prop · G503168 · 1981-12-31 00:00:00 — Här diskuteras inle alls lämpligheten! Jag anser verkligenall barnet skall få komma lill tals och ge uttryck för sin vilja, sinasynpunkter, men jag menar nog alt man inle urskiljningslöst får samtala medbarn i förskoleåldern. Mognaden skall i första hand bedömas av samlalsledaren/utredaren och föräldrarna tillsammans och därmed lämpligheten av samtal med barnet.Kontaktman eller barnassistent kan vara lill god hjälp i detta sammanhang. Itveksamma fall bör barnpsykiatriska och/eller barnpsykologiska resurser kunnautnyttjas. All sociala centralnämnden enligt gällande ordning behandlaroch beslutar i vårdnadsärenden in plenum har som utredningen säger iblandkritiserats. Kritiken har dä oftast gällt alt parternas inbördes konfliktförstärkts bl. Prop.1981/82:168 202 genom företrädet inför nämnden. Jag anser mig i viss månkunna ansluta mig Bilaga 3 till denna kritik, men vill betonabehovet av en instans som bevakar all utredningen har en godtagbar kvalité, och där vi får behålla ett lekmannainflytande redan på detta stadium (inlebara i domstolen). Mina synpunkter på förfaringssättet hos socialacentralnämnden gör all jag vill ansluta mig lill utredningens förslag omatt kommunerna i större omfattning än vad nu sker delegerar yttranden i ärendenom föräldraansvar och umgängesrätt. Delegation bör komma ifråga lill en litengrupp förtroendevalda, men enligt min mening inte lill tjänsteman. Då del däremot gäller besked som sociala centralnämndenavger enligt BFB 6:28 där föräldrarna är ense, bör sådant vara delegerat tilltjänsteman. Detsamma bör kunna gälla i ärenden jml BFB 6:31. Utredningens ambitioner är alt förbättra beslutsunderlagetvid interimistiska beslut rörande föräldraansvar och umgängesräll. Mot dennabakgrund finner jag det förvånande alt den föreslagna BFB 6:31 inle innehålleren mer tvingande formulering vad gäller inhämtande av upplysningar från socialnämnden.Mig förefaller det självklart all socialnämndens åsikt skall inhämtas.Erfarenheter har visat att interimistiska beslut ofta får stor betydelse förärendets slutgiltiga bedömning, varför beslutsunderlaget måste breddas jämförtmed vad som sker . Tyvärr har jag flera negativa erfarenheter avinterimistiska beslut, vilka visat sig ej vara lill barnels bästa och som tordeha blivit annorlunda, om socialnämndens åsikt inhämtats. Om socialnämnden redanpå detta stadium i en process får kännedom om ärendet, har man dessutommöjlighet att nå barn till tvistande föräldrar tidigare än som oftastsker. I BFB 6:31 föreslås att endast bostadsfrågan och umgängesrätt skall lösasinterimistiskt. Jag ansluter mig till utredningens motiv lill detta förslag. Domstolens slutliga bedömning Vad är förenligt med barnetsbästa? Jag anser del självklart alt barnets bästa skall varaledstjärnan vid bedömningar i ärenden om föräldraansvar och umgänge. Domstolenskall, som utredningen anger, söka efter del bästa av tillgängliga alternativför all trygga barnels uppväxt och utveckling. De omständigheter som i dettakap. anses betydelsefulla för barnels bästa saml vad som i kap. 4 anförts ombarns behov bör enligt min mening ligga till grund för en nyanserad helhetsbedömningav vad som är förenligt med barnets bästa. Vid bedömning av umgängesrått skalldessutom stor vikt läggas vid de faktorer som är omnämnda i kap. 6 s. 82-83.Varför finns i detta avsnitt ingen hänvisning lill kap. 6? Ovanslående skall naturligtvis gälla både vid domstolensoch socialnämndens bedömning. Betänketid vid upplösning av gemensamt föräldraansvar Utredningen föreslår all upplösning av gemensamtföräldraansvar skall föregås av 6 månaders betänketid. Betänketiden skall dägälla oavsett om Prop,1981/82:168 203 föräldrarna är gifta med varandra eller ej och oavsett omde bor tillsammans Bilaga 3 eller ej. Utredningens förslag syns välbetänkt i de fall närföräldrarna är gifta med varandra eller sammanbor eftersom förhållandena då åratt jämställa med varandra. Om föräldrarna däremot inle sammanbor ställer jag migtveksam till behovet av en betänktetid. Jag tycker all den faktiska situationen,sammanboendet-separationen, har större betydelse för barnet än upplösningen avdel gemensamma föräldraansvaret i sig har. Belänketid är också tveksam motbakgrund av den disproportion som skulle uppstå mellan svårighetsgraden attpåbörja respektive upplösa det gemensamma föräldraansvaret, om utredningensförslag om anmälan till PÄ för att erhålla gemensamt föräldraansvar skullegenomföras. Utredningen redovisar försök som har gjorts medsamarbetssamtal som ersättning för vårdnadsutredningar. Dessa försök har visatatt del är viktigt för barnens välbefinnande att föräldrarna bearbetar sinakonflikter. Enligt utredningens mening bör kommunerna rekommenderas att erbjudasamarbetssamtal som alternativ lill vårdnadsulredning och utredningen lämnarförslag till minimiulbildning för de personer som skall leda dessa samtal. SÖanser inte att denna minimiulbildning är lillräckling för att kunna ge enfullgod grund för samarbetssamtal av godtagbar kvalitet. En socionom ellerpsykolog utan tidigare erfarenheter av detta slag av arbete kan inte hinnatillägna sig den insikt om egna reaktioner vid konflikter som är nödvändig föratt kunna fungera bra i en terapeutisk situation. Annan än välutbildadpersonal, som får kontinuerlig handledning, bör enligt SÖ:s mening inte utföradetta arbete. De familjerådgivare som redan finns bör dock kunna åla sigen del av detta arbete samt dessutom medverka i fortbildning av yrkesverksammasocionomer och psykologer med kunskap om och egen erfarenhet av relationsbearbetningi grupp. Även psykologer och socionomer inom barn- och ungdomspsykiatriskverksamhet bör kunna komma ifråga för dessa samarbetssamtal. 5.2.13 , juridiska fakultetsnämnden Vad gäller utredningen i fall av tvist mellan föräldrarnainstämmer fakultelsnämnden i de förslag som utredningen framlagt på grundval aven omsorgsfull analys (s. 93 ff). Särskilt värdefullt är förslaget allsocialnämnden skall vara skyldig alt erbjuda tvistande föräldrar s. k.samarbetssamtal, varigenom föräldrarna kan få större förståelse för sinsituation och hjälp med lösandet av sina personliga problem, eventuellt påsådant sätt att vårdnadsfrågan i godo får en så lämplig lösning som möjligt.Emellertid torde framgången med samarbetssamtal i hög grad bero på tillgångenpå kunniga och erfarna samlalsledare. De vunna goda erfarenheterna kani viss utsträckning tänkas bero på att föregångsmännen på området varitsärskilt insiktsfulla och skickade för uppgiften. vill i dettasammanhang understryka viklen av att familjerådgivningen i landet organiseraspå ett tillfredsställande sätt. instämmer också i all det normallantagligen inle år Prop.1981/82:168 204 lämpligt att höra barnet i en vårdnadstvisl personligeninför domstolen men Bilaga 3 däremot under samarbetssamtal liksom i eventuellutredning genom socialnämnden (se s. 102 ff). Att redan från början för varjefall avvisa barnets hörande inför domstolen, är kanske dock att gå för långt.Del är något överraskande all utredningen, som vill ge barnet talerätl,är så avvisande till hörande av barnet. I varje fall i fråga om äldrebarn kan hörande av barnet upplysningsvis tänkas vara lämpligt. I vilket fallsom helst konstaterar nämnden, att den föreslagna lagtexten i 6:30 är onödigtintetsägande i frågan om hur barnets mening skall kunna inhämtas. Del börframgå av lagtexten alt barnets mening normalt skall inhämtas undersocialnämndens utredning. Lagtexten bör också ge besked i frågan om domstolenunder några förhållanden skall kunna höra barnet. Utredningens förslag om införande av särskild betänketidför upplösande av gemensam vårdnad mellan föräldrar innebär, som utredningensjälv berör (s. 112), att man kompletterar regel ombetänketid för äktenskapsskillnad, när det finns barn , med en annanform av betänketid . I skilsmässofallen skall emellertidbetänketid enligt kunna tillgodoräknas som betänkelid enligtFöräldrabalken, om föräldrarna redan i skilsmässomålet begär upplösning av dengemensamma vårdnaden. avstyrker av flera skäl förslaget omsärskild betänketid för upplösning av gemensam vårdnad. I skilsmässofallenskulle del med hänsyn till barnens intressen vara lyckligast om föräldrarnaunder goda inbördes relationer kunde fortsätta äktenskapet. Betänketiden föräktenskapsskillnad är uppställd i detta syfte. I jämförelse härmed är det, omdom på äktenskapsskillnad ändå kommit till stånd, förhållandevis mindre .betydelsefullt,om föräldrarna väljer alt senare upplösa även den gemensamma vårdnad, som detillsvidare behållit efter skilsmässan. Del kan länkas bara leda tillirritation om föräldrarna i detta läge skulle nödgas underkasta sig ytterligareen belänketid. Även från rältsteknisk synpunkt vore det ett egenartat ochonödigt komplicerat syslem all ha dubbla betänketider i skilsmässofallén. Förde fall åter, när föräldrarna inle är gifta med varandra, måste man i praktikenräkna med alt gemensam vårdnad långtifrån kommer att förekomma i alla fall. Närmodern är ensam vårdnadshavare men föräldrarna sammanbor, skulle den föreslagnaregeln bli ett slag i luften. Utredningen har konstaterat detta (s. 113) medvisst beklagande och under hänvisning lill sin strävan alt likställa gifta ochogifta föräldrar med samma sociala situation. Utredningens inställningdemonstrerar i vilka invecklade regelbyggnader man kan hamna när manmed den svenske lagstiftarens neutralitetsideologi ser sig nödsakad att byggaupp ett extra regelsystem för ogifta sammanboende i stället för att avpraktiska skäl rekommendera samboende att gifta sig. Så snart det blir fråga om upplösning av gemensamtföräldraansvar borde däremot de sociala myndigheterna verka för attsamarbetssamtal mellan föräldrarna kommer till stånd. Man skulle också kunnalänka sig all en kontaktperson för barnet regelmässigt ulses i dessasituationer och alt denne, en barnassislenl eller ett barnombud bereds tillfäUeatt delta i åtminstone Prop.1981/82:168 205 några av samarbetssamtalen. (I betänkandet - s. 97 under E- nämns också Bilaga 3 att del bör vara möjligt för samtalsledaren all undersamtalens gång inkalla andra än föräldrarna i dem.) Vid samarbetssamtalen skall man också försöka få bådaföräldrarna medvetna om olika typer av svårigheter som ofta möter ensamståendeföräldrar, vilka naturligtvis indirekt drabbar även barnet. En skyldighet för kommunen? Eftersom del är oklart vilka kostnader som skulle följamed en sådan skyldighet för kommunerna att ordna samarbetssamtal, börbestämmelsen i en första lagstiflningsetapp avse endast en uppmaning till det,såvida upplösningen av föräldraansvaret sker med stöd av en godvilliguppgörelse mellan föräldrarna. När del gäller tvister om föräldraansvar ochumgänges-rätt bör dock åtgärderna redan nu göras obligatoriska och det börockså krävas att nämnden i dessa fall mer aktivt "verkar för" allsamtalen blir av. Dock ulan alt några tvångsmedel får tillgripas. § 29 föreslås därför få följande lydelse: "I mål om upplösning av föräldraansvar börsocialnämnden om möjligt erbjuda de föräldraansvariga tillfälle tillsamarbetssamtal. Föreligger oenighet i fråga som nämnts eller omumgängesräll ska fastslås skall nämnden verka för att sådana samarbelsavlalkommer lill stånd." I belänkandet (s. 95-100) påpekas alt ledningen avsamarbetssamtalen bedöms som en krävande uppgift. Den precisering av kraven påsamtalsledarnas teoretiska utbildning som presenteras ler sig dock väldetaljerade och utgör enligt styrelsens förmenande uttryck för en klarunderskattning av den kompetens som finns inom många sociala myndigheter somhänger samman med mångårigt kvalificerat arbete. Del är däremot klart att samtalsledarnabör vara erfarna psykiater, psykologer eller socionomer. Påpekas bör vikten avatt samtalsledarna får möjlighet lill fortlöpande utbildning. Det är mycket betydelsefullt att del blir - somutredningen uttrycker del -"vattentäta skott" mellan dem som ledersamarbetssamtalen och utför den eventuella utredningen om föräldraansvaretsplacering, därför måsle särskilda regler införas i sekretesslagen. 17 kap. 4 §2 st i den nya sekretesslagen (se prop. 1979/80:2) bör formuleringen "ellervad som yppas vid samarbetssamtal enligt barn- och "inskjutas efter orden "inom familjerådgivning". Del bör alltså inle komma ifråga all uppgifter som lämnaseller framkommer under samtalen sprids. Givet är att de som deltagit i samtaleninte heller får användas som utredare om inte samtliga inblandade parter gårmed på det. Trots detta och trots att del måste anses olämpligt atttvinga fram samarbetssamtal kan föräldrarnas inställning och beleende tillmätasviss betydelse vid prövning av frågan om var föräldraansvaret skall ligga. Prop.1981/82:168 206 Ointresse all verka för en samförståndslösning (t. ex.omotiverad vägran alt Bilaga 3 inställa sig till de inledandesamarbetssamtalen) måste få tas i beaktande då frågan om var föräldraansvaret skall ligga avgörs. Som utredningen framhåller är detviktigt all föräldrarnas ombud upplyser dem om detta. får kännedom om att ett mål av aktuellt slagär anhängigt hos rätten genom all rätten åläggs höra nämndens uppfattning omvem som ska anförtros föräldraansvaret, om föräldrarna ej är ense därom, ocheljest genom att bereda nämnden möjlighet all yttra sig (28 § 1 st). Förslaget innebär alt den av JO (se Justitieombudsmännensämbetsberättelse 1962 s. 28 ff) förordade s. k. Stockholmsmodellen skatillämpas. I den utgivna tredje upplagan av den ansedda ochflitigt brukade "Kommentaren till " i Blåbibliotek anges att domstolen endast undanlagsvis behöver kontaktabarnavårdsnämnden om parterna (föräldrarna) är ense i vårdnadsfrågan.Lagutskottet har dock uttalat alt det utgår från all Stockholmsmodellentillämpas (se lagutskottets utlåtande /76 nr 33) s. 88 n. För att nu få ettslut på osäkerheten om rättsläget och den starkt varierande praxis som rådervid landets domstolar torde en reglering i lag vara nödvändig. En sådanreglering bedöms vara av hög angelägenhelsgrad. Utredningen vid interimistiska beslut När 31 § 1 st. diskuteras finns anledning att särskiltuppmärksamma vilken utredning rätten kommer alt kunna lägga lill grund föravgörandet. Utredningen har funnit (107 ff) att nackdelarna med att tillålabevisning före huvudförhandlingen i målet skulle bli så stora att någon sådanregel inte föreslås. Utredningen konstaterar dock att domstolarnas praxis visaralt man sällan frångår det ställningslagande som görs i de interimistiskabesluten -trols del magra material som man hade till sitt förfogande vidbeslutsfattandet - huvudsakligen parternas egna uppgifter. Denna praxis ansesvara ett utslag av den s. k. status quo-presumtionen. Även om man tar avstånd från användningen av olikapresumtioner vid rättstillämpningen torde verkan av resonemang av det slag somligger bakom nyssnämnda presumtion inle gå alt undvika heller . Deinterimistiska besluten blir därför betydelsefulla även i fortsättningen ochdärmed blir även frågan om vilken utredning som får förebringas innan beslutetfattas del. Den första delen av domstolsprocessen ska, enligt detankar som ligger bakom , endast vara en formell förberedelseför den egentliga processen och utredningen ser det som ett för stort brott motdessa tankegångar alt tillåta bevisning redan då. Den lösning måsle dock väljassom bäst gagnar det resultat som eftersträvas och för stor vikt får intetillmätas innehållet i det tidigare formulerade regelsystemet. Del förtjänar också all framhållas att besluten redan - pågrund av rådande praxis - förlorat sin interimistiska karaktär. Utredningen menar vidare att möjligheten lillbevisupptagning under förberedelsen kan leda till ökade motsättningar mellanföräldrarna. Mot utredningens farhågor talar att parterna endastundanlagsvis kommer alt kunna presentera sådan bevisning som kan påverka detinterimistiska Prop.1981/82:168 207 Värdet av den torde dock öka när så är möjligt.Kanske kan i en del Bilaga 3 fall ingripanden från det sociala undvikas. Det kan också invändas all domaren, enligt de allmännarättegångsreglerna, ska verka för att onödiga detaljer inle dras in i målet.Så ska t. ex. en begäran om att få presentera onödig bevisning avvisas. Och dengenerella effekten av detta torde bli all ombuden inte känner någon press altförsöka få presentera all bevisning som kan tänkas föreligga. Samma effekt följer av att domaren ska verka för attgodvilliga lösningar kommer till stånd och att agerande som innebär attkonflikten mellan föräldrarna skärps mer än nödvändigt måste bedömas sombelastande när det gäller att avgöra vem av föräldrarna som ska anförtrosföräldraansvaret. instämmer i förslaget om kommuners skyldighet alterbjuda samarbetssamtal lill föräldrar som tvistar om föräldraansvar ochumgängesräll. I en stor del av dessa ärenden är invandrarföräldrar inblandade.1 av de ärenden som var aktuella vid socialförvaltningen i Malmöunder var en eller båda parter invandrare. Motsvarande andel i Stockholmunder två kvartal 1979 var . Skall invandrarföräldrar kunna erbjudas samarbetssamtalkrävs att kommunen har tillgång till lämpligt utbildade personer med språk- ochkullurkompetens, eftersom del i annat fall visat sig omöjligt att genomförabehandlande eller konfliktiösande samtal. När föräldrarna inte är eniga utan tvistar om vårdnaden,blir det enligt förslaget liksom enligt gällande rätt fråga om att göra engrundligare utredning. Mot nuvarande rutiner för sådan utredning har i flerahänseenden riktats allvarlig kritik. Utredningen redovisar huvuddragen av dennakritik och kommer med åtskilliga egna synpunkter och förslag tillförbättringar. De försök som gjorts att i stället för dentraditionella vårdnadsutredningen få föräldrarna att själva bearbeta sinsituation och komma fram till en samförståndslösning när del gäller barnen hargivit intressanta resultat, redovisade av utredningen (s. 93 ff). Ett steg iriktning mot ett lagfästande av denna ordning innebär utredningens förslag omsamarbetssamtal i frågor om vårdnad och umgängesrätt (29 §). Vi vill livligttillstyrka alt någon form av sådan konfliktbearbetning tillhandahålls som enmöjlighet för föräldrarna att frivilligt begagna. Utredningen anger sina önskemål i fråga om vilka som skallleda samarbetssamtalen och hur de skall gå till. Vi kan i allt väsentligtinstämma i de synpunkter som framförs. Vi noterar särskilt önskemålen allsamtalen skall ledas av kvalificerade personer med särskild utbildning förändamålet, alt dessa bör ha tillgång till specialister såsom barnpsykialrikeroch jurister, att av hänsyn till förtroendet för samarbetssamlalet som sådant"vattentäta skott" bör råda mellan samarbetssamtalen och eventuellutredning om föräldraansvaret samt att samtalen skall kunna komma till ståndäven ulan samband med pågående rättegång. De önskemål vi här återgivit pekar enligt vår meningtydligt pä alt samarbelssamlalen bör bli en uppgift för en utbyggdfamiljerådgivning. Vi har tidigare i vårt belänkande Familj och äktenskap I(SOU 1972:41) och Prop.1981/82:168 208 senare i våra remissyttranden över socialutredningensbetänkanden Social- Bilaga 3 vården - mål och medel (SOU 1974:.39) ochSocialtjänst och socialförsärk-ringstillägg (SOU 1977:40 och 41) betonat viktenav alt familjerådgivningen byggs ut och ges en organisation som kanmöta önskemål av precis delta slag. Familjerådgivare sägs av utredningenvisserligen kunna komma i fråga såsom ledare av samarbetssamtal men bara somnågra bland fiera. I övrigt skulle bl. a. personer med direkt anknytning lillsocialvården kunna anlitas, exempelvis social- och familjerättsassistenter. Familjerådgivningen sysselsätter personer som är utbildadeför och väl förtrogna med den typ av konfliklbearbetning som samarbetssamtalenskall gå ut på. Till rådgivningen är också knuten sådan expertis somutredningen efterlyser. Vidare - och detta är kanske den viktigaste synpunkten- bör familjerådgivningen med sitt sekretesskydd bättre än andra alternativkunna fylla de krav som är ägnade att skapa ett förtroende hos allmänheten ochalltså garantera att vad som förekommer vid dessa samtal inle påverkar eneventuell vårdnadsutredning. Även om en socialassistent som varit ledare avsamarbetssamtal inle därefter kan komma ifråga som utredare i vårdnadstvistenmot föräldrarnas vilja, är redan sammankopplingen med socialvården äventyrligför allmänhetens förtroende. Vad man nämligen kommer att lägga märke lill äratt samma personer uppträder i båda rollerna. Att så får ske i ett och sammafall bara under vissa förutsättningar lär inle komma alt bli något verksamtargument när det gäller så känsliga frågor; blotta möjligheten attsamtalsledaren kan komma att överta även vårdnadsutredningen är enligt vårmening en olämplig ordning. Vad som anförs i utredningens förslag inte baravisar alt samarbetssamtalen bör ankomma på familjerådgivningen utan gerdessutom ökat stöd ål vår i remissyttrandet över socialutredningensslutbetänkande anförda ståndpunkt att familjerådgivningen måste ges en frånkommunens socialvård frislående ställning. I fråga om domstolens befallning med vårdnadslvisler villvi ansluta oss till förslaget att rätten för all få ell bättre underlag försitt interimistiska ställningslagande skall kunna skyndsamt inhämtaupplysningar från socialnämnden (7.2.3.6). Att gå längre och medge upptagandeav bevisning genom all höra vittnen och sakkunniga finner vi inle vara någonlämplig lösning. Utredningens betänkligheter häremot synes oss väl motiverade.Likaså anser vi oss kunna tillstyrka förslaget all hovrätt vid överprövning avinterimistiskt förordnande skall höra parterna vid förhandling, förutsatt attdet finns anledning att ändra beslutet. Domstolens interimistiska förordnande skall enligtutredningens förslag i första hand omfatta endast var barnet skall bo samteventuell umgängesrätt. Ett sådant förordnande sägs bli mindre ingripande änell beslut om föräldraansvar. Ingen förälder skulle bli helt avskuren frånansvaret för barnet, en ordning som skulle vara ägnad att hos föräldrarnaförstärka känslan av ansvar och intresse för barnet (s. 107). Vi betvivlar inle att del kan finnas fall där ettförordnande om barnets bostad är tillräckligt i avvaktan på rätlens slutligaställningstagande i fråga om föräldraansvaret. Även om bostadsfrågan kanbetecknas som den generellt sett viktigaste måste del dock inom ramen förföräldraansvaret i lagens mening rimligen komma att uppstå åtskilliga andrafrågor, vilka påkallar ett skyndsamt ställningstagande och om vilka föräldrarnainte kan enas. Att enbart hänvisa till möjligheten alt upplösa det gemensammaansvaret på grund av förälders missbruk av ansvaret eller liknande anledningförefaller oss otillfredsställande. Med utredningens huvudslåndspunkt - att Prop.1981/82:168 209 gemensamt ansvar förutsätter att föräldrarna är ense därom- torde vara mest Bilaga 3 förenligt alt föräldraansvaret kan upplösas ocksåinterimistiskt. Detsamma gäller utredningens alternativa förslag allrätten skall kunna slutligt förordna enbart om bostadenl .2.3.1). Mot bakgrundav utredningens angivna huvudslåndpunkt förutsätter allernativförslagelatt föräldrarna kan enas om allt utom barnels bostad, vilken fråga deöverlämnar till rättens prövning. Detta torde komma all bli en opraktisksituation. Alternativförslaget har nog ell större berättigande om man i frågaom föräldraansvaret väljer den lösning som utgår från ell i det närmasteobligatoriskt gemensamt ansvar (5.2.3.4). Genom all medge en domstolsprövning ivart fall av bostadsfrågan - själva kärnpunkten i vårdnaden eller föräldraansvaret-undanröjs de värsta olägenheterna med denna lösning. Ser man möjligheten för domstolen alt slutligt förordnaenbart om bostaden på detta sätt är man snubblande nära den av oss underföräldraansvaret diskuterade kompromisslösningen, enligt vilken rätten vidoenighet mellan föräldrarna skulle kunna bestämma vem av dem som i första handhar att fullgöra föräldraansvaret.