prop · G503146 · 1981-12-31 00:00:00 — Detta är ett sammanhang där en avgift enligl slalskpnlprelsmening är lämplig. AMS tillstyrker förslagel med mptiveringen all hittillsvarandeåtgärder inte räckt till. Enligl RRV:s uppfattning är avgiften för lågt saltför att göra brottet olönsamt. I genomsnitt torde en arbetsgivare kunna tjänanärmare ett basbelopp på att anställa enarbetstagare utan tillstånd. För alt minska olaga anställning bör därför enligtRRV bötesbeloppen för den som anställer arbetskraft utan tiUstånd sättasbetydligt högre. Även 5/V delar kommitténs bedömning att nuvarandestraffbestämmelser är alltför Ute avskräckande för att ha avsedd 9 Riksdagen1981/82. Prop.1981/82:146 130 verkannär del gäller alt komma till rätta med illegalt arbele. i ansluter sig till förslaget med hänsyn fillde betydande skadeverkningar som elt illegalt utnyttjande av arbetstagare ulanarbetstillstånd innebär såväl för den legala arbetsmarknaden i fprm av bl.a.snedvriden kpnkurrens spm för den enskilde arbetstagaren i fprm av psykiskpress och social otrygghet. Blandde organisationer som uttalar sig posifivt återfinns bl.a. LO och TCO. LO anföratt de nuvarande sanklionsåtgärderna med endast bötesbelopp i kombination medden begränsade upptäcktsrisken har gjort del till en god ekonomisk affär för enarbetsgivare att utnyttja illegal arbetskraft. Därför har antalet anställdautan giltigt arbetstillstånd ökat och fenomenet spritt sig lill ett flertalbranscher inom främst storstadsområden. LO anser därför att kommitténs förslagom en straffavgift är etl nödvändigt instmment för atl komma fill rätta meddelta ökande samhälls- och arbelsmark-nadsproblem. De föreslagnaavgiftsbeloppen är dock enligl LO elt minimum för att paragrafen skall få denavsedda förebyggande effekten. Vidare anför organisationen att bestämmelsen,att avgiften får nedsättas eller efterges när särskilda omständigheterföreligger, måste tillämpas mycket restriktivt. Att skörd eller annanarbetsuppgift ej har kunnat anslå i avvaktan på en tUlståndsbehandling angesinte vara en sådan förmildrande omständighet. Inom exempelvis jordbruket kanman enligt LO planera skördeomfattning och tidpunkt med några dagarsvariation. TCO tillstyrker förslaget utan någon kommentar. delar kommitténs uppfattning, att en särskUd sanktion börtillskapas för att stävja illegal anställning och kan godtagaförslaget i den utformning detta fått. Emellertid borde enligt förbundet ensamordning ske med Uknande sankfioner för underlåtenhet atl inbetala skatt ochsociala avgifter för utlänningar, eftersom sådan underlåtenhet i regel ärförenad med illegal anställning av utlänningar. Kommitténs betänkandeinnehåller inte någon diskussion av hithörande problem, vilka förbundet beröräven i sitt remissyttrande till justiliedepartementet över betänkandet Ds Ju1981:3. , slutligen, instämmer med kommittén men anser attstraffavgiften kunde vara lite högre. Det anges vara tveksamt om enarbetsgivare anser alt den ekonomiska chanstagningen är särskilt stor, om manräknar med den låga risken för upptäckt och svårigheten för myndigheterna attbevisa alt arbetet varat mer än en myckel . Dockkan del i detta sammanhang påpekas atl en utlänning utan uppehålls- och arbetstiUstånd,bosatt i , kan få en skattsedel utan svårighet, helt enkelt genom attbegära detta på skatiehusel. Enligl en tjänsteman på är det såpå flera platser i landel, och beror på atl myndigheterna har ansett det bättreatl den tillståndslöse utlänningen betalar skatt "om han nu ändåarbetar". Prop.1981/82:146 131 attde flesta arbetsgivare som anställer en utlänning som uppvisar skallsedel ochkanske talar utmärkt svenska är i god tro. Del finns ingen anledning attmisstänka att en sådan utlänning saknar arbetstillstånd. Betalar arbetsgivaren dessulomin skatt och arbetsgivareavgifter bör det, enligl kommitténs förslag, finnasmöjlighet till nedsättning eller slopande av straffavgiften. En arbetsgivaresom medvetet anställer en utlänning utan arbetstillstånd betalar förmodligeninte in skatt och arbetsgivaravgift. Det är naturliglvis dessa sistnämnda"skumma" arbetsgivare som bör komma ifråga för den föreslagnastraffavgiften. Att sedan skattemyndigheterna krånglar till situafionen är baraatt beklaga. Sveahovrätt pch hovrätten för hör som nämnts till de remissinstansersom ställer sig avvisande. ifrågasätter behovet av en sådanytterligare påföljd. I förslaget ligger enligl hovrätten en risk för attsanktionssystemet blir onödigt komplicerat. Hovrätten säger sig därför påförevarande material inte kunna tillstyrka förslaget. Kammarrätten i Stockholmsäger sig inte ha någon anledning att betvivla att de nuvarande bestämmelsernabrister i effektivitet. Det är dock enligt kammartätten inle klarlagt om dettaförhållande har lett liU mera omfattande missbruk. Av betänkandet framgår inteheller närmare inom vilka branscher eller vilka slags företag utländskarbetskraft anställs utan att fillstånd förehgger. Enligt vad kammarrätten harerfarit hör det till undantagen att. missbmk sker vid större, välrenommeradeföretag. Det förefaller sannolikt atl de aktuella missförhållandena främståterfinns hos mindre seriösa arbetsgivare, ofta med särskilt uttalat behov avtillfällig arbetskraft under vissa perioder. I sådana fall torde enligl kammartättenåtminstone ekpnomiska sanktipner bli ett slag i luften. Ytterligareundersökning föreslås beträffande naturen av del missbmk som förekommer ochmöjligheterna av att i prakfiken verkligen komma till rätta med det sanktionsvägen. Visar det sig att missbruket är av större omfattning, måsle även enligtkammarrätten åtgärder vidtas exempelvis i enlighet med vad utredningen harförordat. Det anges dock vara önskvärt att frågan inte löses isolerat för dellabegränsade område utan i ett större sammanhang, t.ex. i samband med dellagstiftningsärende som har aktualiserats genom bl.a. promemorian (Ds Ju1981:3) om ekonpmiska sanktipner vid brott i näringsverksamhet. Under allaomständigheter måste även en del juridiska frågor, l.ex. rörande avgifternasställning vid utmätning och konkurs, penetreras mera ingående än som har sketti betänkandet. Även överåklagaren i uttalar tveksamhet mot att införaytterligare avgifter innan rättsläget har hunnit stabUisera sig beträffandedenna typ av sanktioner och den preventiva effekten har kunnat utvärderas.Överåklagaren säger sig emellertid kunna i huvudsak godta utformningen menlämnar vissa förslag fill mindre justeringar av bestämmelserna. Länsåklagareni pekar på att anställning av s.k. svart arbetskraft kanbekämpas genom skattebrottslagen. Något behov av sanktionsavgifter finnsdärför inte. De låga bötesstraffen som utdöms av dom- Prop.1981/82:146 132 stolarnavid åtal mol arbetsgivare för broll mot utlänningslagen kan enligllänsåklagaren vara motiverade av de förhållanden under vilka anställningensker. Det framstår som väl drastiskt att införa en bestämmelse om en särskildrättsverkan av denna omfattning vid brott som i ell flertal fall framstår somrena ordningsförseelser. Även länsåklagaren i stäUer sig avvisandelill förslaget. advokatsamfundifrågasätter om förslaget utgör en nödvändig utvidgning av sanktionssystemet.Om hittillsvarande lagstiftning inle visat sig tillräckligt effektiv tordedetta enligt samfundels mening huvudsakligast bero på, atl uppspårandet avsådana illegala anställningsförhållanden inle varit tillräckligt effektivt. Detanges därför vara tveksamt om en förstärkning av sanktionssystemet på papperetär ägnad alt öka effektiviteten. Enligl SAF bör utgångspunkten vara all i möjligaslemån motverka förekomsten av illegalt arbele. Kommitténs förslag om införandelav en sank-fionsavgift är emellertid huvudsakligen motiverat av konfiskatoriskaskäl. Syftet är att genom en eliminering av den vinsl eller de besparingar somanställning av illegal arbetskraft kan ge upphov till tillförsäkra samhället enslags ersältning för de skadeverkningar som förekomsten av illegalt arbelemedför. Föreningen ser det dock som viktigare att man genom förebyggandeåtgärder söker motverka uppkomsten av illegalt arbete. Vad som enligt SAF idagsläget främst brister är tillsynen över atl gällande lagregler följs. Delkan inle antas att dessa brister avhjälps genom all man inför ytteriigare en sankfionsform.Det av kommittén föreslagna systemet med en skyldig-hel för arbetsgivaren attbetala etl i förväg faststäUl schablonbelopp enligt modellen för strikt ansvarmåste enligt föreningen med nödvändighet föra med sig en onyanserad fillämpningvid de allmänna domstolarnas handläggning av avgiftspåföljden. Det ligger iden föreslagna avgiftspåföljdens utformning att de subjektiva elementen vidbrottets begående träder i bakgrunden. Detta leder till att sanktionen kan slåoskäligt hårt och ojämnt i de enskilda fallen. Etlpar remissinstanser - som har lämnat förslaget ulan erinran i sak - tar uppvissa tillämpningsfrågor. JK framhåller att man för att förebygga praktiska tolkningssvårigheleråtminstone motivledes bör klargöra om preskriptionsregeln i 99 b § avses skolatillämpas på samma sätt som preskriptionsreglerna i 35 kap. brottsbalkentillämpas beträffande s.k. perdurerande brott. Betänkandetger inle domstolarna någon klar ledning fill vilka särskilda omständigheter sombör föranleda nedsättning eller eftergift av den sanktionsavgifl som skallpåföras arbetsgivare som anställer arbetstagare ulan föreskrivetarbetstillstånd. Av betänkandet framgår således inte om l.ex. sådanaomständigheter som att arbetsgivaren inle haft möjlighet att få tag på annanarbetskraft eller att denne skulle ha åsamkats skada eller förlust i sin näringsulövningom inte arbetstagare utan föreskrivet arbetsfillstånd anställts, l.ex. genom atlväxande gröda annars skulle ha ruttnat. Prop.1981/82:146 133 samhetkan vidare föreligga om sådana omständigheter som atl kollekfiv-avtalsenlig lönutgått, att skatt och sociala avgifter erlagts, m.m. bör påverka bedömningen.Med hänsyn till avgiftens relativt höga belopp bör närmare klargöras vilka särskUdaomständigheter som avses. 5.2Påföljd vid hindrande av verkställighet Detstora flertalet remissinstanser har stäUt sig bakom förslagel att kriminaliseraverksamhet i syfte att hindra verkställighet. Några remissinstanser, bland demkammarrätten i , IPOK, . Svenska Röda Korsetoch Svenska fiyktingrådet, har avstyrkt förslaget. De remissinstanser som haranslutit sig lill kcmmittéförslagel har i allmänhet förordat en utvidgning avundanlagskretsen och inte sällan understmkit vikten av en varsam tiUämpning. RÅ framhåller att det, medhänvisning till att de personer som döljer utlänningar ofta handlar utifrån rehgiösaoch ideologiska bevekelsegmnder, ofta har ifrågasatts om det är meningsfulltalt kriminalisera elt dyUkt förfarande. RÅ delar dock kommitténs uppfattningatt övervägande skäl talar för en kriminalisering. En sådan bör kunna få enpreventiv effekt. Den krets av närstående som undantas från ansvar har utannågon närmare motivering getts en snävare avgränsning än motsvarande undanlagfrån straffbestämmelsen om skyddande av brottsling i 17 kap. 11 § brottsbalken.Då det inte synes föreligga några tyngre vägande skäl för en sådan åtskillnad,bör enligt RÅ bestämmelsen i förslaget angående ansvarsfrihet för vissanärstående utformas på samma sätt som motsvarande stadgande i 17 kap. 11 §tredje stycket . Även JK anser att undantagskrel-sen i de bådafallen bör vara densamma. JO säger sig kunna godtaförslaget i sak. anser övervägande skäl tala för kriminaliseringav en gärning som hindrar verkställighet av avlägsnandebeslut. Inom ramen förtillämpningen av straffbestämmelserna finns möjlighet att ta de hänsyn sombedöms påkallade i vissa fall. Hovrätten för delar kommitténsmening att en straffsanktion bör införas mot dem som aktivt förhindrar att avlägsnandebeslutverkställs. Även om civil olydnad mot lagen kan befaras, bör man ej avstå frånen lagstiftningsåtgärd som framstår som följdriktig. Beslämmelsen bör såsomkommittén har föreslagit kompletteras med regler om ansvarsfrihet för vissanärstående. Enligt hovrättens mening bör undantagen göras lika omfattande som i17 kap. 11 § , inte minst med hänsyn till att vissa utländska nafionaliteterhar ett vidare familjebegrepp än det svenska. Kammarrätteni anser i likhel med kommittén att skälen för kriminaliseringöverväger. Den omständigheten att vissa personer eller grupper av personer kankomma att uppleva sig som martyrer inger enligt domstolen visserligen en inteobetydlig olust. I en sådan situation ger emellertid bestämmelsen osöktanledning att aktualisera det förhållandet. 1981/82:146 134 att den som ogillar gällande lag eller tillämpningen av ensådan i ett demokratiskt rättssamhälle har möjligheten att inom laga ramarverka för en författningsändring. Kammarrätten delar vidare kommitténs uppfattningatt utlänningens närmaste anhöriga inte bör omfattas av den nya straffbestämmelsen.Med hänsyn till alt i mänga ufländska kulturer familje-och släklsammanhållningenär mera utvecklad än i ifrågasätter kammarrätten om inte kretsen av straffriaanhöriga borde göras lika vid somi 17 kap. II § brpttsbalken. tillstyrker förslaget men förordar attkretsen av anhöriga bör vidgas, eftersom de aUra flesta av dem det här gällerär invandrare med andra, ofta myckel vidare släklbegrepp. Även anser övervägande skäl tala för att straff införsför personer som försöker hindra verkställighet av avlägsnandebeslut som harvunnit laga kraft. Nuvarande regler är enligt verket otillfredsställande, inteminst därför att organiserad verksamhet i vinningssyfte inte kan bestraffas.Samtidigt är självfallet medvetet om problematiken när det gäller personersom agerar av övertygelse eller medkänsla. Anledning till ingripanden i sådanafall bör dock minska, om statsmakterna genom atl införa en straffbestämmelseklart uttalar samhällets ståndpunkt i denna fråga. Inom ramen förtillämpningen får enligt bedömas vilken hänsyn som bör tas fill motiven förhandlingen. Generaldirektören och en ledamot avstyrker däremot kriminalisering. i , överåklagarna i ,och saml länsåklagarna i och och ett antalpolismyndigheter argumenterar likaså till förmån för en straffbestämmelse och,i allmänhet, för all undanlagskretsen blir densamma som i 17 kap. 11 §brottsbalken. Överåklagaren i anser en sådan straffbestämmelse somkommittén har föreslagit vara påkallad, framför allt i preventivt syfte. De nuallt vanligare fallen där utlänningar under lång lid göms undan i avsikt altsenare kunna få en omprövning av redan lagakraftvunna avlägsnandebeslut kanförväntas minska genom den föreslagna bestämmelsen. Överåklagaren i Stockholmtillägger att de exempel som kommittén anger på fall då fängelse kan komma ifråga är sådana, alt straffmaximum bör sättas högre. Vid jämförelse med 17 kap.II och 12 §§ finner mandär högre straffmaximum. Det är enligl överåklagaren ej osannplikt att såallvarliga brott kan bli aktuella att behov av tvångsmedel i form av anhållandeoch häktning kan uppstå. Även överåklagaren i anser att straffpåföljden börökas och anför: i organiserad form och mot betalning försökahindra verkställighet av beslut om avvisning eUer utvisning torde också imånga fall framstå som mera slraffvärt än vad en slrafflatitud med sex månadersfängelse som maximum anger. Enligt min mening bör strafflatiluden vid brott mpl96 § punkt 5 i föreslagen lydelse vidgas till att vid försvårande Prop.1981/82:146 135 omständigheteravse ett högre maximum än fängelse . Det kan vidare anmärkas attpersonella tvångsmedel (gripande, anhållande och häktning) som regel inle kankomma till användning om straffmaximum är . Detta förhållande kan ivissa fall väntas medföra betydande svårigheter från främst utredningssynpunkt. Länsåklagarmyndigheteni påpekar att inget subjektivt rekvisit anges i 96 §. Det börenligt myndigheten införas. För ansvar bör krävas uppsåt eller oaktsamhet. Slutligenskall nämnas alt LO och TCO godtar förslaget. RIB ställer sig visserligentveksam till förslagen men anser ändå att det finns skäl alt straffbeläggasådant handlande, om en person mot ekonomiskt vederlag gömmer en utlänning. Idessa fall handlar det om ett utnyttjande av en utsatt utlännings belägenhet.Ett sådant handlande är moraliskt oförsvarbart och bör enligl RIB leda tillsanktioner från samhällets sida. Somnämnts tar å andra sidan ett antal remissinstanser avstånd från förslaget ellerställer sig tveksamma. Kammarrätten i anser i likhet med kommitténatt straff bör slopas för en utlänning som försöker hindra verkställighet avbeslut om hans egen avvisning eller utvisning. Beträffande förslaget att straffskall införas för den som i övrigt försöker hindra att ett avlägsnandebeslutverkställs anför kammarrätten däremot: Delär naturligtvis från allmän synpunkt inte godtagbart att genomförandet av ilaga ordning fattade beslul akfivt obstmeras på sätt som är aktuellt här. Enstraffreglering är därför motiverad av objekfiva skäl. Man kan dock inle bortsefrån att åtgärderna ofta torde vidtas uteslutande på grund av ett - kanske iett vidsträcktare perspektiv missriktat men dock - starkt humanitärt engagemangoch att det därför är tveksamt om en straffsanktion kommer att få avseddverkan. Tvärtom kan risk föreligga att man, i syfte att fästa uppmärksamhetenpå vad vederbörande uppfattar som bristande humanitet, gärna tar på sig ävenett kännbart straff. Kammarrätten ställer sig därför tveksam till förslaget. Detbör enligt kammarrätten inte komma i fråga alt undanta andra anhöriga än somanges i 17 kap. 11 § tredje slycket . Del ligger också ett värde iatt ha etl enhetligt begrepp på dessa närliggande områden. Kammartätten villslutligen understryka alt, om en straffreglering ändå införs i huvudsakligöverensstämmelse med kommitténs förslag, det är väsentligt att den - med fillhjälpav bl.a. reglerna i 20 kap. 7 § - tillämpas med varsamhet. Statskontorettror inte att det föreslagna straffstadgandet skulle påverka inställningeneller handlandet hos de personer som det riktar sig emot. Förslaget är dessutomförenat med kostnader. Domslolshandläggningen i en eller flera instansertillsammans med avtjänandet av eventuella utdömda fängelsestraff kommer atlåsamka samhället kostnader. Eftersom det föreslagna straffstadgandelspreventiva effekt kommer att vara ringa är 1981/82:146 136 del enligl statskontoret tveksamt om dessa kostnaderkommer atl uppvägas av en motsvarande nytta. Förslaget avstyrkes därför. Enligt IPOK:suppfattning har kommittén anfört slarka skäl såväl för som mot eltstraffbeläggande av medhjälp vid hindrande av verkställighet. Till skillnad motkommittén finner dock IPOK atl skälen mot att straffbelägga sådan medhjälpväger över. De flesta som hjälper utlänningar all hålla sig undan tprde göradel av slarka ideella skäl och de är själva säkerligen i allmänhel fastövertygade om atl deras handlingssätt är moraliskt rikligt. Del är därförenligt IPOK inte sannolikt, alt risken för straff skulle avhålla dem från attgömma undan någon. Risken är i stället att de själva medvetet söker martyrskapför atl väcka opinion och medlidande. En bidragande orsak till alt så många tycks vara beredda atl ställa upp och hjälpa till att gömma undanutvisningshotade antas vidare vara alt det i så många fall visat sig alt detlönat sig, dvs. vederbörande har fått stanna här. Om chansen vpremindre att få stanna sedan man hållit sig undan en längre lid skulle heller inleså många vara gömda. Även länsåklagaren i ställer sig tveksam. Någpnuppgift om antalet fall som kommer i fråga har inle lämnats. Avgörande börenligt vara om sådan verksamhel förekommer i så många fall alldet motiverar en utvidgning av straffbestämmelsen eller om möjlighet föreliggeralt komma till rätta med problemet på annal sätt. anseratt "bestämmelsen bör ges en generösare utformning". Svenska RödaKorset, samt Spanska och tar bestämtavstånd från förslaget. Svenska Röda Korset anser det vara "direkluppseendeväckande". 5.3 Brott i samband med flyktings inresa Kommitténs överväganden angående en generös användning avpåföljdseftergift och åtalseftergift när det gäller vissa brott av flyktingari samband med inresan har fått ett blandat mottagande. ' ansluter sig lill kommUléns uppfattning att enflykting inle bör straffas i berörda silualioner. Verket anser lill skillnadfrån kommittén alt lagstiftningen bör ändras för alt man skall nå det önskadesyftet. Den som har använl falsk handling för atl komma undan förföljelse börinte straffas för detta. Straffriheten bör enligt bara gälla för enflykting som tagit sig fill direkt från hemlandet med användande avfalsk handling. Den flykfing som har använt falsk handling för att från ell iredjeland ta sig hit bör däremot inle vara straffri, även om avlägsnande härifråninte är möjligt. Inle heller bör straffrihel komma i fråga för den flyktingsom använder den falska handlingen i andra syften än alt undfly förföljelse.Några andra remissinstanser, bland dem LO och TCO, fillstyrkerkommittéförslaget ulan särskilda kommentarer. En ofta återkommande uppfattningär att -som också kommittén menar - lagsliftningsålgärder bör anslå. Prop.1981/82:146 137 Kammarrätteni Jönköpitig fruktar att en särskild slraffrihelsbestäm-melse för flyktingar,som brukar falska handlingar vid inresa i , skulle komma atl medföraökat bruk av falska resedokument. En sådan Ulveckling är inte önskvärd ochkammarrätten biträder därför kommitténs uppfattning att en sådan bestämmelseinte bör införas. Flerajuristinstanser ultalar sig kritiskt mot förslaget. Ibetänkandet har beträffande de fall där flyktingar i samband med inresan tillSverige gör sig skyldiga till förfalskningsbrotl eller missbruk av urkunduttalats, att det finns starka skäl för domstolarna i fall, där inte särskildaförsvårande omständigheter föreligger, att använda påföljdsefter-gifl liksomför åklagarna att meddela åtalsunderlåtelse. Kommittén har inte föreslagilnågon lagreglering med särbestämmelser för flyktingar i berörda hänseenden utanförklarat att man borde avvakta därmed för att se om utvecklingen ledde till enmindre restriktiv hållning än nu är fallet. Mot kommitténs rekommendation kangöras erinringar både av saklig och mer principiell karaktär. För attpåföljdseftergift skall kunna komma i fråga gäller, att det skall föreliggasynnerliga skäl. Åtalsunderlåtelse med stöd av 20 kap. 7 § första slycket 3.vilket är del lagrum, som närmast torde vara tillämpligt, meddelas beträffande broll,där mycket speciella skäl talar för att påföljd inte är erforderlig. Bådainstituten skall sålunda tillämpas med stor restriktivitet. Högsta domstolenhar i etl mål (NJA 1979, s 335), där omständigheterna varit sådana, somkommittén avser med sin rekommen-dafion, inte funnit anledning att meddelapåföljdseftergift. Hos riksåklagaren har endast elt sådant fall varit föremålför prövning. Denne bedömde därvid inte omständigheterna vara sådana, att åtalsunderlåtelsekunde komma i fråga. Kommitténs rekommendation synes också såvitt avsertillämpningen av institutet påföljdseflergifl stå i strid med de uttalanden,som gjorts i denna fråga i samband med tillkomst. Etl tidigareframlagt förslag om att i bestämmelsen om påföljdseftergift skulle anges vissa omständigheler,som särskilt borde beaktas, befarades kunna medföra, att beslämmelsentillämpades i alltför slor omfattning. En tillämpning enligt betänkandet avinstituten påföljdseflergifl och åtalsunderlåtelse kan tänkas få likartadekonsekvenser. Sveahovrätt delar såtillvida kommitténs mening atl någon särreglering inle börinföras. Med anledning av kommitténs uttalande om den rättsliga behandling somenligt kommittén bör följa på brott av aktuellt slag vill hovrätten betona, attförfalskningsbrott är allvarlig brottslighet inte enbart i vårt land utan äveninternationellt sett. Det förhållandet att sådana brott i vissa fall med hänsyntill omständigheterna ändock kan uppfattas som mindre klandervärda kan - liksomvid hindrande av verkstäUighet av avlägsnandebeslut - i den grad som finnspåkallat i varje särskilt fall beaktas inom ramen för tillämpningen avstraffbestämmelserna.