prop · G503142 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är inte någon fömtsättningatt han fälls till ansvar eller ens åtalas för gärningen. Som ett ytterligarevillkor gäller atl gärningen antingen har inneburit ett åsidosättande avskyldigheter som åvilar företaget eller att den har eller skulle ha medförtekonomisk för företaget. Bestämmelserna om penningbot är fakultativtutformade. Penningbotens belopp är maximerad till 100000 vid uppsåfiigabrott och 50000 vid oaktsamhetsbrott. Dock gäller att penningboten inte fårunderstiga den ekonomiska vinningen av brottet och att de angivnamaximibeloppen i sådana fall får överskridas. Utredningen finner att en sanktipn av det här slaget, som alhsåär ägnad att neutralisera även utsikten till vinst, skulle kunna ge bättremöjligheter än f. n. att motverka lönsamhetsmotivet. Enligt utredningen äremellertid de inslag av förverkande som återfinns hos en sådan sanktion ägnadeatt försvaga dess återhållande verkan. Således medför den fakultativa utformningenatt risken för att behöva drabbas av sanktionen kan bedömas som avlägsen, ochdet finns också risk för att sanktionen stannar på papperet. 1981/82:142 58 Vidaremåste de subjektiva rekvisiten för brott vara uppfyllda för att sanktionenskall kunna tillämpas. Detta är enligt utredningen en svaghet. Utredningenerinrar pckså om de system som gäller i och , där ägarsammanslutningari anslutning till begångna brott i vissa fall kan åläggas att utge böter.Önskvärdheten av en likartad lagstiftning i de nordiska länderna är, framhållerutredningen, ett starkt skäl att överväga att hos oss införa en möjlighet fördomstolarna att förplikta ell förelag att på grund av ett brott utge ett visstbelopp, som bestäms direkt i kronor. Utredningen framhåller vidare att en sådanlösning skulle ligga i linje med nordiska straffrättskommitténsrekommendationer. skulle dock en sanktion med denna utformning vålla vissasvårigheter i tillämpningen. Utredningen anser att man i någon mån kan kommaifrån dessa svårigheter genom att ange beloppsmässiga ramar förbetalningsskyldigheten. Utredningen framhåller aft man i ochNorge betecknar företagens betalningsskyldighet som böter och att man därförkan falla tillbaka på allmänna regler om straffmätning, när beloppet skallbestämmas. En sådan lösning är, enligt utredningen, inte tilllämplig i ,eftersom domstolarna inte är vana vid något annal än den individualiseradeberäkningsgrund som dagsbotssystemet utgör. Där kan man inte finna någonledning för fastställande av det belopp som företaget skulle förpliktas utge.Av dessa skäl står, enligt utredningen, den utväg som man valt i ochNorge inte öppen för oss. Vidremissbehandlingen av betänkandet och promemorian om företagsböter har frånflera håll påpekats att ändamålen med den angivna sanktionsformen skulle kunnauppnås genom ändrade bestämmelser om förverkande eller någon liknande konstmktion. Justitiekanslern() ifrågasätter sålunda om man inte kan uppnå i stort sett samma syfte sommed företagsböter genpm smärre ingrepp i den gällande lagstiftningen pchhänvisar därvid i första hand till sådana ålgär-der som gör det möjligt att iökad utsträckning dra in företagsvinster spm har sin grund i att verksamhetendrivs i strid mot gällande lagar. Liknandesynpunkter framförs av RÅ som anser att det naturiiga är att man i första handinriktar sig på sådana sanktioner som primärt syftar till att just eliminera sådanavinster som här är aktuella. RÅ pekar vidare på att de redan befintligainstituten förverkande och skadestånd direkt eller indirekt har denna funktionoch att en lösning inom ramen för det nuvarande systemet - med vidgademöjligheter till förverkande eller ändrade skadeståndsregler skulle medföraatt man undgår många av de problem som är specifikt knutna till en ordning med företagsböler. Ävenöveråklagaren i anser att sanktionerna bör inriktas på den vinningsom dessa brott medför och att förverkande därför ligger närmast till hands. 1981/82:142 59 Överåklagareni åklagardistrikt framhåller alt ett personligt ansvar kompletterat medförverkande av vinstmedel ur laglydnadssynpunkt torde vara en lösning som ehminerarde negativa effekter som blir följden av utredningens förslag. Det påpekas särskillatt man i etl sådanl syslem inte behöver göra någon ekonomisk analys av detberörda förelaget. Överåklagaren anser vidare att en möjlighet tillförverkande av ett företags vinst eller del därav skulle ha minst lika storpreventiv effekt som företagsböter. Länsåklagareni frågar sig om inte utredningen överdimensionerat nackdelarnamed en lösning enligt den västtyska modellen med en förverkandepåföljd sombestäms i relation till vinningen av broltel och påpekar dessutom att en sådanlösning skulle harmoniera ganska väl med gällande förverkanderegler och företevissa likheter med de regler som gäller i och . Hovrättenöver och påpekar att utredningen som huvudsakligt skäl till attförverkandeinstitutet inte är något att bygga vidare på anger ett avinstitutets mest karaktäristiska drag nämligen dess fakultativautformning. Hovrätten ställer sig därvid undrande till varför utredningen intevarit beredd att också föreslå att användandet av förverkande görsobligatoriskt. Hovrätten ifrågasätter därför om resonemanget angående förverkandeinstitutetfrån utredningens sida förts helt förutsättningslöst. Enliknande uppfattning framförs av juridiska fakultetsnämnden vid Lundsuniversitet, som pekar på att utredningen avvisat tanken på en effektiviseringav förverkandeinstitulet huvudsakligen av det skälet atl en bestämmelse omförverkande enligt utredningens uppfattning måste vara fakultativ och attdomstolarna i sådant fall skulle underlåta alt begagna sig avförverkandebestämmelserna. Nämnden finner detta resonemang vara heltgodtyckligt. anser att problemet bör lösas genom ändradeförverkanderegler och pekar därvid pä atl tillämpningsområdet för sädana förverkandebestämmelserkan utsträckas till att omfatta även förväntad . Tingsrätten menarvidare alt etl system med förverkande - fri-kopplat från det personligaansvaret - sannolikt skulle vara effektivare och processtekniskt enklare än ettsystem med korporativt ansvar med personligt ansvar. BRÅanser att det bör vara möjligt att ändra förverkandebestämmelserna så attförverkandet inte träffar bara utbytet av brottet utan också den medelbaraförtjänst eller besparing och eventuellt den utsikt till vinst som uppkommitgenom brottet. BRÅ anser vidare att det kan övervägas att lagfästa principenatt, om värdet av vad som skall förverkas inte kan bestämmas exakt, vinningendå får beräknas till ett skäligt belopp. - En sanktion av detta slag, somendast träffar vinningen, skulle enligt BRÅ framstå närmast som enregleringsmekanism för att återställa en rubbad ekonomisk ordning. Ingenfinghindrar emellertid enligt BRÅ att man går Prop.1981/82:142 60 längre på förverkandelinjen i syfte att nå rentbestraffande effekter. BRÅ framhåller att förslaget i promemorian också kan sessom ett förslag fill ett reformerat förverkandeinstilut. /KO är den enda remissinstans somuttryckligen ställt sig negativ till tanken på utbyggda förverkanderegler.Enligt verket skulle etl utbyggt syslem för förverkande som en särskild påföljdav broll sannolikt bli vanskligt att tillämpa, vilket sammanhänger med altsådana regler nog måste bli relativt generellt hållna. Vidare är det ofta intemöjligt att ens ungefärligt bestämma del värde som skall förverkas. All knyta skärptasanktioner enbart till sådana lagöverträdelser som ger företagen en beräk-ningsbarekonomisk skulle göra tillämpningsområdet alltför snävt. Omförverkandereglerna skulle göras fakultativa, skulle detta enligt verkelsmening ytterligare bidra till att minska sanktionens preventiva värde. Det skall avslutningsvis framhållas atl ytterligare eltförhållandevis stort antal remissinstanser i allmänna ordalag har förordat enlösning inom ramen för det bestående rättssystemet ulan alt därvid närmare gåin på frågan. 3.3 Överväganden och förslag Enligt gällande rätt kan endast fysiska personer drabbasav straffrättsliga påföljder i egentlig mening. Lagstiftningen utgår från attassociationer av olika slag bara är juridiska begreppsbestämningar som saknarförmåga att ådra sig skuld i staffrättslig mening. När brott begås inom ramenför verksamheten i juridiska personer ser man därför saken på det sätlel attdet är enskilda personer som gör sig skyldiga till de straffbara handlingarna. En del av del som med en sammanfattande beteckning brukarkallas ekonomisk brottslighet utgörs av sådana överträdelser av ekonomisk ochnäringsrättslig strafflagstiftning som äger rum inom ramen för verksamheten i vinstinriktadföretagsamhet. Som inledningsvis påpekades kan man i ett företag finna detekonomiskt fördelaktigt alt bryta mot gällande bestämmelser, eftersom detstraff som kan komma i fråga för en ställföreträdare eller en anställd kanframstå som obetydligt i förhållande till den vinst eller den besparing somföretagel kan göra till följd av det broltsliga förfarandet. Det bristandebalansen mellan företagets vinst och den utdömda sanktionen beror på attstraffet det gäller här ofta böler - bestäms med den utgångspunkten alt delskall drabba en enskild person och anpassas till dennes egna förhållanden. Liksom vid förmögenhelsbroltslighel i egentlig mening kandet i de fall som här avses vara elt rent ekonomiskt motiv som utgördrivkraften för del lagslridiga handlandet i den mån detta begås uppsåtligen. Iandra fall kan del mera vara fråga om en brist på noggrannhet eller omsorg somkanske 1981/82:142 61 del kan tillskrivas det förhållandet att de sanktioner som samhället förfogaröver inte upplevs som ett reellt hot, Allmänl torde vidare gälla att denna typav brottslighet i viss mån skiljer sig från vanliga förmögenhetsbrott genomatt elt brptt kan ge utdelning inte bara direkt i kontanter och egendom utanäven - vilket ofta torde vara fallet - i andra ekonomiska förmåner såsomminskade kostnader i rörelsen eller andra besparingar. I den kriminalpolifiskadebatten har man ofta pekat på all ell regelsystem som är utformat på ettsådant sätt att en överträdelse kan framstå som lönsam till och med i händelseav lagföring och straff är ägnat att medföra många frestelser att bryta motlagen. Det har också gjorts gällande att en sådan ordning strider mot detallmänna rättsmedvetandets krav på att ingen skall kunna tjäna på brottsligverksamhet. Man har hävdat att det kan leda till en uppluckring avrättsmoralen, om elt sanktionshot på det här sättet framstår som mindreallvarligt menat; straffet kan betraktas som ett slags kostnad för att uppnå envinst. Iverkligheten förhåller det sig dock med all säkerhet så all det för den seriösaföretagsamheten genomgående är helt främmande att medvetet bryta mot gällanderegler. Man måste också hålla i minnet att näringslivet är underkastat enbetydande reglering från det allmännas sida. Om regelsystemet överträds, kandetta på vissa områden få följdverkningar i form av alt tillstånd ellerlegitimationer återkallas, att subventioner av olika slag vägras eller dras ineller att samhällets näringspolitiska konlrollmekanism på annat sätt träder ifunktion. Såvitt gäller den icke-seriösa företagsverksamheten torde f.ö.upptäcktsrisken vara avgörande som återhållande faktor. Upptäcks enregelöverträdelse och kan den bevisas, erbjuder i flertalet fall redan gällanderegelsystem tillräckligt effektiva sanktioner. Även om således resonemangav den typ som har återgetts ovan inte får generaliseras, kvarstår ändå detförhållandet av avsaknaden av effektivt verkande straffrättsliga sanktioner motvissa former av regelöverträdelser i näringsverksamhet utgör ett kriminalpolitisktproblem, låt vara från praktisk synpunkt förhållandevis begränsat. Mindrenogräknade förelag och företagare kan genom lagstridiga men vinstgivandeåtgärder som satts i system förbättra sin ekonomiska ställning och sinkonkurrenssituation i förhållande till den seriöst arbetande företagsamhetensom alltså kan sägas arbeta med ett handikapp. I sista hand kan då ävenallmänheten drabbas. Del är av skäl som har angetts nu motiverat alt undersökamöjligheten att lagstiftningsvägen komma lill rätta med sådana fall som kanframstå som stötande från allmän synpunkt. 3.3.2Kan ett utbyggt förverkandesystem erbjuda en lösning? Detutredningsarbete som har ägt rum på området visar i belysning avremissinstansernas yttranden att åtskilliga svårigheter möter, om man villinfoga en lösning enligt modellen företagsböter i det svenska rättssystemet.Som exempel på grundläggande problem som sannolikt 1981/82:142 62 skullebli myckel svårlösta kan nämnas frågorna om hur de rättssubjekt som skullekunna ådömas företagsböter bör avgränsas, vilka brott inom och utombrottsbalken som bör sanktioneras med företagsböter och hur grunderna för attbestämma bötesbeloppet bör utformas. Oavsett vilken lösning man väljer i frågaom dessa och övriga grundläggande spörsmål tprde det stå klart attlagstiftningen inte bara skulle bli mycket kpmplicerad pch svår att tillämpautan också kräva yfterligare omfattande utredningsarbete innan den införs. Medhänsyn härtill och lill vad som har sagts om problemets förhållandevisbegränsade praktiska betydelse finns det all anledning att -i likhet med mångaremissinstanser - ställa frågan, om det inte finns andra både enklare ochsnabbare sätt att nå en lösning. Förverkandeav egendom är i gällande rätt del sätt på vilket som har uppkommitgenom brottslig verksamhet dras in till samhället. Eftersom det gäller attfinna ett sätt atl ehminera det vinstintresse som kan hgga bakom broll av dethär slaget, framstår det som tämligen naturligt att utnyttja förverkandeinstitutet.Om man så vill, kan man f.ö. vända på detta resonemang och hävda atl detaktuella problemet till stor del har uppkommit just därför alt nu gällandeförverkandebestämmelser inte medger in indragning av det slag avföretagsvinster som här är aktuella. Detvisar sig pckså lill en början att man genom att använda förverkan-demodellenkan undvika många av de svårigheter som är specifikt förknippade med enbestraffande sanktion liknande företagsböter. Sålundapåpekades att frågan om vilka rättssubjekt som skulle kunna åläggasföretagsböter är svår att lösa pä ett helt igenom ändamålsenligt sätt. Hur manän utformar en reglering i detta hänseende skulle resultatet bli att skildaföretag behandlas olika inför lagen. Om strafformen tillämpas endast påjuridiska personer, blir dessa missgynnade i förhållande fill de enskildaföretagarna. Om den å andra sidan tillämpas på alla näringsidkare - enskilda förelagarelikaväl som juridiska personer - blir den enskilde företagaren missgynnad iförhållande till den juridiska personen så till vida som han ensam drabbas avsåväl det personliga straffansvaret som företagsstraffet. Ett system medförverkande som tar sikte på att i förekommande fall dra in obehöriga vinsterkan utformas så att del oavsett ägarformen drabbar alla näringsidkare lika. Enannan svårighet med företagsböter avser spm nämnts det lagtekniska fillämpningspmrådel.Som har påpekats vid remissbehandlingen skulle detta sannolikt inte kunnainskränkas till specialstraffrätten. Även brottsbalksbrott kan ju ge upphov tillsådana vinster som här avses, och detta inte minst när specialstraffrättsligabestämmelser är subsidiära i förhållande fill regler. Det äremellertid förenat med betydande svårigheter att införliva företagsböterna medbrottsbalkens straff- och påföljdssystem. En förverkandebestämmelse, däremot,kan utan större komplikationer utformas på sådanl sätt att den kan tillämpasvid alla brott som 1981/82:142 63 ägermm i vinstinriktad verksamhet, oavsett om brottet är att bedöma enligtbrottsbalken eller enligt en specialstraffrättslig bestämmelse. Varken utredningen eller arbetsgmppenrörande företagsböter har presenterat någon färdig lösning på frågan om hurgrunderna för bestämmande av företagsböterna skulle anges. Enligl samstämmandeuppgifter från många remissinstanser skulle det vara nästan omöjligt att härkomma fram till en användbar modell. Används ett förverkandesystem, kan dessaproblem reduceras till att avse en beräkning av den vinst eller besparing som företagetkan ha gjort till följd av att ett brott har begåtts i dess verksamhel. Svårighelernamed en sådan beräkning skall inte underskattas. Dock torde det i detövervägande antalet fall vara lättare att göra en sådan -åtminstone ungefärhg -beräkning än att bedöma hela företagets ekonomiska ställning ochbetalningsförmåga, något som har ansetts nödvändigt i ett system medföretagsböter. Mot tanken på att använda förverkandeinstitutetmed sikte på en lösning av den nu aktuella problematiken kan naturiigtvisåberopas att detta kan sägas innebära en avvikelse från de principer somstatsmakterna antog på området lagstiftningsärende (jfr avsnitt3.1.3). Med hänsyn till att en godtagbar lösning inte torde vara möjlig utannågon form av nykon-stmktion och lill att det här gäller en reglering med iviss mån begränsat syfte synes dock de uttalanden som gjordes ärendeinte utgöra något avgörande hinder mot en komplettering av bestämmelserna om förverkandei den riktning som har antytts. Elt av huvudskälen till atlutredningen om företagsböter för sin del har avvisat tanken på att användaförverkande är att gällande förverkandebestämmelser har en fakultativutformning. Sådana fakultativa bestämmelser har, enligt vad utredningen anfört,liten effekt, när det gäller att avhålla från brott av det slag som här äraktuella. Det kan emellertid på goda grunder ifrågasättas om inte dettauttalande leder tanken fel. Den preventiva effekten torde knappast varaberoende av om bestämmelser i ämnet har en fakultativ utformning eller inte.Som förut har konstaterats är det ställt utom allt tvivel att man inomnäringslivet i stort genomgående är inställd på att lojalt följa de regler somgäller medan det för den ickeseriösa företagsverksamhet som i detta sammanhangstår i blickpunkten framför allt är risken för upptäckt som utgör en avhållandefaktor. En ny lagstiftning bör ha som huvudsyfte alt komma tillrätta med sådanafall som framstår som stötande från allmän synpunkt och som kännetecknas av atlman från företagsledningens sida systematiskt åsidosätter gällande bestämmelserför att öka förtjänsten. Lagstiftningen måste då ge möjlighet lill en prövningunder hänsynstagande till omständigheterna i det särskilda fallet. Att i engenerell reglering införa någon form av automatiskt verkande rättsregler tordef. ö. inte vara möjligt med hänsyn till den stora vanalio-nen av specialstraffrättsligasakområden. Detta gäller vare sig man väljer förverkande, företagsböter ellernågot annat system. Prop.1981/82:142 64 Detbör vidare beaktas att förverkandemodellen medför atl frågan om vinstkonfiskationkan aktualiseras endast under fömtsättning att ett brott har blivit begånget. Medbroll avses därvid en gärning som uppfyller alla objektiva och subjektiva rekvisitför att ådöma ansvar enligt en straffbestämmelse. Eftersom strikt straffansvarnumera förekommer myckel sällan, blir därför vinstförverkande aktuellt endastom regelöverträdelsen har begåtts med uppsåt eller straffbar oaktsamhet. Detkan naturligtvis från vissa utgångspunkter hävdas, att kravet på att del skallföreligga ett brott kan vara ägnat att minska systemets effektivitet. Ävenföretagsböter har emellertid i princip förutsatts vara knulna lillstraffbestämmelser på etl liknande sätt. Tanken på all företagsböler åtminstonei en del fall skulle ådömas strikt - alltså utan avseende på de subjektiva rekvisiteni den aktuella gärningsbeskrivningen - har mötts av stark kritik från fleraremissinstanser. Urvissa aspekter får det nog också betecknas som en fördel från effektivitetssynpunktatt ett brott måsle föreligga för alt de aktuella reglerna skall träda ifunktion. Därmed skapas en garanti för atl det personliga ansvaret inle tappasbort i åklagar- och polismyndigheternas praktiska hantering. Delta skulle manmöjligen ibland riskera om en samhällsreak-tion mot själva förelaget kundebeslutas utan krav på utredning av om ett brott har begåtts. Störst betydelsehar denna synpunkt för sådana allvarliga brott i näringsverksamhet som kanföranleda frihetsstraff för vederbörande ställföreträdare eller tjänsteman,eftersom det personliga straffet i sådana fall ofta kan förmodas vara den meståterhållande faktorn. i ett enskilt fall får avstå från att meddela en förverkandeförklaringdärför atl del inte går att styrka att en påvisad överträdelse skell av uppsåteller straffbar oaktsamhet behöver f. ö. inle alllid eller kanske ens oftastinnebära all etl befogal scraffanspråk har eftergetts. 1 viss utsträckning kanju fråga vara om rena olyckshändelser som ingen direkt kan lastas för. En helt slrikltillämpning skulle i praktiken kunna leda till en slötande konfiskation avvinster. Delbör framhållas att kravet på att etl brott har blivil begångel inle med nödvändighelinnebär all någon också fälls lill ansvar för detta brott. Det räcker med attförutsättningarna för att ådöma straffansvar är uppfyllda. Detta innebär för defall som del här gäller en fördel från effektivitetssynpunkt, eftersomförverkande kan komma ifråga även i de ingalunda opraktiska fall när det inlegår atl fastställa vem som är ansvarig för ett oaktsamhetsbrott i ett företagmen del är klart att ett sådant brott har blivit begånget. Slutligenskall här också pekas på den skillnad mellan förelagsböter och förverkande sombestår i att förverkande endast kan användas för atl dra in en i det enskildafallet faktiskt uppkommen vinst under det all förelagsböter i den diskuteradeutformningen avsågs eliminera redan utsikten lill vinst. Företagsböler skullemed andra ord ådömas oavsell om del uppkom- Prop.1981/82:142 65 milnågon vinsl eller ej. Del kan från denna ulgångspunkt hävdas att företagsböterskulle ha större preventiv effekt än etl system med förverkande, låt vara attdel i diskussionen om företagsböter har förutsatts alt man även skulle beaktaföretagels ekonomiska ställning vid bötesbeloppets bestämmande. Det synes docktveksamt om denna skillnad är av någon avgörande praktisk betydelse. Som föruthar konstaterats lorde del framför allt vara risken för upptäckt och endast imindre mån sanktionsbestämmelsens konstruktion som utgör en avhållande faktor. Allinföra ell syslem som gör det generelll möjligi all låla företagen drabbas av konfiskalionsliknandepåföljder vid olika typer av överträdelser ulan en närmare anpassning avsystemet lill de olika specialområden som här får aklualilet torde vidare inlevara förenligl med rällssäkerhetens krav. I själva verkel skulle en sådanlösning också riskera atl stanna på papperet. I den mån man på vissa områdensom är särskilt skyddsvärda eller där förseelser är speciellt frekventa vill haen ordning som medger atl företagen drabbas av mera ingripande ekonomiskasanktioner även i fall där någon obehörig vinsl av den aktuella överträdelsen inlehar uppkommit, framstår sanklionsavgifter som den naturiiga utvägen. Vadsom har anförls nu lorde visa att man genom alt bygga ut förverkandereglerna ibrottsbalken kan undvika vissa av de olägenheter och svårutredda frågor somuppslår i modellen förelagsböter. Det lorde finnas goda förulsällningarall ulforma en ny reglering så all den på en gång fillgodoser kraven på rällssäkerhetoch effektivitet. På grund härav förordas en lösning av angivet slag. Frågan ivilka fall man i stället för alt använda föreverkandeinslitutet bör utnyttjaett system med särskilda sanklionsavgifter behandlas i avsnill 4. 3.3.3Allmänt om tillämpningsområdet för en utbyggd förverkanderegel Omman skall lösa det nu aktuella problemet med hjälp av ändrade förverkandebestämmelser,måsle målet vara att skapa elt syslem som ger möjligheter alt till staten drain de ekonomiska fördelar som kan uppkomma i förelag till följd av alt brottbegås inom ramen för deras verksamhet i sådana fall då del skulle framstå somotillbörligt atl företaget får tillgodogöra sig sådana fördelar. gällandeförverkanderegler är så utformade alt de i vissa fall inte medger ett sådantresultat.