prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Ägaren tillbyggnaden är då också delägare i samfälligheten. Frågan om de två olika innebörderna av begreppetsamfällighel uppmärksammades bl. a. i samband med förarbetena lill lagen omförvaltning av samfälligheter (se prop. 1973; 160 s. 307 och 363). I den lagenhar intagits regler som gäller för förvaltningen av samfälligheter enligt bådefasfighetsbildningslagen och anläggningslagen. Del ansågs enligl förarbetenavara något oegentligt att tala om förvaltning av en samfällighel enligtanläggningslagen, eftersom samfällighel i del sammanhanget användes i enassociationsrättslig betydelse. Eftersom en bättre benämning ansågs vara svåratt finna och någon risk för missförstånd knappast lorde uppkomma fick lagensin angivna benämning. Vad som skulle komma i fråga förbevatlningsföretagens del är en samfällighel i betydelsen av association, påvilken i likhet med vad som är fallet med en samfällighel enligl lagen omenskilda vägar och anläggningslagen de associalionsrältsliga reglerna i lagenom förvaltning av samfälligheter kan göras tillämpliga. Vid tillkomsten av denlagen anförde föredragande statsrådet att benämningen på lagen inte hindradeatt nya kategorier gemensamhetsbildningar fördes in under lagens tillämpning iframliden (prop. 1973:160 s. 363). Från terminologisk synpunkt föreliggerenligl min mening inle något hinder mot att bevattningssamverkan sker inom ensådan samfällighel. Fråganom en samfällighel skall utgöra den lämpligaste associationsfor- Prop.1981/82:130 164 menför bevattningssamverkan kräver emellertid ytterligare överväganden Lagrådsremiss som hänger samman meddeltagarkrelsen. Utmärkande för de samfällig- allmän motivering heter, varpålagen om förvaltning av samfälligheter är tillämplig, är gemenskapenssakrättsliga karaktär. Delaktigheten i samfälligheten är förenad medäganderätten till varje särskild fastighet och kan inte överlåtas särskilt.Del är inte möjligt att vid överlåtelse av fastigheten undanta delaktigheten isamfälligheten. I en samfällighel enligt anläggningslagen kan även byggnaderoch andra anläggningar på ofri grund delta. Delaktigheten är i detta fallknuten till byggnaden eller anläggningen och del är dennas ägare som har attsvara för de förpliktelser som delaktigheten innebär. Delaktigheten i en samfällighel för bevattningkräver också en sakrättslig anknytning. Några problem uppkommer inte, närägare av fastigheter bevattnar fastighetens ägor. I sådana fall kan delaktighetenåvila fastigheterna. Som jag har förordat i avsnitt 2.3 skall kretsen avbevattnare emellertid inte vara inskränkt till ägare av fastigheter. Ävenarrendatorer och andra nyttjanderättshavare skall ha rätt atl ta ut förbevattning. Något krav på vattenrätt skall inte heller ställas upp. Frågan ärdå om det går alt för dessa kategorier bevattnare ställa upp sådana kriterieralt gemenskapen mellan dem får den sakrättsliga karaktär som är utmärkande fören samfällighel. Man skulle, i likhet med vad som skett enligtanläggningslagen, kunna tänka sig att knyta delaktigheten i enbevattningssamfällighet till en byggnad eller annan anläggning på ofri grund,som tillhör en bevattnande arrendator eller annan nyttjanderättshavare.Vattenlagsutrednigen har också för sin del föreslagit att enbevattningsanläggning som tillhör en arrendator skall kunna anslutas till envattenregleringssamfällighet för åstadkommande av förbättrad vattentäkt förjordbruksbevattning. Den av utredningen förordade sakrättsliga anknytningenkan givetvis vara lämplig i sådana fall då den arrendatorn tillhörigabevattningsanläggningen har en permanent karaktär med fasta rörledningar imarken och särskilt anlagda pumphus. Det finns emellertid andra typer avbevattningsanläggningar, som inte består av några fasta anläggningar utan avröriiga maskiner och ledningar. Att i sådana fall knyta delaktigheten isamfälligheten lill den lösa bevattningsanläggningen kan enligt min meninginle accepteras. Den erforderliga sakrättsliga anknytningen kan istället erhållas på ett annat sätt. En samfällighel förutsätter för sinuppkomst ett myndighetsbeslut. Som jag skall utveckla i det följande, blirfrågan om bevattningssamverkan aktuell i samband med den vattenrättsligatillståndsprövningen av bevatlningsföretagen. Ett vattenrättsligt tillståndtill bevattning är inte personligt, utan det avser tillstånd för någon iegenskap av fastighetsägare, arrendator eller annan nyttjanderättshavare atlbevattna vissa markområden på en fastighet. Även nya ägare av fastigheten harrätt att utnyttja tillstånden, liksom arrendatorer och andranyttjanderättshavare, så länge Prop.1981/82:130 165 I stället för att knyta delaktigheten i en Lagrådsremiss samfällighel för bevattningtill en fastighet eller en byggnad eller annan allmän motiveringanläggning på ofri grund skulle man således kunna knyta den lill innehavarenav själva tillståndet till bevattning. Jag är medveten om alt man från mera principiellautgångspunkter kan rikta erinringar mot den nu antydda utvidgningen avsamfällighelsbegrep-pet. Det kan därför övervägas all i stället tillskapa enannan associationsform för bevaltningssamverkan, t. ex. genom enföreningsbildning. Enligl den nya vallenlagen skall det emellerfid kunna bildassamfälligheter för såväl markavvattning som vattenreglering ochvattenöverledning. Från lagleknisk synpunkt är det en fördel om den nya lagensregler om samfälligheter, t. ex. omprövningsreglerna, kan göras direkttillämpliga även på bevatlningsföretagen. En stor lagteknisk är ocksåalt regelsystemet i lagen om förvaltning av samfälligheter då blir direkttillämpligt. En annan ordning för bevattningsföretagens del komplicerarregelsystemet. Som jag har redovisat tidigare fömtsättes också redan vidtillkomsten av lagen om förvaltning av samfälligheter alt nyagemensamhetsbildningar kunde föras in under lagens tillämpning. På grund av det anförda förordar jag alt frågan ombevattningssamverkan löses genom atl det enligt den nya vattenlagen kan bildassärskilda bevattningssamfälligheter. Jag vill i detta sammanhang erinra om att jagtidigare (avsnitt 2.5.1) har avvisat vattenlagsutredningens förslag alt införaen möjlighet att mot sökandens vilja meddela tidsbegränsade tillstånd tillvattentäkter bl. a. just med hänvisning lill atl de problem söm man avsåg atllösa därigenom i stället borde lösas inom ramen för en vattenrätlsligsamfällighetsbildning. Fördelen med en vattenrältslig samfällighetsbildning ärbl. a. atl man skall kunna undvika framtida låsningar beträffandevattentilldelningen mellan flera bevattnare och att man vid behov utan krav påmyndighetsmedverkan och utan uppkommande ersättningsanspråk skall kunnaomfördela bevatl-ningsvatlen mellan intressenterna. I den nya vattenlagen bör alltså tas inbestämmelser om formerna och fömtsättningarna för bildande avbevattningssamfälligheter. Vad först gäller formerna för bildandet gör sigolika synpunkter gällande. Praktiska skäl synes å ena sidan tala för attförrättningsförfarandel tillämpas. Förrättning används för fastighetsbildningsamt tillskapande av gemensamhelsanläggningar enligt anläggningslagen ochmarkavvattningssamfälligheter enligt den nya vattenlagen. Bevattningsföretagenhar vissa beröringspunkter med markavvattningsförelagen. Å den andra sidan är det somnormalt har att pröva frågor om tillstånd fill vattentäkter och som kankonstatera om det på grund av flera konkurrerande ansökningar om vattentäkt förbevattning ur samma vattentillgång föreligger ett behov av bildande av enbevattningssamfällighet. En lämplig samordning mellan lillslånds- ochsamverkansfrå- gor kan enligt min mening uppnås endast om vattendomstolenfår pröva båda frågorna. Jag förordar på grund av delanförda atl samdiga frågor som rör bevatt-ningssamfällighelerna, dvs. frågor omtillstånd, ersättning och fördelning av vatten samt samverkans- ochkostnadsfördelningsfrågor, prövas av vattendomstol. I fråga om utformningen av de materiellareglerna om samfällighetsbildning för bevattningsändamål ligger det nära tillhands atl dessa utformas med anläggningslagen som förebild. En fullständiganpassning är dock på grund av bevattningsföretagens speciella natur intemöjlig. I princip bör de allmännabestämmelserna i den nya vattenlagen gälla beträffande bevatlningsföretag somskall ingå i den vattenrättsliga samfälligheten. När det t.ex. gällerbevatlningsföretagens förhållande lill motstående allmänna och enskildaintressen, kommer alltså de allmänna lillåtlighetsreglerna m.m. att blitillämpliga. Endast sådana bestämmelser som hänger samman medsamfällighetsbildningen och förhållandet mellan deltagarna behöver tas in ilagen. I likhet med vad som har anförts iförarbetena till anläggningslagen i fråga om samfällighetsbildning enligt denlagen anser jag att man i första hand bör försöka åstadkommabevattningssamfälligheter på frivillighelens väg. Den nya vattenlagen börinnehålla bestämmelser om de allmänna förutsättningarna för samfällighetsbildningen.Vidare bör däri anges gmnderna för kostnadsfördelningen och förutsättningarnaför deltagande i samfälligheten. För all man skall få garantier för att enbevattningssamfällighet och däri ingående anläggningar kommer att beslå förframliden och ge varje deltagare sakrättslig trygghet, bör rätten ochskyldigheten att delta i samfälligheten som jag har förordat knytastill den som har tillstånd att bevattna särskilt angivna markområden på enfastighet. Huvudprincipen bör som jag harframhållit vara frivillig samverkan. Man måste dock räkna med att en önskvärdsamverkan inle alllid kan uppnås på frivillighetens väg. Jag anser därför inle kan undvara bestämmelser om tvångsdelaktighet. Sådana bestämmelsertorde också indirekt underlätta bildandet av frivilligabevattningssamfälligheter med en fillräckligt omfattande deltagarkrets.Tvångsreglerna bör dock inle gå längre än som oundgängligen fordras för atl deskall tillgodose behovet av en fast associafionsform för fördelning av vatteneller de enskilda bevatt-narnas behov av gemensamma bevattningsanläggningar. När det gäller kretsen av deltagarei en bevattningssamfällighet talar enligt min mening starka skäl för att maninte gör någon begränsning med hänsyn lill ändamålet med bevattningen. Som jagskall närmare utveckla senare kan reglerna om samfällighetsbildning m. m.utformas på ett så neutralt sätt att några hinder häremot inle möter. Till ensådan samfällighel bör alltså kunna anslutas intressenter av olika slag, såsomjordbrukare samt ägare av handelsträdgårdar och timmerupplag. Däremot måsle manpå annat sätt begränsa deltagarkrelsen. Prop.1981/82:130 167 Jaghar tidigare konstaterat att bevatlningsföretagen har vissa berörings- Lagrådsremiss Jag tänker då särskilt på förhål- allmänmotivering landena inom jordbmket. En jordbruksfastighet, vars grödorbevattnas, torde vanligen ha behov av en väl fungerande markavvattning. Såvälbevattningen som markavvattningen medför en värdehöjning på fastigheten, dvs.nytta för denna. I fråga om ett markavvattningsföretag torde manalltid kunna konslalera om företaget objektivt sett medför en varaktig nyttaför en enskild fastighet. Detta gäller oavsett de särskilda förhållandena påde enskilda fastigheterna och resp. fastighetsägares intresse avmarkavvattning. Som jag har föreslagil (avsnitt 2.11) bör denna nyttadå också ligga till grund för rätten och skyldigheten all delta i markavvatlningsföretaget.Ekonomiska och tekniska lämplighetssynpunkter samt deltagarnas inställning fåravgöra hur stor kretsen av de deltagande fastigheterna bör vara. En bevattning medför inte samma varaktiga nytta fören fastighet, utan denna begränsas till värdet av den ökade avkastningen på t.ex. varje skörd som uppnås genom bevattningen. Intresset för bevattningvarierar med hänsyn till de särskilda förhållanden som råder på den enskildafastigheten. Av stor betydelse är vilken gröda som odlas på fastigheten. Sålundahar enligl gjorda undersökningar, som avser södra och ,vallväxter och potatis behov av vatlentillskott prakfiskt tagel , medanspannmål och oljeväxter har behov av ett sådant tillskott av tio.Värdet av potatis, vall- och köksväxter höjs mera genom bevattning än värdetav oljeväxter och spannmål. Odlingsinriktningen kan förändras under åren.Detta medför alt intresset för bevattning är olika hos de skildafastighetsägarna. Med hänsyn fill dessa förhållanden anser jag detvara uteslutet atl tvinga den som inte har något intresse av bevattning allingå i en bevattningssamfällighet. Kretsen av dem som bör kunna anslutas bevattningssamfällighet bör därför begränsas till sådana som är på ett merapåtagligt sätt intresserade av bevattning. Enligt min mening bör anslutning iförsta hand ske av dem som ansöker om tillstånd till vattentäkt för bevattningur samma vattentillgång. Vid prövningen av frågan om tillstånd till dessavattentäkter, innefattande prövning av takternas tillåtlighet med hänsyn tillmotstående allmänna och enskilda intressen m. m., kan man då pröva alla frågorsom hänger samman med samfällighetsbildningen och det inbördes förhållandetmellan deltagarna. Frågan om deltagarkretsens omfattning hängeremellertid samman med frågan hur tillslåndspliklen skall bestämmas enligt dennya lagen. har många vattentäkter för bevattning utförts utan attnågot vattenrättsligt tillstånd har erhållits. Anledningen härtill torde varaatt gällande om prövning av såväl yl- som gmndvaltentäkler lämnarett stort utrymme för den enskilde att själv avgöra huruvida prövning av taktenskall ske. Det är svårt för den enskilde alt avgöra vilka verkningar just hansvattenuttag kan ha på motstående intressen. Ofta kan t. ex. elt mindre uttagför bevattning, bedömt för sig, kanske inte anses vara så allvarligt, medandäremot flera sådana uttag ur samma vattentillgång kan få mycket negafivaverkningar. Enligt min mening är det påkallat att skärpa skyldighetenatt inhämta tillstånd så att mindre utrymme lämnas åt den enskilde atl bedömaföretagets negativa verkningar på motstående intressen. Var och en som villbevattna inom ett område där vattentillgången är knapp bör vara skyldig attsöka tillstånd till vattentäkten. Härigenom kan man få med alla aktivabevattnare som tar vatten i någon omfattning i bevattningssamfällighelen. Vad jag nu har sagt i fråga om kretsen av deltagare i enbevattningssamfällighet gäller både sådana samfällighetsbildningar sommotiveras av enbart fördelningsbehovet och sådana som dessutom avsertillskapande av gemensamma anläggningar för bevattning. Fördelningsbehovet kanemellertid mofivera atl ytterligare kategorier av aktiva bevattnare ingår isamfälligheten. Jag tänker då på sådana bevattnare för vilka tillstånd attbevattna redan föreligger eller som önskar bevattna sedan samfälligheten engång har bildats. Ett lagakraftvunnet tillstånd till vattentäkt förbevattning gäller i princip . Om man inför en skyldighet förinnehavaren av etl redan meddelat tillstånd att ingå i enbevattningssamfällighet för fördelning av vatten, kan detta medföra behov avomprövning av hans tillstånd på det sättet alt hans tillstånd inskränks elleratt hans vattenuttag får ske än tidigare medgivna.Hänsynen till tillståndshavaren medför enligt min mening att skyldigheten förhonom att delta i samfälligheten inte bör vara så omfattande som inormalfallet, utan fördelningsbehovet skall vara särskilt stort. Det böralltså krävas särskilda skäl för hans deltagande. I klarhetens intresse vill jag tillägga att vid denomfördelning av vattentilldelningen mellan de deltagande bevattnarna som skallkunna ske inom ramen för den allmänna förvahningen av enbevattningssamfällighet någon ersättningsrätt inte bör uppkomma för den somdärvid får avslå vatten. Som jag har framhållit är en av fördelarnamed en bevattningssamfällighet just atl man skall undvika framlida låsningarbeträffande vallen-tilldelningen och vid behov omfördela vattnet mellandeltagarna utan myndighetsmedverkan men inom ramen för givna tillstånd utanatt några ersättningskrav skall behöva uppkomma. En sådan omreglering innebärinte någon inskränkning av rätten att ta ut vatten utan endast en ny fördelningav de tider då uttag får ske för de olika deltagarna. Jag vill också peka på atl det i vattendomstolspraxisredan nu finns exempel på föreskrifter i täkttillslånd som innebär atttillståndshavaren kan bli skyldig att utan ersättning i. framfiden avstå vattentill nya bevattnare. Det bör betonas att skyldigheten för den som redan har etttillstånd fill Prop.1981/82:130 169 vattentäktfrämst avser deltagande i en samfällighel för fördelning av Lagrådsremiss Om han redanhar utverkat etl täkttillslånd, får man anta att han allmän motivering har anskaffatbevattningsanläggningar som passar för hans individuella Han bör därför inteutan mycket starka skäl kunna tvångsvis anslutas till en gemensamanläggning för bevattning. naturiigtvis att man kanträff'a en frivillig överenskommelse om en sådan Del bör också finnas möjligheter att ansluta en nytillståndshavare till en bevattningssamfällighet för fördelning av vatten,sedan samfälligheten en gång har bildats. När det gäller frågan om vilka förutsättningar sombör gälla för en anslutning till en samfällighel som endast mofiveras avfördelningsbehovet bör beaktas att en sådan samfällighel inte kommer att dranågra andra kostnader än administrationskostnader. Därför behöver ytteriigarekvalifikationskrav för deltagande i en sådan samfällighel änfördelningsbehovet inte ställas upp. De bevattnare som söker eller, i vissafall, redan har erhållit tillstånd till vattentäkt för bevattning bör kunnatvingas att ingå i samfälligheten, om de utnyttjar samma vattentillgång ochvattnet behöver fördelas mellan dem. När de däremot gäller anslutning av en bevattnaretill en gemensamhetsanläggning för bevattning talar hänsynen fill övrigadeltagare för att strängare krav ställs upp. För det första bör inrättandet aven gemensam bevattningsanläggning för dem som ansöker om tillstånd lillvattentäkt för bevattning vara lämpligt från främst tekniska och ekonomiskasynpunkter. Hänsyn lill motstående allmänna och enskilda intressen bör ocksåinnefattas i detta lämplighetskrav. Så kan t. ex. intrånget för motståendesakägare minskas genom inrättande av en gemensam bevattningsledning. Som ytterligareskydd för den enskilde deltagaren bör, efter mönster av 5 § anläggningslagen,föreskrivas att tvångsanslutning till en sådan anläggning inte bör skebeträffande annan deltagare i samfälligheten än en sådan för vilken det är avväsentlig betydelse att ha del i anläggningen. Väsentlighetskravel innebär atttvångsanslutning till en gemensam bevattningsanläggning torde komma alt äga mmmera i undantagsfall, då gemensamma pumpanordningar och ledningssystem ärlämpligare än individuella anordningar. Dessutom anser jag det vara lämpligt med enmotsvarighet till det s. k. opinionsvillkoret i 7 § anläggningslagen. Engemensamhetsanläggning för bevattning bör sålunda inte få inrättas, om de somskall delta i anläggningen mera allmänt motsätter sig åtgärden och har beaktansvärdaskäl för det. I likhet med vad som gäller enligt anläggningslagen bör undantagfrån opinionsvillkoret kunna ske i sädana fall då behovel av den gemensammaanläggningen är synnerligen angeläget med hänsyn till motstående allmänna ochenskilda intressen. Vad jag nu har sagt avser gemensammabevattningsanläggningar, såsom pumpstationer, ledningar m.m., som är lill nyttaför deltagarna. sam anläggning kan emellertid också behövas av hänsyn tillmotstående intressen utan att den är till nytta för deltagarna. Om t. ex. enminimivat-tenföring skall kunna hållas i ett vattendrag, fordras del vanligenatt någon mätanordning uppförs i vattendraget (t. ex. ett s. k.Thomson-överfall). En sådan anordning bör naturligtvis vara gemensam församtliga dellagare och bör underhållas av dem. Man kan också länka sig vissaskadeförebyggande anordningar som deltagarna gemensamt bör svara för. Försådana anordningar, som alltså utgör villkor för de tillstånd som meddelas,kan naturligtvis varken väsentlighetsrekvisitet eller opinionsvillkoret gälla. För att man skall få garantier föratt en bevattningssamfällighet och däri ingående anläggningar kommer att beståför framliden och för alt ge varje delägare en sakrältslig trygghet, bör, somjag har framhållit fidigare, rätten och skyldigheten atl delta i samfällighetenknytas till den som har tillstånd till vattentäkt för bevattning av visst ellervissa markområden på en fastighet. När det gäller anslutning till ensamfällighel för fördelning av vatten bör man inte ställa upp något annat kravför anslutning än att det är lämpligt med hänsyn lill fördelningsbehovel.Frågan är om hänsynen lill övriga delägare i samfälligheten och tillpanträttshavarna kräver starkare villkor, när det gäller arrendatorers ochandra nyttjanderättshavares deltagande i en gemensamhetsanläggning förbevattning. Anläggningslagen ställer upp vissavillkor beträffande anslutning lill en gemensamhetsanläggning av en byggnadeller annan anläggning på ofri grund. Det krävs dels att anslutningen ärlämplig och dels att ökad kostnad eller olägenhet av betydelse inte får uppståför någon annan deltagare i anläggningen. Detta hänger samman medbestämmelserna i lagen om förvaltning av samfälligheter om finansiering av engemensamhetsanläggning. Om s. k. föreningsförvallning enligt den lagen äranordnad, kan finansiering ske genom att styrelsen uttaxerar bidrag i pengarhos medlemmarna. Föreningens härigenom uppkomna fordran medför förmånsrätt imedlemmens fastighet framför inteckning, fömtsatt dock att bidraget inle harvarit obetalt längre än från förfallodagen (se lagen, 1973:1152, om förmånsrättför fordringar enligt lagen om förvaltning av samfälligheter). När en medleminte förmår erlägga bidrag, måsle ytteriigare utdebitering ske. Övrigadeltagare drabbas således i praktiken av ett subsidiärt ansvar. Det subsidiära ansvaret kan kommaatt aktualiseras oftare då bidraget för någon eller några medlemmars del intekan utlas ur någon fastighet. Med hänsyn lill de delägare som i vanlig ordningär anslutna med en fastighet och till panträltshavare i en sådan fastighet harregeln i anläggningslagen tillkommit. Den har gjorts indisposiliv med hänsynlill panträttshavarna (se prop. 1973; 160 s. 171). berörda regel har betingats bl.a. av elt önskemål all man för en anläggning enligt anläggningslagen skallkunna ta upp lån utan atl behöva ställa särskild säkerhet. Denna synpunkt harav vattenlagsutredningen Prop.1981/82:130 171 ansettsvara mindre väsentlig när det är fråga om en regleringssamfällighet Lagrådsremiss för bevatlningsändamål.Jag har samma uppfattning beträffande bevalt- allmän motiveringningssamfälligheter ulan samband med någon vatlenreglering. Om det inteföreligger en avsevärd disproportion mellan antalet deltagare som är nyttjanderättshavareresp. fastighetsägare samt företagets kostnader dessutom kan beräknas hålla siginom rimliga gränser, torde risken för del subsidiära ansvarets utkrävande ochi samband därmed möjliga skador för panträltshavare i praktiken inte varastörre än att företaget som regel bör kunna tillålas. För delägare med egnafastigheter bör fördelen av all så långt som möjligt få kostnaderna förföretaget fördelade på flera händer väga tyngre än risken för subsidiärtansvar. Som påpekats i anläggningslagens förarbeten finns det ocksåmöjligheter att genom särskild borgen motverka eventuella ölägenheter av enanslutning av förevarande slag. Slutligen bör framhållas att, omnyttjanderältsförhållandet skulle upphöra, nytljande-rättshavaren får anses hakvar vissa förpliktelser så länge inte någon omprövning ägt rum (jfr prop.1973:160 s. 541). Sådana förhållanden bör i och för sig kunna föranleda ändringi beslutet om inrättande av bevattningssamfällighelen. Nyttjanderätlshavarenbör emellertid svara för de förpliktelser som det åsatta andelslalet medförtill dess omprövning kommit fill stånd. På grund av det anförda föreslår jag att även entillståndshavare som är nyttjanderättshavare skall kunna deha i engemensamhetsanläggning som ingår i en bevattningssamfällighet.