prop · G503177 · 1981-12-31 00:00:00 — om ändring iskogsvårdslagen (1979:429), m. m.; Regeringenförelägger vad som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll för den åtgärd och det ändamål som framgår av föredragandenshemställan. Ipropositionen lämnas en redogörelse för vissa frågor som rör tillgången påvirke för skogsindustrin m. m. Vidare föreslås att bestämmelserna i 6§ skogsvårdslagen(1979:429) om avverkning av överårig skog ges ett vidgat fillämpningsområde.Slutligen tas upp vissa frågor som rör tillämpningen av skogsvårdslagensbestämmelser om anläggning av ny skog och om ransonering av skog. 1 1981/82. 1981/82:177 2 Lagom ändring i skogsvårdslagen (1979:429) Härigenomföreskrivs att 6§ skogsvårdslagen (1979:429) skall ha nedan angivna lydelse. 6§ Om ett skogsbestånd är överårigt Om ett skogsbestånd är överårigt och markens virkesproducerande och markens virkesproducerande förmåga tas till vara endast i ringa förmåga tas till vara endast i ringa utsträckning på grund av röta eller utsträckning, får skogsvårdsstyrel- självgaUring i beståndet, får skogs- sen besluta alt beståndet skall slut- vårdsstyrelsen besluta att bestän- avverkas och ny skog anläggas, det skall slutavverkas och ny skog anläggas. Dennalag träder i kraft den 1 juh 1982. 1981/82:177 3 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , Åsling, Söder, , ,, , , , , Elmstedt, Ahriand, Proposition om ändring i skogsvårdslagen (1979:429), m.m. (I 1979:18)' har haft tilluppgift att utreda behovet av ändringar i beskattningsreglerna och av andrastatliga åtgärder för att påverka utbudet av virkesråvara. Utredningenöverlämnade betänkandet (SOU 1981:81) Skogsindustrinsvirkesförsörjning. De väsentligaste delarna av utredningens förslag i fråga omdet statliga stödet fill skogsbruket behandlades av redan underhösten 1981 (prop. 1981/82:30 bil. 5, JoU 1981/82:8, rskr 1981/82: 29) och hardessutom tagits upp i årets budgetproposition (prop. 1981/82:100 bil. En mindre del av utredningens förslag i skattefrågor behandlades ocksåav (prop. 1981/82:30 bil. 4, SkU 1981/82:8, rskr1981/82:14). Ytterligare skattefrågor har tagits upp av chefen förbudgetdepartementet. I det följande tar jag upp de förslag till ändringar iskogsvårdslagen (1979:429) som virkesförsörjningsutredningen har lagt fram. Jagredogör också för min syn på vissa frågor om virkesförsörjningen. betänkande har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas delsutredningens sammanfattning rörande de frågor jag här tar upp som bilaga 1, delsutredningens författningsförslag som rör skogsvårdslagstiftningen som bUaga 2,dels en förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena,utom i de frågor som rör det statliga stödet till skogsbmket samt ' Generaldirektören , ordförande, samtriksdagsledamöterna , lantbrukarenPer och verkställande direktören . 1981/82:177 4 skatteroch avgifter, som hUaga 3. Beträffande nuvarande förhållanden m. m. samtutredningens närmare överväganden hänvisas till betänkandet. Långsiktighushållning med våra skogar har kännetecknat den svenskaskogspolitiken. Motivet härtill är bl.a. skogsbrukets stora betydelse för vår försöijning.Som råvaruleverantör till en av vara viktigaste exportnäringar är skogsbruketbåde direkt och indirekt av väsentlig betydelse för sysselsättningen och sominkomstkälla. Skogsindustrin svarar sålunda för av våraexportinkomster. Jämfört med andra exportindustrier är skogsindustrin dessutomi mycket ringa grad beroende av importvaror. Näringens betydelse kommer enligtmin mening att öka framöver. Skälet härtill är skogsindustrins godamöjligheter att genom export medverka till en förbättring av landets ekonomi.Enligt min mening finns det sålunda all anledning att utnyttja den produktivaskogsmarken aktivt och rationeUt under hänsynstagande till bl.a. naturvårdensintressen på sätt som anges i skogsvärdslagstiftningen. Detta är en samhällsangelägenhetav största vikt. Vadjag nu har framhållit betonades ocksä riksdagsbeslut om skogspolifiken(prop. 1978/79:110, JoU 1978/79: 30, rskr 1978/79: 387). Det slogs därvid fastatt skogsnäringen måste verka i överensstämmelse med de övergripandesamhällsekonomiska målen och i samspel med andra samhällssektorer. Enligtriksdagsbeslutet motiverar skogens betydelse för landets ekonomi och välståndatt vi tar tillvara den produktionsresurs som skogsmarken utgör. Skogen är ennationell tillgång som skall utnyttjas för samhällets bästa. Målet förskogsproduktionen är sammanfattningsvis en varaktig, hög och värdefullvirkesavkastning. Det innebär bl. a. att skogsbruket skall ges en sädaninriktning att handlingsfriheten och valmöjligheterna bevaras för kommandegenerationer. Det innebär också att skogsmarkens produkfionsfömtsättningarskall utnyttjas på bästa sätt. underströks skogens betydelse bl.a.för friluftsliv och rekreation, som inslag i kulturlandskapet samt som hemvistför växter och djur som inte tål alltför drastiska förändringar i sinlivsmiljö. Vidare hänvisades fill att det för rennäringen behövs stora områdeni norra som betesmarker. I det skogspolitiska beslutet framhöllssärskilt att skogsindustrins aktuella råvarubehov inte får vara styrande förskogsproduktionens långsiktiga inriktning. I stället bör industrikapacitetenefter hand anpassas till den råvamtillförsel som är möjlig inom ramen för denfastslagna skogspolitiken. Destörningar som virkesmarknaden har varit utsatt för under de allra senaste årenoch som bl.a. föranlett tillkallandet av virkesförsörjnings- 1981/82:177 5 utredningen kan självfallet inte få påverka de långsiktigamål som jag nu har redovisat. De skogspolitiska målen som beslutades är 1979bör ligga fast. Riksdagsbeslutetår grundades bl. a. på förslag som hade lagts fram av 1973 årsskogsutredning. Utredningen hade redovisat tre detaljerade långsiktiga programför den framfida skogsproduktionen och rekommenderat det mest ambitiösa.Regeringens förslag och ställningstagande innebar emellertid attnågot detaljerat program inte lades fast. Mofivet härför var önskan att intelåsa handlingslinjerna i det långa perspektivet utan aU i stället ge möjlighettill en fortlöpande omprövning och anpassning till utvecklingen. Något krav påen viss årlig avverkningsnivå ställdes således inte. Som allmän riktlinjeangavs emellertid att utgångspunkten bör vara afi söka åstadkomma enskogsproduktion som ger åtminstone 75 milj. msk . Det sades attsträvan bör vara en ökad produkfion i den mån det är möjligt och lämpligt medhänsyn till andra viktiga samhällsmål. En produktion av den angivna storiekenansågs vara tillräcklig för att möjliggöra ett normalt kapacitetsutnyttjande iden då befintliga skogsindustrin. har presenterat tre nyalångsiktiga avverkningsberäkningar gjorda enligt samma principer som tidigaremen med aktuellare ingångsdata. Dessutom har hänsyn tagits till att vissavirkestillgångar inte bedöms bli tillgängliga för avverkning av olika skäl.Beräkningarna är, till skillnad från de tidigare, gjorda för två ägaregrupperoch uppdelade på barrträd och lövträd. Utredningens huvudalternativ, som välöverensstämmer med det som ansågs som eftersträvansvärt, ger tillresultat en virkesmängd som nästan helt överensstämmer med skogsindustrinsvirkesbehov. Hänsyn har därvid även tagits fill behovet av bl.a. brännved.Utredningens andra alternafiv utgår från att vad som enligt beräkningarna harsparats skall avverkas i stället för attspridas över . Alternafivet leder till ett överskott på virkeav ca 7,5 milj. msk. Utredningens tredje alternativ fömtsätter en skogsskötselsom är mindre intensiv och som därför avviker från intentionerna i 1979 årsskogspolitik. Detta alternativ leder till ett virkesunderskott om ca 4,5 milj. m'sk,i huvudsak barrvirke. I det första alternativet krävs att skogsägare hänförligatill gruppen privata (exkl. skogsbolag) mäste öka sina åriigaavverkningar med ca 6,5 milj. msk i förhållande fill 1970-talets nivå. Övrigaskogsägare måste öka avverkningarna med drygt I milj. msk. Motsvarande värden idet andra alternativet är 12 resp. drygt 1 milj. msk och i det tredje drygt 2milj. msk resp. en något minskad avverkning. Nästan alla remissinstanser som har kommenteratberäkningarna har accepterat dem, i vissa fall med mindre korrigeringar.Ungefär hälften av instanserna delar också utredningens uppfattning att detförsta alternativet bör vara ett huvudalternativ. Andra hälften ansluter sigtill utredningens Prop.1981/82:177 6 LRF/SSR anser att utredningens tredje alternativ är mest realisfisktoch framhåller som bakgmnd härtill bl.a. skogsbrukets bristande lönsamhet ochbrister i skogsvården. Föregen del vill jag framhålla att det lika litet nu som är 1979 finns anledningatt lägga fast något detaljerat skogsprodukfionsprogram eller någon exaktavverkningsnivå för framtiden. Vissa riktlinjer för skogsbrukets ochskogspolitikens planering och detaljutformning måste dock finnas. Så t. ex.anser jag att strävan bör vara att åstadkomma en skogspro-dukfion som ger åtminstoneden virkesmängd som virkesförsörjningsutredningens huvudalternativ innebär.Detta motsvarar i huvudsak skogsutredningens alternativ 1 och bör som virkesförsörjningsutredningenanger i stort sett ge balans mellan tillgång och efterfrågan på virkesråvaramed nuvarande industrikapacitet. Jagvill betona att ett genomförande av utredningens huvudalternativ kräverkraftfulla skogsvårdsinsatser i fråga om såväl anläggning av ny skog somungskogsröjning och gallring. Om landets skogsägare lever upp till skogsvårdslagenskrav kommer också avverkningsmöjligheterna efter hand att öka. Det sagdainnebär vidare att jag anser att utredningens mera ambitiösa alternativ intekan betraktas som realistiskt. Alternativet är alltför kortsiktigt. Det kräveren snabb uppbyggnad av avverkningsresurser och industrikapacitet som efterbara äter måste avvecklas. Enligt min mening bör krafterna iförsta hand inriktas mot att nå upp fill huvudalternativet. Självfalletär det nödvändigt att fortlöpande följa utvecklingen och resultaten avvidtagna åtgärder. Det är som svarar för detta inom ramen försin prognosverksamhet. Genom denna verksamhet skall bedömningar kunna göras avbehovet av eventuella korrigeringar eller andra åtgärder. Utredningenhar som nämnts utfört sina avverkningsberäkningar för två skilda ägaregrupper.Det är angeläget att påpeka att de stora variationer som finns mellan och inomägaregrupperna och som inte har kunnat tas hänsyn till i utredningensmodellberäkningar givetvis gör beräkningsresultaten för resp. grupp osäkra. Jaghar nu behandlat frågan om skogsproduktionens möjliga och önskvärda storlekframöver. Utgångspunkten för dessa ställningstaganden är att utbudet av virke igenomsnitt skall komma att vara lika stort som produktionen. Varför så inte harvarit fallet har analyserats av utredningen. Analysen har legatfill grund för utredningens förslag om åtgärder för ett ökat virkesutbud.Utredningen föreslår i detta syfte ändringar i skogsvårdslagstiftningen, ökatstatligt stöd till skogsbruket och ändringar i skattelagstiftningen. Som jagtidigare har nämnt har på regeringens förslag redan fattat beslut ifrågor som rör väsentliga delar av utredningens förslag, nämligen i fråga omdet ökade statliga stödet och vissa skattefrågor. Ytterligare förslag på detsenare området har, som jag Prop.1981/82:177 7 ocksånämnde, anmälts av chefen för budgetdepartementet. Innan jag går in påde återstående utredningsförslagen vill jag rent allmänt beröra frågan omvirkesutbudet. Jaghar i det föregående framhållit att skogen och skogsmarken är en viktignationell resurs. Det är ett samhällsintresse att denna resurs utnyttjas påett rationellt och riktigt sätt. är det sålunda inteden enskilde markägaren som självständigt bestämmer om hur utnyttjandet skallske. Lagregler om återväxtåtgärder och om avverkning har funnits länge i vårtland. De bestämmelser som reglerar vem som får förvärva skogsmark tar ocksäsikte på att främja ett aktivt utnyttjande av marken. Förvärv av skogsmark fårsålunda inte ske i kapitalplaceringssyfte. Jagvill i sammanhanget betona att den alldeles övervägande delen av landetsskogsmark brukas aktivt. Det finns emellertid skogsägare som av olika skäl intevill eller kan ställa upp på ett aktivt brukande trots att skogstillståndet isig pä deras fastigheter skulle möjliggöra det. Ett sådant uppträdande kansamhället inte acceptera. Det utbud av virke som just dessa fastigheter bordesvara för kan vara den marginalkvantitet, som skulle göra det möjligt att fulltut utnyttja en högkonjunktur. Enligtmin bedömning är det dock en förhållandevis liten grupp skogsägare, somunderlåter att medverka i ett aktivt skogsbruk genom att inte avverka. visar också att en del skogsägare tror att skogsvårdslagensransoneringsbestämmelser hindrar dem från att avverka. Underlätenheten attavverka orsakas alltså till viss del av brist på information. Jag bedömeremellertid att de förhållandevis enkla ransoneringsreglerna i 1979 årsskogsvårdslagstiftning och de ytterligare förenklingar av dessa som jag tarupp i det följande, kombinerade med allt fler skogsbmksplaner, skall undanröjadessa missförstånd. Rent allmänt kan det emellertid behövas en utökadinformation riktad särskilt till de gmpper som enligt utredningens enkät ärminst aktiva. Jag vill nämna att ()i skrivelse förklarat sig berett att i samråd medskogsvårdsorganisationen vidareutveckla och bredda den informationskampanj sombedrivits under temat i syfte bl. a.att öka avverkningarna. I denna kampanj kommer bl.a. att i ökad utsträckningengageras förtroendevalda inom organisationen. Jag ser det som mycketvärdefullt att skogsägarrörelsen på detta sätt aktivt engagerar sig i ochstöder den satsning pä skogsbruket, som sker från statens sida. Jag villerinra om att särskilda medel fr.o.m. innevarande budgetår har ställts tillskogsvårdsorganisationens förfogande för information, rådgivning och utbildningi anslutning till programmet för förnyelse av glesa skogar. Jag vill ocksäbetona vikten av skogsvårdsorganisationens mera allmänna information om denstora betydelse som skogen har för vår samhällsekonomi och för friluftsliv,flora och fauna. Till frågan om skogsbruksplaner återkommer jag i detföljande. 1981/82:177 8 Detfinns ett annat för vissa skogsägare väsentligt hinder för ett aktivt skogsbmk.Många skogsägare är så gamla att de inte själva kan utföra avverkning ochskogsvård. Andra saknar utbildning för avverkning eller bor så långt från sinafastigheter att det inte blir aktuellt med avverkning. För dessa gmpper är detnödvändigt att det finns i varje fall avverkningsresurser som kan köpas.Enligt min mening är det angeläget att sådana resurser byggs upp igen inomramen för skogsägareföreningarna eller på annat sätt. En fömtsättning härför ärsjälvfallet att sysselsättningsunderlaget har viss varaktighet. Jag vill i detsammanhanget som ett exempel på en långsiktig åtgärd hänvisa till riksdagensprincipiella ställningstagande för ett l5-årsprogram förersättning av glesa skogar, s. k. 5:3-skogar, med nya, mer högproducerandebestånd. Den för sädana åtgärder tillgängliga arealen beräknas till sammanlagtca 1,7 milj. ha. Vissa bedömare har angett en mindre areal. Jag är angelägenatt betona att hänsyn skall tas till naturvårdens intressen vid de åtgärder somsätts in för att förnya de glesa och dåliga skogarna. Bestämmelser om dettafinns i tillämpningsföreskrifterna till skogsvårdslagen. Vid dearealberäkningar som gjorts för åtgärdsprogrammet har områden som är avsärskilt intresse av naturvårds- eller kulturminnesvårdsskäl frånräknats.Bidrag skall sålunda inte komma i fråga för dessa områden. Jag vill erinra omatt de skogar som berörs av programmet huvudsakligen är belägna i ochbestår av barrträd. Det är dessa som till en början kommer att dominera verksamheteni programmet. Kartläggningen av vilka marker som kommer att bli aktuella föråtgärder sker bl. a. inom ramen för de översiktliga skogsinventeringarna.Därvid måste självfallet göras bedömningar om vilka hänsyn som enligtskogsvårdslagen skall tas till naturvårdens intressen. Underiag för sådanabedömningar, som måste göras innan beslut om bidrag fattas, finns också bl. a.i länsstyrelsernas handlingsprogram för naturvården. Jag vill också påpeka attprogrammet inte syftar till en ökad nedläggning av jordbruksmarker. Förskogsodling på nedlagd jordbruksmark lämnas inte längre något statsbidrag. Omnaturvårdens intressen är särskilt starka, t. ex. om det aktuella området hartagits upp i handlingsprogram, för naturvården, bör det kunnaskyddas genom överenskommelser eller avtal med markägaren eller genomförordnande enligt naturvårdslagen. Genom de regler som gäller föravverkningsanmälan ges naturvårdsmyndigheten möjlighet att överväga åtgärderav det slag jag nu nämnt. Fastighets-och ägarestmkturen hindrar pä vissa håll ett aktivt brukande av jordbruks- ochskogsbruksfastigheter. För att utreda och komma med förslag i dessa frågor har jagefter regeringens bemyndigande tillkallat en kommitté (Jo 1981:05) som antagitnamnet strukturutredningen för jord-bmk och skogsbruk. Som en dellösning pådetta problem har kommittén (Ju 1977:07) om ställföreträdare för dödsbo i vissafall m.m. överlämnat betänkandet (SOU 1981:91) Ställföreträdare för fasfighetsäga-rei vissa fall. Betänkandet remissbehandlas f. n. Sammanfattningsvisvill jag betona att det är många olika faktorer som Prop.1981/82:177 9 påverkarvirkesutbudet från våra skogar. Vissa allmänna frågor har jag behandlat i detföregående. Skattefrågorna liksom väsentliga frågor som rör det statliga stödettill skogsbruket behandlas eller har behandlats i annat sammanhang. I detföljande tar jag först tipp vissa andra av utredningens förslag om stathgtstöd och därefter förslagen med anknytning till skogsvärdslagstiftningen. 2.2Det statliga ekonomiska stödet till skogsbruket Densenaste samlade översynen av det stafiiga ekonomiska stödet till skogsbruketgjordes i anslutning till skogspolitiska beslut. Översynen innebar bl.a.en utmönstring av föråldrade stödformer samt en samordning och förenkling.Genom riksdagsbeslutet kom emellertid ett av de äldre stödsystemen (SFS1974:472) att finnas kvar fill . Dessa bestämmelser bädeöverlappas av och överlappar de nya bestämmelserna. fattaderiksdagen vidare beslut om två stödformer som skulle utvärderas efter två år.Utredningen har föreslagit dels att de äldre stödbestämmelserna i förenklandeoch förtydligande syfte upphävs, dels att tidsbegränsningen för vissastödformer tas bort. Utredningen föreslår också att den nuvarande möjlighetenatt erhålla statsbidrag för om-eller hjälpplantering efter sork- ochkaninskador utvidgas till att gälla alla typer av skador av anledningar övervilka skogsägaren inte kunnat råda. Utredningens övriga förslag i frågor om detstatliga stödet har som jag tidigare nämnt redan behandlats av . Remissinstansernahar i huvudsak tillstyrkt eller lämnat utan erinran utredningens förslag tillförenklingar av det statliga stödsystemet. och ett parlänsstyrelser motsätter sig ett upphävande redan nu av de äldrestödbestämmelserna och LRF/SSR föreslår ytterligare förenklingar. förslag om bidrag vid skada tillstyrks eller lämnas utan erinranav remissinstanserna. Flertalet uppfattar dock utredningsförslaget sombegränsat till älgskadefallen. Föregen del vill jag betona vikten av att bestämmelserna om det statliga stödetförenklas. För skogsägarna ger en förenkling en bättre överblick och förmyndigheterna förenklas administrationen. Förenklingarna bör göras i ettsammanhang fr. o. m. /84. Jag har för avsikt att senareåterkomma till regeringen med förslag att får i uppdrag attgöra en översyn med nämnda syfte. Ifråga om bidrag till om- eller hjälpplantering i samband med skada på skog ärjag inte beredd att förorda ett så vidsträckt tillämpningsområde somutredningen har föreslagit. Bidrag i samband med älgskada kan utgåenligt förordningen (1980:400) om ersättning vid vissa viltskador, m.m. Besluti enskilda bidragsärenden har fattats av regeringen. Frågan om bidraghar starkt samband med jaktfrågorna över huvud. Jag har därför för avsikt attta upp dem i anslutning till jakt- och viltvårdsberedningens kommande förslagom den framtida vihvården. 1981/82:177 10 Skogsvårdslagen(1979:429) som trädde i kraft den har formen av enramförfattning med vissa allmänna grundläggande bestämmelser. Dessakompletteras med tillämpningsföreskrifter meddelade av regeringen i skogsvårdsförordningen(1979:791) och av i dess författningssamling (SKSFS 1979: 3). Skogsvårdslageninnehåller, frånseU föreskriften i 9 § om röjningsskyldighet, inte någrabestämmelser som direkt tar sikte på att tvinga fram avverkning av skog. Lagensavverkningsbestämmelser syftar i stället till att hindra avverkning i olämpligaformer och skydda skogen mot en för tidig slutavverkning. Vidare följer av 14 §lagen att skogen skall ransoneras genom afi slutavverkningen på en brukningsenhetskall bedrivas så att en jämn åldersfördelning av skogen på enheten främjas. Enskyldighet att avverka följer emellertid indirekt av bestämmelserna i 5 och 6§§som handlar om skyldighet att anlägga ny skog. Enligt 5 § gäller sådanskyldighet om markens virkesproducerande förmåga inte tas till vara på ettgodtagbart sätt efter avverkning eller på gmnd av skada på skogen. Vidare skallenligt samma paragraf ny skog anläggas, om marken ligger outnyttjad eller omskogen är så gles och dålig att tillväxten är avsevärt lägre än den tillväxtsom är möjlig. Enligt 6§ kan besluta att ett skogsbeståndskall ersättas med ny skog, om beståndet är överårigt och markens virkesproducerandeförmåga tas till vara endast i ringa utsträckning på grund av röta ellersjälvgallring i beståndet. Utredningenhar granskat vilka effekter skogsvårdslagens bestämmelser har på virkesutbudetoch övervägt i vad mån det finns anledning att göra ändringar i lagen ellerdess tillämpningsföreskrifter. På grundval av dessa överväganden föreslårutredningen dels att tillämpningsområdet för 6§ skogsvårdslagen vidgas, delsatt i lagen tas in bestämmelser om skyldighet för varje skogsägare att inom enviss period avverka åtminstone hälften av vad som är möjligt att avverka påhans mark. Utredningenanför att undersökningar visar att bestämmelsen i 6§ har kommit att få efimycket snävt tillämpningsområde med hänsyn fill att den låga tillväxten, som ären fömtsättning för ingripanden, skall bero på röta eller självgallring. bör bestämmelsen även i fortsättningen ta sikte på fall som närmarsig vanvård av skogen. I viss utsträckning bör dock tillämpningsområdet kunnavidgas. Utredningen föreslår den ändringen att kravet på att den lågatillväxten skall vara förorsakad av röta eller självgallring slopas. Som fömtsättningför ingripanden enligt paragrafen skall således gälla att skogsbeståndet äröverårigt och markens virkesproducerande förmåga tas till vara endast i ringautsträckning. fortsätter arealen avverkningsmogen skog att öka om slutavverkningstakteninom privatskogsbmket ligger kvar på den nivå den haft under slutet av1970-talet. Dessutom föreligger allmänt ett behov av gallring i ung ochmedelålders skog. Utredningen anser det därför mofi- Prop.1981/82:177 11 veratatt föreslå en avverkningsskyldighet såväl med hänsyn till skogsindustrins råvarubehovsom från skogsskötselsynpunkt. Den bestämmelse som utredningen föreslår innebäratt varje skogsägare skall vara skyldig aU avverka i den omfattning som ärlämplig med hänsyn till skogstillständet pä hans brukningsenhet. Som ettminimikrav skall gälla att avverkningen omfattar hälften av den på brukningsenhetenmöjliga avverkningen. Skogsägaren skall med ledning av en schablon själv kunnaavgöra vilket avverkningskrav som gäller för hans brukningsenhet.Avverkningsskyldigheten skall fullgöras på de större brukningsenheternaoch på de mindre. Samtligaremissinstanser som har yttrat sig i frågan tillstyrker eller lämnar utanerinran utredningens förslag till ändring av 6§ skogsvårdslagen. Även jagansluter mig till förslaget.