynen och i vilken lagstiftning som bestämmelserna omkonsumtionsvatlnet skall las in är remissinstanserna i stort uppdelade i tvåläger. Det ena förordar att förblir central tillsynsmyndighet,medan det andra anser alt tillsynen bör ligga på . Deargument som anförs för och emot är huvudsakligen hämtade från utredningensbelänkande. Bland dem som förordar som tillsynsmyndighet 1981/82:219 116 niärks själv, länsstyrelserna i ,och , , , och Jämtlandslän samt , . Att skallbli central tillsynsmyndighet förordas av bl. a. självt,länsstyrelserna i . ,, , , , , , ,, och kommuner, Samarbetskommittén förhälsovårdsnämnderna i rikets större kommuner samt utredningen (Jo 1976:04) omden regionala laboratorieverksamheten. Några remissinstanser framhålleratt de inte tar ställning lill vilken myndighet som bör vara centraltillsynsmyndighet, nämligen , länsstyrelserna iKopparbergs och län, och kommuner samt . anser altansvaret för den offentliga vatten-kontrollen pä central nivå bör delas uppmellan , livsmedelsverket och . behöver kunskaperna om produktionen av vatten,vattnets sammansättning och distribution vara väsentligt större och vidare hosden myndighet som skall ha det totala överinseendet över vattenförsörjningenoch valtenkontrollen än vad som är fallet hos vare sig ellerlivsmedelsverket. Föreningen föreslår därför att tillsynen läggs på statensnaturvårdsverk. När det gäller frågan vilkenlagstiftning som skall reglera kontrollen av konsumtionsvattnet synes deremissinstanser som förordar som central tillsynsmyndighetförutsätta atl bestämmelserna härom tas in i hälsoskyddslagen, medan de somförordar livsmedelsverket som central tillsynsmyndighet utgår från attlivsmedelslagstiftningens bestämmelser blir gällande fullt ut beträffande deltavatten. i och menardäremot att bestämmelserna bör ges i en särskild lag, till vilkenhälsoskyddslagen och livsmedelslagen hänvisar. 8.5 Om åtgärder mot vattenföroreningar, omhändertagande avavloppsvatten samt om klosetter och urinoarer En bred remissopinion ställer uppbakom förslaget att en avloppsanordning inte bör få inrättas utan tillstånd avmiljö- och hälsoskyddsnämnden, om anordningen inte enbart är avsedd att föraavloppsvatten lill en allmän avloppsanläggning. Även utredningens betoning avalt miljö- och hälsoskyddsnämnden vid sin prövning av enstaka ansökningar omtillstånd för avlopp eller WC skall beakta jämväl kommunens planer för detområde där anordningarna skall inrättas får ett kraftigt instämmande avremissinstanserna. Också tveksamma röster hörsemellertid. , kammarrätten i , länsstyrelserna i ,och samt 1981/82:219 117 kommun erinrar att bestämmelser om utsläpp avavloppsvatten finns också i 10 § miljöskyddskungörelsen (1969:388). Sveahovrätt och i län anser att behovet av de föreslagnabestämmelserna i hälsoskyddslagstiftningen bör övervägas i samband med denpågående översynen av miljöskyddslagsliftningen. Enligt kammarrätten iJönköping och kommun bör de föreslagna bestämmelserna samordnas medreglerna i 10 § miljöskyddskungörelsen. i länanser atl de föreslagna bestämmelserna i första hand bör föras över tillmiljöskyddslagstiftningen. Enligt i län kan problemetlösas genom atl 10 § miljöskyddskungörelsen upphävs och ersätts av denföreslagna bestämmelsen i 10 § andra stycket hälsoskyddslagen. För störreanläggningar bör 5 § miljöskyddskungörelsen fortfarande gälla. Flera remissinstanser saknar enbestämmelse om skydd mot vatten som medför förorening men som inte förorenar iden utsträckning att del orsakar sanitära olägenheter. Man pekar här främst pådagvattnet och efterlyser en bestämmelse som svarar mot 38 § hälsovårdsstadgan. Några remissinstanser, hovräusamt och kommuner, anser alt hälsoskyddslagstiftningen börinnehålla en bestämmelse om skyldighet att ansluta vissa fastigheter till enallmän avloppsanläggning. De framhåller därför, att det ihälsoskyddslagsliflningen bör införas en bestämmelse som svarar mot 19 § andrastycket hälsovårdsstadgan. anser att förslaget böromarbetas i denna del eftersom det inte bör omfatta allt dagvatten. Många remissinstanser förordar attett givet rillstånd att inrätta en avloppsanordning bör kunna tidsbegränsas,dvs. tillståndet förfaller om det inte utnyttjas inom , i likhet medvad som gäller för byggnadslov. Bland dessa remissinstanser märks,, några länsstyrelser, ett flertal kommuner, och . Ett par remissinstanser tar uppförslaget att en avloppsanordning inte får tas i bruk förrän den har godkäntsav miljö- och hälsoskyddsnämnden, om inte nämnden medger annat. Man framhålleratt det vore önskvärt med en föreskrift som säger att ledningarna till enanordning inte får täckas förrän nämnden har besiktigat dem. iÅlvsborgs län menar att den föreslagna bestämmelsen kan utgå, eftersom nämndenkan föreskriva lämpliga villkor när den lämnar sitt tillstånd. Utredningen föreslår atl en anmälanskall göras till miljö- och hälsoskyddsnämnden när en avloppsanordning ändraspå så sätt att åtgärden kan medföra en väsentlig ändring av avloppsvattnetsmängd eller sammansättning. Ett stort antal remissinstanser är tveksamma tillförslaget. Man framhåller, att även sådana ändringar bör kräva tillstånd. Iannat fall skulle en anläggning i princip kunna utökas obegränsat utan annanåtgärd än en anmälan, och miljö- och hälsoskyddsnämnden skulle då kunna ingripaförst sedan sanitär olägenhet har uppkommit. Prop.1981/82:219 118 Förslaget att en vattentoalettskall få inrättas utan särskild prövning, om den avloppsanordning till vilkentoaletten ansluts redan har prövats enligt hälsoskyddslagen, möts medtveksamhet av remissinstanserna. Man framhåller att det inte är alla avloppsanordningarsom har prövats med hänsyn till de krav som ställs på en vattentoalett.Bestämmelsen bör därför ändras så alt det krävs tillstånd också när manansluter en vattentoalett till en redan godkänd avloppsanordning, åtminstone ide fall någon vatlentoalett inte har funnits ansluten tillanordningen. Några remissinstanser påpekar att bestämmelsen kan utgå, isynnerhet om tillstånd kommer alt krävas även för ändring av enavloppsanordning. Förslaget alt regeringen fårmeddela föreskrifter om att vissa slag av toaletter inte fär anordnas utansärskilt tillstånd samt att regeringen får överlåta åt en förvaltningsmyndigheteller kommunen att meddela sådana föreskrifter lämnas i huvudsak utanerinringar. är dock tveksamt till förslaget.Förbundet anser att det finns en stor risk för att bedömningarna bhr alltförskiftande i de olika kommunerna. Ett par remissinstanser, kammarrätten iJönköping och i , anser att delegation inte bör skelill kommunen eller i vart fall tillämpas restriktivt. Några remissinstanserframhåller att föreskrifter redan nu borde ha meddelats ihälsoskyddsförordningen. Vissa remissinstanser finner detnödvändigt alt några av de begrepp som används i författningstexten klargörs.De begrepp som omnämns är avloppsvatten (10 § hälsoskyddslagen), någon längretid av dygnet (11 § hälsoskyddslagen), sluten avlöppsanordning (6 §hälsoskyddsförordningen) och väsentlig ändring (6 § hälsöskyddsförordningen). 8.6 Om djurhållning m. m. Utredningens förslag att tillsynenöver ladugårdar, stall och andra liknande anläggningar i huvudsak skallregleras inom miljöskyddslagsliftningen mottas positivt av remissinstanserna.Många remissinstanser har dock synpunkter pä hur den närmare regleringen skallske. Remissinstanserna delarutredningens uppfattning att det i hälsoskyddslagen inte behövs en bestämmelsesom svarar mot 61 § hälsovårdsstadgan, enligt vilken en skriftlig anmälan skallgöras till hälsovårdsnämnden innan man anordnar stall, ladugård m. m.Hälsovårdsnämndens behov av information i detta hänseende kan tillgodosesgenom lantbruksnämndens underrättelseskyldighet enligt djurstallskungörelsen(1973:270). Remissinstanserna är också positiva till förslaget att det skallkrävas tillstånd för att få hålla vissa djur inom stads- ellerbyggnadsplanelagt område. Flera remissinstanser, bl. a. ,i , och kommuner samt . Prop.1981/82:219 119 menar dock att någon form av förhandsprövning måste finnasäven för anläggningar med färre än 100 djurenheter. Bestämmelser härom skullekunna tas in i miljöskyddslagen eller hälsoskyddslagstiftningen. Länsstyrelseni anser att lantbruksnämndens skyldighet att enligt djurstallskungörelsenunderrätta miljö- och hälsoskyddsnämnden om godkänt djurstall i stället böravse själva ansökan. Liknande synpunkter har i lån. Utredningens uppfattning att 58-60 §§ hälsovårdsstadgan,vilka innehåller bestämmelser om hur stall, ladugårdar och vissa upplagsplatserskall anordnas, inredas, underhållas och skötas kan ersättas avtillsynsbestämmelserna i miljöskyddslagtiftningen samt av tillsynsföreskriftersom utfärdas av lantbruksstyrelsen delas eller lämnas utan erinran utom vadgäller mjölkhanteringen i ladugårdar, där utredningen föreslär attföreskrifterna utfärdas i samråd med livsmedelsverket. Länsstyrelserna iStockholms, , och län framhåller samtliga attlivsmedelslagen inte är tillämplig på mjölkhanteringen i ladugårdarna varför 60§ hälsovårdsstadgan åtminstone tills vidare bör finnas kvar. Enligtlantbruksstyrelsen bör ansvaret för de livsmedelshygieniska anvisningarna förmjölkhanteringen inte ligga på styrelsen utan på en annan myndighet. Utredningens förslag att det skallbehövas tillstånd för att anlägga hundgård samt för atl hälla nötkreatur,hästar, getter, svin, pälsdjur, fjäderfän eller ormar inom stads- ellerbyggnadsplanelagt område diskuteras livligt av remissinstanserna. Flertalet avde remissinstanser som kommenterar förslaget i denna del anser atttillståndstvånget inte bör gälla endast inom stads- eller byggnadsplanelagtområde utan även inom annat område med sammanhängande permanent- ochfritidsbebyggelse. Flera remissinstanser, bl. a. lantbruksstyrelsen, anser atläven får bör ingå bland de djur för vilka tillstånd skall krävas. Ett parremissinstanser, främst , anser atttillstånd inte bör krävas för innehav av ormar. a. lantbruksstyrelsen, länsstyrelserna i samt och anser att utredningen borde hadefinierat vissa av de begrepp som den här har använt. De begrepp som särskiltframhålls är hundgård, pälsdjur och fjäderfä. Enligt många remissinstanser harutredningen behandlat de problem som är förknippade med hållande av hundar ochkatter alltför översiktligt och pä ett otillfredsställande sätt, eftersomutredningen inte har föreslagit någon lösning på problemen utan hänvisat tillutredningen för översyn av allmänna ordningsstadgan. Flera av dessaremissinstanser anser atl riilständstvånget bör gälla också hundar och katter.Hit hör bl. a. länsstyrelserna i och län, några kommuner,hälsovård samt . Andra remissinstanser påpekar i allmännaordalag problemen. förutsätter attproblemen får sin lösning vid utformningen av den nya lagstiftningen. Prop.1981/82:219 120 Utredningen föreslår att denfortlöpande djurskyddsinspektionen utmönstras ur anvisningarna fördjurskyddstillsynen och ersätts av ökad information till allmänheten, polisen,veterinärerna, seminpersonalen och andra grupper som kan tänkas uppmärksammafall av misskötsel av djur. Förslaget får ett genomgående negativt mottagandehos remissinstanserna, främst hos länsstyrelserna. Endast några få kommunertillstyrker förslaget. Lantbruksstyrelsen framhåller attom tillsynen helt baseras på anmälningar från olika yrkeskategorier och denallmänhet, som kommer i kontakt med djurhållning, så skulle enbart redanetablerade vanvårdsfall bli föremål för åtgärder. Den förebyggande verksamhetengenom fortlöpande tillsyn, som får anses vara den väsentligaste, skulle heltutebli. Därutöver förloras helt den rådgivning som riilsynstjänstemännen nusvarar för. Liknande synpunkter förs fram från de flesta håll. Förslagetbetecknas av några remissinstanser som ett olustigt angivarsystem. Fleraremissinstanser framhåller alt en veterinär, som får betraktas som enuppdragstagare hos djurhållaren, skulle råka i en lojalitetskonflikt om hanblev tvungen att anmäla denne för misskötsel av djur. Nästan samfligaremissinstanser understryker att de vill ha kvar den fortlöpandedjurskyddsinspeklionen. Däremot tillstyrkerremissinstanserna atl den allmänna veterinärinstruktionen ändras så attdistriktsveterinärerna blir skyldiga att biträda miljö- ochhälsoskyddsnämnderna i djurskyddsfrågor. Det framhålls att skyldigheten intebör inskränkas till att avse endast djurskyddsärenden utan utformas meragenerellt såsom föreslås beträffande ändringen av allmänna läkarinstruklionen.Länsstyrelsen i län betonar att skyldigheten att biträda nämnden intefår innebära att distriktsveterinären skall utföra någon form av tillsyn påkommunal nivå. Utredningens förslag att nuvarandeföreskrifter om renhållning i hälsovårdsstadgan och normalhälsovårdsordningen(1971:761) skall föras över till en ny lag om hantering av avfall tillstyrkseller lämnas i huvudsak utan erinran av remissinstanserna. Några remissinstanser,bl. a. , en del länsläkarorganisarioner samt kommun,framhåller dock vikten av att bestämmelser som rör omgivningshygien tas in ihälsoskyddslagsriftning-en. 8.8 Om åtgärder mot ohyra, råttor och möss Förslaget att bestämmelserna omåtgärder mot ohyra, råttor och möss skall fä en generell inriktning och iprincip avse alla skadedjur som kan vålla 1981/82:219 121 sanitär olägenhet mottas positivt av remissinstanserna.Socialstyrelsen anser dock att förslaget innebär en lägre ambitionsnivå än vadsom nu gäller, eftersom det saknas en särskild bestämmelse om att bostad skallvara fri från ohyra. Liknande synpunkter förs fram av kommun ochSvenska hälsovårdstjänstemannaförbundet. Enligt och kommunerkan förslaget komma alt innebära att det blir svårt för miljö- ochhälsoskyddsnämnden att avgöra när sanitär olägenhet föreligger. En enig remissopinion tillstyrkerförslaget att det i hälsoskyddslagstiftningen inte bör införas några särreglerför vissa delar av kommunerna såsom nu är fallet med hälsovårdstätorterna. 8.10 Hälsovårdsordning m. m. Utredningens förslag att det nuvarande.systemet med normalhälsovårdsordning och lokal hälsovårdsordning inte skalltas med i hälsoskyddslagstiftningen kommenteras främst av länsstyrelserna ochkommunerna. Kommunerna, med ett undantag, är positiva till förslaget, medanlänsstyrelserna i huvudsak är tveksamma till det. Samtliga kommuner, med undantag avHärjedalens kommun, samt länsstyrelserna i , ochVästmanlands län tillstyrker förslaget eller lämnar det ulan erinran.Lånsstyrelsen i anser att intresset av enhetliga föreskrifterblir tillräckligt tillgodosett genom att de centrala myndigheterna gerenhetliga direktiv i samband med delegationen till kommunerna samt genomutredningens uttalande all lokala hälsoskyddsföreskrifter endast bör utfärdasnär det är absolut nödvändigt. De remissinstanser .som är tveksarnma till förslaget atten kommun efter regeringens eller i vissa fall en förvaltningsmyndighetsbemyndigande skall få utfärda föreskrifter anför genomgående, att förslaget kanleda till alltför stora skillnader mellan de olika kommunernas bestämmelser.Man menar atl samma förhållanden som förelåg innan systemet med ennormalhälsovårdsordning infördes kan komma att återuppstå. Man framhållerockså att, om förslaget genomförs, centrala anvisningar bör utfärdas för altminska risken för alltför olikartade lokala föreskrifter. Bland dessaremissinstanser märks , länsstyrelserna i ,, , , , och ,kommun samt . Enligt länsstyrelserna iÖstergötlands, och behöver förslaget i denna delytteriigare övervägas. Länsstyrelserna i , och vill ha kvar nu gällande ordning med ennormalhälsovårdsordning samt en lokal hälsovårdsordning som fastställs avlänsstyrelsen. Prop.1981/82:219 122 (Kn 1976:06)och anser att förslaget att ge en förvaltningsmyndighetbemyndigande all delegera normgivningskompetens till en kommun saknar stöd iregeringsformen. avstyrker förslaget attförvaltningsmyndigheter skall ges möjligheter att utfärda bindandeföreskrifter. Den information som kan behövas kan ges som allmänna råd,vägledande information eller på liknande sätt. Bl, a, ä andrasidan menar att det kan leda lill alltför stora skillnader mellan olikakommuners bestämmelser om kommunerna bemyndigas att utfärda föreskrifter. Några remissinstanser, bl, a,länsstyrelserna i , , och ,framhåller att man måste lösa frågan om hur kommunens föreskrifter skall kommatill allmänhetens kännedom. Det föreslås att sådana föreskrifter skall las in ilänets författningssamling. Ett par länsstyrelser anser att de lokalahälsovårdsordningarna bör upphävas i lag i samband med alt hälsoskyddslagenträder i kraft, och inte som utredningen föreslår upphävas genom kommunernasförsorg. Remissinstanserna har godtagit förslaget eller lämnat detutan erinran. Utredningens förslag i denna deltillstyrks eller lämnas utan erinran av remissinstanserna. , somansluter sig lill förslaget, anser att övervägandena och förslaget är välgenomtänkta. Styrelsen framhåller dock att författningsförslaget måstekompletteras med detaljföreskrifter som är anpassade till de speciellaförhållanden som kan råda inom försvarsmakten och att styrelsen bör få iuppdrag att utfärda sådana föreskrifter. Enligt i länkan förslaget beträffande tillsynen ge upphov till kompetenskonflikler mellanmiljö- och hälsoskyddsnämnden och försvarets sjukvårdsstyrelse.Tillsynsorganens befogenheter bör därför klarläggas. anser attstörningar från verksamhet och anläggningar som riilhör försvaret men somdrabbar civila bör behandlas av miljö- och hälsoskyddsnämnden. 8.13 Miljö- och hälsoskyddsnämndernas personal Utredningens förslag att ihälsoskyddslagstiftningen inte ta in något krav på att miljö- ochhälsoskyddsnämnden skall biträdas av en eller flera hälso- Prop.1981/82:219 123 vårdsinspektörer tillstyrks eller lämnas utan erinran avflertalet remissinstanser. Många remissinstanser är emellertid kritiska motförslaget. Några remissinstanser förklarar att de inte vill ta ställning till förslaget. Förslaget tillstyrks uttryckligen av universitets- ochhögskoleämbetet, , produklkontrollnämnden.länsstyrelserna i , . Ålvsborgs, , ,och , statskontrollkommittén, . ,, , , . och Timråkommimer, för hälsovårdsnämnderna i rikets större kommuneroch . Flera av dessa instanser framhåller dock attkravet på kompetent personal måste upprätthållas. i Ålvsborgs länmenar att den som inte uppfyller nu gällande krav för hälsovårdsinspektörtills vidare inte bör anställas som ensam inspektör. kommun, som inte tar ställningtill förslaget, finner det viktigt att det i varje kommun finns enhälsovårdsinspektör med föreskriven utbildning. och /SR anser att kravet påutbildning bör finnas kvar för personal med rådgivande och inspekterandeuppgifter liksom för personal som handlägger klagomål från allmänheten. Andraremissinstanser, bl. , och Vilhelminakommuner, och , framhåller attrisken med förslaget är att kommunerna kommer att anställa icke kompetentpersonal som en följd av den stora bristen på utbildade hälsovårdsinspektörer.TCO anser atl bristen kan hävas genom atl öka intagningen tillhälsovårdsinspektörsutbildning samt genom att ge hälsovårdsinspektörerna vidareutbildning. Några remissinstanser avvisar förslaget och framhåller attnuvarande bestämmelser för hälsovårdsinspektörer bör föras över till den nyalagstiftningen. Dessa är försvarets sjukvårdsstyrelse, ,länsstyrelserna i , samt , ,, , och kommuner, /SR, Riksförbundetför allmän hälsovård och . a. att ett slopande av kravet kommer att drabba främst invånarna i demindre kommunerna, som ofta har endast en hälsovårdsinspektör. i länoch kammarrätten i är tveksamma till förslaget. i län anser alt utbildningsfrågornabör behandlas när man lar ställning till kommunernas utvidgade arbetsuppgiftermedan i län anser att man bör avvakta med ett ställningstagandetill dess miljöskyddsulredningens betänkande har behandlats. Förslaget all slopa kravet på atthälsovårdsnämnden i en kommun av viss storiek skall biträdas av en eller flerastadsläkare rillstyrkes eller lämnas utan Prop.1981/82:219 124 erinran av remissinstanserna. Förslaget att ändra allmänna läkarinstruklionen (1963:341)så att en distriktsläkare blir skyldig att efter kallelse av miljö- ochhälsoskyddsnämnden närvara vid nämndens sammanträde i den mån han eller honinte hindras av mera angelägna tjänsteåligganden har kommenterats av några remissinstanser.Förslaget tillstyrks av bl. , statskontrollkommittén,i län, några kommuner och /SR. ,och anser att miljö- ochhälsoskyddsnämndernas behov av medicinsk sakkunskap bör övervägas ytterligare.Enligt är behovet i dagslägel ringa. menar att behovet av medicinsk sakkunskap bör kunnatillgodoses genom en frivillig samverkan mellan nämnden ochsjukvårdshuvudmannen. motsätter sig dock den föreslagnaändringen av allmänna läkarinstruklionen. Även i lånmotsätter sig förslaget och framhåller alt nämnden i stället bör utnyttjalänsläkarna, medan i finner den föreslagnabestämmelsen olämplig eftersom distriktsläkarna inte har miljö- ochhälsoskyddsnämnden som huvudman. 8.14 Om nämndens namn Ett mycket stort antalremissinstanser kommenterar utredningens förslag att kalla den lokalatillsynsmyndigheten för miljö- och hälsoskyddsnämnd. Remissinstanserna fördessutom fram en mängd alternativa namnförslag. Allmänt framhålls att ettdubbelnamn är tungt och otympligt samt ofta leder till att det ena ledet inamnet faller bort i dagligt tal. Ett bibehållande av namnethälsovårdsnämnd får störst anslutning, främst från länsstyrelserna ochkommunerna. Som huvudsakligt skäl anförs att begreppet hälsovårdsnämnd ärallmänt känt och väl inarbetat samt att det saknas anledning till namnbyte.Utredningens namnförslag miljö- och hälsoskyddsnämnd, är därnäst det somförordas av flest remissinstanser. Detta namn tillstyrks främst av kommunerna.Flera remissinstanser anser att nämnden bör kallas hälsoskyddsnämnd eftersomlagens benämning föreslås bli hälsoskyddslag. Även namnet miljönämnd förordasav flera remissinstanser. Andra namnförslag är hälsonämnd, hälso- ochmiljöskyddsnämnd, hälso- och miljönämnd, hälso- och miljövårdsnämnd,miljövårdsnämnd, miljöskyddsnämnd, miljö- och hälsonämnd saml miljö- ochhälsovårdsnämnd. Några remissinstanser, bl. a.Svenska kommunförbundet och hälsovård anser attnamnfrågan bör anstå tills det har avgjorts om de nuvarande hälsovårdsnämndernablir lokala tillsynsorgan enligt miljöskyddslagen. I avvaktan härpå anserkommunförbundet att namnet hälsovårdsnämnd bör bibehållas. 1981/82:219 125 Förslaget i denna del tillstyrkseller lämnas utan erinran av nästan samtliga remissinstanser. Av deremissinstanser som inte tillstyrker förslaget anför att miljö-och hälsoskyddsnämnderna och de regionala myndigheterna även i fortsättningenbör ha skyldighet alt redovisa och sammanställa berättelser över sinverksamhet. Sådana berättelser behöver, enligt styrelsen, inte avges varje årutan förslagsvis . Liknande synpunkter förs fram av Riksförbundetför allmän hälsovård och . Många remissinstanser understrykeratt det finns ett stort behov av att förbättra möjligheterna att ingripa motbrister i bostadslägenheter.