prop · G503152 · 1981-12-31 00:00:00 — Till bestämmelsen i första stycket första meningen om attupphovsmannen eller hans rättsinnehavare har rätt att lösa till sig egendommed avseende på vilken upphovsrättsintrång ägt rum har fogats en ny mening,enligt vilken rätten till inlösen skall avse trycksats, kliché, form ochliknande hjälpmedel, som kan användas endast för framställning av egendom avangivet slag. Bestämmelsen innebär endast ett förtydligande av gällande rätt. Nuvarande andra meningen i första stycket omsäkerhetsåtgärder har fått bilda ett nytt andra stycke. Enligt första meningenhar tillämpningen 1981/82:152 30 avbestämmelsen gjorts beroende av att yrkande om inlösen enligt första stycketinte framställts. Det nuvarande villkoret för meddelande av säkerhetsåtgärd,att yrkande därom framställts, har fått utgå. Rätten skall alltså kunna meddelasådan föreskrift ex officio, under den redan nämnda förutsättningen attupphovsmannen ej påkallat rätt till inlösen. Har sådan begäran gjorts menansetts böra lämnas utan bifall, torde ej heller säkerhetsåtgärd som här avsesvara påkallad. Enremissinstans har tagit upp frågan om förhållandet mellan de av utredningenföreslagna reglerna om avstående mot lösen m. m. och brottsbalkensförverkandebestämmelser i 36 kap. 3§ . Dessa bestämmelser är tillskillnad från 1 och 2§§ i samma kapitel tillämpliga även inomspecialstraffrätten. Enligt den först nämnda bestämmelsen i kanföremål, som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna iövrigt kan befaras komma till brottslig användning, förklaras förverkade. Istället för förverkande kan rätten enligt 36 kap. 5§ föreskriva omåtgärd för att förebygga missbruk. Bestämmelsen i- 36 kap. 3 § tar alltsåsikte på egendom som typiskt sett utgör hjälpmedel till brott. I regel fallerinte egendom som avses i 55 § första stycket in under denna kategori. Det kanemellertid inte uteslutas att bestämmelsen i 36 kap. 3 § i vissa fall kan fåtillämpning på sådan egendom. I enlighet med vad som gäller,enligt allmännaprinciper bör då regler tillämpas. En bestämmelse härom hartagits in i andra meningen. Om beslut angående förverkande eller föreskrift omåtgärd till förebyggande av missbruk inte meddelas enligt kanåtgärd enligt andra stycket första meningen komma i fråga. Som framgår av vadsom har sagts har denna bestämmelse ett betydligt vidsträcktaretillämpningsområde än 36 kap. 3 § som innehåller tämligen snävtformulerade rekvisit. Med stöd av 55 § andra stycket kan alltså åtgärderföreskrivas beträffande egendom som avses i paragrafens första stycke även ifall då egendomen inte kan befaras komma till brottslig användning. Omförverkande eller föreskrift enligt till förebyggande av missbrukkan komma i fråga beträffande egendom som avses i 55 § första stycket, måstebedömningen om förverkande eller föreskrift skall meddelas ske med hänsyntagen till eventuella privaträttsliga anspråk om avstående av egendomen enligtförsta stycket i förevarande paragraf. Om ett sådant anspråk har framställts,faller nämligen i regel förutsättningarna för tillämpning av 36 kap. 3§brottsbalken bort, eftersom det då kan befaras att egendomen kankomma till brottslig användning. Tillett tredje stycke i paragrafen har förts bestämmelsen i nuvarande andra stycketom tillämpning av reglerna om lösen och säkerhetsåtgärder i fall av godtrosförvärvm. Genomden i paragrafens första stycke intagna hänvisningen till 53 § kommerbestämmelserna om avstående mot lösen m.m. i första-tredje styckena iförevarande paragraf att bli tillämpliga också i fall av försök ellerförberedelse till brott som där avses. 1981/82:152 31 I ett ny\.\. fjärde stycke har upptagits en ny bestämmelseom förverkande av apparatur o. d. i enlighet med vad som närmare har utvecklatsi den allmänna motiveringen. För sådant förverkande gäller de allmänna bestämmelsernai 36 kap. utan att detta behöver särskilt anmärkas. Bestämmelsenär uppbyggd efter mönster av 36 kap. 2 § . Den avser såvälföremåls- som värdeförverkande och kan få tillämpning även i andra situationerän dem som kan träffas av kriterierna i 36 kap. 3 § . Vid bedömande av om förverkande skall ske måste beaktasatt det här ofta kan röra sig om relativt dyrbar egendom, exempelvisinspelningsapparatur. Det är därför viktigt att hänsyn tas till målsägandensmöjligheter att exempelvis genom utmätning i sådan egendom få täckning för sinaskadeståndskrav. Vid bedömningen av om särskilda skäl finns för förverkandebör därför bland andra omständigheter också beaktas att förverkande ej sker påsådant sätt eller i sådana situationer att man skadar målsägandens nu nämndaintressen. Som en sista mening i fjärde stycket har tagits in enregel varigenom stycket görs tillämpligt också på föremål som har använts vidförsök eller förberedelse till brott som här avses. Egendom som skäligen kan antas vara förverkad på grund avden nu föreslagna bestämmelsen kan tas i beslag enligt bestämmelserna i 27 kap.rättegångsbalken. Regeln om beslag i 59§ tredje stycket har därför ingen direkttillämpning på sådan egendom. Någon anledning att jämka denna regel synes dockknappast föreligga. Vad i 53-56§§ sägs skall ha motsvarande tillämpning medavseende på rättighet, som skyddas genom föreskrift i 5 kap. Straff som föreskrivs i 53 § första stycket skall ådömasockså den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet till försäljning utbjudereller i övrigt till allmänheten sprider grammofonskiva, film eller annananordning som avses i 45, 46 eller 48 § och som har framställts i strid motnågon av dessa bestämmelser eller framställts utom riket under sådanaomständigheter att en dylik framställning här i riket skulle ha varit straffbarenligt denna lag-För försök eller förberedelse till brott som avses i andrastycket döms till ansvar enligt 23 kap. . Bestämmelserna i 54-56 §§ skall tillämpas också på den somtill allmänheten sprider anordning som avses i andra stycket. Ersättningenligt 54 § första stycket skall dock betalas endast om spridningen har skett uppsåtligeneller av oaktsamhet. Paragrafen anger i sin nuvarande lydelse att bestämmelsernai 53-56§§ skall äga motsvarande tillämpning på rättighet som skyddas genom föreskrifti 5 kap. Detta innebär att straff kan ådömas (53§), skadestånd utdömas (54 §)och förordnande om avstående av egendom etc. (55 och 56 §§) meddelas även vidintrång i närstående rättigheter. 1981/82:152 32 Somanges i den allmänna motiveringen har utövande konstnärer, fonogramframställareoch radioföretag endast i vissa fall möjlighet att ingripa mot spridning av olovligenframställda exemplar av inspelningar. Det föreslås därför att möjligheter skallges att ingripa mot sådan spridning genom straff- och skadeståndsrättsligasanktioner. Bestämmelserom straffrättsliga sanktioner i detta hänseende har införts som ett nytt andrastycke i paragrafen. Bestämmelsen innebär att den som till allmänheten spridergrammofonskiva, film eller annan anordning som avses i 45, 46 eller 48 § ochsom har framställts i strid mot någon av dessa bestämmelser skall dömas på sättsom sägs i 53 § första stycket om det har skett uppsåtligen eller av grov oaktsamhet.Att framställningen skall ha skett i strid mot 45, 46 eller 48 § innebär attspridningen inte faller under bestämmelsen, om den avser anordningar som harframställts med stöd av någon av de bestämmelser om inskränkningar iupphovsrätten som nämnda paragrafer hänvisar till. Om lovligen framställdaexemplar används för framställning av ytteriigare exemplar utan tillstånd såutgör detta en olovlig kopiering som kan beivras med stöd av andra bestämmelseri lagen. Bestämmelseni andra stycket tar vidare sikte på spridning till allmänheten av exemplar somhar framställts utom riket under sådana omständigheter att en sådanframställning här i riket skulle ha varit straffbar enligt URL. Import avsådana exemplar är redan straffbar genom att regeln i 53 § andra stycket ärtillämplig på grund av den allmänna hänvisning till denna paragraf som görs i57 § första stycket. Genomde nu nämnda bestämmelserna blir det möjligt att ingripa med straffsanktion motden som sprider s.k. piratkopior av inspelningar. En förutsättning är som harnämnts att spridningen sker till allmänheten. En förutsättning är vidare attuppsåt eller grov oaktsamhet föreligger. Straffsatsen i 53 § skall tillämpas,dvs. böter eller fängelse i högst . Av 59 § i dess föreslagna lydelseframgår att åtal får väckas efter angivelse av målsägande eller om det ansespåkallat från allmän synpunkt. Somett nytt tredje stycke har tagits in en regel varigenom ansvarsbestämmelsenmot spridning av vissa typer av upptagningar enligt andra stycket har gjortstillämplig också på försök eller förberedelse till sådant brott. Enligtett nyii fjärde stycke i 57 § görs reglerna i 54-56 §§ tillämpliga på den som tillallmänheten sprider anordning, dvs. upptagning, som avses i paragrafens andrastycke. I54 § första stycket föreskrivs att den som i strid mot URL eller mot föreskriftenligt 41 § andra stycket utnyttjar ett verk skall till upphovsmannen eller hansrättsinnehavare betala ersättning som utgör skäligt vederlag för utnyttjandet.Detta gäller i alla fall som täcks av bestämmelsen, dvs. oberoende av detsubjektiva rekvisitet. Det har emellertid ansetts föra för långt att, somföljer av utredningens förslag, göra spridare som avses i 57 § Prop.1981/82:152 33 andra stycket ersättningsskyldig även i fall då hanhandlat i god tro beträffande det spridda materialets karaktär, exempelvis dåspridningen har avsett inspelningar som han har fått från en välrenommeradproducent och som han inte har haft någon anledning misstänka varapiratmaterial. Ersättningsskyldighet för spridare i fall som avses i 54 §första stycket, dvs. när det gäller skäligt vederlag för utnyttjandet av denskyddade prestationen, föreskrivs därför endast i situationer då uppsåt eller oaktsamhetföreligger. Hänvisningen till 54§ andra stycket innebär att vid uppsåtligaeller oaktsamma spridningsåtgärder ersättning skall utgå även för annan förlustsamt lidande eller annat förfång. Hänvisningen till 54 § tredje stycket innebäratt ersättning för förlust, lidande eller annat förfång skall utgå exempelvisom spridningen innebär en åtgärd som kränker ideell rätt. Den som är berättigad till ersättningen är den eller de rättighetshavaresom skulle ha gett samtycke till framställningen av de olovliga exemplar somhar spritts. Enligt hänvisningen till 55 och 56 §§ kan tillämpning ävenske av reglerna om avstående mot lösen eller förstöring m. m. av den olovligenspridda egendomen. I fråga om tillämpningen av dessa regler hänvisas bl. a.till vad som har sagts i specialmotiveringen till 55 §. Brott som avses i denna lag får åtalas av åklagare endastom målsägande angiver brottet till åtal eller åtal är påkallat ur allmänsynpunkt. Överträdelse av stadgandet i 3§ eller av föreskrift enligt41 § andra stycket må städse beivras av upphovsmannens efterlevande make,skylde-man i rätt upp- och nedstigande led eller syskon. Egendom varom i 55 § sägs må, där brott som avses i dennalag skäligen kan antagas föreligga, tagas i beslag; därvid skall vad om beslagi brottmål i allmänhet är stadgat äga motsvarande tillämpning. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtalsrätt ochföreskriver i första stycket i den nuvarande lydelsen att brott som avses i URLfår åtalas av allmän åklagare bara om det anges till åtal av målsägande. Iandra och tredje styckena finns regler om rätt för bl. a. efterlevande attbeivra vissa brott och om beslag på egendom som avses i 55 §. Mot bakgrund av de överväganden som har redovisats i denallmänna motiveringen har i första stycket föreskrivits att åtal får ske ävenutan angivelse, om åtal anses påkallat från allmän synpunkt. Vad angår innebörden av uttrycket "från allmänsynpunkt" bör åtalsprövningen, på samma sätt som har framhållits ianslutning till andra bestämmelser av motsvarande slag, ske med hänsyn såvältill brottets art och syfte som till omständigheterna vid dess begående. Somhar antytts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6) bör särskilt beaktasvikten av att den från kulturpolitisk synpunkt gjorda avvägning mellan olikaintressen som upphovsrättslagstiftningen innehåller inte rubbas genom olovliga ut-3 1981/82. 1981/82:152 34 nyttjandenav skyddade alster. Denna synpunkt får allt större betydelse genom den tekniskautvecklingen som ständigt frambringar nya metoder för sådana utnyttjanden ochdärmed medför ökande risker för att denna balans rubbas. Omfattande utnyttjandensom lämnas opåtalade kan få starkt negativa konsekvenser inte bara för rättighetshavarnautan också för andra viktiga samhällsintressen. Dennu införda möjligheten till åtal även utan angivelse bör ses mot dennabakgrund. Den stora betydelsen av att upphovsrättslagstiftningens skyddssystemverkligen upprätthålls bör vara vägledande för åklagarmyndigheternasbedömningar i fall då inte någon direkt angivelse föreligger från målsägande. Imånga situationer där det är svårt att finna målsäganden eller få kontakt medhonom eller där det faktiskt eller rättsligt är osäkert vem som är målsägande,kan det ändå vara viktigt att ett straffrättsligt ingripande sker. Andra falldär en tillämpning av den nya åtalsregeln kan bli aktuell är när man exempelvisi samband med husrannsakan eller annan tvångsåtgärd utöver de exemplar somomfattas av angivelse även påträffar annat material som uppenbarligen eller medstor sannolikhet har framställts olovligt. En annan situation kan föreliggaexempelvis vid intrång i titelskyddet enligt 50 § URL i fråga om verk därskyddstiden har gått ut och där följaktligen någon egentlig målsägande intefinns. Det kan då också tänkas förekomma situationer där målsäganden avspeciella skäl inte själv vill ingripa men där det ändå från allmän synpunktkan vara viktigt att gärningen inte får passera opåtalad. Självfallet böremellertid vid prövningen av om åtal skall ske största hänsyn tas till målsägandensinställning. Lagändringarnabör träda i kraft . Avallmänna straffrättsliga principer följer att bestämmelsen om förhöjt straffmaximumskall tillämpas endast på brott som har begåtts efter bestämmelsensikraftträdande. Detsamma gäller i fråga om de nya bestämmelserna i 55 § andraoch Qärde styckena och den nya regeln om straff och skadestånd förspridningsåtgärder i 57 § liksom beträffande de nya föreskrifterna om straffför försök och förberedelse. I fråga om den nya åtalsregeln i 59 § kommerprincipen i 7§ andra meningen lagen (1964:163) om införande av attbli tillämplig. Enligt denna skall åklagares befogenhet att tala å brottbedömas enligt äldre lag bl. a. om när handlingen företogs särskilt villkor varföreskrivet för sådant åtal. Härav följer att rätt för åklagare att väcka talanom brott enligt URL utan angivelse av målsägande föreligger endast i fråga ombrott som har begåtts efter ikraftträdandet av den nya bestämmelsen. 1981/82:152 35 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:730) omrätt till fotografisk bild Den som beträffande en fotografisk bild vidtager åtgärd,som innebär intrång i den till bilden jämlikt denna lag knutna rätten, ellertill försäljning utbjuder eller eljest till allmänheten sprider exemplar avfotografisk bild, som framställts i strid mot lagen, döms, om det sker uppsåtligeneller av grov oaktsamhet, till böter eller fängelse i högst . Samma lag vare, om någon till allmänheten sprider ellertill riket för sådan spridning inför exemplar av fotografisk bild, därexemplaret framställts utom riket under sådana omständigheter, att en dylikframställning här i riket skulle varit straffbar enligt vad i första stycketsägs. För försök eller förberedelse till brott som avses iförsta och andra styckena döms till ansvar enligt 23 kap. . Paragrafen innehåller bestämmelser om straff för intrång irättigheter enligt FotoL. I paragrafens första stycke har straffmaximum höjtsfrån fängelse till fängelse . Som ett nytt tredje stycke hartillagts en bestämmelse om ansvar även för försök eller förberedelse till brottsom avses i första och andra styckena i paragrafen. I fråga om innebörden avden nya bestämmelsen hänvisas till vad som har sagts om motsvarande bestämmelsei 53 § tredje stycket URL. Den som vidtager åtgärd som innebär intrång elleröverträdelse varom i 16 § sägs är skyldig att, såvitt det finnes skäligt, motlösen avstå egendom med avseende på vilken intrång eller överträdelseföreligger till fotografen eller hans rättsinnehavare. Detsamma gäller ifrågaom trycksats, kliché, form och liknande hjälpmedel, som kan användas endast förframställning av egendom som har sagts. Väcks i fråga om egendom som avses i första stycket ejyrkande om tillämpning av bestämmelserna däri, äger rätten efter vad som finnesskäligt föreskriva, att egendomen skall förstöras eller på visst sätt ändraseller att andra åtgärder skall vidtagas med den för att förebygga missbruk. Vadsom nu har sagts gäller dock ej, om förverkande eller åtgärd till förebyggandeav missbruk skall beslutas enligt . Bestämmelserna i första och andra styckena gäller ej motden som i god tro förvärvat egendomen eller särskild rätt //// den. Har annat föremål än som avses i första stycket använtssom hjälpmedel vid sådan framställning av exemplar av fotografisk bild somutgör brott enligt denna lag, får föremålet eller dess värde förklarasförverkat, om det är påkallat till förebyggande av brott eller annars särskildaskäl föreligger. Vad som har sagts skall tillämpas också ifråga omföremålsom har använts vid försök till brott som avses här eller som omfattas avåtgärd som utgör förberedelse till sådant brott. Den nya förverkandebestämmelsen i paragrafens tjärdestycke har -liksom motsvarande bestämmelse i URL - gjorts tillämplig också påförsök och förberedelse. I övrigt har i förevarande paragraf yorts motsva- Prop.1981/82:152 36 rande ändringar som i 55 § URL. I fråga om tillämpningenav de nya bestämmelserna hänvisas till vad som har anföits beträffande den nyssnämndabestämmelsen i URL. Brott som avses i denna lag får åtalas av åklagare endastom målsägande angiver brottet till åtal eller åtal är påkallat ur allmänsynpunkt. Egendom varom i 18 § sägs må, där brott som avses i dennalag skäligen kan antagas föreligga, tagas i beslag; därvid skall vad om beslagi brottmål i allmänhet är stadgat äga motsvarande tillämpning. I fråga om möjligheten till åtal när så finnes påkallatfrån allmän synpunkt hänvisas till vad som har sagts i samband med motsvaranderegel i 59 § URL. Lagändringarna bör träda i kraft . I fråga om tillämpningen av de nya bestämmelserna hänvisastill vad som har anförts i motsvarande hänseende i fråga om URL. Jag hemställer om att lagrådets yttrande inhämtas överförslagen till 1. lag om ändringi lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, 2. lag om ändringi lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild. Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan. Prop.1981/82:152 37 Bilaga I Sammanfattningav upphovsrättsutredningens promemoria Ipromemorian har utredningen tagit upp dels frågan om de sanktionsmöjlighetersom finns är tillräckliga, dels vilka ytteriigare åtgärder som kan anseserforderliga. När det gäller besvarande av den första frågan finns det enligtpromemorian olika faktorer som måste beaktas. Ett antal rättsfall på senare tidhar visat att polis, åklagare och domstolar i de aktuella situationerna haringripit på ett effektivt sätt med sanktioner av olika slag som bör ha tjänatsom en varning till dem som är eller kan tänkas vara inblandade ipiratkopieringsverksamhet. Det finns emellertid enligt utredningens mening skälatt anta att de fall som har förts till domstol bara utgör en litendel av den piratkopiering och försäljningsverksamhet av piratkopior somförekommer. Anledningen härtill är bl. a. att ärenden rörande piratkopieringhar blivit allt svårare att utreda. Detta beror på många faktorer. Ärendena harfått en alltmer komplicerad karaktär. I många fall rör det sig om mångainblandade som i verksamheten har olika uppgifter och som ofta finns på olikahåll. Stundom uppstår svårigheter att hinna slutföra utredningar innanpreskriptionstiden har gått ut. Debrister och svårigheter som finns f. n. blir enligt* promemorian allt merakännbara i samma mån som förutsättningarna för piratverksamheten underlättasgenom den tekniska och ekonomiska utvecklingen. Den snabba tekniskautvecklingen när det gäller inspelningsapparatur kan medföra att den illegalakopieringsverksamheten ökar ännu mera. Härtill torde också de storaförtjänstmöjligheterna i samband med piratkopieringen komma att bidra.Därigenom ökar också risken för att vi här i liksom har skett i vissaandra länder får en anknytning av denna verksamhet till grövre organiseradbrottslighet. Motden bakgrund som har nämnts är det enligt promemorian angeläget attsanktionssystemet i upphovsrättslagstiftningen är utformat på ett sådant sättatt man effektivt kan bekämpa upphovsrättsintrång och särskilt då den typ avkommersiella utnyttjanden som utgörs av piratkopiering av fonogram ochvideogram. Utredningen delar den uppfattning som har kommit till uttryck iannat sammanhang att sanktionssystemet från denna synpunkt uppvisar vissabrister redan i förhållande till dagens situation. Systemet bör därför utformasså att det ger möjligheter till effektivare ingripanden. Särskilt viktigt ärdetta med hänsyn till en möjlig framtida ökning av piratverksamheten i . Utredningennämner i sammanhanget f. ö. att skärpta åtgärder mot intrång i upphovsrättskulle få betydelse även på ett annat område än piratkopieringen, nämligen närdet gäller olovliga framföranden av skyddade verk. Enligt uppgifter från ,som förvaltar kompositörernas s. k. utföranderättigheter, händer det inte såsällan att mål om olovliga framfö- 1981/82:152 38 randenpreskn'beras därför att utredningen är komplicerad och tar läng tid, exempelvisnär det gäller utländska anordnare. Vidare finns det vissa anordnare som på ettmera systematiskt sätt använder musik utan tillstånd och som möjligen skulleavskräckas härifrån av skärpta straff. Det har enligt promemorian f. ö. inte såsällan hänt att även denna typ av olovlig verksamhet har varit kopplad tillolika slag av ekonomisk brottslighet. Ipromemorian läggs fram förslag till höjning av straffmaximum för intrång irättigheter som är skyddade i den upphovsrättsliga och fotografirättsligalagstiftningen från nuvarande fängelse till fängelse i två år.Anledningen är framför allt behovet av att effektivt kunna bekämpa den s. k.piratkopieringen av upphovsrättsligt skyddat material, speciellt ljudinspelningaroch filmer/videogram. En konsekvens av ändringen är att man bl. a. fårbetydligt större möjligheter än att ingripa med olika tvångsmedel redanpå förundersökningsstadiet. Motden bakgrund som har nämnts föreslås också en ändring i åtalsbestämmelserna.I dag krävs för åtal för intrång som här avses att angivelse sker från målsägandenssida. Detta har visat sig vara en mindre tillfredsställande ordning. Detföreslås därför att åtal även skall kunna ske om så är påkallat från allmänsynpunkt. Utövervad som har sagts föreslås inom området för s. k. närstående rättigheter skydd för utövande konstnärer m.fl. - införandet av en straff- ochskadeståndsbestämmelse riktad mot den som sprider olovligen tillverkat ellerimporterat material. Det finns endast begränsade möjligheter att komma åtsådana spridare och det har visat sig föreligga ett behov av mera direktverkande åtgärder i detta hänseende. Slutligenföreslås vissa justeringar av mera teknisk karaktär i bestämmelserna. 1 Lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt tilllitterära och konstnärliga verk Härigenomföreskrivs att 53, 55, 57 och 59§§ lagen (1960:729) om upphovsrätt tilllitterära och konstnärliga verk skall ha nedan angivna lydelse. Den sombeträffande ett litterärt eller konstnäriigt verk vidtager åtgärd, som innebärintrång i den till verket jämlikt 1 och 2 kap. knutna upphovsrätten eller somstrider mot föreskrift enligt 41 § andra stycket eller mot 50 §, dömes, såframtdet sker uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, till böter eller fängelse ihögst .