prop · G503113 · 1981-12-31 00:00:00 — Även sektorsorganen har således ettansvar när del gäller alt skapa föratsättningar för en jämnare geografiskfördelning av sysselsättning och service. Denekonomiska situationen ställer krav på en effektiv användning av våraekonomiska resurser. Avvägningar grundade på bedömningar av kostnader ocheffekter måste därför göras mellan de många medel som används för att kommatill rätta med de regionala obalanserna. För detta behövs ett beslutsunderlagbl. a. i form av en regional samhällsplanering Prop.1981/82:113 35 för prioriteringar mellan skUda samhällsinsatser ochregioner. Extra medel kommer endasi i undanlagsfall all vara tillgängliga föratt lösa de regionala problemen. Denna inriktning stämmer väl med de synpunktersom framförts av och . I länsstyrelsernas uppgifter ingår alt i samarbete med deregionala seklorsorganen se fill att de regionalpolitiska medlen och de övrigamedel som statsmakterna stäUer till förfogande för de statliga sektorsorganenutnyttjas så effektivt som möjligt. Jag har i del föregående redogjort för de olikabestämmelser som har lagts fasl i syfte all tillgodose regionalpolitiskaönskemål inom ramen för sektormyndighelernas verksamhet. Del gäller t. ex.länsstyrelsens möjlighet all begära regeringens prövning av centralförvaltningsmyndighets beslut om fördelning av resurser inom länet i de falllänsstyrelsen anser att beslutet strider mol de regionalpolitiska målen. Länsstyrelserna har dessutomfilldelals egna medel för alt påverka verksamheten inom skilda sektorer. Medhjälp av medlen för åtgärder i anslutning lill länsplaneringen harlänsstyrelserna kunnat starta projektarbete av slor betydelse inom olikaområden. Genom dessa medel och detta projektarbete har en effektivare samverkanoch samordning mellan regionalpolitiken och seklorspolitiken åstadkommUs. Flera länsstyrelser har i länsplanering 1980 framförtförslag för all förbättra bl. a. seklorssamordningen. a. har länsstyrelseni ingående behandlat denna fråga. Jag anser att länsstyrelsernas möjligheter all verka fören bättre regional utveckling kan förbättras ytteriigare. Länsstyrelsernasuppgift all verka för samordning av den statliga politiken på olika områden börkunna underlättas genom en forlsall beslutsdecentralisering lill regional nivå.Möjligheterna alt anpassa seklorspolitiken lill de regionala och lokalaföralsällningarna och önskemålen bör därigenom öka. Vidare behövs medel som påregional nivå kan användas för att främja den regionala utvecklingen. Jagkommer senare (avsnitt 3.7) alt föreslå en mer decentraliserad handläggning avmedlen för regionalpolifiska insatser. Jag vill i detla sammanhang också hänvisa till del arbelesom bedrivs inom länsdemokralikommillén (Kn 1976:04). Efter samråd med chefenför kommundepartementet kan jag konstalera all den stärkta samordningsroll förlänsstyrelserna som mina förslag innebär, ligger i linje med de direktiv somregeringen givit länsdemokratikommittén och med de förslag som slutbehandlasinom ramen för kommitténs arbete. 3.2.4 Länsplaneringens framtida roll och utformning Jag går över lill all redovisa vad jag i annatsammanhang kommer all föreslå regeringen vad gäller länsplaneringens roll i delframlida regionalpolitiska besluts- och planeringssystemet. 1981/82:113 36 Förall förbättra möjligheterna till prioriteringar och hänsynlaganden inom skUdasektorer behövs ett planerings- och programarbete på länsnivån där man kangöra väl förankrade avvägningar mellan skilda mål för länels utveckling ochmellan olika säll att utnyttja länels samlade resurser. Länsplaneringen germöjligheter lill politisk förankring av sådana avvägningar. Minaförslag ulgår främst från regionalpolitikens behov där sysselsättningsaspektenalllid vägt myckel tungt. Det är emellertid uppenbart att länsstyrelserna i desektorsövergripande bedömningar som de från regionalpolitiska utgångspunkterhar att göra måste väga in mål och aspekter från ett stort antalpolilikområden. Somjag har redogjort för i det föregående är del länsstyrelserna som ansvarar förden övergripande statliga samhällsplaneringen i länen. Mina förslag innebärdärför inle någon utökning av deras befogenheter. Det är emellertid uppenbartall de avvägningar som måste göras mellan skilda mål måste grandas på en breddebatt i länen och kommunerna. Jagvill betona kommunernas viktiga roll i länsplaneringen. Kommunala beslut omlokalisering av boende, arbete, service och infrastruktur påverkarmöjligheterna alt uppnå olika samhällsmål vad gäller t. ex. väl fungerandelokala arbetsmarknader och ur energisynpunkt goda kollektivtrafik-lösningar. Kommunernabidrar genom sin planering med underlag som kan användas vid bedömning av vadsom behövs för att uppnå vissa nationella mål vad gäller t. ex. sysselsällning,service, miljö och energi. Jag ser det därför som nödvändigt alllänsplaneringen i ökad utsträckning bygger på den kommunala översiktligaplaneringen, som länsplaneringen, bl. a. genom all ge information omden statliga planeringen, utgör ell underlag för planeringen i kommunerna.Eftersom den statliga verksamheten i länen nästan undantagslöst påverkar denkommunala verksamheten, måste kommunerna ges möjligheter lill ell starktinflytandet över länsplaneringen. Kommunerna bör härigenom kunna ge underiagför statens prioriteringar inom och mellan olika sektorer. En aktiv medverkanfrån kommunerna i den regionala planeringen är således av slor betydelse. Genomdet länsplaneringsarbele som sedan millen av 1960-lalel bedrivits i länen haren god grund lagts för det regionala beslutsfattandet i olika länsfrågor.Länsstyrelserna har inom ramen för delta arbele analyserat bl.a. befolknings-och sysselsättningsutvecklingen och lagt fasl övergripande mål förortsstrukluren i länen. De har vidare angett vilka regioner i länen som börprioriteras av sysselsätlningsskäl eller andra skäl, ställl upp mål församhällssektorer som är vikliga för den regionala utvecklingen etc. Dessautgångspunkter för länsstyrelsernas länsplaneringsarbele har lagts fasl ilänsprogram, rikfiinjer för den fysiska riksplaneringen, den regionalatrafikplaneringen och andra för den regionala samhällsplaneringen väsentligaplaner. 1981/82:113 37 Tyngdpunktennär del gäller regionalpoUlisk planering och samordning har således lagts pålänsnivå. Tiden är nu enligl min mening mogen att ytterligare markera detta.Jag föreslår därför att de av regeringen initierade s.k. fullständigalänsplaneringarna som hilfiUs genomförts ungefär skall tas bort. Detbör ankomma på regeringen att närmare bestämma om de föreskrifter som ifortsättningen skall gälla för länsplaneringsarbelel. För riksdagensinformation vUl jag dock nämna följande om den inriktning och utformning jaganser att planeringsarbetet i fortsättningen bör ha. Jagböriar med att redogöra för den roll den årliga länsrapporten fortsättningsvisbör ha. De länsrapporter som länsstyrelserna hiltills har utarbetat ochöverlämnat till regeringen vid utgången av mars månad har haft flerasyften. De skall innehålla en revidering av länsprogrammen i den månuppföljningen av den fullständiga länsplaneringen föranleder det, enredogörelse för regionalpolitiskt väsentliga åtgärder som vidtagits sedanföregående länsrapport saml förslag till åtgärder som bör vidtas för attlänsprogrammets riktlinjer skall uppfyllas. Rapporten skall vara utformad såatt den kan tjäna som underlag i del statliga, landslingskommunala ochkommunala budgetarbetet. Länsrapporternahar i flera avseenden varit ett väsentligt inslag i del kontinuerligaregionalpolifiska arbetet. När det gäller kopplingen fill den stafiigabudgetprocessen kan det emellertid konstaleras all de praktiska möjligheternatill reell påverkan har varit begränsade. Del finns flera skäl lill detta. Såär t. ex. många förslag som länsstyrelserna för fram lill regeringen inle avden arten all deras genomförande kräver beslut av regering eller riksdag. Oftaär delta ansvar delegerat lill någon myndighet. Förslag som framförts har oftainle varit tUlräckligl förankrade i den myndighet som berörs och har därmedhaft svårt att fä gehör i budgetprocessen. Jaganser emellertid att länsrapporten kan fylla en i många avseenden väsenfiigfunktion när det gäller och länsorganens arbele med regionalafrågor. Jag avser därför att föreslå regeringen alt länsstyrelserna ävenframgent skall utarbeta en årlig länsrapport med delvis ny inriktning och utansamma direkta koppling lill den statliga budgetprocessen som den hittillshaft. 1 rapporten bör finnas enkortfattad redovisning av de mål och riktlinjer som enligt börUgga till grand för bl. a. de statliga regionala myndigheternas verksamhet ilänet. En analys av den regionala befolknings- och sysselsättningsutvecklingenoch en bedömning av utvecklingen och gällandeplaneringslal för år som bestäms av regeringen bör ocksä redovisas kortfattat.Vidare bör av rapporten framgå vilka planerings- och utvecklingsinsatser somgenomförts under del senas-le året och vilka som pågår och planeras för delkommande året. Härvid bör bl. a. beaktas vad som anfördes i regeringenstidigare berörda skrivelse 1981/82:113 38 (1979/80:168)om riktlinjer för del fortsafia jämslälldhetsarbetel där del framhölls all enav huvudfrågorna i den regionalpolifiska planeringen är en utjämning avsysselsättningsgraden mellan landets olika delar, något som framför allt berörkvinnorna. Av rapporten bör slufiigen framgå lill vilka ändamål länsstyrelsenkommer att använda tilldelade regionalpolifiska medel och vilka stadiga medelsom i övrigt tilldelats de statliga regionala organen i länet. Underlag lillrapporten bör hämtas från bl. a. statlig och planering. Rapporten börutarbetas i samarbete med statliga länsorgan, landstingskommunen och kommunernai länet. Delär också väsentligt att rapporten presenteras på ett lättillgängligt sätt.Enligt min bedömning kommer rapporten, med del föreslagna innehållet ochuppläggningen dels alt utgöra ell viktigt underlag för del löpande arbetet ilänet, dels kunna bilda utgångspunkt för en fortlöpande debatt i länet om denstafiiga regionala politiken. Rapporten blir med föreslagen utformning vidareett väsentligt underlag för beslutsfattandet på central nivå. Riktlinjerför den övergripande regionala planeringen och för utvecklingen i länen inomviktigare samhällsområden har tidigare behandlats av länsstyrelserna ilänsprogram eller i särskilda planer och program. För att få eneffekfiv sektorssamordning som är väl förankrad i länen bör sektorsorganen isamråd med kunna utarbeta särskilda sektorsplaner eUerriktlinjer för sådana sektorer och frågor som är av betydelse för länetsutveckling. I ell sådant arbete bör landstingskommunen och berörda kommunerberedas fillfälle att delta. Av sådana planer eller riktlinjer bör bl. a.framgå hur sektorsorganet avser att la hänsyn lill regionalpolitiska mål ochriktlinjer för länet. Sektorsplaner eller riktlinjer bör utarbetas vid dentidpunkt och i de former som och sektorsorganel bedömerlämpliga. Ivissa fall kan del också vara motiverat all regeringen ger särskilda uppdragtill länsstyrelserna eller vissa myndigheter. Detnäringspolitiska området är av sådan betydelse för regionalpolitiken all jagavser föreslå regeringen alt uppdra ål länsstyrelserna all i samarbete medlänsarbetsnämnderna, utvecklingsfonderna och kommunerna i länen utarbetaprogram för den regionala industripolitiken. Sådana program bör bl. a.innehålla riktlinjer för användningen av regionalpolitiska och andra medelavsedda för näringslivet, geografiska prioriteringar av samhällets insatseretc. Deriktlinjer för verksamheten inom en viss sektor som läggs fasl måste vara avförhållandevis långsiktig karaktär. Del blir därmed huvudsakligen genom denkontinuerliga verksamheten och de årliga budgetbesluten inom resp. länsorgansom dessa riktlinjer förverkligas. bör i samråd med resp.sektorsorgan kontinuerUgt kunna följa upp i vad mån den löpande verksamhetenoch budgetförslag ansluter till fastlagda riktlinjer. Länsorganen bör därför, bl. a. under utarbetandet av sina årliga 1981/82:113 39 anslagsframställningar,lämna information till om hur man avser att ta hänsyn fiU dessarikfiinjer. Som jag fidigare harredovisat har möjligheter all påkalla regeringens omprövning avbeslut som anser strider mot de regionalpolitiska målen förlänet. Deförändringar beträffande seklorssamverkan somjag här har förordat bör enligtmin mening följas upp och utvärderas. Mot bakgrand av den ingående behandlingsom i givit denna fråga avser jag att i annatsammanhang föreslå regeringen alt ge i uppdrag att tillsammansmed olika regionala organ utvärdera den regionala sektorssamverkan. och inriktning av planeringsarbetet som jag nu har angett börgälla för aUa länsstyrelser i landet. Vad särskilt gäller Stockholms-,Göteborgs- och Malmöområdel är förutsättningarna både organisatoriskt och vadgäller planeringens innehåll något annorlunda än i resten av landet. Jaghar i det föregående lagt slor vikt vid länsstyrelsernas samordningsuppgifter.Dessa gäller självfallet även för de länsstyrelser som har ansvaret för denstatliga planeringen inom storstadsområden. Detmåste emellertid ske en anpassning tUl de särskilda förhållandena istorstadsområdena vad gäller såväl samarbetet med kommuner, kommunalförbundoch landsting som planeringens innehåll. Så bör del t. ex. vara naturligt i dessa regioner lägger särskUd vikt vid frågor som har att göra medkopplingen mellan regionalpolitik och fysisk planering. Del är min bedömningalt denna typ av anpassning i mycket stor utsträckning redan präglar deaktuella länsstyrelsernas arbete. Jagvill i detta sammanhang särskUt beröra förhåUandena vad gällerGöteborgsregionen där regeringen tillkallade den s. k.Göteborgsdelegalionen som fick lill uppgift all dels samordna den statligaplaneringen i , dvs. delar av och , Hallandssaml , dels belysa konsekvenserna av driftsinskränkningar inomvarvsindustrin. Delegationenavrapporlerade sin verksamhet i betänkandet (Ds 1 1981:5)Sysselsättningsproblemen i m. m. När det gällerplaneringsfrågorna anser delegafionen all dessa bör behandlas av den samrådsgmppsom har etablerats mellan länsslyrelseraa i och , ochÄlvsborgs län. Delegationen föreslår all planeringsfrågor i storstadsområdetrapporteras till regeringen i den årliga länsrapporten. Detankommer på länsstyrelserna all organisera sill arbete på lämpligt sätt och attvälja de samarbelsformer med kommunerna och kommunalförbundet iGöteborgsområde som är mest ändamålsenliga. Prop.1981/82:113 40 ingen anledning all föreslå regeringen all utfärda särskildaföreskrifter om de regionala samarbetsformerna i . 5.2.6 Behov av informationsunderlag för länsplaneringen I anslutning lill vad jag har anfört om formerna för detregionalpolitiska arbetet och om den regionalpolitiska planeringen skall jagockså ta upp några frågor rörande behovel av underiagsmalerial förbeskrivningar och framfidsbedömningar av den regionala utvecklingen. För alt göra analyser av den regionala utvecklingen måsteman ha tillgång lill information om befolkning, sysselsättning etc. Det behövsvidare ell prognossyslem med vars hjälp konsekvenserna av olika antaganden omden framfida utvecklingen kan belysas. För länsstyrelser och kommuner utgör deregionala prognoserna och problemanalyserna ell vikfigt planerings- ochbeslutsunderiag. Regionala prognoser har också betydelse vid beslut på centralnivå bl. a. som underlag för dimensioneringen av serviceverksamheter, föravgränsning av problemregioner, vid fördelning av resurser, vid beslut omsärskilda insatser i enskilda fall saml vid utvärdering av t. ex. deregionalpolifiska stödmedlen. Folk- och bostadsräkningarna ger en heltäckande ochregionalt finfördelad sysselsättningsslalislik, men sådana räkningar harendasi genomförts . Andra statistikkällor, som t. ex.arbelskraflsundersökningarna (), industrislatistik, inkomststalistik,statisfik för offentligt anställda ger årliga uppgifter om bl. a.sysselsättning, men är antingen omöjUga att finfördela regionall ochbranschmässigl eller läcker bara vissa näringsgrenar. I vissa fall finns ävenkvalilelsbrisler. Av särskild betydelse för regional- ochsysselsättningspolitiken är tillgång till en årlig, regionaU finfördelad ochheltäckande sysselsättningssta-fislik. Enligt beslut (prop. 1978/79:128, FiU1978/79:29, rskr 1978/79:282) fick i uppdrag attutreda allernaliva metoder för framtida folk- och bostadsräkningar. Deltaarbete beräknas avslutas . Vidare har statislikutredningen (E1980:02) i uppdrag att kartlägga all statlig statistik och göra prioriteringarmellan olika slatislikprodukler. beräknas avslutas före1983 års utgång. Dessa båda utredningar kan komma alt påverka den framtidautformningen av sysselsällningslalisliken. Utöver de statistiska uppgifter som nämnts, behövs ocksåinformafion om enskilda förelag och myndigheter, deras verksamhet och planer.Den viktigaste informationskällan för detta är de informeUa kontakter som tas idel löpande arbetet och som del är svårt alt infoga i ett formaliseral syslem.Vad gäller regeringen sker detta informationsutbyte inom ramen förlokaliseringssamrådet. Vad gäller främst företagen kan de informella kontakternabehöva kompletteras med mer heltäckande information. 1981/82:113 41 fionssystemetföretag - samhälle - del så kallade DIS-syslemet - var ett försök alt förmedlainformation från företag fill regionala och centrala myndigheter. Detla systeminnebar en i förhållande lill informationsutbytet alltför slor belastning förförelagen. På regeringens uppdrag har undersöktmöjligheten att delvis ersätta DlS-informa-tionen med registeruppgifter sominhämtas för slalislikproduktion. Denna fråga bereds f. n. inom . Avintresse i detta sammanhang är också del basregister för förelag ochorganisationer, vars utformning har utretts av statskontoret i samarbete medriksskalleverkel och (). I proposifionen omåtgärder för de små och medelstora förelagen saml om innovationspoli-fikensinriktning (prop. 1981/82:118) anför chefen för budgetdepartementet att det fördet fortsatta utredningsarbetet är lämpligt all regeringen fattar ettprincipbeslut om införande av elt basregister, samt om att SCB t. v. bör fåansvaret för registerhållning och spridning av uppgifter från delta regis-ler. Myndigheteroch affärsverk lämnar enligl förordningen (1979:637) om länsplaneringinformafion till länsstyrelserna om myndighetens planering och verksamhet,antalet sysselsatta saml planerade förändringar. Denna myndighelsinformafionbör enligl min mening vara tillfyllest även i fortsättningen. 3.2.7Resurser för länsstyrelsernas regionalpolitiska arbete Länsplaneringsarbetetbör bedrivas med beaktande av länsstyrelsernas övergripande ansvar församhällsplaneringen i länen och ske i nära samarbete med sektorsorganen.Länsstyrelserna bör därför liksom hillills eftersträva ett arbetssätt därolika aspekter på utvecklingen belyses på ell allsidigt sätt. Arbete iprojektform är ett naturligt sätt att bringa samman den kompelens som behövsför ett sådant arbetssätt. Chefen för kommundepartemenlet har informerat migom att han avser föreslå regeringen all göra en översyn av hur i första handplaneringsavdelningen vid länsstyrelserna skaU organiseras samt hur en ökadflexibilitet och ett effektivt utnyttjande av tillgängliga personella resurserskall kunna åstadkommas. Deav mig föreslagna förändringarna av del regionalpolitiska planerings-ochsamordningsarbetet bör kunna genomföras utan ökad personal. Genompersonalutvecklande insatser inom bör genomförandet av härföreslagna förändringar liksom de förändringar jag tidigare (avsnitt 3.1)förslagU beträffande handläggningen av regionalpolifiska medel kunnaunderlättas. Det ankommer på regeringen att lämna föreskrifter om detta. Prop.1981/82:113 42 3.3Vissa samhällssektorers regionalpolitiska betydelse m. m. Riksdagengodkände i sill beslut om regionalpolitiken (prop. 1978/79:112, AU1978/79:23, rskr 1978/79:435) riktlinjer som innebär att olika samhällssektorerskall la regionalpolitiska hänsyn i sin verksamhet. Påregional nivå ankommer del på alt svara för samordningen av denstafiiga regionala politiken. Myndigheterna är som framgått av del tidigareskyldiga all biträda i detta arbele. Jagskall i det följande redogöra för vilken betydelse ocb roll ell anlalsektorsområden har för regionalpolitiken och även redovisa några förslag tillåtgärder somjag i annat sammanhang kommer att ta initiativ till. Industripolitikensmål fastställdes senast industripoliliska beslut (prop. 1980/81:130,NU 58, rskr 246). De övergripande industripoliliska målen är att ökaproduktionen av industrivaror och tjänster, öka effektiviteten i industrin,utveckla industrin så all den kan bidra lill en regional balans och utnyttjaundersysselsatta resurser och medverka fill alt slmkturomvandlingen sker i socialtacceptabla former. DeinduslripoUliska medlen omfattar i första hand riskkapital och stöd tillforskning och leknisk utveckling. Delfinns enligl min mening anledning att ha ett nära samband mellanindustripolitiken och regionalpoUliken. En regionalpolitik som syftar liU attfillvarata underatnyttjade resurser saml att fränya lönsam industriellproduktion och nyinvesteringar bidrar till alt de industripolifiska målen kanuppnås. På motsvarande sätl kan industripolifiken ge en resurstiUväxt i landetsom skapar ny produktion och efterfrågan på industrivaror, vilket även gynnarde mest utsatta regionerna. En hög fillväxt inom industrin är således avgrandläggande betydelse för möjligheterna all bedriva en aktiv regionalpolitik. Svenskindustri har genomgått en snabb stmktur-omvandUng somunder har accelererat. Inom vissa branscher har denna processpågått . Tekoindustrin t. ex. förlorade mer än hälften avantalet sysselsatta under 1970-lalel. Andra branscher som har minskat underlång lid är delar av livsmedelsindustrin, mindre sågverk, tidningstryckerier,tegel- och stenvaruindustri samt massaindustrin. 1 andra branscher harsysselsätlningsminskningar uppkommit först . Dk hör järnmalmsbrytningen,viss träindustri, viss gummiinduslri, järn- och stålindustrin,metallvaruindustri främst med inriktning mot byggnadsverksamhet, vissmaskinindustri saml varvsindustrin. Särskilt för järnmalmsbrytningen, järn-och stålindustrin samt varvsindustrin har minskningaraa varit stora. I dessabranscher har antalet anstäUda minskal med sammanlagt 25 000 personer1975-1980. Prop.1981/82:113 43 Ivissa fall har förändringarna i produklionsslrukluren medfört sysselsättningsproblemlokalt och regionalt. Staten har därvid genom omfattandearbetsmarknadspolitiska, induslripoUliska och socialpolitiska insatser söktmedverka fill att omstäUningen skall kunna ske under socialt acceptabla former.I vissa fall har även regionalpolitiskt stöd lämnats. Användningen av statligamedel i strakturomvandlingen saml avvägningen mellan olika typer av insatserbehandlades i samband med industripoliliska beslut. Härvid betonadesatt strakturomvandlingen och de problem som den kan skapa i första hand bör bemästrasgenom insatser av förelagen själva, i andra hand genom den flexiblamedelsarsenal som finns inom arbetsmarknadspolitiken, i tredje hand i särskildafall genom vissa regionalpolitiska insatser och undantagsvis genom särskildabransch-och företagsstöd. Därvid framhölls att det i samband med denregionalpolitiska propositionen kunde finnas anledning alt återkomma lUl dennafråga. Enliglmin mening bör de riktlinjer för behandlingen av koncentrerade slrakturkrisersom antogs av ligga fast. En effektiv behandling avstrukturomvandlingens negativa effekter kräver en aktiv medverkan från såvälföretagen som myndigheter och andra samhällsorgan. Förändringoch förnyelse i fråga om produktionens omfattning och inriktning och därmedäven förändring av sysselsättningen vid enskilda anläggningar är en naturligdel av industriell verksamhet. I vissa fall kan konkurtensen driva fram ensnabb avveckling av en industriell verksamhet. Möjligheterna all hanterasådana situafioner inom ell förelag och lösa problemen på den enskUda orten ärofta starkt begränsade. krävs därvid att nya produkter utvecklasoch etableras på en marknad.