prop · G503154 · 1981-12-31 00:00:00 — är inte några fördelar för parterna förenade medden nuvarande Prop.1981/82:154 38 ordningen.Arbetstidsbyräns verksamhet uppfattas ibland som en onödig byråkrati. Ibetänkandet konstateras att arbetstidslagstiftningen pä flera sätt ger en grundför det fackliga medbestämmandet. Möjligheten att träffa kollektivavtal i deavseenden som regleras i lagstiftningen är en av förutsättningarna för attmedbestämmande för de anställda skall kunna genomföras på arbetstid sområdet.Dessutom innebär reglerna om arbetstidens längd och förläggning att det finnsnormer att hänvisa till och bygga vidare pä vid förhandlingar mellan parterna.Medbestämmandelagens regler omfattar således bl.a. arbetstidsfrägor.Utredningen diskuterar på s. 134 och 135 i betänkandet lämpligheten av attavskaffa dispensförfarandet och, när det gäller prövning av tvister, fallatillbaka på de befintliga reglerna om ett förfarande inför arbetsdomstolen. Enkonsekvens av en sådan ordning skulle emellertid bli att den offentligrättsligasidan av arbetstidslagstiftningen nästan kommer bort. En sådan regleringskulle komma att framstå som väsenfiigen endast ett underlag föröverenskommelser mellan partema. Med en sådan uppläggning finns det enligtutredningen en uppenbar risk att arbetarskyddsmyndigheternas tillsyn försvagaseller helt försvinner. Det skulle då också vara svårt att finna en ersättningför dispensförfarandet när det gäller vissa arbetsplatser där de anställdainte är medlemmar i en kollektivavtalsbärande organisation. Den kanskeallvarligaste invändningen mot att slopa dispensmöjligheten är emellertidenligt utredningen att man i så fall gör stora ingrepp i lagstiftningensallmänna uppläggning för att komma till rätta med onödiga former avmyndighetshandläggning. Följderna av ett sådant ingrepp skulle alltså klart gåutöver vad som är syftet med åtgärden. Utredningen anser sig därför inte böraföreslå en sådan ordning. I stället undersöker utredningen vilka möjlighetersom finns att med ett bibehållet dispensförfarande fä till stånd en bättreanknytning av arbetstidslagsfiftningen till systemet i medbestämmandelagen. I denna del konstaterar utredningen att detfackliga inflytandet är utformat frän olika utgångspunkter iarbetstidslagstiftningen och medbestämmandelagen. Arbetsfidsbestämmelsernabildar från vissa synpunkter en social skyddslagstiftning och det har därförföreskrivits medverkan av en central arbetstagarorganisation för att avstegfrån bestämmelserna skall få ske utan myndighetsprövning. Medbestämmandelagen,å andra sidan, syftar till att medbestämmande först och främst skall utövasinom det enskilda företaget eller den särskilda förvaltningen av de anställdagenom de lokala fackliga representanter som de har utsett. Tyngdpunkten iarbetstagarnas medbestämmande skall ligga på lokal nivå. När det gällerövergripande frågor ligger det enligt utredningens mening på arbetstidsområdetlika väl som på andra områden i sakens natur att avtalsregleringen sker påcentral nivå. förs även förhandlingar om de lokalaarbets-fidsförhållandena i första hand pä det lokala planet. Det finns enligtutredningens mening skäl att i arbetstidslagstiftningen ta fasta på den rollsom Prop.1981/82:154 39 denlokala arbetstagarorganisationen skall ha enligt medbestämmandelagen.Utredningen föreslär i detta syfte en regel om att kortvariga avvikelser frånvissa bestämmelser i arbetstidslagsfiftningen skall fä göras med stöd avkollektivavtal med lokala arbetstagarorganisationer. En sådan regel avses gemöjlighet till smidiga och mindre omständliga handläggningsformer närkortvariga avvikelser är påkallade. Genom en sådan lösning skulle manåstadkomma en minskning av det stora antal ärenden som går tillmyndighetsprövning. Regeln skulle enligt utredningen dessutom innebära enbättre samordning av arbetstidslagstiftningen med systemet i medbestämmandelagen.Några betänkligheter från skyddssynpunkt mot en sådan ordning bör enligtutredningen inte föreligga med hänsyn bl.a. till att det allmännaskyddsmedvetandet ute på arbetsplatserna har höjts och till att de centralaarbetstidsavtalen i betydande utsträckning medger att beslut i arbetstidsfrågorträffas genom lokala överenskommelser. Den föreslagna möjligheten att träffalokala överenskommelser om kortvariga avvikelser bör enligt utredningen tillsvidare begränsas till att gälla övertid, mertid och nattvila. Vidare föreslåsbestämmelsen begränsad till att avse kortvariga avvikelser eller, närmarebestämt, avvikelser av högst en månad räknat föravtalets ingående. Utredningens förslag att direkt i lagen under vissaförutsättningar filläta avvikelser genom lokala kollektivavtal har godtagits avde remissinstanser som har yttrat sig i frågan. Flera av dessa har understrukitvärdet av att förslaget medför en bättre samordning av arbetstidslagstiftningenmed medbestämmandelagens anda. Arbetarskyddsstyrelsen välkomnar utredningensförslag. Det är enligt styrelsens mening inte rationellt och meningsfullt attstyrelsen skall behöva fatta beslut i ärenden där parterna är ense i detenskilda fallet. SAF och SFO anser att lokala kollektivavtal skall kunna gällatills vidare med viss uppsägningstid. Dessutom bör enligt SAF möjligheten attträffa lokala kollektivavtal omfatta även veckovila och raster. Blandarbetstagarorganisationerna betonar å andra sidan LO och TCO att reglerna om tidsbegränsningav lokala kollektivavtal inte får kringgås så att de automatiskt förlängs månadför månad. För egen del ansluter jag mig till utredningensbedömning att ett visst dispensförfarande bör bibehållas iarbetsfidslagstiftningen. Det är emellertid angeläget att finna regler sombegränsar strömmen av arbetstidsärenden till myndigheterna och medger attderas resurser kan användas på ett rationellt sätt. Förfarandet bör inte ionödan tyngas av en myndighets handläggning som närmast är av formell beskaffenhet.En reformering av förfarandet bör, som utredningen har kommit fram till, kunnaske genom en bättre anknytning av arbetsfidslagstiftningen tillmedbestämmandelagens system. Jag delar utredningens och remissinstansernasbedömning att fiden nu är mogen att redan i lagen införa en bestämmelse somtillåter avvikelser från arbetstidslagstiftningen genom lokala kollekfivavtal.En sådan ordning är också ägnad att minska antalet dispensärenden hos myn- 1981/82:154 40 digheterna.När det sedan gäller att avgöra i vilken omfattning lagen bör medge avvikelsergenom lokala kollektivavtal instämmer jag i allt väsentligt i vad utredningenhar anfört. Möjligheten till lokala kollektivavtal bör således åtminstone tillsvidare begränsas till att gälla kortvariga avvikelser från bestämmelserna omövertid, mertid och nattvila. Det är främst pä dessa områden som det kanföreligga behov av kortvariga avvikelser. Parterna kan därutöver själva bedömaom man genom centrala överenskommelser vill utvidga möjligheterna till lokalaavtal om avvikelser. Som har påpekats av utredningen och underremissbehandlingen förutsätter en riktig tillämpning av bestämmelsen omtidsbegränsade lokala kollektivavtal att ett lokalt avvikelseavtal inteförlängs frän månad till månad genom varandra avlösande avtal. Avvikelser underlängre tidsperioder skall alltså träffas pä förbundsnivå. Det får ankomma påde centrala organisationerna att bevaka att så sker. Utredningen övergår därefter till frågan hurdispensärenden bör handläggas sedan det har införts en möjlighet tillavvikelser för begränsad tid från vissa bestämmelser i arbetstidslagen. Etteffektivt sätt att få till stånd den eftersträvade begränsningen avdispensärendena anges vara att inte tillåta något dispensförfarande innanparterna försökt utnyttja möjligheten att träffa kollektivavtal om avvikelser.En bestämmelse i den riktningen ligger enligt utredningen också helt i linjemed uttalanden som gjorts i arbetsmiljölagens förarbeten om förhållandet mellandispensförfarandet och avtalsmöjligheten. Arbetsgivaren bör sålunda före endispensansökan förhandla med motparten om möjligheten att göra avvikelse medstöd av kollektivavtal. Lyckas parterna inte nå en uppgörelse och fullföljer arbetsgivarensin avsikt att utverka dispens måste enligt utredningen normalt ett protokollfrån den lokala förhandlingen bifogas dispensansökningen. Dispensbestämmelsenblir härvid subsidiär i förhållande till bestämmelsen om avvikelser genomkollektivavtal. Även i denna del ställer sig remissinstansernapositiva till utredningens förslag. Ävenjag anser att förslaget i denna del bör genomföras. Den föreslagna ordningenbör kunna medföra ytterligare begränsningar i tillströmningen av antaletärenden till tillsynsmyndigheterna. En förutsättning för en dispensprövningbör alltså i fortsättningen vara att ett kollektivavtal inte har kunnat träffasoch att det framgår av ett förhandlingsprotokoll som bifogas dispensansökningenatt någon överenskommelse i den fråga som ansökningen gäller inte har kunnatträffas med den berörda arbetstagarorganisationen. Något krav att en fråga somhar strandat på den lokala nivån skall ha förts till central förhandling innanen dispensansökan kan prövas anser jag inte bör ställas upp. I de fall där de anställda på en arbetsplats inteär medlemmar i någon kollektivavtalsslutande organisation står endastdispensmöjligheten till buds. Något förhandlingsprotokoll kan då inte hellerbifogas dispensansök- 1981/82:154 41 ningen,men av denna bör då framgå att en avtalsslutande arbetstagarorganisationsaknas. I samband med handläggningsfrågorna tar utredningenäven upp frågan om anmälan av nödfallsövertid. Enligt den gällandearbetstidslagen skall nödfallsarbete anmälas till tillsynsmyndigheten inom tvädygn frän arbetets början. Skälet är att det har ansetts nödvändigt att hanågon kontroll av att bestämmelsen om nödfallsövertid inte missbrukas.Myndighetshandläggningen inskränker sig emellertid i stort sett till att vissaomständigheter bevakas, främst att anmälningen är dagtecknad inom den föreskrivnatiden. Samfidigt innebär förfarandet emellertid en betydande arbetsbelastningför myndigheten med hänsyn till mängden av ärenden. Det uppkommer ocksåbesvärliga avvägningar, eftersom myndigheten saknar rimliga möjligheter tillegentlig kontroll. Utredningen framhåller att förhållandena kringnödfallsövertiden påtagligt har ändrats sedan bestämmelsen infördes. Sålundahar arbetstagarsidans ställning stärkts väsentligt bl.a. genom reglerna imedbestämmandelagen om tolkningsföreträde för de fackliga organisationerna itvister om arbetsskyldighet. Med hänsyn härtill förordar utredningen att dennuvarande anmälningsskyldigheten ersätts av en skyldighet för arbetsgivarenatt så snart omständigheterna medger det underrätta den lokala fackligaorganisationen om att nödfallsarbete avses äga rum på övertid. Finns det intenågon sådan organisation torde enligt utredningen bestämmelser om ett särskiltanmälningsförfarande i och för sig knappast vara något verkningsfullt hindermot eventuella missbruk utan man får i sådana fall liksom när det gällerövertidsregleringen i övrigt lita till reglerna om förande av övertidsjournalsamt fillsyns- och sanktionsbestämmelserna i arbetstidslagstiftningen. Dengällande bestämmelsen om nödfallsövertid ger också rätt till fortsattnödfallsarbete på övertid under förutsättning att tillstånd har sökts hosmyndigheten från arbetets början. Utredningen anser dennauppläggning ändamålsenlig. Bestämmelsen föreslås emellertid bli dispositiv påsamma sätt som arbetstidslagstiftningen i övrigt. Utredningens förslag på denna punkt har ifrågasattsav endast en remissinstans, som anser att en formell regel inte är nödvändigoch att frågan i stället bör regleras i lokala kollektivavtal. Utredningens förslag bör även i denna del kunnabidra till att begränsa antalet myndighetsärenden och jag delar utredningensövriga skäl för en ändring i arbetstidslagstiftningen på denna punkt. Den avutredningen förordade underrättelseskyldigheten till den lokala fackligaorganisafionen bör således ersätta den anmälningsskyldighet tilltillsynsmyndigheten som är föreskriven i den nu gällande arbetsfidslagen. I betänkandet slås fast att arbetstiden är enfaktor som bör vägas in i den samlade bedömningen av arbetsmiljön och att detär nödvändigt att så sker 1981/82:154 42 ide olika fall som behandlas vid de lokala skyddsorganisationerna och hosyrkesinspektionen. Mot den bakgrunden menar utredningen att yrkesinspektionenbör sköta handläggningen av arbetstidsärenden i första instans, om intespeciella skäl talar mot en sådan ordning. Redan nu utövar yrkesinspektionenden löpande tillsynen över arbetsfidsbestämmelsernas efterlevnad. Genomarbetsmiljölagen har inspektionen fått befogenhet att vid behov ingripa medtvångsmedel även pä arbetstidsområdet. Vad angår minderärigärenden haryrkesinspektionen numera hand om dispenser från vissa bestämmelser omarbetstiden för minderåriga under . Ett stort antal ärenden om dispensfrån minderårigbestämmelserna avgörs dock fortfarande avarbetarskyddsstyrelsen. Med hänsyn till att skyddsaspekterna är påtagliga idessa ärenden och att det vid ärendenas avgörande är viktigt med en närakännedom om förhållandena på den arbetsplats där dispens begärs för denminderårige bör enligt utredningen yrkesinspektionen helt övertahandläggningen av minderårigärenden i första instans. Därigenom försvinneruppdelningen av handläggningen av sådana ärenden mellan arbetarskyddsstyrelsenoch yrkesinspektionen. Vad gäller ordningen för handläggning av övrigadispensärenden och ärenden om nödfallsövertid konstaterar utredningen att deändringar i arbetstidslagstiftningen som utredningen har förordat bör leda fillatt antalet sådana ärenden för myndighetshandläggning väsentligt reduceras.Särskilt gäller detta de slag av ärenden som har svarat för de storaposterna, nämligen dispensärenden om överfid och nattvila. Detsamma är falletbeträffande ärenden om tillstånd att ta ut nödfallsövertid. Anmälningar omnödfallsövertid kommer för myndighetens vidkommande att helt falla bort. Vadgäller dispenser från bestämmelsen om begränsning av mertid viddeltidsanställning framhålls att arbetstiden kan förlängas redan genom attanställningsavtalet ändras, vilket medför att det endast under speciellaomständigheter kan bli fråga om dispensfall. Frän ärenden om besked rörandearbetstidens förläggning kan enligt utredningen bortses. Myndighetsprövning ide nu avsedda typerna av ärenden antas således bli aktuell endast i mycketbegränsad utsträckning och avse dispensärenden som är tvistiga och inte avserminderåriga. Främst mot bakgrund av att dessa ärenden är starkt partsbetonadeoch därför inte passar att handläggas vid yrkesinspektionen samt att det oftainte finns några påtagliga skyddsaspekter för yrkesinspektionen att ta fasta påi dessa ärenden förordar utredningen att de också i fortsättningen handläggsinom arbetarskyddsstyrelsen. Härvid anges det vara mest rationellt att användasamma handläggningsordning även beträffande det fåtal övriga dispensärenden ochtillståndsärenden om nödfallsövertid som kan bli aktuella i fortsättningen. Beträffande de organisatoriska och resursmässigakonsekvenserna av utredningens förslag anser utredningen att detta föryrkesinspekfionens del endast marginellt påverkar personalbehovet inominspektionen. 1981/82:154 43 arbetarskyddsstyrelsenbedömer utredningen att förslagen kommer att medföra att endast ett mycketbegränsat antal tvistiga dispensärenden och ett fätal ärenden, som enbart röroorganiserade arbetstagare, kommer att återstå för handläggning avarbetarskyddsstyrelsen i första instans. Utredningen anser det uppenbart attett genomförande av dess förslag kommer att begränsa personalbehovet vidarbetstidsbyrån i förhållande till nuläget. Förslaget bygger i övrigt i frågaom de tvistiga arbetstidsärendena på att den särskilda arbetstidsnämnden inomarbetarskyddsstyrelsen behålls. Remissinstanserna har i allmänhet godtagitutredningens förslag om handläggande myndighet av arbetstidsärenden. Endast SAFuttrycker tveksamhet i ett avseende, nämligen i fråga om förslaget attyrkesinspektionen skall avgöra tillstånd i minderårigärenden. När det gäller konsekvenserna för personalbehovetvid arbetstidsbyrån anför arbetarskyddsstyrelsen att av stor betydelse för ennedgång av ärendemängden vid byrån blir i vilken omfattning kollektivavtalverkligen kommer till stånd. Styrelsen pekar på att det redan med nuvarande bestämmelserär möjligt att göra avsteg från allmänna arbetstidslagen genom kollektivavtaloch att den möjligheten har utnyttjats i mycket liten utsträckning. Enbedömning av den framtida belastningen av arbetstidsbyrån torde enligtstyrelsen kunna ske först efter en viss tids tillämpning av den nyalagstiftningen. Pä arbetsgivarhåll har i fråga om avtalsmöjligheten pekats påsvårigheten att utan betydande extrakostnader uppnå bransch-ochföretagsanpassade avvikelser i kollektivavtal då en norm anges i lag, och SAFefterlyser regler i lagen eller mofivuttalanden som sätter press på kollektivavtalsparternaatt åstadkomma kompletterande regler genom avtal. Jag anser att utredningen har anfört övertygandeskäl för att låta samtliga ärenden om dispens från arbetstidsbestämmelser somgäller för minderåriga avgöras av yrkesinspektionen i första instans. Likasåfinner jag det lämpligt att de övriga dispensärenden, som blir aktuella ifortsättningen tills vidare handläggs av arbetarskyddsstyrelsen. De ärenden som föreslås decentraliserade tillyrkesinspektionen respektive avförda från myndighetshandläggning utgör denstörre delen av arbetsbelastningen vid arbetstidsbyrån. Arbetarskyddsstyrelsenshandläggning av arbetstidsärenden bör på detta sätt när reformen har slagitigenom kunna begränsas till endast något 100-tal . Det är således ocksåfråga om en betydande avbyråkrafisering. Som arbetarskyddsstyrelsen har anförti sitt remissvar är det emellertid nu svårt att närmare bedöma takten ochomfattningen av förändringen.Jag har också tidigare anfört att de nyabestämmelserna om övertidsberäkning kan ge upphov till vissa övergångs- ochanpassningsproblem. Innan en lösning kan näs genom särskilda överenskommelseri kollektivavtal kan därför antalet dispensansökningar under den första fidenefter lagens ikraftträdande bli Stort. Skulle tillströmningen av ärenden omdispens från övertidsbestäm- 1981/82:154 44 melsernadärefter inte avta får arbetarskyddsstyrelsen anmäla om detta medför attlagstiftningen om gränsen för uttag av allmän övertid behöver ses över. Det ankommer på arbetarskyddsstyrelsen att i sinplanering närmare beakta de organisatoriska och resursmässiga konsekvenserna avde ändrade handläggningsformerna, såväl för arbetstidsbyrån som föryrkesinspektionen. Jag utgår härvid också frän att styrelsen när erfarenheterhar vunnits av den nya handläggningsordningen, prövar möjligheterna att ytterligareförenkla hanteringen av arbetstidsärenden. Styrelsen bör i sinaanslagsframställningar för budgetåren 1984/85 och 1985/86 redovisa hur denförändrade myndighetshandläggningen har påverkat dels antalet ärenden delsresursbehovet inom styrelsen. Jag vill till detta också lägga att jag i avsnitt2.7 kommer att föreslå att en övertidsavgift införs för brott mot lagensövertidsregler. Genom förslaget uppnås en bättre balans mellan de skildasanktionerna mot överträdelser av lagen och av kollektivavtal. Jag utgår frånatt också det förslaget kommer att öka förutsättningarna att träffakollektivavtal. 2.6Samordningen av arbetstidsreglerna i allmänna arbetstidslagen och arbetsmiljölagen Den arbetarskyddslagstiftningen prägladesav en renodlat teknisk och fysiologisk syn på hälsorisker i arbetslivet. Genomarbetsmiljölagen har emellertid synsättet vidgats. Grundläggande är att manskall beakta alla de sidor av arbetsmiljön som kan vara ogynnsamma för denfysiska och psykiska hälsan. Med delta betraktelsesätt framstår enligtutredningen den nuvarande uppdelningen av arbetstidsregleringen som onaturlig.I betänkandet erinras om att det vid arbetsmiljölagens tillkomst var en utbreddinställning att arbetstidsreglerna i arbetsmiljölagen och allmännaarbetstidslagen borde åtminstone pä sikt föras samman. Utredningen framhållersärskilt att det med nutida synsätt knappast går att göra någon klar åtskillnadmellan arten av de skyddsaspekter och psykosociala aspekter som ligger bakom äena sidan reglerna om arbetstidens längd och å andra sidan reglerna omarbetstidens föriäggning. Detta talar för att arbetstidsreglerna bör förassamman. När nu det materiella innehållet i arbetstidslagen i betydandeutsträckning föreslås reformerat finns det enligt utredningen goda skäl attingripa i arbetstidslagstiftningens systematik och föra samman bestämmelserna. Utredningen redovisar i betänkandet (s. 145 och146) olika modeller för hur en sådan samordning kan genomföras. Frågan gäller iförsta hand om bestämmelserna bör inordnas i arbetsmiljölagen eller i en samladarbetstidslag. Även mellanformer diskuteras. Jag får på denna punkt hänvisatill betänkandet. Vid sina överväganden har utredningen kommit till slutsatsenatt arbetstidsreglerna bör föras samman i en ny arbetstidslag. Prop.1981/82:154 45 enligtutredningen tydligt markeras i lagstiftningen att arbetsfi-den är enarbetsmiljöfråga och att det råder ett nära samband mellan arbetstidslagen ocharbetsmiljölagen. Detta kan lämpligen ske genom att i arbetsmiljölagen förs inen bestämmelse som hänvisar fill arbetstidslagen. Det gäller de grundläggandeföreskrifterna om arbetsmiljöns beskaffenhet och om arbetsgivarnas skyldigheter(2 kap. I och 2 §§ samt 3 kap. 2 § första stycket och 3§ arbetsmiljölagen). Medden uppläggningen kan arbetarskyddsstyrelsens författningar på arbetstidsomrädetutfärdas med stöd av antingen arbetsmiljölagen eller arbetstidslagen. Valetblir beroende av om det är en författning, som utgår från de allmännabestämmelserna i arbetsmiljölagen, eller om det gällerverkställighetsföreskrifter i anslutning till arbetstidslagen. Motsvarande börgälla i fråga om yrkesinspektionens tillsyn. De särskilda reglerna i 5 kap. 5 § arbetsmiljölagenom minderårigas arbetstid bör däremot enligt utredningen behållas iarbetsmiljölagen. Dessa regler är av annan beskaffenhet än arbetstidsreglerna iövrigt och har en utpräglad skyddskaraktär. De uttrycker inte vad som i dagenssamhälle kan anses normalt utan har fastställts för att pä denna punkt ge engaranti mot rena missförhållanden. De kan heller inte frångås genom kollekfivavtal. Det närmare innehållet i de minderårigbestämmelseri arbetsmiljölagen som inte avser arbetstid meddelas i föreskrifter avregeringen eller arbetarskyddsstyrelsen. Av systematiska skäl men framför alltmed hänsyn fill sambandet mellan de olika minderärigreglerna förordarutredningen att även 5 kap. 5§ arbetsmiljölagen utformas som ett bemyndigande.De detaljerade arbetstidsbestämmelserna skulle därmed helt utmönstras utarbetsmiljölagen. Det stora flertalet remissinstanser ansluter sighelt eller utan allvarligare invändningar till den föreslagna samordningen avarbetstidslagstiftningen. Arbetarskyddsstyrelsen är dock kritisk och an§er attdet framstår som ett steg i fel riktning när ett antal bestämmelser av storbetydelse fjärmas frän övriga för arbetsmiljön centrala regler. Styrelsen anserdet betänkligt att ett antal bestämmelser av stor betydelse fpr särskilt denpsykiska arbetsmiljön förs bort från den enhet sorn arbetsmiljölagen bildar.Styrelsen hänvisar här till bl.a. bestämmelserna om raster, pauser ochnattarbete. Detta rimmar enligt styrelsen dåligt med den helhetssyn som är enutgångspunkt i arbetsmiljölagen. Det påpekas i sammanhanget att också denorska, danska och isländska arbetsmiljölagarna även innehåller arbetstidsregler.Om en sammanföring av reglerna bedöms som angelägen synes det styrelsenriktigare och mer överskådligt att föra in samtliga arbetstidsbestämmelser i 4kap. Ur mänga synpunkter synes ett sådant sammanföranderafionellare än utredningens förslag. Några remissinstanser har särskilt berört lösningeni fråga om de detaljerade reglerna om arbetstid för minderåriga i 5 kap. 5 §arbetsmiljölagen. 1981/82:154 46