prop · G503163 · 1981-12-31 00:00:00 — Anläggningsinnehavaren har givelvis behov avatt täcka sitt objektiva ansvar med försäkring, och det är tveksamt om enansvarighet som går utöver möjligheten att ta försäkring i praktiken har någotstörre värde för de skadelidande. Det är inte möjligt att fä enansvarsförsäkring för obegränsad ansvarighet. Varje ansvarsförsäkring innehållerdärför en begränsning av försäkringsgivarens åtagande till visst belopp. Dettagäller inte endast i fråga om försäkring för ansvarighet för atomskador utanockså annan ansvarsförsäkring. Som exempel på ett annat område där den skadeståndsskyldigesobjektiva ansvar är begränsat ' Av de svenska kärnkraftverken är endast reaktorerna iRinghals helt statsägda och därför befriade från försäkringsskyldighet. Förövriga reaktorer (dvs. dem i , och Forsmark) tecknasförsäkring. 1 Studsvik finns en försöksreaktor som omfattas av statsgaranti. 1Finnslätt utanför finns en anläggning som består av bränslefabrik ochbränslelager. För denna anläggning, som är en atomanläggning iatomansvarighetslagens mening, tecknas försäkring. Prop.1981/82:163 39 kannämnas en fartygsägares ansvarighet för skada som orsakas av oljeutsläpp frånfartyget. Även på detta rättsområde fastställdes ansvarighetsbeloppet medutgångspunkt i försäkringsmarknadens kapacitet. Motbakgrund av vad sålunda har anförts föreslås i promemorian attanläggningsinnehavarens civilrältsliga ansvarighet även i fortsättningen skallvara begränsad till ett visst belopp för varje atomolycka. 1 fråga omansvarighetsbeloppets storiek anförs följande. Detnuvarande beloppet för anläggningsinnehavarens ansvarighet fastställdes vidatomansvarighetslagens tillkomst . Begränsningen tillkom delvis medhänsyn till alt den kapitalkrävande kärnkraftsindustrin i böljan inte bordebelastas med så höga försäkringskostnader att dess utveckling hämmades (prop.1968:25 s. 50 f). Ett annat viktigt skäl var emellertid attatomförsäkringsmarknadens kapacitet i millen av knappast tilläthögre försäkringsbelopp. Sedanatomansvarighetslagen tillkom, har emellertid frågan om ansvarighetsbeloppetsstorlek kommit i ett delvis annat läge genom tilläggskonvenlionensikraftträdande . Tilläggskonvenlionens ersättningssystem innebär att deskadelidande tillförsäkras ersättning med ett sammanlagt belopp per atomolyckasom f. n. är ca 775 milj. kr. och som när ändringsprotokoll har trätti kraft kommer alt uppgå till ca . När innehavaren av en svenskatomanläggning är ansvarig för skador till följd av en atomolycka, kommer genomtilläggskonvenlionens ersättningssystem ett avsevärt belopp att stå tillförfogande för att ersätta skador som har tillskyndats svenska medborgare ellereljest svenska intressen och detta oberoende av anläggningsinnehavarensansvarighetsbelopp. Detsamma gäller skada som har uppkommit för medborgare iannan stat som har tillträtt tilläggskonventionen eller som har drabbatintressen som har anknytning till sådan stat. Hänsynen till de skadelidandesintressen talar sålunda inte längre med samma styrka för alt anläggningsinnehavarenbör åläggas en hög ansvarighet. Detär dock enligt promemorian inte möjligt att helt bortse från de fall dåtilläggskonventionen inte är tillämplig, dvs. framför allt vid skador tillföljd av vissa olyckor under transport av alomsubstanser. Vid en olycka undertransport av atomsubstanser som inträffar på eller över det fria havet kan detsålunda finnas skadelidande som på grund av sin nationalitet eller sitt hemvistinte är berättigade till ersättning enligt tiUäggskonventionen. Ipromemorian anförs också att ansvarigheten för atomskador i första hand börbäras av kärnkraftsindustrin. Någon anledning att behålla ett lågtansvarighetsbelopp i syfte att avlasta kärnkraftsindustrins kostnader kanenligt promemorian inte längre anses föreligga. Försäkringsmarknadens kapacitetär vidare numera betydligt högre än 1968. Pågrund av det anförda förordas i promemorian all beloppet för den högstaansvarighet som kan åläggas anläggningsinnehavaren nu höjs avsevärt. Prop.1981/82:163 40 När det gäller frågan om vilket belopp som skall utgöragränsen för anläggningsinnehavarens ansvarighet anförs i promemorian följande. Av väsentlig betydelse för denna fråga är givetvismöjligheten för anläggningsinnehavaren att täcka ansvarigheten genomförsäkring. Försäkring för atomskada meddelas i av svenskaatomförsäkringspoolen för de svenska försäkringsbolag som åtar sig ansvarighetför dylika skador. De försäkringar som tecknas av svenska atomförsäkringspoolenåterför-säkras i väsentlig omfattning i de atomförsäkringspooler som finns iövriga länder i samt i och . Denförsäkring som det gäller i förevarande lagstiftningsärende är försäkring avansvarigheten för skada på tredje man. Genom atomförsäkringspoolen meddelasockså försäkring för skada pä själva atomanläggningen (sakförsäkring).Kapaciteten för sådan försäkring torde f. n. vara ca . perkärnkraftverk (dvs. för samtliga reaktorer pä samma plats). Det bör tilläggasatt kostnaden för nybyggnad av en reaktor torde ligga på 57 miljarderkr. i dagens prisnivå. Av hänsyn till dem som har meddelat lån för uppförandeav ett kärnkraftverk är det givetvis av utomordentlig betydelse attkärnkraftsanläggningens värde åtminstone till väsentlig del läcks av sakförsäkring.Del är vidare viktigt att kärnkraftsföretagen ges möjlighet att ta upp nya lånmed anläggningarna som säkerhet. Sådana lån kan behövas t. ex. för finansieringav åtgärder för förbättrad säkerhet och för förvaring av använt kärnbränsle. Enhöjning av ansvarighetsbeloppet från 50 milj. kr. till 200 milj. kr. tordekunna ske ulan all detta nämnvärt påverkar kapaciteten för försäkring av skadapå själva atomanläggningen. En höjning av ansvarighetsbeloppet från 50 till500 milj, kr, skulle troligen innebära en minskning av kapaciteten för sakskadamed 250-300 milj, kr,' En sådan minskning av kapaciteten när det gällersakskada torde i praktiken inle påverka de nuvarande långivarnas säkerhet ochinte heller i nämnvärd mån möjligheterna att la upp nya lån. Frågan omanläggningsinnehavarens ansvarighet kan emellertid inte bedömas enbart medutgångspunkt i försäkringsmarknadens nuvarande kapacitet. Den internationellaförsäkringsmarknadens kapacitet kan nämligen komma att variera ,bl, a, beroende pä skadeutfallet. Det kan därför vara av intresse alt studerahur frågan har lösts i övriga konventionsslaler. De flesta av de stater som tillträtt hari vart fall tidigare haft ansvarighetsbelopp i storleksordningen 50 milj, kr.De övriga nordiska länderna har ansvarighetsbelopp av samma storleksordning somSverige, 42 milj, finska mark, 75 milj, danska kronor och Norge70 milj, norska kronor, tillämpar ett ansvarighetsbelopp ' Det bör i detta sammanhang anmärkas att ettansvarighetsbelopp på 500 milj, kr. i praktiken leder till att försäkring måstetecknas för 600 milj. kr. Försäkring kan nämligen inte tecknas per anläggning.Enligt 23 § atomansvarighetslagen måste försäkringen dä tecknas sä att denmotsvarar av ansvarighetsbeloppet. 1981/82:163 41 på50 milj. francs (ca 50 milj. har dock iåtskilliga länder genomförts höjningar, och i vissa länder torde höjningarkomma att genomföras . I har ansvarighetsbeloppetnyligen höjts från 500 milj. francs (ca 70 milj. till (ca 140 milj. Förslag föreligger om ytteriigare höjning till tremiljarder francs (ca 520 milj. I är ansvarighetenbegränsad till 5 milj. pund (ca 50 milj. men en höjning till 12,5 milj.pund diskuteras f.n. har ett ansvarighetsbelopp på 100 milj.gulden (ca 215 milj. I och övervägs en höjning avgällande ansvarighetsbelopp. Det är däremot osäkert om någon höjning kommer attske i . Ensärställning intar och . I FörbundsrepublikenTyskland är anläggningsinnehavarens ansvarighet begränsad till I miljard (ca ). Av detta belopp skall 500 milj. vara täckt avförsäkring. F. n. täcks skador upp till 200 milj. genom den tyskaatomförsäkringspoolen och därutöver skador på sammanlagt 300 milj. av enförsäkring meddelad av en sammanslutning av tyska kärnkraftsproducenter.Återstående 500 milj. täcks av statsgaranti. F. n. diskuteras en avsevärdhöjning av dessa belopp. 1 , som inte tillträtt ochtilläggskonventionen, har ansvarigheten hitintiUs varit (ca 500 milj. ), vilket belopp skall vara täckt avförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet. I det schweiziska parlamentetbehandlas f. n. ett lagförslag enligt vilket innehavarens ansvarighet skullevara obegränsad. Ansvarigheten skulle enligt förslaget upp tUl 200 milj, francstäckas av försäkring och därutöver upp till sammanlagt (ca 2,5miljarder kr.) Somjämförelse kan nämnas att i de skadelidandes rätt till ersättning för enatomolycka är begränsad till 560 milj. dollar (numera ca .) Därav täcks fin. ca (numera ca 900 milj. avförsäkring, 355 milj. dollar av en av kärnkraftsindustrin upprättad fond ochåterstående 45 milj. dollar av statsmedel. Somframgår av redogörelsen varierar de belopp för vilka försäkringstäckning krävskraftigt mellan konventionsstaterna. Det högsta belopp för vilket försäkring påden vanliga försäkringsmarknaden krävs i är ca 500 milj. (och ). Den tillgängligaförsäkringskapaciteten torde vara ungefär densamma i alla konventionsslaler.Man kan därför utgå ifrån all ett försäkringsbelopp som svarar mot enansvarighet om ca 500 milj. kr. också för svensk del kommer att stå tillförfogande för att täcka innehavarens ansvarighet utan att det får oacceptabeltstora verkningar på kapaciteten för sakskadeförsäkring. Det synes som tidigarehar framhållits inte vara meningsfullt att ha ett högre ansvarighetsbelopp ändet belopp som skall täckas av försäkring. Enhöjning av ansvarighetsbeloppet från 50 till 500 milj. kr. kommer givetvis attpåverka försäkringspremierna. Det är svårt alt ange hur stor Prop.1981/82:163 42 inverkanen sådan höjning får på premienivån innan svenska atomförsäkringspoolen har förmedlaten sådan försäkring, eftersom kostnaden för försäkring till stor del äravhängig av storleken av premierna för återför-säkring i utlandet. En höjningav premierna i storleksordningen förefaller dock trolig. I absolutatal är emellertid en sådan höjning så pass begränsad att de höjdapremiekostnaderna enligt promemorian inle i praktiken skulle påverka priset påden energi som levereras från kärnkraftverken. Medhänvisning till det anförda föreslås i promemorian att ansvarighetsbeloppet förinnehavarna av alomanläggningar i bestäms till 500 milj. kr. per olyckaoch alt detta belopp skall täckas av försäkring eUer annan ekonomisk säkerhet.Del bör understrykas att detta belopp inte får användas för att ersätta skadorpä själva atomanläggningen, eftersom dessa skador inte omfattas avansvarigheten. Risken för sådana skador får täckas genom särskildsakförsäkring. Atomansvarighetslagenmedger att efler särskild prövning ett lägre ansvarighetsbelopp fastställs förviss atomanläggning eller viss transport av atomsubstans. Näratomansvarighetslagen tillkom ansågs det att ett ansvarighetsbelopp på 50milj. med däremot svarande försäkring i vissa fall var onödigt högttilltaget. Detta ansågs särskilt vara fallet, beträffande ansvarighet undertransport (prop. 1968:25 s. 50). Det lägre ansvarighetsbeloppet är f.n. 25milj. Det är emellertid att märka alt såvitt gäller atomolyckor sominträffar under transport av alomsubstanser ansvarigheten för andra skador änskador på transportmedlet inte i något fall avser lägre sammanlagt belopp än 25milj. Detta innebär att en eventuell nedsättning av skadestånden i förstahand går ut över den som är berättigad till ersättning för skada påtransportmedlet. Delföreligger enligt promemorian alltjämt skäl att i atomansvarighetslagen öppnaen möjlighet att i vissa fall sätta ned ansvarighetsbeloppet under vad someljest gäller. Det finns sålunda ett intresse av att kunna anpassaansvarighetsbeloppet och därmed försäkringskostnaderna till en rimlig nivå, närdet gäller transporter som anses medföra obetydliga olycksrisker. Behovet avett nedsatt ansvarighetsbelopp blir avsevärt större, om förslaget att höja detnormala ansvarighetsbeloppet till 500 milj. kr. Såvitt gällerverksamhet i synes del enligt promemorian finnas skäl att ha ett lägreansvarighetsbelopp endast såvitt gäller transporter av obestrålat uran. Pågrund härav föreslås i promemorian att ett lägre ansvarighetsbelopp skall gällaför transporter av obestrålat uran. Även detta lägre belopp bör emellertidhöjas. Det föreslås att det lägre ansvarighetsbeloppet höjs från 25 milj. kr.till 100 milj. kr. Enligtatomansvarighetslagen (17§ andra stycket) gäller en särskild begränsning avpersonskadeersättningar. Ersättning i anledning av dödsfall eller personskadaär begränsad till en milj. kr. för varje dödad eller skadad Prop.1981/82:163 43 person.Begränsningen infördes efter mönster av trafikförsäkringslagstiftningen avförsäkringsmässiga skäl. Det torde numera inte finnas anledning att ha ensärskild begränsning av ersättningen vid personskada. Någon sådan begränsningfinns i trafikförsäkringslagstiftningen. På grund härav föreslås ipromemorian att den särskilda begränsningen i atomansvarighetslagen aversättning i anledning av dödsfall eller personskada upphävs. 1promemorian föreslås att anläggningsinnehavarens ansvarighetsbelopp höjs frännuvarande 50 milj. kr. tiU 500 milj..kr. per olycka och att detta belopp skalltäckas av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet. Förslaget tillstyrkseller lämnas ulan erinran av flertalet remissinstanser. (), anser dock all de föreslagnahöjningarna är otillräckliga. LRF reagerar mot alt ansvarsbegränsningen sättstill 500 milj. kr., när försäkringskapaciteten för sakförsäkring är tvåmiljarder kr. LRF anser att anläggningsinnehavarens ansvarighet bör varaobegränsad. Förbundet hänvisar till alt ansvarighetsbeloppet i några andraländer är högre och påpekar att ansvarigheten i vissa av dessa länder är delvistäckt av stalsgaranti. Enligt förbundet bör det ansvarighetsbelopp som statenåtar sig betraktas som en försäkring för vilken normala försäkringspremier tasut. LRF:sremissyttrande synes bygga på tanken all kostnaderna för atomskador fullt utbör bäras av kärnkraftsindustrin. Som framgår av promemorian torde del dockinte vara förenligt med att ålägga anläggningsinnehavarnaobegränsad ansvarighet. En sådan ordning skulle därför bara kunna uppnås tillpriset av att säger upp och tilläggskonventionen.Det kan enligt min mening knappast komma i fråga att nu ställer sigutanför det ersättningssystem som gäller i större delen avVästeuropa. Attden sammanlagda försäkringskapaciteten pä kärnkraftsområdet väsentligtöverstiger 500 milj. kr. innebär inte att denna kapacitet utan vidare kan tas ianspråk för att täcka ett högre ansvarighetsbelopp. Som påpekas i promemorianär det viktigt att en kärnkraftsanläggnings värde åtminstone till väsentlig deltäcks av sakförsäkring. Annars skulle de som har meddelat län motinteckningssäkerhet för uppförande av kärnkraftsanläggningen kunna gå miste omsin säkerbet. Möjligheterna för kärnkraflsföretagen alt ta upp nya lån förangelägna åtgärder skulle också äventyras. Jaganser del vidare tveksamt om en obegränsad ansvarighet för inneha-. våren ipraktiken har något större värde för de skadelidande, eftersom det inte ärmöjligt att få en ansvarsförsäkring som täcker en sådan ansvarighet. Attkonstruera statens skadeslåndsåtagande såsom en försäkring torde medförabetydande tekniska problem: Jag kan också instämma i de övriga skäl för attbibehålla ansvarsbegränsningen som redovisas i promemorian. 1981/82:163 44 Jagdelar därför den uppfattning som har framförts i promemorian altanläggningsinnehavarens civilrättsliga ansvarighet även i fortsättningen börvara begränsad till ett visst belopp för varje atomolycka. Avde skäl som har anförts i promemorian anser jag att beloppet för den högstaansvarighet som kan åläggas anläggningsinnehavaren bör höjas avsevärt. Närdet gäller frågan om ansvarighetsbeloppets storlek vill jag anföra följande. Ipromemorian har väsentlig betydelse tillagts möjligheten föranläggningsinnehavaren alt läcka ansvarigheten genom försäkring. Jag delaruppfattningen att denna omständighet bör tillmätas stor betydelse. Sedanpromemorian utarbetades har kapaciteten för försäkring på kärnkraftsområdetökat något. torde den totala kapaciteten för ansvarighetsförsäkringoch sakförsäkring vara ca , per kärnkraftverk (dvs, församtliga reaktorer på samma plats). är emellertid kostnaderna förnybyggnad av en reaktor ca , i dagens prisnivå. De siffror somredovisas i promemorian beträffande minskningen av kapaciteten för sakskada somen följd av förslaget och beträffande den troliga premiehöjningen tordealltjämt ha giltighet. Jag instämmer i den uppfattning som uttalas ipromemorian att en minskning av kapaciteten för sakförsäkring med 250-300 milj.kr. inle i praktiken torde påverka de nuvarande långivarnas säkerhet och inleheller i nämnvärd mån möjligheten att ta upp nya lån. Det har inte hellerframkommit något som ger anledning alt frångå bedömningen, att förslaget tillhöjning av innehavarens ansvarighet skulle leda till premieökningar islorieksord-ningen och att en sådan ökning av premiekostnaderna inte ipraktiken skulle påverka priset på den energi som levereras från kärnkraftverk. Pågrund härav föreslår jag i överensstämmelse med promemorian attansvarighetsbeloppet för innehavarna av alomanläggningar i bestämstill 500 milj. kr. per olycka och att detta belopp skall täckas av försäkringeller annan ekonomisk säkerhet. Sydkraftförordar i sitt remissyttrande alt den föreslagna höjningen avansvarighetsbeloppet genomförs stegvis i takt med att försäkringskapacitetenökar. Som skäl härför anför att den kraftiga höjning av ansvarighetsbeloppetsom föreslås i promemorian allvarligt skulle påverka försäkringskapaciletenfrån belåningssynpunkt. Även den föreslagna utvidgningen av begreppeton-site-property talar enligt för att höjningen bör genomförasstegvis. Denna utvidgning kommer nämligen enligt att medföra ett ökatbehov av försäkringsskydd med därav ökade försäkringskostnader. anförvidare alt de höjda ansvarighetsbeloppen för transportförsäkringar ocksåkommer att medföra ökade försäkringskostnader. Avvad jag har anfört i det föregående framgår all jag för min del inte anser attden föreslagna höjningen av ansvarighetsbeloppet får någon Prop.1981/82:163 45 avgörandeinverkan på belåningsmöjligheterna. Jag anser inte heller att de ökadeförsäkringskostnaderna är särskilt allvarliga. På grund härav finner jag intenågon anledning föreslå alt höjningen skall genomföras stegvis. Enligtatomansvarighetslagen får efler särskild prövning ett lägre ansvarighetsbeloppfastställas för vissa alomanläggningar eller vissa transporter avatomsubstans. Detta ansvarighetsbelopp kan f. n. bestämmas till lägst 25 milj.kr. Enligtpromemorian finns det alltjämt skäl att i atomansvarighetslagen öppna enmöjlighet att i vissa fall sätta ned ansvarighetsbeloppet under vad som annarsgäller. Det finns sålunda enligt promemorian ett intresse av att kunna anpassaansvarighetsbeloppet och därmed försäkringskostnaderna till en rimlig nivå, närdel gäller transporter som anses medföra obetydliga olycksrisker. Såvitt gällerverksamhet i synes del enligt promemorian finnas skäl att ha ett lägreansvarighetsbelopp endast såvitt gäller transporter av obestrålat uran. Ipromemorian föreslås att det lägre ansvarighetsbeloppet för dylika transporterskall vara 100 milj. kr. ASEA-ATOMpåpekar i sitt remissyttrande alt förslaget i denna del innebär alt bolagetsbränslefabrik i utanför inte kommer att omfattas avmöjligheten till ett lägre ansvarighetsbelopp. Del nuvarandeansvarighetsbeloppet på 25 milj. kr. skulle sålunda höjas till 500 milj. kr. Ensådan höjning kan enligt ASEA-ATOM komma att leda till en minskning avsakförsäkringsbeloppet för denna anläggning på motsvarande sätt som förkärnkraftverk. ASEA-ATOM framhåller att verksamheten i fabriken enligtgällande tillstånd avser endast obestrålat uran. Enligt ASEA-ATOM synes renttekniska skäl tala för att de omständigheter som har ansetts motivera ett lägreansvarighetsbelopp för transport av obestrålat uran är giltiga även förverksamheten i Finnslättsanläggningen. ASEA-ATOM föreslår därför attansvarigheten för alomolyckor i bränslefabriker som bearbetar endast obestrålaturan begränsas till 100 milj. kr. Medanledning av vad ASEA-ATOM har anfört vill jag först framhålla alt det ärriktigt alt verksamheten vid Finnslättsanläggningen enligt gällande tillståndavser endast obestrålat uran. 1 anläggningen förvaras och bearbetas visserligenbetydande mängder sådant material, bl. a. i form av uranhexafluorid. Detta ämnekan t. ex. vid en brand övergå i gasform och kan då under mycket ogynnsammaomständigheter tänkas medföra omfattande skador. Sannolikheten för att såskall ske måste dock bedömas som tämligen obetydlig. Uranhexafluoridkondenserar vid normal lufttemperatur och risken för omfattande spridning iluften är därför liten. Med hänsyn härtill anser jag att ansvarigheten förinnehavare av alomanläggningar enbart för framställning, behandling ellerförvaring av obestrålal uran bör begränsas till 100 milj. kr. för varje olycka. () anför alt den hantering av radioakliva ämnensom kommer att äga rum i det planerade centrallagret för mellanlagring avanvänt kärnbränsle (CLAB) från nukleär synpunkt 1981/82:163 46 väsentligtskiljer sig från förhåUandena i en atomreaktor. Detsamma gäller enligt SKBF ifråga om använt kärnbränsle som är under transport till eller från CLAB och ifråga om hanteringen av låg- och medelaktivt avfall. SKBF uttalar att degmndläggande förutsättningarna för spridning av radioaktivitet vid en olycka isamband med sådan hantering eller transport är helt annorlunda än då det gälleren atomreaktor. Vid transporter måste man dessutom beakta att det är fråga ommyckel begränsade kvantiteter. Från risk- och skadesynpunkl föreligger därför enligtSKBF väsentligt olika förhållanden vid de olika formerna av hantering avatomsubstanser som förekommer inom kärnkraftsindustrin. SKBF framhåller attlagförslaget inte tar hänsyn till detta genom någon motsvarandedifferentiering i fråga om ansvarighetsbeloppet. Vadgäller den verksamhet som skall äga rum vid CLAB vUl jag påpeka att den kommeratt avse förvaring av utbränt kärnbränsle i mycket stora mängder. Jag anser detknappast kunna komma i fråga att för förvaringen i delta centrallagerfastställa ett lägre ansvarighetsbelopp än del som gäller för kärnkraftverken.Vad angår transporterna till och från CLAB delar jag SKBF:s uppfattning altläget är ett annat från risksynpunkt. För transporter av använt kärnbränslegäller stränga säkerhetsbestämmelser och sannolikheten för att en alomolyckaskall inträffa i samband med sådana transporter är jämförelsevis liten. Om enolycka trots allt skulle inträffa, kan emellertid skadorna under olyckligaomständigheter bli av betydande omfattning. Jag är därför inte beredd attförorda ett lägre ansvarighetsbelopp också för transporter av använtkärnbränsle. Jag vill tillägga att premierna för försäkringar av sådanatransporter är förhållandevis låga. Den merkostnad som det nyaansvarighetsbeloppet kommer att föra med sig för de försäkringsskyldiga blirdärför inte särskilt betungande. Även förvaring och hantering av låg- ochmedelaktivt avfall medför väsentligt mindre risker än verksamheten i ettkärnkraftverk. Jag anser det emellertid inte påkallat all i lagen införa ettsärskilt ansvarighetsbelopp enbart för sådan förvaring och hantering. Somhar anförts i promemorian finns det däremot skäl all ha ett lägreansvarighetsbelopp än 500 milj. kr. såvitt gäller transporter av obestrålaturan. Det lägre ansvarighetsbeloppet för dylika transporter bör fastställastill del belopp som föreslås i promemorian, 100 milj. kr. Närdet gäller ansvarighetsbeloppen framhåller några remissinstanser att dessabelopp bör justeras i takt med penningvärdesförändringen med kortare tidsintervallerän vad som har varit fallet. Det skulle enligt en remissinstans kunnaske antingen genom beslut om lagändring från tid till annan eller genominförandet av ett system med automatisk omräkning.