prop · G503191 · 1981-12-31 00:00:00 — Detta kapital kan till större eller mindre delfinansieras genom atf företaget i sin tur får krediter från leverantörer m. fl.och för ett byggföretag genom å contobetalningar från beställaren. För attföretaget skall kunna ha kassa- och bankmedel av tillräcklig storleksordningkrävs dock i regel också att viss finansiering sker via långfristiga lån ellereget kapital. De oUka komponenterna i rörelsekapitalet framstår som en enhet,vars sammansättning kan växla starkt från dag till dag. Att bryta ut enkomponent (kassa- och bankmedel) ur rörelsekapitalet och särbehandla denna vid förmögenhetsbe-skattningeriär därför principiellt helt felaktigt. Kassa- och bankmedel är som riyss nämntshelt nödvändiga för ett företags löpande verksamhet. Den av kommittén intagnaståndpunkten att inte förmögenhetsbeskatta det "arbetande kapitalet"i ett företag borde sålunda innebära att inte heller kassa- och bankmedel blirföremål för en sådan beskattning. Detta i än högre grad mot bakgrunden av attsammansättningen av de olika komponenterna i rörelsekapitalet på grund avinträffade normala affärshändelser starkt kan växla från dag till dag, I byggbranschen finns dessutom speciella omständighetersom medför särskilt stora variationer. En av orsakerna härtill är attbyggföretagen ofta har relativt få "produkter" i arbete menvarje "produkt" avser som regel mycket stora belopp. Detta medför attinbetalningsströmmarna till företaget är fördelade på relativt fåbetalningstillfällen och att inbetalningarna då avser stora belopp. En annanorsak till att likvida medel varierar mycket är de speciella kontraktsvillkorsom ofta tillämpas vid entreprenadarbeten. Vanligtvis innehåller en beställaremellan 5 och av fakturerade Prop.1981/82:191 112 belopp till dess entreprenaden godkänts. I vissa fallinnehålls delar av konlraktssumman även . När dessa belopp såsmåningom inflyter uppgår de till avsevärda belopp. En ytterligare anledningtill att de likvida medlens storlek varieiar är att byggföretagen betalarmerparten av sina utgifter i löpande priser medan man får betalt förprisförändringar i efterhand sedan de officiella indextalen blivit kända. Vidare måste byggföretagen ha likvida medel av vissstorlek fillgängliga för att själva kunna finansiera viss del av den pågåendeproduktionen. Dessutom måste en entreprenör ha beredskap för att vid lämpligatillfällen kunna förvärva mark, saneringsfastigheter m. m. för att företagetsproduktion skall kunna tryggas. Storleken av den skattepliktiga förmögenheten kan sålundavariera beroende på när en affärshändelse råkar inträffa i förhållande tillbokslutsdagen. Detta innebär stora orättvisor mellan olika skaftskyldiga. Ibilaga till SBEF:s yttrande ges exempel på hur normala affärshändelser, somreellt sett inte påverkar företagets förmögenhet, ändå får stor betydelse vidförmögenhetsbeskattningen. Kommitténs förslag torde därför innebära att mångaskattskyldiga före bokslutsdagen kommer att vidta företagsekonomisktomotiverade åtgärder för att tillfälligt nedbringa storleken av likvida medel irörelsen. SBEF anser sålunda att starka principiella skäl talar för att likvidamedel i rörelsen och jordbruk undantas från förmögenhetsbeskattning. Ettsådant synsätt överensstämmer som tidigare nämnts f. ö. helt med detgrundläggande syftet i betänkandet att arbetande kapital skall undantas frånförmögenhetsbeskattning. SBEF avstyrker därför bestämt kommitténs förslagbeträffande beskattning av kassa- och bankmedel. Om kommitténs förslag på den aktuella punkten ändå ledertill lagstiftningsåtgärder bör i vart fall likvida medel som är av förrörelsen normal storleksordning undantas från beskattning. Gränsdragningenmellan vad som kan anses som normala likvida medel torde inte behöva vållanågra större problem. Likvida medel motsvarande minst två månaders faktureringeller - med hänsyn till semestermånad - av årets faktureradeomsättning borde schablonmässigt kunna hänföras till skattefria tillgångar. I sammanhanget vill SBEF beträffande fordringar framhållaföljande. Enligt förslaget skall "rörelsefordringar" infe upptas vidförmögenhetsberäkningen. SBEF utgår från att skattefriheten skall gälla allafordringar -oavsett kredittidens längd - som uppkommer fill följd avtillhandahållanden i rörelsen och all sålunda t. ex. reverslån tillsmåhusköpare omfattas av skattefriheten, Vad gäller skatteplikten för likvida medel vill samfundetvidare peka på den ur materiella synpunkter inte befogade olikhet som uppstårberoende på om den skattskyldige vid bokslutet har erhållit en beställdtillgång eller ej. Antag att en rörelseidkare mot slutet av räkenskapsåretbeställer ett inventarium som efter leveransen kommer att utgöraanläggningstillgång i rörelsen. Har leverans av inventariet skett och betalningdärför erlagts före bokslutet, uppgår de skattepliktiga tillgångarna till ettlägre belopp än om betalning inte hunnit erläggas. I det senare fallet skallnämligen de likvida medel som kanske efter bokslutet användes förbetalning av inventariet, räknas in bland de skattepliktiga tillgångarna. Attundvika skatteplikten för medlen genom att göra en förskottsbetalning tordeinte 1981/82:191 113 medföra att fordringen blir skattefri. Detsamma gällerbeträffande förskottsbetalning av varuinköp. Omotiverade ochkostnadsfördyrande förtidsinköp av varulager kan också bli följden. De betänkligheter samfundet framfört vad gällerskatteplikten för likvida medel gäller i lika hög grad förslaget att likvidamedel i vissa fall skall kunna undantas från skafteplikt. Undantagsregeln skallkunna tillämpas i de fall de likvida medlen är onormalt stora i förhållandetill verksamhetens art och omfattning och detta beror på omständigheter, varöverden skattskyldige inte kunnat råda. I dessa fall föreslås skattepUkten kunnabegränsas till vad som kan betecknas som normal omfattning av likvida medel. Omen undantagsregel skall ingå i regelsystemet, vilket samfundet i och för siganser motiverat, bör den ges en mera stringent utformning än enligt förslaget. Likvida medel ingår som en naturlig del av det arbetandekapitalet i företag. Ett företag måste således ha likvida medel tillgängligaför att möta kortfristiga skulder, göra erforderliga mindre investeringar menframförallt för att ha en nödvändig betalningsberedskap för löpande utgifter.Storleken av ett företags likviditet är vidare ett mått på dess ställning. Engod likviditet är i regel nödvändig ur företagsekonomisk synvinkel. Somförslaget är utformat i denna del kan det tänkas få fill följd attföretagsekonomiskt omotiverade åtgärder, t. ex. förtidsbetalning av fakturor,vidtas för att nedbringa likviditeten i företaget. Det ligger också nära tillhands att företag handlar upp omotiverat stora lager med de företagsekonomisktnegativa konsekvenser det kan medföra eller att kortfristiga investeringar vidtassom förändrar grunden för långsiktiga investeringar. Förslaget leder också tillminskad neutralitet i beskattningen mellan olika företag eftersom företagensbehov av likvida medel varierar från företag till företag och från bransch fillbransch liksom från tid till annan. Detta kan leda till att företagen inteutvecklas eller konsolideras i den takt och omfattning som utgör själva grundenför utredningens förslag i övrigt. SHIO-Familjeföretagen är av den bestämda uppfattningen attäven likvida medel bör undantas helt frän förmögenhetsbeskattning. De påtaladegränsdragningsproblemen är inte nya utan bör liksom kunna lösasi praxis i avvaktan på resultatet av aviserat utredningsarbete med anledning avförslagen i "Reformerad inkomstbeskattning". redovisningskonsulters förbund anför: Rörelsekapital i form av likvida medel, i den mån de ansesnödvändiga för verksamheten, bör i likhet med andra tillgångar undantagas frånförmögenhetsbeskattning. Den föreslagna beskattningen av likvida medel kaninnebära, att den skattskyldige lockas omdisponera sina likvida medel i andratillgångsslag. Möjligheter finns fill inköp av lager, undvika att sälja lagereller atf disponera likvida medel för tillfällig skuldminskning vid bokslut. Enligt kommittén skulle en beskattning av likvida medel haen stimulanseffekt till investeringar. Denna effekt bedömer vi som mycketmarginell med hänsyn till vad vi anfört ovan. De gränsdragningsproblem, somkommittén anför mot en uppdelning av likvida medel, bedömer vi f. n. som små. 8 1981/82. Prop.1981/82:191 114 4.2 Behandlingen av jordbruksfastigheter När det gäller kommitténs förslag beträffande mark som ärutarrenderad och utarrenderingen inte är ett led i generationsskifte, villlantbruksstyrelsen påpeka att ett mycket stprt antal markupplåtelser skerformlöst och därför i strikt juridisk mening ej utgör arrende, medan i praktikenett arrendeförhållande föreligger. Även dessa upplåtelser bör enligtstyrelsens mening omfattas av de föreslagna reglerna. Styrelsen har ävenövervägt risken för minskat utbud av arrendemark med åtföljande press uppåt påarrendeavgifterna fill följd av kommitténs förslag. Styrelsen finneremellertid att den föreslagna beskattningen är så pass måttlig att denna intepå något avgörande sätt torde påverka en jordägares beslut att arrendera utmarken. Innehav av jordbruksmark för utarrendering utgör å andra sidan sådantpassivt ägande, för vUket skäl saknas att medge särskilda lättnader ikapitalbeskattningen. Lantbmksstyrelsen ifrågasätter emellertid om denvärdenivå, som föreslås för juridiska personer och för fysiska personer, somupplåter mark, är tillräcklig för att motverka att jordbruksfastigheter innehasi kapitalplaceringssyfte. Såvitt styrelsen kan finna, innebär de föreslagnareglerna för dessa ägarekategorier ofta lättnader i kapitalbeskattningen avjordbruksmark jämfört med vad som gällde vid taxering, även om hänsyntas till höjningen av taxeringsvärdena vid fastighetstaxering. Beträffande skogen hade det varit angeläget med olikabehandling av aktiva och passiva skogsägare. Styrelsen har dock förståelse föratt en sådan uppdelning av ägarna kan vara svår att göra. Det föreliggeremellertid ett så stort allmänt intresse av all inle medge lättnader ikapitalbeskattningen för passiva skogsbrukare, att detta bör motiveraytterligare överväganden i syfte att skilja ut denna grupp. En tänkbarmöjlighet kunde liksom i realisationsvinstbeskattningen vara att utgå frånägarens mantalskrivningsadress. Skulle del visa sig möjUgl att skilja mellanaktiva och passiva brukare, torde den föreslagna värdenivån för passiva brukarevara för låg med hänsyn till kommitténs inledningsvis återgivna målsättning. Omkommande lagstiftning å andra sidan grundas på kommitténs förslag att likabehandlaaktiva och passiva skogsbrukare, finner styrelsen den föreslagna värdenivån välavvägd. En minoritet i i -ledamöterna - anför: När det gäller förmögenhetsbeskattningen av s, k. "passiva jordägare" så anser vi att dessa inte bör särbehandlas. Debör skattemässigt behandlas på samma sätt som andra jordägare. Vi ansluter osspå denna punkt helt till de synpunkter som anförts i reservafion av denmoderate ufredningsledamoten . En minoritet inom i -ledamöterna - anför: När det gäller förmögenhetsbeskattning av utarrenderadjord anser vi att tillräckligt underlag saknas för att bedöma effekterna avmajoritetsförslagets behandling av denna fråga. Vi anser att denna fråga måsteutredas ytterligare. 1981/82:191 115 När det gäller förmögenhetsbeskattning av skogsmark anservi att majoritetsförslaget kan innebära diskriminering av aktiva enskildaskogsägare. Vi anser atf även denna fråga bör utredas ytterligare. Minoriteten i i anför: Såvitt slutligen angår förmögenhetsvärderingen avutarrenderad jordbruksmark och av skogsmark samt av jordbruksmark som ägs avjuridisk person ansluter vi oss till det av den sakkunnige avgivna yttrandet. Tyvärr har emellertid utredningens majoritet intefullföljt sina intentioner utan gjort inskränkningar på vissa områden och t.o.m.föreslagit skattehöjningar för visst kapital såsom höjning av deskattepliktiga skogsbruks- och jordbruksvärdena från till vadgäller all skogsegendom samt utarrenderad jordbruksmark (exklusive utarrenderinginom kärnfamiljen). Förbundet delar inte uppfattningen att detta är nödvändigtutan menar att systemet med skattebefrielse skall göras så genereUt och enkeltsom möjligt. Delegationen har inledningsvis framfört som sinuppfattning, att förmögenhetsbeskattningen bör helloch hållet avskaffas elleråtminstone generellt lindras i en sådan omfattning, att den blir i det närmasteplaceringsmässigt neutral. För den händelse förmögenhetsskatten kommer att ävenframdeles ligga kvar på nuvarande nivå är det dock nödvändigt att genom särreglerskydda familjeföretagsamheten mot den kapitalavtappning, som dessa företageljest skulle utsättas för. Vad särskilt jordbruksfastigheter angår är det somkommittén framhåller av stort värde att äganderätten tillförsäkras dem sombrukar jorden och därför angeläget, att kapitalbeskattningen utformas så attden kan utgöra en stimulans för omsättningen av jordbraksfasligheter. I motsatstill vad som i regel gäller fastigheter som används i en rörelse kan enjordbruksfastighet vara begärlig enbart som kapitalplaceringsobjekt. Somdelegationen tidigare framhålht råder ingen tvekan om aft begärligheten ökat pågrund av atf jordbruksfastighet - som placeringsobjekt betraktad - är relativtgynnad i avseende på kapitalskatterna, vilket förhållande i sin tur bidragit dll1970-talets starka stegring av priserna på jordbruksfastigheter. Omförmögenhetsbeskattningen skall bibehållas i sin nuvarande utformning kandelegationen således ansluta sig till grundtankarna i kommitténs förslag. Delegatipnenvill dock i ännu högre grad slå vakt om de aktiva brukarnas intressen och villframlägga följande förslag till gränsdragning och värderingsregler. Jordbruksmark och i driften använda byggnader Delegationen finner det självfallet riktigt attjordbruksmark och driftbyggnader i brukarens ägo skall vara undantagna frånförmögenhetsbeskattning liksom vid utarrendering inom den angivnanärståendekretsen. Denna princip bör dock inte frångås om en aktiv brukare pågrund av ålder, sjukdom eller liknande anledning arrenderar ut sin fastighettill någon utanför närståendekretsen. Delegationen vill föreslå att undantagetfrån skatteplikt Prop.1981/82:191 116 anges avse åker- och betesmark samt driftbyggnader sominnehas av brukande ägare. Begreppet brukande ägare skulle därefter kunnadefinieras enUgt följande. Med brukande ägare av jordbruksfastighet förstås påfastigheten bosatt ägare som självständigt - direkt eller indirekt via juridiskperson - brukar densamma. Med brukande ägare jämställs den som tidigaresjälvständigt brukat fastigheten men på grund av ålder, sjukdom, offentligtuppdrag eller annan jämförUg omständighet upphört därmed. Frågan om självständigt brukande föreligger skall prövasäven med beaktande av makes, barns eller förälders arbetsinsats. Sådanarbetsinsats kan utföras såväl i form av sambruk som i form av arrende. Om ett fastighetskomplex, som utgör en förvaltningsenhet, fillmer än hälften är självständigt brukat skall hela fasfighetsinnehavet ansesvara självständigt brukat. Vid denna gränsdragning skall även innehavet av skogoch skogsmark beaktas. Även om bosäftningskravet inte är uppfyllt kansjälvständigt brukande anses föreligga om den uteblivna bosättningen ärbetingad av att bostad saknas eller är i undermåligt skick eller att bostadendisponeras av fömtvarande ägare eller att ägaren är bosatt på annan, av honomsjälvständigt brukad jordbruksfastighet eller att särskilda omständighetereljest föreligger. Delegationens förslag innebär bl. a., aft den aktivelantbrukaren inte av förmögenhetsskatteskäl tvingas lämna sin gård den dag hanlämnar sitt yrkesverksamma liv på grund av ålder, sjukdom eller därmedjämförlig omständighet. Genom att förälders arbetsinsats kvalificerar ägarenvinner man den effekten, att successiv generationsväxling kan genomföras underlivstiden. VanUgt är att föräldrarna i ett tidigt skede vill överföraäganderätten tUl fastigheten på den blivande brukaren men under en övergångstidbehålla brukningsrätten som arrendator. Sådan successiv generationsväxlingförsvåras inte, eftersom fastigheten med föräldrarna som brukare blirundantagen från skatteplikt. eller delegationen föreslår att syskonsarbetsinsats skaU ge rätt att tUlämpa de förmånligare värderingsreglerna.Delegationen vUl framhålla att denna avskärmning bör leda till minskadbenägenhet för syskon att passivt stå kvar i ett samägande avjordbruksfastighet. Enligt delegationens erfarenhet blir samägandeformen alltmindre lämplig inom lantbruket, i synnerhet om endast någon av delägarna akfivtbrukar den samägda fastigheten. Ett särskilt problem föreligger när ett faslighelskomplexbeslår av såväl brukade som utarrenderade enheter. För att i dessa fall integöra ägaren benägen att av skatteskäl dra in arrendeställena under egetbrukande har ovan föreslagils att huvudregeln i dessa fall skall kompletterasmed en särbestämmelse av innebörd, att det egna brukandet skall kvalificeraäven utarrenderade jordbruksfastigheter i det fall deras sammanlagda taxeringsvärdenutgör mindre än hälften av taxeringsvärdet för hela faslighelskom-plexet. Detbör kanske understrykas, atf jämförelsen skall avse fastigheternas totalataxeringsvärden, alltså inkl. skogsbmksvärde. Delegationens förslag kan - ehuru i betydligt lägre gradän kommitténs -leda till fall, där ägaren försöker uppfylla brukarkravet genomskenmanöver. I stället för ett regelrätt arrendeavtal kanske parternaupprättar ett Prop.1981/82:191 117 anställningsavtal, där den tilltänkte arrendatorn anställessom förvaltare på villkor som innebär, att denne får samma ekonomiska utbytesom om han varit arrendator. Benägenheten att ingå sådana avtal torde dock intebli särskilt stor beroende på dels att "arrendatorn" tvingas avståfrån den större trygghet, som regelrätt arrendeavtal innebär, dels att parternaställs inför ett besvärligt avtalsförhållande i största allmänhet. Kommitténsförslag innebär att driftbyggnader generellt skall vara undantagna frånskatteplikt. Delegationen kan stödja detta förslag eftersom investeringar iekonomibyggnader med begränsad varaktighet knappast kan i första hand varabetingade av placeringsintresse. Vad sedangäller värderingen i de fall ägaren inte uppfyller kraven på självständigtbrukande kan det naturligtvis ifrågasättas, om inte önskemålet om störstamöjliga samband mellan ägande och brakande skulle bättre tillgodoses, om hela istället för halva taxeringsvärdet skulle upptagas till beskattning. Ä andrasidan torde flertalet jordbruksfastigheter fastighetstaxeringvara belastade av en latent inkomstskatteskuld. Delegationen kan därför försin del acceptera kommitténs förslag att halva jordbruksvärdet skall redovisassom förmögenhetsvärde av icke brakande ägare av jordbruksfastigheter. Bostadsbyggnader -\- tomtmark, som disponeras av ägareoch/eller brukare Kommitténs förslag innebär, att bostadsbyggnader medtillhörande tomt, som inte upplåtits till anställda inom jordbruket, skall tas upptill av taxeringsvärdet. Delegationen har ingenting att erinra motförslaget. Delegationen delar kommitténs uppfattning attgränsdragningen mellan brukande och icke brukande ägare av skogsmark ärbesvärlig. Dels är den skogsbärande delen av en jordbruksfastighet endast isällsynta undantagsfall upplåten mot arrende, dels är det i fråga om skogenmöjligt att på ett helt annat sätt än vad som gäller jordbruksmarken fjärrstyraverksamheten. Den egna fysiska arbetsinsatsen kan pckså inskränkas vida mer änvad som i regel är möjligt inom jordbruket. Detförhållandet, att skogsmark normall inte kan upplåtas på arrende, gör att sågott som samtliga skogsägare kan betecknas som brukare i den meningen, att desjälva inom skogsvårdslagens ram avgör vad som skaU företagas i fråga omavverkningar, skogsvårdande åtgärder etc. Visserligen kan förvaltningen avskogsinnehavet uppdragas åt annan men man torde ändå av praktiska skäl fåacceptera, att samtliga skogsägare, som uppfyller det tidigare angivnabosättningskravet, betraktas som brukande ägare. Motbakgrund av de redovisade förhåUandena kommer delegationen fram till attförmögenhetsvärderingen av skogen bör kunna ske efter samma principer som de,vilka delegationen föreslagit för jordbruksmark. Brukande ägare skall såledesinte redovisa något förmögenhetsvärde för sitt skogsinnehav. Icke brukandeägare skall däremot redovisa sitt innehav av skog och skogsmark somskattepliktig förmögenhetstillgång. Delegationen vill för sin del dock inteacceptera, aft värdet i dessa fall skall upptagas så högt som fill 50 procent.I stället vill delegationen anknyta till det procenttal, som kommitténföreslagit beträffande fideikommissens skogsinnehav, nämligen 30 procent.Anledningen härtill är att skogen i betydligt högre grad än jordbruksmarkenutsatts för höjningar vid fastighetstaxering varför skogsmarksinnehavetockså är i högre grad belastat av latent inkomslskatteskuld. beaktas att om skog avyttras utan samband med avyttring avmarken blir intäkten regelmässigt beskattad i förvärvskällan till 100 procent.Visserligen kan skogsägaren tillgodoföra sig skogsavdrag för halva skogensanskaffningsvärde men sådana avdrag är inte definitiva utan skall återföras i indexeratskick till beskattning vid nästföljande fastighetsförsäljning. Delegationens förslag innebär för fysiska personersammanfattningsvis aft skattepliktiga värden för jordbruksfastighet skallbestämmas enligt följande. Som jämförelse medtas motsvarande procentsatserenligt kommitténs förslag. Jprdbruksfastighet, brukad - direkt eller indirekt - avägaren. Bpstadsbyggnads- och tomtmarksvärde, ägaren och/eller brukaren Skogsbruksvärde och skogsimpedimentvärde O Beträffande definifion på brukande ägare, se s. 19 f. Jordbruksfastighet, icke brukad av ägaren. Jordbruksvärde Ekonomibyggnadsvärde Bostadsbyggnads- ochtomtmarksvärde, ägaren och/eller bmkaren Skogsbruksvärde och skogsimpedimentvärde Jordbmksfastighet, som innehas med fideikommissrätt. Jordbruksvärde Ekonomibyggnadsvärde Bostadsbyggnads- och lomtmarksvärde,ägaren och/eller brukaren Skogsbruksvärde och skogsimpedimentvärde Jordbruksfastigheter, innehavda av juridiska personer Enligt delegationens uppfattning bör de ovan föreslagnavärderingsprinciperna i princip gälla även i det fall jordbruksfastighet ägsav juridisk person. OUka regler torde dpck få tillskapas beroende på resp.juridiska personers skattemässiga status. finner delegationen det rimligt attdödsboet under den treåriga övergångsperioden inte skall vara skattepliktigt istörre utsträckning än under den avlidnes innehav. Det av delegationenföreslagna regelsystemet för fysiska personer bör därför i sin helhet gällaäven för oskiftade dödsbon under dödsåret och de fre efterföljande åren. 1981/82:191 119 Efter angiven tidsperiod kan dödsbo under vissaförhållanden kvarstå som eget skattesubjekt eller också bli föremål förhandelsbolagsbeskattning. Om dödsboet skall utgöra självständigt skattesubjektfår den skattepliktiga förmögenheten inte överstiga . Dennavärdegräns skall bestämmas utan beaktande av efterlevande makes förmögenhet.Beloppet torde vara så lågt, att värderingsreglerna i och för sig saknar prakfiskbetydelse. Någon enhetlig grund måste dock gälla och delegationen föreslårdärför, att vid prövningen huruvida dödsboets skattepliktiga förmögenhetöverstiger . värdering skall ske enligt de principer, som tidigareskisserats för icke brukande ägare av jordbruksfastighet. Om det oskiftade dödsboet emellertid är av sådan storlekatt handelsbolagsreglerna blir fillämpliga bör värderingen ske efter sammagrunder som vid samägande. Självständigt brukande delägare skall således fåtillämpa de förmänliga värderingsreglerna. Övriga delägares andel skallvärderas efter de grunder som delegationen föreslagit för icke brukande ägare. De fall där jordbruksfastighet ägs av handels- ellerkommanditbolag torde vara få. Delegationens ovan framförda förslag i fråga omhandelsbolagstaxerade dödsbon torde oförändrat kunna gälla även vid indirektägande via handelsbolag.