prop · G50377 · 1981-12-31 00:00:00 — frikyrkoråd anser att det ur svenska kyrkanssynpunkt som ett kristet trossamfund och ur ekumenisk synpunkt skulle vara avbetydande värde om erhöll ett självständigt och frånpartistrukturen fritt kyrkomöte med egen kyrkostyrelse. 1 konsekvens härmedfinner rådet det inte befogat att staten - enligt utredningens förslag - skallha en sådan relation till kyrkan att staten skall besluta om svenska kyrkansgrundläggande bekännelse. Utifrån frikyrklig grunduppfattning delar rådetutredningens ståndpunkt, att ensam och utan undantag skall stifta alllag. Rådet uppfattar därför utredningens förslag i detta hänseende välförankrat i de demokratiska principer, som utgör grunden för vår lagstiftning. 1981/82:77 73 3.1.2 Instanser som stöder förslagel men anger olikaförbehåll De flesta instanser som är i huvudsak positiva tillförslaget om kyrklig lagstiftning knyter förbehåll till sinaställningstaganden. De anser att kyrkomötet bör ges en lagfäst eller engrundlagsfäst yttranderätt vid stiftande av kyrkolag. En sådan inställningredovisas av kammarkollegiet, i ,domkapitlen i och , stiftsnämnderna i och , samt sliflsråden i ochStockholm. Kammarkollegiet anser att kyrkan får en väsentligtförsämrad ställning med konsekvenser för totalbedömningen av relationenkyrka-stat om kyrkomötets medbestämmanderätt vid kyrkolagstiftning upphävs.Kollegiet framhåller emellertid att medbestämmanderätten i lagstiftningsfrågorför en intresserepresentation som kyrkomötet numera måste anses oförenlig meddemokratiska och parlamentariska principer. Kollegiet tillstyrker därförkommitténs förslag att reglerna om kyrkolagstiftning i punkt 9 övergångsbestämmelsernatill regeringsformen upphävs. Kollegiet finner emellertid att det bör övervägasatt kyrkomötet som en kompensation för förlusten av medbestämmanderätten vidkyrkolagstiftningen får - utöver den av kommittén föreslagna, innehållsmässigtmycket begränsade självbestämmanderätten - en lagfäst rätt att avge yttrande ikyrkolagsfrågor eller, om kyrkolagsbegreppet inte behålls, i frågor av störrevikt för kyrkan. i delar kommitténsuppfattning att tiden nu kan anses mogen att avskaffa de särregler som gällerför stiftande av kyrkolag. anser emellertid att det i den tilltänktalagen om klart skall anges i vilka lagstiftningsfrågor och andrafrågor som kyrkomötet skall höras. Enligt är det inte tillfyllestatt endast i lagens förarbeten ange att kyrkans synpunkter skall inhämtas. i framhåller att staten även ifortsättningen torde ha ett starkt intresse att före ett beslut inhämta kyrkanssynpunkter i en aktuell fråga. På denna punkt, som enligt måstevara utomordentligt central och vital för med dess i lag angivnaställning som trossamfund, anser dock att garantier bör ges för attkyrkans intressen i detta hänseende kan tillvaratas. nämner i detsammanhanget som exempel att kyrkomötet ges yttranderätt innan beslut fattas ikyrkolagsärenden. Enligt i uppväger de frågor som föreslåslagda under kyrkomötets självbestämmanderätt ingalunda det inflytande somkyrkomötet f. n. har genom sin medverkan vid stiftande av kyrkolag. Domkapitletmenar att det redan i direktiven ligger en olöslig uppgift, nämligen att bådebehålla förhållandet stat-kyrka oförändrat och upphäva kyrkomötets medverkanvid stiftande av kyrkolag. Enligt torde det från konstitutionellsynpunkt få anses otillfredsställande att grundlagsreformens princip attriksdagen ensam stiftar lag inte har slagit igenom fullt ut. Enligt domkapitlettorde det finnas ett brett förankrat 1981/82:77 74 önsker-|-iål att grundlagen på den väsentliga punkten omlagstiftning blir konsekvent genomförd. framhåller att det iutredningen är klart dokumenterat att kyrkans synpunkter skall väga tungt, dåstatsmakten skall fatta beslut i frågor rörande . Domkapitletföreslår för sin del att kommitténs tankegång förs vidare så att iregeringsformen förs in en bestämmelse av den innebörden att - innan ettförslag till kyrkolag eller annan lag av betydelse för föreläggsriksdagen - kyrkomötets yttrande skall ha inhämtats. Liknande synpunkterframförs även av stiftsnämnden i . i anser att deti lag, helst i grundlag, bör fastställas att kyrkomötet skall höras innanriksdagen fattar beslut i kyrkolagsärenden, för det fall kyrkomötetsmedbestämmande vid kvrkolagstiftning upphör. församlings- och pastoratsförbimd. som isin tur har remitterat förslaget till förbundets avdelningar, konstaterar attförslaget i denna del har fått ett mycket splittrat mottagande. Sexförbundsavdelningar är övervägande negativa medan nio är övervägande positiva.Bland de positiva är det dock flera som har invändningar av olika slag.Förbundet accepterar för sin del huvudprincipen att bör överta alllagstiftningsmakt och ensam stifta kyrkolag. Enligt förbundet ärden nuvarande kyrkolagsordningen en gammal kvarleva från ståndsriksdagen, somuppmanar till lagstiftning om en mängd kyrkliga ärenden som ingalunda skullebehöva regleras i lagform. Förbundet framhåller att en naturlig följd avkyrkomöteskommitténs förslag att avskaffa kyrkomötets delaktighet ikyrkolagstiftningen vore en radikal omstöpning av kyrkolagsbegreppet och ettöverförande till en icke lagreglerad sektor av en mängd kyrkliga ärenden.Enligt förbundets mening bör enbart det förhållandet att ensam skallstifta lag inte hindra att bestämmelser om kyrkan och andra trossamfund i vissafall kan behöva få karaktären av grundlag eller att bestämmelser om kyrka ochsamfund tillerkänns särskilt skydd. Förbundet anser att den föreslagna lagen omsvenska kyrkan bör ges ett särskilt skydd och erinrar i det sammanhanget om detsärskilda skydd som bestämmelserna om arbetssätt åtnjuter. Förbundetanser vidare att det i lag bör föreskrivas att kyrkomötet skall yttra sig ikyrkolagsärenden. I fråga om bestämmelser om medlemskap i anserförbundet det självklart att dessa inte kan undantas normgivningsmakt.Med hänsyn till reglernas stora betydelse för organisation ochreligiösa egenart borde emellertid enligt förbundet både en särskildkonstitutionell dignitet och ett fortsatt kyrkligt inflytande vara förenat meddem. Sliflsrådel i säger sig dela uppfattningen att lagstiftningskall ankomma på ensam. Eftersom kyrkomötets medbestämmanderättbeträffande kyrkolag har inskrivits i övergångsbestämmelser bör enligtstiftsrådet ett hörande av kyrkan också få stöd i lagstiftning antingen iövergångsbestämmelser eller i den föreslagna lagen om . bör historiska perspektiv här utgöra ett tungt vägande skäl. 1981/82:77 75 3.1.3 Instanser som är negativa till förslaget Flertalet remissinstanser som har yttrat sig i frågan omförfarandet vid lagstiftning om är kritiska mot förslaget.Kritiska i denna del är regeringsrätten. , juridiskafakultetsnämnderna vid universiteten i , och , teologiskafakultetsnämnden vid i , domkapitlen i , ,, , , , , . Visbyoch , stiftsnämnderna i , Vä.xjö. , , Härnösandoch . förevangelisation och församlingsarbete. Styrelsen för i utlandet.Svenska kyrkans diakoninämnd. Biskopsmötet, för stiftslingen,stifts-råden i . och Visby.Svenska kyrkans personalförbund samt evangeliska student- ochgymnasiströrelse. Flera instanser som är kritiska mot förslaget motiverarsitt ställningstagande bl. a. med att man bör avstå från re for me r på dettaområde till dess slutlig ställning har tagits till stat-kyrka-frågan. Blanddessa instanser återfinns några som också är kritiska mot förslaget, då detenligt deras mening innebär att kyrkan knyts fastare till staten. JKframhåller att det vid tillkomsten av den nuvarande regeringsformen inteföreslogs att tidigare grundlagsregler som avsåg skulle upphävaseller föras över till annan lagstiftning. Det ansågs att dessa regler alltjämtskulle ha grundlagskaraktär och de överfördes i stort sett oförändrade tillden nya grundlagen. En annan ordning ansågs föregripa de aktuella planerna påkyrkans skiljande från staten och innebära ett ställningstagande istat-kyrka-frågan. Redan mot bakgrund härav framstår det enligt JK som yttersttveksamt att man överhuvudtaget har ansett sig böra ta upp frågan om en översynav grundlagsreglerna innan stat-kyrka-frågan har förts vidare mot en lösning.JK framhåller att kommittéförslaget dessutom innebär attgrundlagsbestämmelserna i det närmsta upphävs och att kyrkans ställning ifortsättningen skall regleras i vanlig lag. Enligt JK sänks härigenom kyrkansstatus i förhållande till staten, eftersom reglerna får lägre valör. Dettabetyder enligt JK:s mening redan i sig ett föregripande av stat-kyrka-frågan.JK pekar vidare på att förslaget innebär en uppdelning av den nuvarandegemensamma normgivningsmakten på det sättet att ensam i storutsträckning skall stifta kyrkolag. Den uppdelning av normgivningsmakten somföreslås och som innebär att staten tar över alla lagstiftningsfrågor därstaten och kyrkan inte har sammanfallande intressen rör enligt JK självfalletdet principiella förhållandet mellan staten och kyrkan. Kyrkans inflytande överden egentliga och för kyrkan betydelsefulla kyrkolagstiftningen tas ju bort. JKanser att statens auktoritet över kyrkan härigenom befästs och utvidgas. JKframhåller vidare att i förslaget inte närmare redovisas reformbehovets närmarestyrka eller hur behovet av en reformering av de 1981/82:77 76 nuvarande grundlagsreglerna har framträtt. Detta är enligtJK en fundamental brist och leder till att ytterligare utredning är nödvändig.JK framhåller att detta gäller framför allt frågan om hur normgivningsmaktenbeträffande kyrkolagstiftningen i fortsättningen skall delas upp och regleras.Avsaknaden av en analys av behovet av grundlagsregler kan enligt JK kanskedelvis förklara att kommittén har förbisett att komrnittéförslaget inte kangenomföras utan nya regler i regeringsformen. konstaterar attstatsmakterna ännu inte har fattat beslut i frågan om de framtida relationernamellan kyrkan och staten. Enligt hovrätten synes det angeläget att ettavgörande i denna betydelsefulla sak snart träffas. Intill dess så har skettbör man enligt hovrätten inte genom lagstiftning ens i perifera delar avämnesområdet föregripa en slutlig lösning. Hovrätten framhåller att den ordningsom regeringsformen föreskriver för stiftande av kyrkolag visserligen intehelt överensstämmer med vad som eljest numera gäller för beslut om ny lag. Attunder en fortsatt övergångstid låta den gamla ordningen för stiftande avkyrkolag bestå kan möjligen framstå som en skönhetsfläck, men innebär knappastnågra praktiska olägenheter. Hovrätten avstyrker kommitténs förslag. vid i om de påtalade olägenheterna av nuvarande ordning är av den artatt de motiverar ingrepp i det nuvarande grundlagsförankrade systemet. mening talar övervägande skäl för att nu avstå från reformerpå detta område, vilka endast kan bli av preliminär art. De argument sommotiverade att man vid författningsreform valde att genomövergångsbestämmelser till regeringsformen låta gällande ordning bestå iavvaktan på ställningstagandet i stat-kyrka-frågan synes alltjämt relevanta,framhåller fakultetsnämnden. vid universileiet iLund avstyrker förslaget och framhåller att kompetensavgränsningen gentemotriksdagen är oklart formulerad samt helt otillräckligt belyst. Enligt nämndeninnebär förslaget en djupt ingripande relationsförändring, som skulle förvandlasvenska kyrkan till en statskyrka i eminent mening. Den enda möjliga lösningeni denna del är enligt nämnden att. i avvaktan på kommande beslut ikyrka-stat-frågan, bevara en undantagsbestämmelse i regeringsformen enligtvilken kyrkomötet alltjämt skall medverka i kyrkolagstiftningen. Doi7ikapitlel i framhåller att förslaget innebär attde nuvarande relationerna mellan stat och kyrka avsevärt förändras. Domkapitletkonstaterar att kyrkans formella möjlighet att påverka den lagstiftning somstyr en stor del av den kyrkliga verksamheten helt försvinner. villmed skärpa ifrågasätta det riktiga i att genomföra så omvälvande förändringarinnan stat-kvrka-frägan har fått sin slutliga lösning. Domkapidei i Göteborgframhåller att kvrkan genom det framlagda förslaget binds hårdare vid statengenom att kyrkomötets rätt att delta i stiftande av kyrkolag försvinner och kvrkomötetsbefogenheter även i övrigt kraftigt beskärs. 1981/82:77 77 sig helt avvisande till ett förslag som på detta sättföregriper stat-kyrkafrågans lösning. Enligt mening ges detendast två möjligheter för kyrkolagstiftningen regeringsform.Antingen måste undantagsbestämmelserna om kyrkomötet få gälla, eller också fåren ändring genomföras i relationerna mellan kyrkan och staten enligt deprinciper som präglade det förslag som förelades kyrkomöte. Domkapideii uttalar att såvitt kan finna innebär förslaget enskärpning av statskyrkosystemet och en maktförskjutning till förmån för staten.Domkapitlet anför att det genom religionfrihetslagen har slagits fast attsvenska kyrkan är ett trossamfund. Denna karaktär hos kyrkan har dessvärrekommit att fördunklas i betänkandet, anser . Snarare är det idén om enhelssamhälletmed identitet mellan stat och kyrka som präglar åtskilligt av kommitténsresonemang. Enligt mening låter sig emellertid inte principen attall offentlig makt utgår från folket utan vidare appliceras på den normgivning,som rör ett trossamfunds verksamhet och organisation. Den nu gällande ordningenpå kyrkolagsområdet är enligt mening i mångt och mycket attföredra framför den i betänkandet föreslagna. Enligt bör det allvariigtövervägas om inte den nuvarande ordningen för stiftande av kyrkolag bör bestå iavvaktan på stat-kyrka-frågans slutgiltiga lösning. i ,som har avgivit ett yttrande gemensamt med sliftsnämnden i , menar attförslaget innebär både att kyrkans ställning försvagas och att den knytsfastare till staten. framhåller att författningsutredningen ochgrundlagsberedningen ansåg att reglerna om kyrkolagstiftning borde bibehållasi avvaktan på ett ställningstagande i stat-kyrka-frågan. anser inteatt det just nu finns någon anledning att gå ifrån denna uppfattning eller attdet skulle vara någon olägenhet att ha kvar institutet kyrkolagstiftning.Domkapitlet förordar alltså att någon ändring i detta avseende inte görs ipunkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformen. Enligt iLuleå innebär förslaget dels att karaktär av statskyrka i höggrad befästs, dels att kyrkan i realiteten frånhänds möjligheten att medverkanär beslut om relationsförändringar kan komma att fattas. Enligt domkapitletsuppfattning bör den lagstiftning av övergångskaraktär som finnsintagen i regeringsformen angående kyrkolag och kyrkomöte behållas oförändrad,för att samtidiga beslut både beträffande kyrkans relationer till staten och enblivande ny kyrkoform skall kunna fattas. Fördel fall principen om att lagskall stiftas av ensam ändå slutligt skallregleras och fastställas är det bestämda uppfattning att den avkommittén föreslagna lagen om skall ges kyrkolags ställning ochalltså vara stiftad under medverkan av kyrkomötet. När relationsfråganslutgiltigt har avgjorts kan enligt även kyrkomötets lagstiftandefunktion avskaffas. Till stöd för denna uppfattning anför bl. a.att det för en kyrka såsom ett på grundat trossamfund tordevara unikt att det grundläggande regelsystemet 1981/82:77 78 för kyrkans verksamhet beslutas av andra instanser heltutan medverkan från kyrkan själv. För det fall principen om att lag skallstiftas av ensam ändå slutligt skall regleras och fastställas anserdomkapitlet det önskvärt att det i lagen om tas med enbestämmelse att kyrkornötet skall höras i fråga om kyrklig lagstiftning.Liknande synpunkter redovisas även av Sliflsrådel i . i Slockholmframhåller att det inte torde kunna bestridas att det framlagda förslagetinnebär ett markant befästande av statskyrkosystemet. Enligt tordedet inte heller kunna bestridas att man genom förslaget har föregripit enframtida kyrkoreform. menar att kommittén inte tillräckligt harbeaktat att enligt religionsfrihetslag är att betraktasom ett trossamfund med en gentemot staten i bestämda avseenden självständigställning. Att medlemskapsbestämmelser skulle avgöras av kan enligtdomkapitlet inte vara förenligt med trossamfundsbegreppet. Likaså måstelärofrågor få anses höra till kyrkans inre angelägenheter. anseratt den enklaste lösningen av de problem som här föreligger är att tills vidare- i avvaktan på en varaktig lösning av relationen mellan staten och kyrkan-behålla kyrkomötets befogenheter vid kyrkolagstiftning. anser att så länge nuvarandespeciella samband mellan och staten består, bör kyrkomötetskompetens i kyrkolagsfrågor också behållas. Styrelsen för i udandeikonstateraratt kommittén inte anser sig vilja föreslå förändringar på det kyrkokommunalaområdet. Enligt styrelsen bör det därför också vara möjligt att låta nuvarandeordning, som innebär kyrkomötets aktiva och beslutsmässiga medverkan ikyrkolagstiftningen bestå, även om man vidtar organisatoriska förändringar vadavser såväl kyrkomötet som kyrkolagstiftningen. Eftersom förslaget när detgäller normgivningens fördelning mellan och kyrkomötet kan sägasdelvis förbereda, delvis föregripa ett senare ställningstagande istat-kyrka-frågan finner styrelsen övervägande skäl tala för att man medbevarande av nuvarande ordning avstår från reformer på kyrkolagstiftningensområde och att övergångsbestämmelserna i regeringsformen får stå kvar iavvaktan på ett ställningstagande i stat-kyrkafrågan. För det fall kyrkolagsliftningenskall anförtros ensam måste enligt styrelsens mening delstillämpningsområdet för stiftande av kyrkolag starkt begränsas och endastberöra ramlagstiftning, dels kyrkomötet erhålla grundlagsfäst yttranderätt,såsom författningsutredningen föreslog. Sliflsrådel i kan inte godta överflyttningentill av beslutsfunktionen i för kyrkan vikfiga kyrkolagfrågor. Genomatt överföra lagstiftningsmakten till också när det gäller för kyrkanväsentliga områden, skapar man enligt stiftsrådet en kraftigare bindning mellanstat och kyrka. framhåUer att i praktiken blir det organsom fattar beslut för , när staten genom sina olika organ övertarfulla beslutsfunktioner i väsentliga frågor. Enligt stiftsrådet måste detta 1981/82:77 79 innebära väsentliga svårigheter att stå friatt välja mellan olika alternativ i relationsfrågan. menar dock attförslaget klart markerar det alternativ som ett fortsatt samband med staten förmed sig. anser emellertid att ett beslut i huvudfrågan är angelägetinnan frågor om förändringar i dessa avseenden avgörs. Ett fortsatt samband medstaten kan enligt stiftsrådet inte innebära oförändrade villkor för kyrkan.Stiftsrådet framhåller att det är rimligt att man efter beslut i principfrågani så fall företar förändringar i den riktning som kommittén har föreslagit närdet gäller normgivningen. i anser att övergångsbestämmelserna angåendekyrkolagstiftning skall bestå till dess att ett definitivt principbeslut harfattats i frågan om förhållandet stat-kyrka. Om detta är en omöjlighet anserstiftsrådet att kyrkornötets hörande i grundlagsfrågor skall grundlagsfästas. Sliflsrådeli anser att bundenhet vid och beroende av statsmakten ihög grad förstärks om förslaget genomförs. framhåller att kyrkan irealiteten frånhänds möjligheten att medverka när beslut om relationsändringarkan komma att fattas, om begreppet kyrkolag och därmed sammanhängandelagstiftningsprocedur avskaffas. Enligt stiftsrådets uppfirttning bör denlagstiftning om kyrkolag och kyrkomöte av övergångskaraktär som f. n. finnsintagen i regeringsformen behållas oförändrad, för alt samtidiga beslut omkyrkans relationer till staten, kyrkolagstiftning och en blivande ny kyrkoformskall kunna fattas. Några instanser kan inte acceptera förslaget medhänvisning främst till att det enligt deras mening innebär att stat-kyrka-relationenändras eller att statens inflytande ökar. Regeringsrätten anser att förhållandet stat-kyrka igrunden förändras om kyrkomötets grundlagsfästa deltagande i lagstiftningenupphör. Den nuvarande statsrättsliga särställning som tillkommer kyrkan bl. a.som medstif-tare av kyrkolag upphävs. Regeringsrätten framhåller att rättslägetblir ett väsentligt annat, även om man, såsom kommittén gör, skulle räkna medatt staten kommer att tillmäta kyrkans önskemål stor betydelse. Kyrkan blirsålunda helt beroende av och den väljaropinion som vid varje tidpunktbestämmer sammansättning. Enligt regeringsrätten innebär kommitténsförslag att upphäva kyrkomötets grundlagsfästa lagstiftningsbefogenheträttsligt sett att statens inflytande över befästs och utvidgas. Domkapidei i avvisar förslaget om attregeringsformens regler om kyrkomötets medverkan vid stiftande av kyrkolagskall upphöra. Om förslaget genomförs leder det enligt till attkyrkan på ytterst väsentliga områden förlorar sin självständighet och försnärmare staten. framhåller att de kyrkliga kommunerna enligtförslaget skall behålla grundlagsskyddet. I analogi härmed kunde ävenkyrkomötets medverkan vid stiftande av kyrkolag behållas. Enligt ärdet i förra fallet en fråga om att betona församlingarnas självständighet, idet 1981/82:77 80 i avstyrkerförslaget och uttalar att det innebär ett befästande och en utbyggnad avstatskyrkosystemet som inte låter sig förenas med de intentioner som kommittill uttryck i direktiven. framhåller att det i och för sig ärrimligt att övergångsbestämmelserna, och därvid i första hand de som gällerkyrkolagstiftning, förr eller senare upphävs. Detta har också uttryckligenförutsatts vid deras tillkomst. Enligt kan kyrkan i längden intekräva av staten att man avstår från att fullt ut genomföra de modernaprinciperna rörande lagstiftningsmakten. konstaterar att enligtförslaget vissa övergångsbestämmelser fortfarande skall gälla. Då rnantydligen är beredd att på dessa punkter pruta av på konsekvensen, kan detenligt med skäl frågas, varför man inte också skulle kunna tänkasig ett undantag, när det gäller kyrkomötets medverkan vid kyrkolagstiftning. Domkapitleti framhåller att det kommer att innebära en väsentlig förändring avförhållandet mellan stat och kyrka om förslaget genomförs. Av den anledningenmenar sig inte kunna acceptera det framlagda förslaget, utan anseratt föreskriften om kyrkomötets delaktighet i kyrkolagstiftningen alltjämtskall kvarstå i övergångsbestämmelserna. Om kyrkolagsfrågorna i enlighet medkommitténs förslag skulle överföras till ensam, skulle delta medföraatt dylika ärenden i fortsättningen också skulle komma att avgöras av personer,som inte tillhörde . Till detta skulle enligt kunnaanföras, att kyrkolagsfrågor i tidigare svensk kyrkorättslig tradition ocksålegat under . Åven om prästeståndets yttrande tillmättes särskildvikt, kunde de tre övriga stånden överrösta prästerskapet. Beslut ikyrkolagsfrågor fattades därför av samtliga stånd, av hela den svenska riksdagen.Skillnaden var enligt emellertid , att man utgickifrån att samtliga ledamöter tillhörde kyrkan och var solidariska med dessverksamhet och målsättning. framhåller att det var inför tanken påatt representationsreformen inte skulle kunna tillgodose dessa krav, som ettkyrkomöte kom tillstånd. kan man inte utesluta en utveckling, därkyrkolagsfrågor i sista hand kommer att avgöras av en riksdag, där en betydandedel står utanför och är ointresserad av dess verksamhet. Omkyrkomötets delaktighet i kyrkolagstiftningen skulle upphävas, menardomkapitlet att beslut i kyrkolagsärenden endast bör fattas av sådanaledamöter som är medlemmar av kyrkan. konstaterar att kommittén utgårfrån, om kyrkolags-frågor helt överförs till , att vidsådana frågors prövning får lämna sina synpunkter. bedömer dettauttalande som vagt och konturlöst. Redan författningsutredningen, som avprincipiella skäl ville hänföra all lagstiftning till , upplevde ettsådant steg som så allvarligt, att man gav uttryck åt tanken att kyrkomötetborde äga en grundlagsfäst yttranderätt. menar på samma sätt, att,om ensam skall ta ställning i kyrkolagsfrågor, så bör i grundlageninskrivas, att det skall vara obligatoriskt att höra kyrkomötet i sådanafrågor. 1981/82:77 81 , sliftsnämnden och stiftsrådet i (stiftsorganen) framhåller i ett gemensamt yttrande att det ligger en starkgaranti för relativa frihet i den nuvarande ordningen förstiftande av kyrkolag.