prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Detta är oftafallet vid markavvattningsföretag och har särskilt beaktats i VL, som i 7 kap.59 § ger möjlighet till jämkning pä grund av bl. a. oförutseddaarbetssvårigheter. För att möjliggöra en sådan jämkning har kravet på inverkansomfattning i paragrafen salts något lägre än i anläggningslagen som innehållerett väsentlighetsrekvisit. Också omständigheter utanför företagets område, såsomändring i de hydrologiska förhållandena, t. ex. på grund av nytillkommentätbebyggelse uppströms ett markavvatlnings- Prop, 1981/82:130 580 företag,kan leda lill att de ursprungliga förutsättningarna för företaget 15kap. I fråga om en reglerings- ellerbevattningssamfällighet kan ansökningar från nya bevattningsintressentermedföra behov av en utvidgning av deltagarkrelsen. I enlighet med lagrådetsförslag har andra meningen utformats så att det för sistnämnda fall inte krävsnågra ändrade förhållanden eller en särskild föreskrift i del fidigareavgörandet. Som jag har anfört vid 6 kap. 1 § tredje stycketbör utan någol särskilt yrkande ta upp de omprövningsfrågor somen anslutning enligt del stadgandet kan föranleda. När omprövning skall ske av en viss fråga innebärdetta inle all prövningen behöver begränsas till denna. Frågan kan nämligen haett sådant samband med andra moment i tillståndet lill företaget, l.ex.andelstalen, att även dessa måste prövas på nytt. Förevarande paragraf medger inte någon omprövningav beslutade ersättningar åt sakägare som inte deltar i samfälligheten. Besluti sådana frågor står fast, om inte villkoren för ersättning för oförutseddskada är uppfyllda (se 17 § i förevarande kapitel). Även utan all ändrade förhållanden har inträtt kan,förutom i det berörda fallet att någon vill ansluta sig som deltagare,omprövning ske efter en viss fid. Det fordras då att det tidigare avgörandetinnehåller en föreskrift om detta (se 12 kap. 31 § andra stycket punkt 10 och13 kap. 47 § första stycket punkt 11). En sådan föreskrift kan vara befogad ide inle sällsynta fall då företagets utförande och verkningar i skildahänseenden är svära att på förhand exakt bedömia. När omprövningen avser en bevattnings- ellerregleringssamfällighet prövas frågan av som ett ansökningsmål(se 13 kap. 13 § första stycket punkt 12). Omprövning avseende enmarkavvatlningssamfällighet handläggs vid en ny förrättning. Vid omprövning gäller enligt tredje stycket sammamateriella regler som vid företagets tillkomst i fråga om tillåtlighet,tvångsrätter m. m. Gfr 10 § första stycket i förevarande kapitel). Fjärde stycket, som delvis har utformats med 37 §anläggningslagen som förebild, innehåller bestämmelser om den ekonomiskaregleringen när en ny deltagare inträder i en bestående samfällighet eller närandelstalet höjs för en dellagare. Bestämmelserna motsvarar 6 kap. 4 § och 7kap. 9 § i utredningens förslag och bygger på samma princip som 3 kap. 10 §andra stycket och 8 kap. 2 § andra stycket nya vattenlagen. I enlighet medlagrådets förslag har det i det remitterade förslaget intagna villkoret altersättning skall betalas endast om särskilda skäl föreligger utgått i propositionenslagtext. Skyldigheten att bidra för den nyfillträdande avserkostnaderna för utförandet av gemensamma anläggningar, t. ex. regleringsdammar,pump-stafioner. Med sådana kostnader bör jämställas vad som efter företagelstillkomst har lagts ned på detta i syfte att förbättra det. 1981/82:130 581 Nären redan ansluten deltagares andelstal höjs vid en omprövning eller 15kap. genomen överenskommelse enligt 16 §, kan det, i synnerhet om höjningen är betydande,vara befogat med en ekonomisk reglering av samma slag som vid nyanslutning.Bestämmelsen i den andra meningen reglerar denna fråga. I stadgandet anges inte hur ersättningen skallbestämmas utan detta får bedömas från fall lill fall. En naturlig utgångspunktär naturiigtvis kostnaderna för anläggningarnas utförande, inbegripet deersättningar för ianspråktagande av utrymme för anläggningarna som kan hautgått till sakägarna saml med modifikationer med hänsyn till anläggningarnasålder och skick. Anläggningskostnaden bör räknas om till dagens penningvärde.Det lorde endast i undanlagsfall vara möjligt all knyta ersättningens storiektill något försäljnings- eller återanskaffningsvärde. Den inträdandes nytta avföretagel bör beaktas. Enligt 38 § anläggningslagen skall den som utträderur en samfällighet vara berättigad till ersättning för sin andel i ett beräknatöverskott respektive skyldig att betala ersättning för ett beräknalunderskoll. Det typiska för de vattenrätlsliga samfälligheterna tordeemellertid vara atl en minskning av deltagarkrelsen inle medför atl nyttan avföretaget ökar för övriga dellagare, ulan etl utträde lorde för dessas delsnarare innebära en försämring genom att deras andel i drifts- ochunderhållskostnaderna ökar. En lagbestämmelse för utträde, motsvarandeanläggningslagens, skulle komplicera förhållandena. Jag biträder därförutredningens ståndpunkt att inte la in någon motsvarighet till anläggningslageni nu förevarande hänseende. Som utredningen har anfört får det utan någonsärskild föreskrift anses följa alt förevarande bestämmelse om ersättning vidinträde i en bestående samfällighet också kan tillämpas i fall enligt 7 kap. 1och 4 §§, då en samfällighet bildas efter det att anläggningar för en regleringpå grund av elt tidigare tillstånd redan har utförts. 16§ En överenskommelse om att någon skall inträda i eller utträda ur ensamfällighet enligt denna lag, alt en deltagares andelstal skall ändras elleratt samfälligheten skall upphöra har samma verkan som en tillståndsdom elleretl lillståndsbeslut, om överenskommelsen på ansökan av en deltagare godkännsav eller, om överenskommelsen träffas under en förrättning, avförrältningsmannen. Ett sådant godkännande får inte lämnas om del är uppenbarlalt överenskommelsen strider mot denna lag. Paragrafen motsvarar 15 kap. 16 § första stycket idet remitterade förslaget samt 6 kap. 7 § och 7 kap. 5 § i utredningensförslag Gfr 43 § anläggningslagen). I de fall en samfällighet förvaltas av ensamfällighetsförening innebär en fastställelse av en överenskommelse omsamfällighetens upphörande inle att samfällighetsföreningen upplöses. Sedangodkännandet av överenskommelsen har vunnit laga kraft, åligger det styrelsenatt upplösa förening- Prop, 1981/82:130 582 enenligt bestämmelserna i 61-65 §§ lagen om förvaltning av samfällig- 15kap. Andra stycket i del remitterade förslaget har pålagrådets förslag utgått. Som lagrådet påpekar får fördelningsregeln i 6 kap. 2§ anses ge tillräckliga möjligheter till omfördelning av vatten i enbevattningssamfällighet. Överenskommelser om fördelning som strider motvillkor som har meddelat är inte gilfiga. Frågan om fastställelse av vattendomstol enligtdenna paragraf handläggs som ansökningsmål (se 13 kap. 13 § första stycketpunkt 13). 17§ Om ett vallenföretag eller en vattenanläggning, som har utförts i enlighetmed ett tillstånd enligt denna lag, medför skador som inte förutsågs avvallendomstolen eller förrältningsmannen när lillståndet meddelades, får denskadelidande framställa anspråk på ersättning enligt 9 kap. 1-10 §§. Om fråga är om betydande skador för enskild ellerför något allmänt intresse, får begäras sådana ändringar på företagarensbekostnad av vattenföretagel eller vatlenanläggningen som, utan all medföraskador för tredje man eller väsentliga plägenheter för tillståndshavaren, ärägnade alt förebygga eller minska framtida skador. I fråga om allmännaintressen förs talan av kammarkollegiet eller kommunen. Anspråk på gmnd av oförutsedda skador skall för altfå tas upp till prövning anmälas till eller denlängre tid, högsl Qugo år, som kan ha beslämts i samband med tillståndet. Tidenräknas från utgången av den av domstolen eller förrättningsmannen bestämdaarbetstiden. Bestämmelserna i preskriptionslagen (1981:130)gäller inte anspråk enligt denna paragraf. Paragrafen motsvarar med vissa ändringar 15 kap. 20§ i det remitterade förslaget och 10 kap. 19 § i utredningens förslag samt 2kap. 24 och 51 §§, 3 kap. 11 § Qärde stycket, 5 kap. 6 § och 7 kap. 57 § VL. Paragrafens bestämmelser innebär en inskränkning aven tillståndsdoms eller elt lillståndsbesluts rättskraft och den har därför avsystematiska skäl placerats i förevarande kapitel i stället för, som iutredningsförslaget, i ersättningskapitlel. När del gäller paragrafens tillämpningsområde avsesinte någon ändring i förhållande till gällande rätt. Det skall alltså röra sigom en missbedömning i fråga om de faktiska verkningarna av ett vattenföretag.En oförutsedd skada enligt bestämmelsen skall alltså anses föreligga närvattendomstolen eller förrältningsmannen fiar förbisett en skada ellermissbedömt omfattningen därav. Med en skada som omfattas av paragrafen bör jämställasdet fallet att ett företag för tillgodogörande av vattenkraft lar i anspråkstörre del av någon annans fallhöjd än som har beräknats i byggnadsmålet. Utredningenanser att paragrafen också bör komma till användning i det Prop,1981/82:130 583 fallatt ägaren lill elt mark- eller vattenområde, som i samband med 15kap. lillslåndsbesluteloriktigt har antagils tillhöra sökanden, vill föra talan om ersättning förskador pä området. Jag hänvisar till vad jag har anfört härom vid 1 § iförevarande kapitel. Första stycket skiljer sig något från motsvarandebestämmelse i utredningsförslaget genom att det inte uttryckligen sägs att denskadelidande alternativt kan begära skadeförebyggande åtgärder. Enligt 9 kap. 1§ tredje stycket skall den ersättningsskyldige, om det är lämpligt, åläggas attutföra skadeförebyggande åtgärder i stället för att utge ersättning för skadan.Jag anser inte att det behövs någon erinran härom i detta sammanhang. I det remitterade förslaget stadgas om oförutseddaskador av ett valtenförelag. I propositionens lagtext har för tydlighetensskull tillagts att bestämmelserna också avser oförutsedda skador av envattenanläggning, t. ex. alt pelarna till en bro haft större dämmandeverkningar än beräknat. Andra stycket reglerar frågan om ändringar avvattenföretaget eller en vattenanläggning på gmnd av inträffade ofömtseddaskador. Enligt utredningsförslaget skall, om den oförutsedda skadan ärbetydande, den skadelidande ha rätt att utöver ersättning begära sådanaändringar av de anläggningar som ingår i vattenföretaget alt framtida skadorförebyggs eller minskas. Etl villkor för ett bifall till en sådan begäran äremellertid atl ändringarna inle förnärmar tredje mans rätt eller medför enväsentlig olägenhet för företagaren. Bestämmelsen motsvarar bl. 2 kap. 24 §andra stycket VL. Enligt denna senare bestämmelse har den skadelidande dockmöjlighet att utöver förändringar i vatlenföretagets utförande begära ändringari för vallenföretaget meddelade beslämmelser om innehållande och tappning avvatten (tappningsbeslämmelser). Skillnaden i detta hänseende mellan VL ochutredningsförslaget motiveras av utredningen med att förändringar i gällandetappningsbestämmelser regelmässigt medför inverkan på tredje mans rätt och påallmänna intressen. Utredningen anser därför att stadgandet är opraktiskt. mån en skadelidande sakägare anser att ändrade tappningsbeslämmelser börmeddelas, bör han enligl utredningen få vända sig till kammarkollegiet ochanhålla att kollegiet begär omprövning av fillståndet. Flera remissinstanser, bl. a. , anseratt den nuvarande möjligheten alt ändra gällande lappningsbestämmelser vidomfattande oförutsedda skador bör bibehållas. En omprövning enligtutredningsförslaget är enligt remissinstanserna inte möjlig dä endast enskildaintressen drabbas av oförutsedda skador av ett vattenföretag. Jag anser liksom remissinstanserna att dennuvarande möjligheten att vid ofömtsedda skador av betydenhet ändra meddeladelappningsbestämmelser bör bibehållas, eftersom bestämmelserna om omprövning avett valtenförelag i 9 § i förevarande kapitel inte blir tillämpliga då enoförutsedd skada drabbar ell enskilt intresse. På samma sätt bör en ändringkunna ske beträffande meddelade bestämmelser om vattenuttaget vid val- Prop, 1981/82:130 584 tenöverledningaroch vattentäkter saml om skötseln av elt markavvatt- 15 kap. 17 § ningsföretag(se 2 kap. 51 § andra stycket och 7 kap. 57 § andra stycket VL). Sådanaändringar kan sammanfattande lämpligen betecknas som ändringar avvattenföretaget. Ändringar på anläggningar som ingår i vattenföretaget skallsjälvfallet utföras och bekostas av företagaren. Fömtsättningen för attändringar skall få föreskrivas är, liksom enligl gällande rätl, alt dessa intemedför väsendiga olägenheter för företagaren och dessutom att några skador inteuppstår för tredje man. Anspråk enligt andra stycket får framställas såvälav enskilda sakägare som av företrädare för allmänna intressen. Parterna börliksom nu vara oförhindrade att genom avtal i förväg reglera eventuelltuppkommande ofömtsedda skador. En sakägare kan alltså i samband med enuppgörelse om skaderegleringen i del ursprungliga ansökningsmålet avstå fränrätten atl väcka talan för ofömtsedda skador. I detta sammanhang vill jag framhålla att jag, imotsats till utredningen, också har ansett atl det behövs en motsvarighet i dennya lagen till 2 kap. 31 § andra stycket och 2 kap. 56 § andra stycket VL omrätl för en skadelidande att även i vissa andra fall utverka bestämmelser omlappning och vattenuttag. Elt sådant stadgande har tagits in i 19 § i förevarandekapitel. I tredje stycket regleras frågan om sättet altframställa anspråk för ofömtsedda skador. F. n. gäller beträffande sättet attframställa anspråk på grund av en ofömtsedd skada olika regler beroende på omden skadelidande vill yrka ersättning för skadan eller om han vill yrka enändring i gällande tappningsbeslämmelser eller företagels utförande. I detförsta fallet skall han anmäla skadeståndsanspråket till inomden tid som gäller eller särskilt har bestämts för sådana anspråk (se bl. 24 § första stycket VL). Skadeståndsanspråket prövas då i det ursprungligaansökningsmålet (om förfarandet se 11 kap. 68 § VL). I de båda senare fallenåligger det däremot den skadelidande alt ansöka om stämning påtillståndshavaren (se bl. 11 kap. 17 § första stycket punkt 26 VL). Skillnaden i de angivna hänseendena mellanersättningsanspråk och andra anspråk sammanhänger bl. a. med-attersättningsanspråken enligt den urspmngliga lydelsen av 11 kap. 68 § andrastycket VL alltid skulle handläggas först sedan tiden för anmälan hade gått ut.Anspråk på ändringar av vattenföretaget ansågs däremot böra behandlas omgåendeoch den skadelidande gavs därför möjlighet atl genom en särskild talan få lillstånd en omedelbar prövning. Efter en lagändring får numera ävenersättningsanspråk prövas före utgången av tiden för anmälan, om det finns skälfördel. I utredningsförslaget upprätthålls inte dennaskillnad mellan ersättningsanspråk och andra anspråk. Utredningen föreslår atttalan i båda fallen skall väckas genom ansökan om stämning lillvattendomslplen. Någraremissinstanser anser atl anmälningsförfarandet bör behållas. Prop.1981/82:130 585 parav dem, nämligen och tingsrätter, anser alt 15 kap. 17 § anmälningsförfarandelbör kunna tillämpas också när det gäller yrkanden om ändringar avvattenföretaget. Enligt har anmälningsförfarandetfungerat smidigt. Tingsrätten anser all del skulle te sig främmande försakägarna att behöva upprätta en stämningsansökan och betala enansökningsavgift för alt få ersättning för skador som har uppkommit till följdav ett vatlenföretag. Jag anser att det inte längre finns någon anledningatl behålla den nuvarande skillnaden mellan ersättningsanspråk och andraanspråk när det gäller formen för att framställa anspråken. Det är lämpligt attsådana frågor kan avgöras . Enligt min mening talar hänsynen till deskadelidande och praktiska skäl för att anmälningsförfarandet används för allaanspråk på grund av oförutsedda skador. Förevärende stycke har utformats iöverensstämmelse härmed. Möjligheten att efter omständigheterna pröva anspråkenantingen före eller efter utgången av den gällande tidsfristen bör bibehållas(se 18 § andra stycket första meningen). I förevarande stycke regleras också frågor om tidenför väckande av anspråk. Ett sådant anspråk skall enligt VL normalt väckas från utgången av den för företagel bestämda arbetstiden. Tiden kan dockav eller förrättningsmannen utsträckas till högst eller,såvitt avser grundvattentäkter, . Utredningen föreslår en minsta tid om fem och enlängsta tid från utgången av den bestämda arbets- ellerigångsättningsliden i fråga om alla förelagstyper. Den bör enligtutredningen kunna tillämpas i fråga om sådana företag, särskiltvattenregleringar och vattentäkter, vars fulla inverkan på vattenförhållandenakommer att inträda . Vid remissbehandlingen har ansett altnormalfiden bör vara , medan har framhållit att det i lagtexten börmarkeras att tiden bara i undantagsfall får bestämmas till . Sveahovrätt anser också att tiden skall börja löpa först sedan tillståndet tillväsendig del har tagits i anspråk. För egen del vill jag anföra följande. Det typiskaför en sådan skada som det nu är fråga om är att den inte har kunnat förutsesredan i samband med att tillståndet gavs och att den i stället framträder ellerkan urskiljas först någon lid efter det att tillståndet har lagils i anspråk. del fall kan del dröja mycket länge innan en skada uppstår. Ett typisktexempel är ero-sionsskador, som kan inträffa som ligger långtfram i tiden. Andra situationer är sådana då ett tillstånd harutnylQats endast till en del men senare utnytQas till fullo med nya oförutseddaskador som följd. Krav på ersättning kan i sådana fall inte framställas förränskadorna har inträffat. Med tanke på skador av angivet slag är det rimligt alt möjligheten atl väcka ersättningsanspråkföreligger under en ganska lång tidsperiod. 1981/82:130 586 Utgångspunktenför tidsfristen för väckande av anspråk för oförutsedda 15kap. skadorbör liksom enligt VL vara utgången av den bestämda arbetstiden. Som jag haranfört vid 13 kap. 47 § andra stycket, innehåller den nya lagen inle någonmotsvarighet till utredningens förslag om en särskild igångsällningstid. För normala fall bör del räcka med om fem årfrån den angivna tidpunkten. Förevarande stycke innehåller alltså enbestämmelse om en normaltid . Med tanke på de nyssnämnda fallen, dåskadan kan inträffa på etl mycket sent stadium, skall dock tiden kunnautsträckas lill högst 20 är. En så som bör naturligtvis komma ifråga endast i undantagsfall. Tiden för framställande av ersättningsanspråkförlängs automatiskt, om arbetstiden förlängs enligt 2 § andra stycket iförevarande kapitel. Förevarande bestämmelse, i förening medbestämmelsen i det Qärde stycket om undantag från tillämpningen avpreskriplionslagen, ger den skadelidande möjligheter att framställa sinaersättningsanspråk på elt mycket sent stadium. Regelsystemet bör naturligtvisinte utformas så att den skadelidande kan vinna särskilda förmåner genom att sålänge som möjligt dröja med alt framställa sina anspråk. har pekat på attdet system som gäller för ersättningsbelopps uppräkning med hänsyn tillpenningvärdeförsämring samt för ränteberäkning på uppräknade belopp kaninbjuda till sådana förfaranden. föreslår därför att bestämmelserna omtidsfrister för väckande av anspråk för ofömtsedda skador kompletteras med enregel av innebörd alt anspråket också måste väckas inom viss lid -från det skadan yppats. Den av förordade regeln innebär att etträttegångshinder föreligger, om frislen inte iakttas. Regeln skulle alltsåsannolikt föranleda åtskilliga svårbedömda tvister om när en ofömtsedd skada iverkligheten har yppats. Jag kan därför inle biträda VASO:s förslag. Jag finnerinte heller någon anledning att ändra reglerna om hänsynstagande lillinträffade förändringar i penningvärdet från det skadan inträffade till dessersättningen bestäms och även för tiden därefter till dess betalning sker Gfr 9kap. 7 §). Däremot anser jag att det finns anledning att se över reglerna omränteberäkningen i fråga om ersättning för oförutsedda skador. Enligt 16 kap. 12 § första stycket nya vattenlagenberäknas ränta på en ersättning som har bestämts efter det att markentillträddes eller företaget utfördes med utgångspunkt i den dag då dettaskedde. Denna ränteregels motsvarighet i VL gäller också ersättningar förofömtsedda skador. Den innebär alltså att utgångspunkten för ränteberäkningen ivissa fall, t. ex. beträffande erosionsskador som inträffar först många årefter det att vattenförelaget har tagits i drift, förläggs långt tillbaka itiden trots att skadan har inträffat . Ränteregeln medför atl denersättningsberättigade vinner fördelar genom atl väntamed att väcka sitt anspråk. Genom att ersättningsanspråk för oförutsedda skadorinte Prop.1981/82:130 587 omfattasav preskriptionslagens bestämmelser (se Qärde stycket av före- 15kap. varandeparagraf), kan det alltså dröja en mycket innan ett anspråkframställs. Jag anser att defta inte är rimligt och att man bör välja en annanutgångspunkt för ränteberäkningen när det gäller oförutsedda skador. För skadeståndsanspråk och liknande fordringargäller enligt 4 § andra stycket räntelagen (1975:635) att dröjsmälsränta utgårpå beloppet från den dag som infaller efter det atl borgenären harframställt krav på ersättning och lagt fram den utredning som med hänsyn fillomständigheterna skäligen kan begäras av honom. Enligt det tredje stycket inämnda paragraf skall ränta i varje fall utgå senast för delgivningav stämning beträffande betalningsanspråkel. Del förstnämnda stadgandet i räntelagen löser inteproblemet med ränta på ersättning för oförutsedda skador. Denersättningsberättigade kan mycket väl vid en tidig fidpunkt framställa krav påersättning hos den ersättningsskyldige men sedan vänta med att fullfölja sittanspråk genom anmälan till . Den ersättningsskyldige kanskeanser att ersättningsanspråket åtminstone delvis är befogat, men har ingenmöjlighet att mot den ersältningsberättigades bestridande betala någonförskottsersättning. skulle den ersättningsberätfigade ha rätttill dröjsmålsränta. Jag anser del i stället vara rimligt alt ränta iförevarande fall börjar löpa först sedan anspråket har anmälts tillvattendomstolen. Härigenom vinner man den fördelen atl dén skadelidande harintresse av att anspråk för oförutsedda skador väcks utan dröjsmål. Räntan börutgå som dröjsmålsränta enligl 6 § räntelagen. I enlighet med del anförda har i 16 kap. 12 § andrastycket i den nya lagen tagits in en särskild bestämmelse om ränta påersättning för oförutsedda skador. Fjärde stycket, som saknar motsvarighet i VL,innebär en ändring av gällande rätt (se NJA 1967 s. 577). Jag biträderutredningens och många remissinstansers uppfattning att de allmännapreskriptionsreglerna inle bör tillämpas på anspråk för oförutsedda skador Qfrockså 3 LU 1963: 31 och 1966:32 samt SvJT 1970 s. 45). En motsvarandebestämmelse för uppskovsfallen finns i 13 kap. 49 § femte stycket. 18§ Anmälan som avses i 17 § skall vara skriftlig och ges in till vattendomstoleni tre exemplar. Ett exemplar skall delges tillståndshavaren. Anspråket prövas före eller efter utgången av dentid som gäller för anmälan. Beträffande förfarandet gäller vad som stadgas omförfarandet i slämningsmål. Därjämte tillämpas 13 kap. 45 § och 50 § andra ochtredje styckena. Paragrafen motsvarar i huvudsak 15 kap. 21 § i detremitterade förslaget samt 11 kap. 68 § första och andra styckena VL. Ienlighet med lagrådets förslag har reglerna om förfarandet i slämningsmål jämte13 kap. 45 § om särskild värdeuppskattning och 13 kap. 50 § andra och tredjestyckena om verkställighetsförordnande gjorts tillämpliga. Prop.1981/82:130 588 Reglerna för stämningsmål gäller endast självaförfarandet. I fråga om 15kap. ersättning för rättegångskostnader gäller de allmännaprinciperna i 20 kap. 16kap. 1 § första stycket och 7 § första stycket.