prop · G503156 · 1981-12-31 00:00:00 — I såfall ter det sig naturligt att barnet skall kunna få göra detta genommellannamn på samma sätt som gäller för tilläggsnamn. Med stöd av det anförda får hovrätten biträda NIU :sförslag om mellannamn för adoptivbarn men förorda att det kompletteras medregler motsvarande dem som gäller för adoptivbarns tilläggsnamn. Beträffande fosterbarn har hovrätten avstyrkt förslagetatt barnet fritt skall kunna byta mellan fosterföräldrarnas namn. Detta lederinte utan vidare till att man bör avvisa mellannamn av den typ NIU föreslår.Det kan inte betraktas som otänkbart att en sådan regel kan komma att fillgodosevissa föreliggande behov. Som ovan (2.4) påpekats innebär fosterbarnsförhållanden juinte att barnets samhörighet med de biologiska föräldrarna helt avskärs. Detfinns därför minst samma skäl som vid adoptivförhållanden att ge fosterbarnetmöjlighet att medelst biologisk förälders släktnamn som mellannamn markerasamhörighet med denne. Däremot är det givetvis inte tänkbart att tillämpaomvända förhållandet; fosterbarnssituationen manifesteras ju av det rättensbeslut, varigenom barnet får rätt att förvärva fosterförälderns namn, och äralltså inte namnrättsligt relevant med mindre barnet har släktnamnsgemenskapmed fosterföräldern. Det anförda leder till att hovrätten kan godtaga NIU :sförslag om fosterbarns mellannamn men föreslår-även för det fall att NlU:sförslag ej genomförs - att fosterbarnet får möjlighet att jämte fosterförälderssläktnamn såsom mellannamn bära biologisk förälders släktnamn. 1981/82:156 267 2.6.3 Ordningsregeln Bilaga 3:1 Hovrätten delar NlU:s uppfattning, att en person endastskall få använda ett mellannamn och därför i de fall då mer än en möjlighetstår öppen måste välja mellan dem. Förevarande stycke har utformats som om detendast funnes två alternativ. Om hovrättens uppfattning om styvbarnsfallen samtadoptiv- och fosterbarnsfallen helt eller i någon del godtages, kommer detemellertid för många att föreligga flera alternativ, 7 sådant fall måsteförevarande stycke omredigeras i enlighet därmed. 2.6.4 Anmälan om mellannamn Redan nu får tilläggsnamn för hustru respektiveadoptivbarn anmälas hos pastor med följd att det införs i folkregister, pass m,m. Däremot finns det ingen bestämmelse om hur en sådan anteckning skall kunnaelimineras vilket framstår som en brist. Hovrätten biträder därför NIU.sförslag i dessa delar. Hovrätten har ovan påpekat att något samtycke för bärandeav mellannamn inte kan föreskrivas, eftersom sådant samtycke inte kanmanifesteras eller kontrolleras. Om det emellertid skulle anses, att samtycke inågot hänseende vore påkallat, borde det hänföras just till anmälan, I sådantsammanhang kan det både manifesteras och kontrolleras. Om samtycke krävs föranmälan bör det dock självfallet ej krävas samtycke för avanmälan, I anslutning till frågan om anmälan av mellannamn påpekasdet i betänkandet, att namnet vid folkregistreringen betraktas som"efternamn" och att man för bärare av mellannamn kommer att alfabetisktutgå från det namnets första bokstav. Detta förhållande föranleder synpunktersom anknyter till såväl 6 som 7 §, Eftersom registreringen behandlas nedan ianslutning till förslagen till ändring i folkbokföringskungörelsen, villhovrätten i det sammanhanget återkomma till denna fråga, 2.7 Administrativa namnbyten (8-12 §§) Hovrätten har ovan (1,5) övergripande diskuterat villkorenför sådana byten. Det har där påpekats, att det enligt NL alltid fordras skälför dylikt namnbyte; enligt 8 § äger den vars nuvarande namn icke ärtillräckligt särskiljande rätt till namnbyte, enligt 1, 3 och 11 §S kan den someljest har särskilda skäl få byta till visst namn, till vilket han haranknytning, och enligt 12 § kan förebringande av synnerliga skäl leda tillnamnbyte trots att normalreglerna eljest skulle ha lagt hinder i vägen härför,1 det sammanhanget har hovrätten förordat ett bibehållande av kravet påvillkor för namnbyte enligt 8 § samt påpekat, att utformningen av övriga nuåsyftade bestämmelser är avhängig av hur man ställer sig beträffande 8 S, 1981/82:156 268 2,7,7 Avsnittets rubrik Bilaga 3:1 En ändring av rubriken i enlighet med NlU:s förslagförutsätter, att alla förvärv efter ansökan utmönstras ur tidigare paragrafer.Det är även med hovrättens ovan upptagna förslag beträffande 2 och 4 §§ (i NIU:sredaktion) i och för sig möjligt att ur dessa paragrafer lyfta ut deadministrativa fallen och samla dem under nu aktuell rubrik. Om man inte gördet leder hovrättens ovan framlagda förslag till att rubriken måste få en annanutformning än NIU föreslagit. 2.7.2 Huvudregel för namnbyte (8 §) Som tidigare utvecklats förordar hovrätten ettbibehållande av nuvarande första stycket. Om man emellertid godtar NlU:s förslag, att administrativanamnbyten inte behöver vara motiverade, har hovrätten ändock invändningar mot NlU:sutformning av första stycket. Släktnamnsförordningen av 1901 utgjorde egentligen ettkomplement till folkbokföringsförordningen och angav villkoren för attanteckning "därom att någon antagit nytt släktnamn" fick ske ikyrkobok. En av de situationer, i vilken anteckning fick ske, var att namnet avnamnmyndigheten godkänts enligt reglerna i SIF, Ett dylikt godkännande ficksåledes ej automatisk verkan; förvärv av namnet skedde genom att sökanden inomett år efter namnmyndighetens beslut anmälde det hos pastor. Skedde det intevar godkännandet utan verkan. För att förhindra att namnfrågan på angivet sätt underlång tid förblev "svävande" utformade man namnlagens samtliga förvärvsbestämmelserså, att det i varje lagregel angavs vad som i förarbetena kallades en"förvärvspunkt": antingen skedde förvärvet automatiskt vid barnsfödelse eller senare statusändring, genom anmälan eller genom namnmyndighetensbeslut. Den nuvarande 8 § NL är utformad i enlighet med dessaprinciper: lagakraftvunnet bifall till ansökan innefattar"förvärvspunkten" varigenom släktnamnet "erhålles", NlU:sformulering innefattar ett avsteg från angivna systematik: den anger nämligenbara den "metod" vederbörande skall använda om han vill "anta''släktnamn (jfr vad som i motsvarande fall sagts om 6 § 1 st. 1 p, ovan 2,5 sid31), Följden blir att man flyttar uppgiften om när namnet skall anses förvärvatfrån namnlagen till tillämpningsföreskrifter i 4 § namnförordningen, enligtvilken namnmyndigheten sedan beslut om bifall vunnit laga kraft skall expedieradetta till pastorsämbetet. På grund av del anförda får hovrätten föreslå, att 8 § 1st. under alla omständigheter utformas så att namnlagens systematik uppräiihålles. Enligt NlU:s förslag avser 8 § de fall att någon"vill anta nytt släktnamn eller eljest förvärva annat släktnamn än somtillkommer honom enligt 1981/82:156 269 1-6 §§", I dagligt tal torde uppgiften att någonförvärvat "nytt släktnamn" Bilaga 3:1 syfta på att det gäller ettav förvärvaren icke tidigare buret namn. Så tolkat kommer det första ledet iden citerade lokutionen att omfatta även det andra och sistnämnda led skulle dåvara onödigt, I specialmotiveringen upplyser NIU emellertid, att mednytt släktnamn främst avses "nybildat" släktnamn, och förklarar, attdet senare adjektivet egentligen är tydligare än det föreslagna, NIU menar dockatt ordet "nybildat" leder tanken til! en språklig nybildning av dentyp som förekommer i de s, k. namnböckerna, medan lagtexten avses syfta även pänamn som är nytt i den meningen, att det inte tidigare brukats som släktnamn. Det år möjligt att uttrycket "nybildat" kan ledatanken fel. Men det synes på ovan anförda skäl uppenbart att det också årfallet med ordet "nytt". Enligt hovrättens mening finns det intebärande skäl för att - med den inställning NIU i övrigt har fill rätten attefter ansökan förvärva namn - i 8 § markera, att det skulle föreligga någonskillnad mellan fallen då sökanden vill ha ett "nytt" släktnamn ochfallen då ansökan föranleds av att sökanden vill erhålla ett namn som redan äri bruk. Det är tillräckligt att det anges att vederbörande vill ha "annatsläktnamn". Därigenom upprätthålles också kontinuiteten till nuvaranderegel. Den citerade lokutionen är olyckligt vald även i dethänseendet, att den som söker "annat släktnamn än som tillkommer honomenligt 1-6 §§" kan få intrycket, att det rör sig om en lika enkel prövningsom när det gäller "nytt" namn. I själva verket lägger ju 10 § 1 st.hinder i vägen mot förvärv av existerande namn; sökandens enda möjlighet att fådet är med sådant samtycke somi'avses i 10 § 2 st. eller med stöd avgeneralklausulen i 12 §. En jämförelse med nu gällande lydelse visar, att dennager sökanden rätt att byta bort sitt namn men i övrigt inte uttalar sig om detsökta namnets beskaffenhet eller relation till innehållet i familjerättsligabestämmelser. För den händelse rätten att byta namn enligt 8 § görsvillkorslös får hovrätten i allt fall förorda alt paragrafens första stycke gesdel innehållet att förvärv av släktnamn i annat fall än som avses i 1-6 §§ skerefter ansökan hos namnmyndigheten. NlU:s förslag att nuvarande andra och tredje styckenaskall utgå biträdes. Hovrätten delar NlU:s uppfattning att enkel ändring avstavning av ett icke särskiljande namn borde kunna få ske i annan form än ,då varje stavningsändring i princip betraktas som ett namnbyte. Det ärnaturligtvis därvid nödvändigt att begränsa en sådan regel till"vanliga" namn; framförallt vore det ju ej möjligt att i efterhandgodta ändring genom anmälan av sådana nybildade namn, varom namnmyndigheten engång efter prövning jämlikt 9 § fattat beslut. Emellertid kan man för ändamålet inte nöja sig med denlagtext NIU föreslår. Även om NIU i specialmotiveringen pekar på standardfalldå Prop.1981/82:156 270 ändring får respektive inte får ske genom anmälan, tordepastorsämbetena Bilaga 3:1 med tillgång till enbart lagtexten ochmotivuttalanden stå utan den ledning som erfordras för att bestämmelsen skallbli likformigt tillämpad över hela riket. Det är högst sannolikt att enskildabefattningshavare kan betrakta t, ex. stavningen Erixson som en variant avEriksson och komma att förbise att den förra stavningen utgör en vissyrkesutövares "varumärke", För att en regel av föreslagen art skallkunna godtas krävs enligt hovrättens mening, att namnmyndigheten upprättar enför pastorsämbetena bindande förteckning över stavningsandringar som kan godtasanmälningsvägen. Detta måste komma till uttryck antingen i lagtexten elleråtminstone i namnförordningen. Med stöd av det anförda får hovrätten biträda förslagettill nytt andra stycke under förutsättning alt del i någon form lämnasföreskrift om att berörda ändringar får ske endast enligt av namnmyndighetenuppgjord förteckning. 2.7.3 Namnels form (9 §) Uttrycket "nytt släktnamn" i gällande lydelsesyftar tvivelsutan främst på nybildade namn. Redan av första styckets andra punkt framgår emellertid att bestämmelsen är tillämplig även på existerande släktnamn och det framhålles i förarbetena att ändring av befintligt svenskt namns stavning också faller därunder. Även om det får antas att redan existerande namn eller namn som tidigare funnits i den svenska namnfloran generellt blir godkända, åligger det namnmyndigheten att pröva om namnet nu kan anses godtagbart enligt 9 §, Begreppet "nytt namn" i nuvarande bestämmelse är därför att betraktasom , synonymt med "annat släktnamn" i S § 1 st, *~ 1 specialmotiveringen till 9 § säger att "nyttnamn" i denna paragraf skall förstås på samma sätt som enligt NlU:sförslag till 8 § 1 st. Detta innebär att innebörden av den oförändradelagtexten skulle bli en annan än den som gäller. Detta borde enligt hovrättensmening markeras, t, ex, genom en hänvisning till "nytt släktnamn som avsesi 8 §", Om man godtar NIU:s förslag till 8 § förordar hovrätten enredaktionell ändring av 9 § 1 si. i enlighet med vad nu sagts. Den nuvarande formuleringen "inhemskt språkbruk"syftar på att ej blott svenskt utan även inhemskt lapskt och finskt språkbruk iförekommande fall skall beaktas, NIU menar emellertid att man också bör beaktaönskemål dels från svenskar som arbetar i internationell tjänst och vill få ettinternationellt gångbart namn, dels från invandrare som vill göra sitt namnlättare att uttala i utan att för den skull anpassa namnet till svenskt"språkbruk", NIU syftar med sina båda exempel uppenbarligen främst påortografiska ändringar eller förenkling av existerande namn. Man kan dåifrågasätta om en ansökan därom verkligen kan anses avse "nytt"släktnamn enligt förslaget till 8 S. Om man vill åstadkomma det resultat NIUåsyftar vore det därför bättre att i ett särskilt stycke behandla stavnings-och andra ändringar av 1981/82:156 271 redan existerande namn. Denna synpunkt föranleds också därav, att det av denföreslagna texten "för svenska förhållanden tjänligt som släktnamn"ej alls framgår, att det endast skulle avses justeringar av befintligt namn.Från gällande regel har NIU lånat formuleringen "till bildning, uttal ochstavning" vilket med den föreslagna fortsättningen endast innebär attnamnet skall vara för svenska förhållanden "tjänligt" som släktnamn.Bildning, uttal och stavning är emellertid rent språkliga faktorer och det kaninte råda någon tvekan om att många påtagligt utländska namn i dessa hänseendenär "tjänliga" även i Sverige-lätta att uttala, stava och komma ihåg.Formellt öppnar därför den nya formuleringen möjlighet för namnmyndigheten attgodkänna i utlandet existerande namn eller enligt främmande namnskick heltnybildade namn som är användbara i , Då detta inte varit syftet och förövrigt inte synes tjäna en lämplig utveckling, kan den föreslagna lydelsen ejtillstyrkas. Med stöd av det anförda vill hovrätten förorda, atthuvudregeln i första styckets första punkt bibehålles men kompletteras med ettandra stycke, i vilket NlU:s återgivna intentioner kommer till uttryck; där kandå också markeras att stavningsändring som ej får ske genom anmälan (jfrförslaget till 8 § 2 st,) skall ske efter ansökan. Hovrätten biträder NlU:s förslag, att dubbelnamn normaltej bör godkännas. 2.7.4 Hinderkatalogen (10 §) Hovrätten tillstyrker att den s. k. hinderkatalogenkompletteras med den av NlU föreslagna sjunde pimkten. Hovrätten vill också föreslå att andra stycketkompletteras på visst sätt. Då detta förslag sammanhänger med innehållet inuvarande 13 S, återkommer hovrätten nedan till förslaget, 2.7.5 Återgång till tidigare namn (nuvarande 11 §) NIU har föreslagit att återgång till tidigare namn inomden familjerättsliga sfären skall få ske genom anmälan hos pastorsämbetet.Eftersom NIU för ansökan enligt 8 § inte uppställer några villkor, har NIUfunnit att det ej längre föreligger behov av den reglering som upptas i 11 §,varför paragrafen föreslås upphävd. Hovrätten har - om än med viss tvekan beträffande vissafall - biträtt förslaget att återgång inom den familjeråttsliga sfären skall fåske fritt. Nuvarande 11 § syftar emellertid på alla situationer dä någon villåterfå ett namn som han tidigare haft, t, ex, även det fall att en personförvärvat namn efter ansökan men ångrar detta. En ansökan om att återfåtidigare namn kan då komma i kollision med annans rätt enligt 10 §,Lagstiftaren har emellertid 1981/82:156 272 ansett det väl hårt, att sökanden dä skall behöva åberopasynnerliga skäl Bilaga 3:1 enligt 12 §, och menat att den som en gång haftnamnrätt till ett namn skall kunna återfå detta lättare än enligtgeneralklausulen. Det anförda ger vid handen, att NIU:s förslag för vissafall försämrar möjligheterna till ett önskat namnförvärv. Med den allmännatendens till liberalisering av vilket förslaget genomsyras, torde en sådaneffekt av upphävandet av 11 § vara varken åsyftad eller önskvärd. Det är med tanke på de förslag till ändringar av NIU:sförslag som hovrätten nu framlagt inte möjligt att i denna del framlägga ettkonkret yrkande; dess innehåll blir helt avhängigt av hur det slutligenbeslutas i andra delar. Hovrätten vill därför endast påpeka, att del även vidett godtagande av NlU:s förslag vidkommande återgång i övrigt kan föreliggabehov av en särskild regel om återgång, som gör det lättare att vinna bifall änenligt 12 §. 2.7.6 Generalklausulen (12 §) Om man bibehåller nuvarande lydelse av 8 § 1 st.föreligger ej skäl att i sak ändra 12 § 1 p. NIU:s förslag att andra punkten skall upphävassammanhänger med förslaget att domstolsprövning skall begränsastill fosterbarnsfallen. Emellertid synes den föreliggande bestämmelsen varamindre lyckad även om man i den utsträckning hovrätten föreslagit behållerdomstolsprövning i andra fall. Skulle det någon enstaka gång bli aktuellt atti ansökningsärenden göra överväganden av detta slag, torde namnmyndigheten hamöjlighet att på annat sätt än genom formlig "remiss" till domstolskaffa sig underlag för prövningen. Hovrätten biträder därför att andra stycket under allaomständigheter upphävs. 2.8 Gemensamma bestämmelser om förvärv av släktnamn(nuvarande 13 och 2.8.1 Konsekvensbestämmelsen (13 §) NIU föreslår att paragrafen upphävs. Anledningen härtillär enligt NIU att dess förslag i övriga delar "gör det lättare än nu förfamiljen att skapa namngemenskap"; sådan kan i alla situationer vinnasgenom anmälan. Den olägenheten att vissa förvärv som är automatiska enligt13 § 1 st, i stället får ske genom anmälan uppvägs enligt NIU av att vissaolämpliga verkningar av den nuvarande regeln elimineras. Den nuvarande regeln i 13 § 1 st, bygger som NIU antyderfrämst på strävan att uppkommen namngemenskap inom familjen inte skall brytas.Det har därför ansetts önskvärt att bipersoner automatiskt följer huvudper- 1981/82:156 273 sonen/personerna vid namnändring, 1 förarbetena till lagen(se prop, 1963:37 Bilaga 3:1 s, 101) påpekas det dock även, att man ej börtillåta "huvudpersonen att namnmässigt lösgöra sig" från minderårigabarn. styvbarn och adoptivbarn för vilka han har föräldramässigtansvar. Denna ståndpunkt hos namnrättskommittén kommenteras visserligen ej avdepartementschefen, men hans uttalande att det "är , , , naturligt attnamnet automatiskt får fillkomma hans underåriga barn" bör kunna tagastill intäkt för ett biträdande av kommitténs uppfattning. Denna"sociala" synpunkt på följdförvärven behandlas inte av NIU, Även med NIU:s förslag i övriga delar kunde det såledesfinnas vissa skäl att överväga automatiskt verkande konsekvensbestämmelser förbipersoner. Detsamma gäller naturligtvis i än högre grad om revisionen av lagenbegränsas på sätt hovrätten föreslagit. Ju större valfrihet som tillerkännes den enskilde destosvårare torde det dock bli att utforma användbara konsekvensbestämmelser. Redande nuvarande är svåra att tillämpa och kan, som NIU påpekat, medföra vissaolägenheter. Hovrätten har som ovan framgår i många hänseenden biträttförslaget att valfriheten skall bli större än . Även med den av hovrättentillstyrkta begränsade ökningen av valfriheten vid namnval hamnar man i ensituation, då det blir hart när omöjligt att inom ramen för en lagtext utformadylika bestämmelser som "slår rätt". Det ter sig därför rimligare aUavstå från konsekvensbestämmelser och räkna med att föräldrar i praktikentillgodoser sina barns intressen - i ansökningsfallen t. ex. genom att upptabarnen i ansökan. Med stöd av det anförda får hovrätten biträda förslagetatt 13 § 1 st. upphävs. Andra stycket har en annan karaktär. Förvärvet grundas ejblott på blodsförvantskap utan avgörande "förvärvsfaktum" ärsamtycket. NIU har i 2 och 4 §§ föreslagit att barn och adoptivbarn generelltskall ha rätt att ansluta till förälders respektive adoptivförälders förvärv.Härom har hovrätten ovan (2.1 s. 25) uttalat den meningen, att ett vuxet barnsförvärv alltid bör ske efter ansökan och att rätten att förvärva av förälderefter ansökan erhållet namn bör göras beroende av förälderns samtycke. gällande 13 §2 st. ger vuxet barn rätt att med samtyckegenom anmälan förvärva förälderns nya namn. Det kan då tyckas onödigt attskärpa bestämmelsen därhän att barnet skall behöva ansöka. Det äremellertid det pris man får betala för den generella liberaliseringen avbestämmelserna om man vill bibehålla en någorlunda fast systematik.Olägenheterna härav kan också i många fall elimineras genom att barnet upptas isamma ansökning som föräldern; detta torde bli helt naturligt om barnetfortfarande bor i föräldrahemmet. Den kostnad som följer av ansökningsförfarandetkan, förutom på angivet sätt, begränsas genom att man för renodladesamtyckesfall (vilka ju inte bör fordra kungörelse) sätter avgiften lika lågtsom när det gäller stavningsändring (se förslaget till 1981/82:156 274 7 § namnförordningen) dvs. Om man på angivet sätt gör dessa fall till ansökningsfallbehövs emellertid inte någon särskild bestämmelse därom; de regler som redan nuupptas i 10 § sista stycket kan göras tillämpliga på nu ifrågavarandebipersoner enligt följande: "Har någon ... ej hinder för hans barn ochadoptivbarn eller dess avkomling eller för hans föräldrar, syskon . . .etc". Sista punkten kommer med oförändrad lydelse att bli tillämplig ävenför de fall som avses med 13 § 2 st. 2 p. Om det tidigare förvärvet skettmed stöd av 12 §:s undantag från 10 § undanröjer naturligtvis samtycket ej riskför kollision med annans rätt - fallet är ej renodlat. Då får vanligakungörelse- och avgiftsbestämmelser gälla. Med stöd av det anförda får hovrätten biträda att 13 § 2st. upphävs men förordar att motsvarande regler inarbetas i 10 § 2 st. 2.8.2 Makars gemensamma förvärv (nuvarande 14 §) NIU;s förslag att paragraferna skall upphävas är enkonsekvens av den syn på makars namnförhållanden som förslaget till 6 §återspeglar. Hovrätten har i angivna del biträtt NIU:s förslag. Det oaktat fårhovrätten anmäla en viss tvekan mot att makar ändå varför sig skall kunnaansöka om annat namn. Däremot biträds förslaget att de var för sig får göraförvärv inom den familjeråttsliga sfären, respektive inom denna återgå tilltidigare namn. 2.9 Förlust av släktnamn (15-18 §§) Hovrätten har ovan föreslagit, att barns förvärv av föräldranamnicke skall kunna avse sådant namn som föräldern förvärvat genom äktenskap medannan än den andre av föräldrarna. Detta innebär den ändringen i förhållandetill såväl NlU:s förslag som till nuvarande lagstiftning, att om barnets moderär gift med annan än fadern, barnet skall förvärva moderns flicknamn. Om dettabeaktas fordras under alla omständigheter en justering av 15 §. NIU har i 17 § föreslagit endast redaktionellajusteringar. Detta innebär att hänvisningen till 8 § bibehålles. Denna paragrafinnehåller emellertid, som ovan påpekats, i NIU:s förslag inte bestämmelse om självaförvärvet utan endast anvisning om metoden för förvärv; i det hänseendet är densåledes överordnad även i förhållande till 12 §. Otn NlU:s förslag beträffande 8 § 1 st. vinner beaktandemåste således en justering av 17 § genomföras. Eftersom 11 § föreslås upphävdkunde justeringen beslå däri, att hänvisningen till enskilda paragrafer fårutgå. 2.10 Förnamn (23-26 a §§) Redan före namnlagen ansågs en ändring av förnamn vara enkänsligare fråga än ändring av släktnamn. Den restriktiva hållning som förenamnlagen 1981/82:156 275 intogs till förnamnsbyten eller -ändringar ledde veterligti många fall till Bilaga 3:1 olyckliga konsekvenser. Namnlagen liberaliseradevisserligen bestämmelserna men dessa kom alltjämt att präglas av stark återhållsamhetnär det gällde byte, ändring eller strykning av redan givet förnamn. Det bördärför hälsas med tillfredsställelse om man i enlighet med NIU:s förslag kanunderlätta sådana förfaranden. Det är riktigt som NIU påpekar, att det nu föreligger en systematiskbrist därutinnan, att det inte av själva lagtexten framgår när förnamnet skallanses förvärvat, en brist som framträder särskilt beträffande namn som"givits" på annat sätt än vid dop. I enlighet härmed föreslår NIU attförnamn förvärvas genom anmälan, vilket alltså framstår som en systematiskförbättring. Det innebär emellertid också att dopnamn anses förvärvat förstgenom att anmälan görs av dopförrättaren, inte - såsom nu förutsätts - vidsjälva dopet. Dopet är ju ett sakrament och har som sådant egentligeninte med förnamnsgivningen att göra.