prop · G503220 · 1981-12-31 00:00:00 — Undersökningen visar att vilthägn torde geekonomisk lönsamhet, endast om avsättning av jakttillfällen kan påräknas. Bland de övriga fördelar som kan följa med vilthägnkan nämnas att költet från de djur som hålls inom hägn kan få viss betydelseför folkförsörjningen, särskilt på grund av atl dessa djur kan utnyttja detmarginella, naturiiga betel. Hägn anläggs också för viltforskningsändamål. Ivissa fall kan hägn också ha betydelse när det gäller att bevara en art försenare 1981/82:220 120 utplantering.Inom hägn - såväl inom egentliga sådana som inom djurparker kan människor fåse djur av olika slag. från markägares synpunkt kan en fördel med hägnockså vara att nedskräpning och andra störande inslag förhindras från dem someljest skulle beträda marken. Helt allmänt kan avslutningsvis i denna del sägasalt den ekonomiska utvecklingen synes gynna anläggandet av hägn. Men även nackdelar följer med hägn. Även om denallemansrältsliga möjligheten att beträda mark inte släcks ut genom Ullkomstenav elt vilthägn, kan de praktiska möjligheterna att komma in i hägnet bli små.Även om tillräckligt många genomgångar finns och är lätta atl hitta, kännermånga människor vidare en viss rädsla för att gå in i ett hägn med djur somkanske inte ingår i den frilevande svenska faunan. Vilthägn upplevs alltså som irriterande av en delmänniskor. Här kan också erinras om de ölägenheter som hägnen kan innebära förorienterarna, särskilt när hägn byggs inom område där speciellorienteringskarta finns uppräUad. De djur som hålls inhägnade kan rymma från hägnenoch komma alt utgöra ett främmande element i den svenska faunan. Förrymda djurkan också ställa till stora skador, inte bara på gröda och skog, utan också påandra djurarter som ingår i den frilevande svenska faunan. Exempel härpå ärvildminken. Denna kom ursprungligen till vår fauna genom rymningar frånminkfarmer. Frilevande vildsvin, etablerade efter rymningar ur hägn, har tidigareåstadkommit skador på gröda. Vildsvin förekommer åter i smärre frilevandestammar i landet som en följd av rymningar från villhägn. Skador har på nyttrapporterats. Djur av arter som inte ingår i den svenska faunankan också av ohka skäl fungera som spridare av sjukdomar, som vi fidigare helteller delvis varit förskonade från. Vilthägn kan också medföra andra olägenheter än denu nämnda. Hägn kan t.ex. åstadkomma irritation jakträttsinnehavare emellan, dåviltets naturliga passage förhindras. Drivande hundar kan under jakt komma in ihägn. Hägn kan vidare störa vissa djurarters förflyttningar i markerna.Vilthägn kan också utgöra olämpliga inslag i landskapsbilden, om de förekommeri mera öppna marker, vid stränder osv. Illa skötta hägn kan skräpa ned inaturen. 5 Skäl för nya bestämmelser Även om - såsom framgår av den lämnade redogörelsen- möjligheter finns alt med tillämpning av gällande författningar ivarje fall i viss utsträckning reglera tillkomsten av hägn, måste dock naturvårdsverketkonstatera att samhällets nuvarande möjligheter atl på ett tillfredsställandesätt bevaka frågorna om hägn inte kan anses tillräckliga. Särskilt gäller dettamot bakgrund av att tendenser uppenbariigen föreligger lill en ökning avantalet hägn i landet. från naturvårdens synpunkt måste ölägenheterna medvilthägn anses överväga, främst på grund av atl dessa har en starkt avhällandeeffekt på det allemansrältsliga nyttjandet av markerna. Även om vilthägnen kanha en viss positiv betydelse för viltforskningen, behövs de inte förfaunavården. Den samhällsekonomiska betydelsen av hägnen är vidare ringa ochden privatekonomiska kan till viss del vara beroende av avskrivningsmöjligheterenligt skattelagstiftning- 1981/82:220 121 Verkets gmndinställning är att hägn inte bordetillåtas annat än i vissa särskilda undantagsfall. Verket har därför övervägtatt föreslå ell principiellt förbud mot vilthägn, men har slutligen stannatför att föreslå införandel av tillståndsplikl för nya hägn. Även kontrollen avbefintliga hägn behöver skärpas. Skälenför vad nu nämnts kan sammanfattas på följande sätt. Möjlighet bör finnas altförbjuda anläggning av nya hägn eller att styra lokalisering av sådana. Därvidär det väsentligt atl känna ändamålet med hägnen, deras planeradekonslmktion och areal m. m. Ytterligare uppgifter behövs om befintliga hägn,avseende deras belägenhet, konstruktion, areal saml uppgift om vilka djur somfinns där och) vilket ungefärligt antal. Fortlöpande kontroll behövs av hägn, vad gällerderas skick och djurskydd och smittskydd. Kontrollen kan nödvändiggöra beslutom förbättring eller nedläggning av hägn, vilka tillkommit efter tillstånd. Kontroll behövs över förflyttningar inom landet avdjur som avses i 18 § första stycket NVF. får här också erinra om sinskrivelse lill regeringen med förslag till ändrade bestämmelserbeträffande införsel av djur. Motbakgmnd av vad förut anförts vill verket redan i detta sammanhang framhålla atten restriktiv hållning bör intas när det gäller att bevilja sådana tillståndsom här avses. Hägn bör i princip ej accepteras inom områden där påtagligakonflikter med det rörliga friluftslivet kan uppstå. Om tillstånd lill hägn försådana djurarter som är främmande i den svenska vilda faunan över huvud tagelskall lämnas, bör detta ske med mycket stor återhållsamhet. Hägn för djurartersom kronhjort och dovhjort innebär däremot mindre risk från faunavårdssynpunkl. Bestämmelsen om tillståndsplikt för vilthägn börnaturligen tas in i naturvårdslagen. Bestämmelsen bör avse vilthägn i egentligmening, men också djurpark eller med vilthägn och djurpark jämförligaanläggningar. Det kan visserligen hävdas att något ytterligare behov attreglera djurpark inte finns, då sådana med stöd av djurskyddslagstiftningenstår under lanlbruksstyrelsens överinseende. Då det emellertid är svårt all ivissa fall dra en bestämd gräns mellan vilthägn och djurpark, anser verket delvara lämpligt alt ta med även djurpark. Med jämförlig anläggning avses bl. a.sådana mindre hägn som förekommer i direkt anslutning lill boningshus ochekonomibyggnader och som kan innehålla vildsvin eller andra djur som inte ärhusdjur. Tillslåndsprövande myndighet bör bli länsstyrelsen.Är fråga om anläggning för offentlig förevisning av djur, dvs. djurpark, börtillstånd inte få ges utan att lanlbruksstyrelsen såsom huvudman fördjurskyddet godkänt anordningarna för djuren. skall närtillstånd beviljas meddela sådana föreskrifter att företagets menliga inverkanpå friluftslivet eller naturmiljön begränsas eller motverkas. Till naturmiljönräknas därvid i enlighet med vad som eljest gäller enligt naturvårdslagen intebara landskapet, ulan också dess fauna och flora. 1981/82:220 122 anser att tillståndet skall knytastill markens ägare, som är ansvarig för skogsvården inom hägnet. Ägaren avmarken blir därmed också ansvarig för underhåll av hägnet och avveckling avdetta vid tillståndstidens utgång. De förhållanden som legat till gmnd för elttillstånd atl anlägga hägn kan med tiden förändras. Del är därför inteförsvarligt atl låsa markanvändningen under allt . Givet tillståndbör därför kunna omprövas eller helt dras in , förslagsvis tioår. Härigenom vinns viss överensstämmande med vad som gäller enligt 18 § NVLför täkllillstånd och enligt 24 § miljöskyddslagen (1969:387) i fråga omomprövning av lagakraft vunnet tillstånd. Tidsperioden får anses varatillräckligt lång för att den som uppfört tillstånd inte skall belastas alltförhårt vid upphävande av tillståndet. Om det inte är fråga om dålig skötsel avanläggningen, måste del dock finnas från allmän synpunkt beakiansvärda skälför alt tillståndet skall få upphävas. En anläggning av ifrågavarande slagnödvändiggör nämligen ofta betydande investeringar. Särskilt gäller delta ifråga om mer omfattande anläggningar, t. ex. djurparker. Visar det sig att meddelade föreskrifter ej ierforderiig mån begränsar eller motverkar företagets menliga inverkan påfriluftslivet eller naturmiljön eller alt driften av anläggningar ej sker påett tillfredsställande sätt -anläggningen medför t.ex. lidande för djuren - börlänsstyrelsen kunna före utgången av angiven tid förena tillståndet med deytterligare föreskrifter som behövs eller vid allvarliga missförhållandenåterkalla tillståndet. Nämnda bestämmelser bör las in som en särskildparagraf i NVL, förslagsvis som 17 a. I anslutning härtill böransvarsbestämmelserna i 37 § kompletteras med en ny punkt 4 avseende den somuppför vilthägn eller därmed jämförlig anläggning i strid mot 17 a § ellerföreskrift som meddelats i samband med tillstånd till företaget. 39 § NVL omvite bör kompletteras så att den också avser nyssnämnda punkt 4. Tillkomsten av vilthägn måste anses innebära enändring av pågående markanvändning. Enligt de bestämmelser som gällerför ersättning enligt naturvårdslagen bör någon ersättning därför inte utgå, dåtillstånd lill villhägn helt eller delvis förvägras. Vad beträffar sistnämndafall kan konstateras att det redan nu finns möjlighet för att medstöd av fidigare omnämnd samrådsbestämmelse få lill stånd modifieringar av eltvilthägn, utan atl innehavaren får ersättning för detta. Likaså gäller altkostnader för att anordna genomgångar i vilthägn endast täcks av allmänna medelnär del är fråga om nya genomgångar i äldre hägn (jfr 17 och 30 §§ NVL). Närdet gäller genomgångar, som anläggs i samband med att nya hägn byggs, brukardetla anses som en del av de modifikationer som kan göra ihägnbyggandet med stöd av samrådsplikten. Kostnader för atl anordna sådanagenomgångar ersätts regelmässigt inte. Ersättning bör ej heller utgå, dålämnat tillstånd återkallas. F.n. finns i anslutning lill 20 § NVL enbestämmelse om samrådsskyldighet i 24 § NVF vid anläggning av nya vilthägn.Denna bestämmelse innehåller emellertid inte preciserade uppgifter om vadanmälan om samråd skall innehålla. Samrådsskyldigheten enligt denna paragrafbör upphävas och ersättas med bl. a. anmälningsskyldighet enligt 14 § NVL iden lydelse som föreslås i denna skrivelse med därtill knutna nya 18 § NVF.Nuvarande sista stycket i 14 § NVL bör sålunda kompletteras så att det ävenavser förflyttning av vissa djur mellan vilthägn, djurpark eller liknandeanläggning saml anmälan om förekomsten av sådan anläggning. 18§ NVF bör i anslutning härtill få ett nytt tredje stycke med följande Prop.1981/82:220 123 innebörd.Det skall åligga envar som har för avsikt att anskaffa djur som avses i förstastycket atl anmäla detla till i samband med ansökan om tillståndatl uppföra planerad anläggning för sådana djur. Anmälan skall därvid innehållauppgift om anläggningens belägenhet, konslmktion och areal. Uppgift skallockså lämnas Om art och ungefärligt antal av vaije djurslag som planeras althållas inom anläggningen vid full drift. Nuvarande tredje stycket i paragrafenbör få plats som Qärde stycke. Paragrafen bör ytterligare kompletteras medföljande föreskrifter. Förflyttning mellan villhägn eller liknande anläggningarinom landet av levande däggdjur som avses i 18 § första stycket NVF medundanlag av bäver, kronvilt, dovvilt och mink fär ej ske utan tillstånd avnaturvårdsverket. Tillstånd får ej beviljas ulan föregående samråd medlanlbruksstyrelsen. Förflyttningar mellan anläggningar i djurparkergodkända av lantbmksstyrelsen skall ej omfattas av stadgandet i femte stycket. Anledningen till undantaget för bäver, kronvill,dovvill och mink är att dessa djurslag är så vanligt förekommande i den svenskafaunan all del ej kan anses motiverat med särskilt tillstånd vidförflyttningar. Inte torde det heller vara nödvändigt med en sådan bestämmelseavseende fåglar. Dessa har inte vållat några egentliga olägenheter idetta sammanhang. Om fågel undantas från tillståndslvånget vid förflyttningar,blir det inte heller aktuellt att pröva ärenden om förflyttningar exempelvis avolika parkfäglar från ett område lill ett annat. Förflyttning av djur mellan anläggningar idjurparker godkända av lantbmksstyrelsen, är redan reglerad och behöver därförinte omfattas av den föreslagna bestämmelsen, vare sig del är fråga omförflyttning mellan anläggningar i flera djurparker eller i en och samma park. Med den inskränkning som därmed gjorts tordeantalet lillståndspliktiga fall bli litet. Förflyttningar av vildsvin kan dockförekomma i åtskilliga fall. Med hänsyn till de olägenheter som redan vållatsav förrymda vildsvin är del emellertid angeläget alt på ett tillräckligtverksamt sätt kunna förhindra eller styra flyttningen av denna djurart från etthägn till ell annat. Av den föreslagna bestämmelsen skall framgå alt denenbart avser förflyttningar mellan vilthägn och liknande anläggningar. I annatfall skulle den komma att gälla också förflyttningar exempelvis av smärreutländska däggdjur mellan olika zooaffärer eller mellan zooaffärer ochkonsument, vilket inte är avsikten. Bestämmelsen i 24 § NVF bör som konsekvens av vadnu anförts helt upphävas och hänvisningen i 20 § NVF till nyssnämnda 24 § tasbort. 25 och 27 §§ NVF bör i fråga om tillstånd kompletteras med en hänvisningäven till nya 17 a § NVL. I 25 § bör också anges att ansökan om tillstånd skallvara åtföljd av ritning. För alt tillgodose tidigare redovisat behov av ettfastare grepp från samhällets sida om verksamheten med vilthägn, krävs hl. a.möjlighet alt få kännedom om befintliga hägn och vilka djur de innehåller. Ettlämpligt sätt all lösa detla informationsbehov är att i form av enövergångsbestämmelse införa en anmälningsskyldighet för den som håller djur ihägn såsom anges i 18 § första stycket. Det kan ifrågasättas atl begränsa ensådan anmälningsskyldighet så all den inte berör egentliga djurparker. Då delmåste vara en fördel för (bl. a. länsveterinären) att få kunskapom även djurparkernas hägnader och djurantal m. m., bör någon begränsning dockinte föras in. Övergångsbestämmelsen bör innebära atl innehavare av anläggningmed djur som avses i 18 § första stycket skall anmäla denna hos länsstyrelsen.Anmälan skall göras från ikraftträdandet 1981/82:220 124 Anmälan skall innehålla de uppgifter som anges i 18 §tredje stycket NVF. Enligt förslaget till ny lydelse av 19 § NVF färnaturvårdsverket möjlighet atl meddela vissa föreskrifter om hägnadersutformning m. m. samt om kontroll över dessa föreskrifters efterlevnad. , även innefattande regler om hundsäkring av hägn, avses utfärdadeav verket till atl reglera framtida byggande av hägn liksom för de återkommandekontroller av hägn som är nödvändiga. I likhet med vad som gäller för minkgårdarbör kontrollen utövas av i samråd med länels jakl-vårdskonsulent.Veterinär bör medverka. Enligt 21 § jaktstadgan får inom hägnad jaklparkunder vissa förutsättningar jakt ske utan hinder av fridlysning. De djur somhålls i ett vilthägn är enligt tillämpad praxis att anse som vilt. De har dockmestadels anUngen inköpts för hägnet av ägaren till anläggningen ellerhärstammar från inköpta djur. De hägnade djuren representerar således alllidett stort värde för innehavaren av anläggningen. Möjligheterna för innehavareav hägn att oavsett gällande jaktlid kunna slå ut vissa djur i sin anläggningär en förutsättning för en ändamålsenlig verksamhet. Bestämmelsen om att jaktfår ske i ett vilthägn ulan hinder av fridlysning synes inte ha givit upphovtill några olägenheter. Mot bakgmnd härav och de styrmedel som samhälletföreslås erhålla genom de ovan föreslagna bestämmelserna anser verket alt 21 §jaktstadgan kan kvarstå oförändrad. Till grund för denna framställning ligger ensärskild rapport om vihhägn, som här bifogas. Där behandlas vissa av härberörda frågor ytterligare. Utkast till föreslagna författningsändringar fogasockså till denna skrivelse. hemställer alt här föreslagnaförfattningsändringar genomförs. Prop.1981/82:220 125 Bilaga till Statens naturvårdsverks skrivelse 1979-09-03med förslag till skärpt lagstiftning om vilthägn Utkast till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822) Härigenom föreskrivs i fråga om naturvårdslagen(1964:822)' dels att 14, 37 och 39 §§ skall ha nedan angivna lydelse dels alt ilagen skall införas en ny paragraf, 17 a, av nedan angivna lydelse dels alt ilagen före paragrafen 17 a skall införas en ny rubrik. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Är fara att växtart försvinnereller utsattes för plundring, äger regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer meddela förbud att inom landet eller del därav borttaga eller skadaväxt av den arten där den växer vilt. Är fara att djurart försvinner, äger regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer meddela förbud alt inom landet eller deldärav döda, skada eller fånga vilt levande djur av den arten, då det ej skertill försvar mot angrepp på person eller egendom, så ock all borttaga ellerskada sådant djurs ägg, rom eller bo. Beträffande djur, vars dödande ellerfångade är att hänföra till jakt eller fiske, skall dock gälla vad däromsärskilt stadgas. Behövs utöver fridlysning enligt jaktlagstiftningensärskilt skydd för djurlivet inom visst område, äger regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer meddela föreskrifter som inskränka rätten lill jakteller allmänhetens eller markägarens rätt all uppehålla sig inom området. Om utplantering eller annat ut- Om utplantering eller annat ut- sättande av vilt i frihel meddelas sättande av vilt ifrihet samt om föreskrifter av regeringen eller förfiyttning av djur mellan vilthägn, myndighet som regeringen bestäm- djurpark eller liknande anläggning mer. samt om anmälan om förekomsten av sådan anläggning meddelas föreskrifter av regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer. Särskilda bestämmelser om vilthägn Vilthägn, djurpark eller därmedjämförlig anläggning får ej uppföras utan att markens ägare erhållitlänsstyrelsens tillstånd därtill. År fråga om anläggning för offentligförevisning av djur, får sådant tillstånd inte ges utan att lantbruks- Lagen omtrycki 1974: lOZ. styrelsen godkänt anordningarna för djuren. I samband med tillstånd får länsstyrelsenmeddela sådana föreskrifter att företagets menliga inverkan på friluftsliveteller naturmiljön begränsas eller motverkas. Har förflutit från det tillståndvunnit laga kraft, kan upphäva tillståndet helt eller delvis,eller förena tillståndet med ändrade föreskrifter, om skötseln av anläggningenej bedöms tillfredsställande eller om andra skäl föreligger. Visar det sig attmeddelade föreskrifter ej i erforderlig mån begränsar eller motverkarföretagets menliga inverkan på friluftslivet eller naturmiljön eller medföratt driften av anläggningen ej sker på ett tillfredsställande sätt, kanlänsstyrelsen före utgången av angivna tid förena tillståndet med deytterligare föreskrifter som behövs eller vid allvarliga missförhållandenupphäva tillståndet. 37 § Till böter eller fängelse ihögst dömes den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. bryter motförbud eller föreskrift som meddelats enligt 5, 8, 10, II eller 14 §, 16 § andra stycket eller 19 §, 2. bryter mot 16 §första stycket första punkten eller, om ej gärningen är ringa, mot 16 § förstastycket andra punkten, 3. bryter mot 17 §andra stycket, om ej gärningen är ringa, 4. bryter mot 17 a§ eller föreskrift som meddelats i samband med tillstånd till företaget, 5. utför täkl istrid mot 18 § eller föreskrift som meddelats i samband med tillstånd tillföretaget, 6. underlåter atlfullgöra anmälningsskyldighet som föreskrivits med stöd av 20 § förstastycket, 7. bryter mot 22 §första eller tredje stycket eller mot föreskrift som meddelats i samband medmedgivande enligt tredje stycket eller, 8. åsidosätterstadgandet i 23 §, om ej gärningen sker' på plats, till vilkenallmänheten icke äger tillträde eller har insy n, eller gärningen är ringa. Utbyte av brott som avses i 5 skall förklarasförverkat, om det ej är uppenbart obilligt. Harnågon begått gärning som avses i 37 § I, 2, 4 eller 6, äger vidvite förelägga honom att vidtaga rättelse. Överexekutor äger ock meddelahandräckning för sådant ändamål. Ansökan om handräckning får göras av allmänåklagare, , eller den kommunala myndighetsom handhar naturvårdsfrågor. Beträffande sådan handräckning ägabestämmelserna i 191 § utsökningslagen motsvarande tillämpning. Harnågon begått gärning som avses i 37 § I, 2, 4, 5 eller 7, äger länsstyrelsenvid vite förelägga honom alt vidtaga rättelse. Överexekutor äger ock meddelahandräckning för sådant ändamål. Ansökan om handräckning får göras av allmänåklagare, , eller den kommunala myndighetsom handhar naturvårdsfrågor. Beträffande sådan handräckning ägabestämmelserna i 191 § utsökningslagen motsvarande tillämpning. Vid meddelande av föreläggande enligt 17 § förstastycket, 20 §,21 § eller 22 § andra stycket får utsätta vite.Efterkommes ej sådant föreläggande, skall på anmodan av länsstyrelsenutmätningsmannen föranstalta om alt åtgärden vidtages. får utsätta vite vid meddelande avföreläggande enligt 17 § tredje stycket. får utsätta vitevid meddelande av föreläggande enligt 24 §. Efterkommes ej föreläggandet, ägervederbörande nämnd låta vidtaga åtgärden på den försumliges bekostnad. Dennalag träder i kraft den 1981/82:220 128 Sammanfattning av remissyttrandena över statens naturvårdsverksförslag till skärpt lagstiftning om vilthägn förslag att införatillståndsplikl för vilthägn tillstyrks i princip eller lämnas utan erinran avdet stora flertalet remissinstanser. Bland dessa märks lantbruksstyrelsen,, statens planverk, flertalet av de sexton länsstyrelser, somyttrat sig över förslaget, . (), och . Skälen tillremissinstansernas positiva inställning växlar dock. De flesta betonarnödvändigheten av alt skydda friluftslivets och naturmiljöns intressen underdet atl andra åberopar avels- och veterinärmedicinska skäl samt behovet av attkontrollera atl djuren inte rymmer och åsamkar skada på mark och gröda. Fleraav remissinstanserna har dock invändningar mot förslagets närmare konslmktion.Dessa invändningar är av både formell och saklig natur. () ärtveksam till förslaget och anser att kompelens- och lagkonfliktsfrågor måsteutredas närmare innan slutlig ställning tas lill förslaget. Hovrätten över och och Föreningenför Svensk Hjortavel avstyrker förslaget. Hovrätten anser att naturvårdsverketinte gjort helt klart vad man egentligen vill åstadkomma med reglerna. Någonegentlig utredning i vilken utsträckning befintliga vilthägn utgör hinder förfriluftslivet eller medför en ej godtagbar påverkan på naturmiljön har interedovisats. Förslaget har inte tagit upp viktiga konsekvenser av vilthägn ochregleringen av dessa (bl. a. grannelagsrätlsliga och skadeståndsrätls-ligafrågor). Även i andra avseenden är förslaget enligt hovrätten för bristfälligtför atl kunna läggas till grund för lagstiftning. Enligt för SvenskHjortavel talar samhällsintresset, i motsats lill vad naturvärdsverket anser,för att hjortaveln inom hägn bör stödjas i stället för att försvåras.Föreningen finner nuvarande bestämmelser om vilthägn fullt tillräckliga. Lantbruksstyrelsen anför att länsstyrelsensprövning enligt naturvårdslagstiftningen inte bör omfatta djurskyddssynpunkter..Lantbruksstyrelsen tar även upp de konflikter som förslaget kan ge upphov tilli förhållande till rennäringen. Enligt styrelsens uppfattning är del tveksamtom tillräcklig hänsyn kommer att tas till renskötseln om förslaget genomförs.LON pekar på alt förslaget är oklart i fråga om förhållandet mellannaturvårdslagen och djurskyddslagen. framhåller att naturvårdsverketförefaller att ha under-skaltal betydelsen av skador på främst föryngringar ochungskog inom vilthägn. Styrelsen påpekar atl skälen för den föreslagnatillsiåndsplikten är helt andra än de skogliga. Styrelsen anser därför attlillståndsgivningen Prop.1981/82:220 129 bör omfatta ett obligatoriskt samrådsförfarande medskogsvårdsslyrelsen samt atl ett tillstånd skall kunna förenas med enföreskrift till skydd för skogsvårdsinlresset. liksom vänder sig även mot den föreslagna möjligheten att efter tio årompröva tillståndet vilket enligt avviker från rådanderättsuppfattning. anför att friluftslivetsintressen alltmer blivit en planeringsangelägenhet.