prop · G503135 · 1981-12-31 00:00:00 — Inte sällankan ett utländskt företag ha intresse av en nordisk etablering och därvid väljamellan och dess grannländer.Naturligt nog kan det i andra fall rörasig om att göra en investering i elleratt helt avstå. En lagreglering av den karaktär som kontrolllinjen innebär kan - inte minst genom oförutserbarheten i de villkor och restriktioner somkan komma att gälla för etableringen och den avsedda verksamheten - vara ett tillräckligt skälför att antingen avstå fråninvesteringen eller att göra den i ett annat nordiskt land.Genom anslutning till EG har t ex ett successivt ökat intresse kunnat förmärkas för etablering i som alternativ tilletablering i . Prop.1981/82:135 191 Etableringen av utländskaföretag i har under en följd av årvarit i stort sett . Sedan år1977 har däremot en inte obetydlig uppgång i de utländskaföretagens investeringar här i landet kunnat noteras. Det torde knappast råda någontveksamhet om att denna utveckling underlättatsav det faktum att den svenska lagstiftningen rörande utlandsägda företag är såväl klar som icke diskriminerande.Den måhända mindre förändring av förhållandena för de utlandsägda företagen somskulle bli en följd av kontrollinjen vore sannolikttillräcklig för att minska utlandets intresse för verksamhet i . Inte ens risken för en utflyttning av verksamhet från börnegligeras. Kontrollinjen riskerar därför att bryta den gynnsamma trend som rått , till nackdel förvår sysselsättning och vårknow-how. Förespråkarna för kontrollinjen har visserligen hävdat att tillämpningenav det föreslagna koncessionssystemet nära skulle ansluta till den praxis som gäller. Någonradikal försämring för de utlandsägda företagenskulle det således icke vara fråga om. Vad som sålundaanförts är självfallet av intresse men kan inteuppfattas som någon garanti för hur det föreslagnasystemet i verkligheten kommer att tillämpas.Koncessionssystemet skulle formellt ge långtgående möjligheteratt föreskriva villkor för verksamhet häri landet. Förbundet vill från allmännautgångspunkter avvisa en så långt gående fullmaktslagstiftning. .Förbundet vill dessutom åter framhålla att möjligheterna förutländska företag att förutseden konkreta tillämpningen av koncessionssystemet idet enskilda fallet skulle vara starkt begränsade. I särskild gra'd gör sig dessa synpunkter gällande närdet gäller företag som ärmindre än de stora multinationellakoncernerna. Erfarenhetsmässigt vill dessanågot mindre företaginte satsa resurser på att i detalj hålla sig åjour med regelsystemets tillämpning i detpotentiella värdlandet. Självfallet leder ett koncessionssystem av nu aktuelltslag till ökad tveksamhet från sådana företags sida. De praktiska möjligheternaför svenska myndigheter attgenomdriva villkor utan skadliga verkningar för vårt land torde också vara begränsade.Väl kaui ett utländskt företagberoende på redan gjorda större, fasta investeringar i till finnadet nödvändigt att efterleva även villkorsom ter sig som omotiverade, besvärandeeller tom diskriminerande, men företaget kant ex i stället välja att låtaden svenska verksamheten hejdas vid den uppnåddanivån för att förlägga en möjlig expansion uti, mlands . Denkvarvarande verksamheten kan sedan "dräneras"genom att utvecklingsbetonade och administrativa funktioner successivt flyttarut. 1981/82:135 192 Förbundet får sålundasammanfattningsvis fastslåatt kontrollinjen i väsentlig grad kan förväntas i negativ riktning påverka utländskaföretags etablering här i landet. Till detta skall läggas den ytterst beaktginsvärda risk fören i motsvarande mån diskriminerande behandling avsvenska företag i utlandet som kan bli följden av införandetav kontrollinjens lagförslag. Förbundet avstyrker således bestämt detta förslag. Förhandl ingsl in.j en Förhandlingslinjen innebär, i likhet med kontroll-linjen, att en särskild kontroll skall införas förnyetableringar och företagsförvärv. Förhandlingslinjen tar emellertid avstånd frånkontrollinjens förslag att verksamhetstillstånd skall kunna återkallas.Verksamheten i utlandsägda företag skall i stället kontrolleras genom en förhandlingsordning, där staten för tillgodoseende av allmänt intresse kan meddela vitessanktionerade villkoroch föreskrifter. De allvarliga invändningarsom Förbundet ovan riktat motkontrollinjen kan i huvudsak också riktasmot förhandlingslinjen. Förslaget att vitessanktionerade villkor skall kunnameddelas kan visserligen sägas vara såväl måttfullare som mera effektivt än förslaget attverksamhetstillstånd skall kunna återkallas, men torde det oaktat knappast i någon avgörandemån utgöra ett bättre alternativ än kontrollinjen. Förhandlingslinjen är om möjligt sämreän kontrollinjen såtillvida att lagstiftaren inte klart utsäger vad som skall gälla, utan avgörandet lämnas till förhEindlingarom vilkas innebörd och resultat ingen kan veta något i förväg. Möjligheternaför företagen att förutse under vilka villkor de får'arbeta blir såledessynnerligen dåliga med förhandlingslinjens regelsystem. Förbundet avstyrker därför även förhandlingslinjen. Enligt detta förslagskall de utlandsägda företagen vara underkastade samma regler som svenskägda företag.Diskriminering skall icke förekomma. På en punkt skall dock en särskild kontroll kunna förekomma nämligenvid. utländska förvärv avsvenska företag. inskränkningslagskall kompletteras med regler för de företag som ej har fullständiga förbehåll i sina bolagsordningar. Förvärv skalllikväl kunna hindras endast enligt de förutsättningar somenligt kapitalliberaliseringsstadga gäller för att hindra direktinvesteringar. 1981/82:135 193 Detta förslag kanenligt Förbundets mening inte sägas ståi strid med den liberala svenska handelspolitiken eller med principen attutlandsägda företag inte skall diskrimineras häri landet. Inte heller kan man resa de andra invändningar som ovan rests mot kontrollinjen och förhandlingslinjen vad avser exempelvis förutsebarheten i reglemas tillämpning och påverkanpå den framtida verksEun-heten här i landet, Det kan visserligen hävdas att någotpåtagligt behov av nya regler på detta områdeinte har kunnat visas. Utredningen har det oEiktat konstaterat ett intresse avatt i vissa hänseenden kunna kontrollera utländsk etablering i . Ett sådant intresse har för övrigt kommit till uttryck redan i1916 års lag. Förbundet vill därför inte motsätta sig att likabehandlingslinjen läggs till grund fören ny lagstiftning. Förbundet har inte funnit skäl till någonväsentlig-erinran motlikabehandlingslinjens lagförslag ochavstår därför från att i detalj kommentera detsamma . 13 1981/82. Prop.1981/82:135 194 Deremitterade förslagens betydelse för bankväsendet Åtskilligaav utredningens förslag liksom i långa stycken de bakomliggande resonemangenskulle, om de genomfördes, fjärma från den strävan efter internationellarbetsfördelning, fria kapitalrörelser och nationell behandling av utländskaföretag som omfattas av de länder, med vilka har sina dominerandeekonomiska relationer. £n sådan utveckling skulle negativt påverka den svenskasamh&llsekonomin och därmed också de villkor, under vilka bankerna har attverka. Utländskaföretag, som överv&ger att börja verksamhet i , vänder sig ofta svensk affärsbank för att informera sig om gällande rättsregler ,administrativ praxis, skatte- och valutaregler, arbetsmarknadsförhållandenm m. Bankerna har därigenom förvärvat kännedom om utländska företags bedömningoch reaktioner på sådana forhfillanden, som berörs av de av utredningendiskuterade begränsningarna och villkoren för den utländska företagssektorn.Bankerna måste hysa allvarliga farhågor att utredningens kontrollförslagskulle negativt påverka vad som plägar ges samlingsbenämnlngen "landetsinvesteringsklimat". Allmännanäringspolitiska olägenheter av den föreslagna regleringen Denrelativt blygsamma utlandsägda företagssektorns verksamhet i får ansesvara väl förenlig med flera av den svenska näringspolitikens huvudmål, vilkakan i korthet sammanfattas med orden: sysselsättning, hög teknologi, export.Även ifråga om dessa företags efterlevnad av lagar, öch före skrifter samt förmåga till anpassning till svenska samhällsförhållanden harerfarenheten genomgående varit mycket god. tid, då allmän enighet råder om behovet av förnyelse inom det svenskanäringslivet, är det mot bakgrund av nyssnämnda goda erfarenheter viktigt attbibehålla och öka utsikterna för att dra till sig de bidrag somutländska företag kan lämna i form av riskkapital, ökad sysselsättning, innovationer,teknik, know-how, försäljningskanaler till utlandsmarknaderna m m. Det må erinrasom att industriministern framhållit att "utländska direkt- Prop.1981/82:135 195 investeringari Sverig» kan tillföra oss nya kunskaper i fråga om taknik, marknadsföring ochledning av stora och kompleica företag", som han pekat på attdet nu remitterade betänkandet förutsätter en översyn av kontrollinstrumenten(proposition 1978/79:123 om riktlinjer för industripolitiken, m m, sid 119).Det är väl kant, att största delen av all tekniköverföring över gränserna skermellan moderföretag och dotterföretag i samband med direktinvesteringar. Denformen av förvärv av teknik och know-how blir i allmänhet effektivare ochbilligare för mottagarlandet än fristående köp av licenser, patent m m. Sverigehar större anledning ån m&nga andra industriländer att vårda sig om sinamöjligheter till samarbete över gränserna och i vart fall att avhälla sig fränatt vidta åtgärder, som onödigtvis minskar attraktionskraft sominvesteringsland. Kontroll- och förhandlingslinjernas förslag innebäremellertid sådana åtgärder. För utländska betraktare ter sig det svenskainvesteringsklimatet icke odielat gynnsamt. har under senareår haft ett internationellt sett mycket högt kostnadsläge, låg produktivitet,pressad lönsamhet, svag investeringsvilja inom landet, begränsadkapitalmarknad, krympande hemmamarknad, och ett svällande och svåröverskådligtsystem av statliga regleringar på näringslivets område - för att nu nämnanågra av de faktorer, som ett utländskt företag tar i betraktande vid sinaöverväganden. Härtill kommer att ett investeringsbeslut måste grundas ickeblott på dagens läge utan än mera på en bedömning av den framtida utvecklingen.Osäkerhetsmomenten har här pä senare år förstärkts av i den allmänna debattenframförda förslag som, om de förverkligades, skulle i grunden ändra detsamhällsekonomiska systemet i landet. Desenaste årens matta konjunkturer, valutaoro och politiska osäkerhetsfaktorerhar världen över dämpat företagens investcsringslust och har framtvingatsträngare selektivitet och prioriteringar ifråga om företagensutlandsinvesteringar. Situationen,då det gäller utlandsinvesteringar i allmänhet och i såsom värdland isynnerhet, är alltså en helt annan än den som 1981/82:135 196 förelågnär utredningen tillsattes 1973. Den som vill slå vakt om plats i deninternationella företagarverksamheten måste på grund av de senaste årensutveckling konstatera att vad som erfordras inte är restriktioner motutländska företag utan åtgärder ägnade att i utlandet stärka förtroendet förSverige som värdland för utländska investeringar. Motdenna bakgrund vänder sig bankföreningen bestämt emot utredningsdirektivensmening att "behovet av sådana instrument (kontrollinstrument) betingasredan av att det finns risker för att allmänna intressen träds för när och äralltså inte beroende av att det kan påvisas att riskerna materialiserats".Förutom att enbart riskmotivet utgör en svag grund för lagstiftning börhäremot vägas de ovan antydda risker, som ett genomförande av utredningenskontrollförslag skulle kunna innebära för industriella och allmännaekonomiska utveckling. De sistnämnda riskerna -som är påtagliga och allvarliga- leder bankföreningen till slutsatsen att det vore olyckligt för det svenskasamhället om dessa förslag genomfördes. Beträffandede i direktiven påstådda risker, för vilka svenska allmänna intressen skullekunna utsättas, därest kontrollapparaten i förblev oförändrad, villbankföreningen något närmare granska två resonemang, som utredningen i flerasammanhang uppehåller sig vid. Detena gäller den oro och osäkerhet, som uppges råda rörande de multinationellaföretagens verksamhet. Denna uppfattning bygger i realiteten endast på någraenstaka men mycket uppmärksammade fall utomlands av missbruk från några fåföretags sida. Sedda mot bakgrund av den mycket starka tillväxt och utbredningöver världen, som präglat de multinationella företagen ,framstår dessa fall som unika. Det bör också erinras om att det arbete påuppförandekoder för de multinationella företagen och värdländernasmyndigheter, som inletts i , och FN, har till syftemindre att förhindra missbruk från företagens sida än fastmer att sätta sådanaramar för samtliga parters agerande att maximal nytta utvlnnes av denna form avföretagsverksamhet. Denlivliga debatten om de multinationella företagen förklaras ocksä i icke ringagrad av bristande kännedom om denna företagsforms natur och verksamhet. Däravkommer de krav på mera inträngande information, som behandlas i detinternationella arbetet och som i stor utsträckning sföds av företagen. Redandet intensiva arbete, som pågått både nationellt ochinternationellt rörande de multinationella företagens verksamhet, har bidragittill att skingra mänga av de vanföreställningar, som kommit att vidlåda dessaföretag. Ettannat tecken pä att de problem och risker, som pä sina håll förknippats med demultinationella företagen, grovt överskattats i den allmänna debatten, kanhämtas från . Under det konsultationsförfarande, som inrättats förtillämpningen av de av antagna riktlinjerna förmultinationella företag, har regeringarna inte funnit anledning att ta uppannat än några enstaka frågor på det principiella planet. Den internationellafackföreningsrörelsen har för sin del. fäst : s uppmärksamhet påytterligare några frågor, vilkas direkta samband med riktlinjernas innehålldock ej kunnat helt klarläggas. Utredningensframhävande av de problem och risker, som ofta förmodats följa av demultinationella företagens verksamhet i allmänhet, kan lätt skapa intrycket,att dessa omständigheter kunde utgöra tillräcklig anledning att i Sverigeinföra en strängare kontroll av utländska företag än den som redan gäller.Bankföreningen vill därför framhålla att en omvärdering i positiv riktning avde multinationella företcigens roll har skett både i inländeroch . Fleragånger uppehåller sig utredningen vid den - enligt bankföreningen felaktiga -föreställningen, att utlandsägda dotterbolag, särskilt om de ingår i en storinternationell koncern, skulle ha en speciellt stark position i värdlandet.Moderbolagets förhandlingsposition, innan investeringsbeslut fattats, kansåtillvida anses stark, som bolaget alltjämt har möjlighet att avstå frän attinvestera i ifrågavarande land. Men när en gäng investeringen genomförts, kandet utlandsägda företaget snarare betraktas som värd landets fånge.Tillgångarna, som bundits i fabriksanläggningar, transportmedel ochdistributionsvägar, är oftast svåra att realisera. Prop.1981/82:135 198 prestigeförlusterkan bli kännbara. Mot en nedläggning av företaget uppträder nästan alltidsvåra ekonomiska och sociala hinder. Exempel pä nedläggning av utlandsägdaföretag är ytterst sällsynta och i allt fall långt mindre vanligt ännedläggning av inhemska företag. Inte heller ur synpunkten av de utlandsägdaföretagens påstådda maktposition föreligger sålunda enligt bankföreningen skälatt för dessa företag införa andra regler än för svenska företag. Detandra resonemanget, som bankföreningen vill kommentera i samband medutredningsdirektivens hänvisning till "risker för att allmänna intressenträds för när", gäller kontrollinjens argumentering ifråga om"formell" contra "reell" likabehandling av svenska ochutlandskontrollerade företag. Kontrollinjensföreträdare gör gällande, att i lagfästa eller avtalade regler förskydd av samhällets och de anställdas intressen skulle kunna bli utan verkan,när de skall tillämpas pä utlandsägda företag. Risken härför borde följaktligenundanröjas genom införande av särskilda regler för dessa företag. Utlandsägdasvenska dotterbolags skyldighet att följa svensk lag är absolut. Bolaget kan ejundandra sig denna skyldighet genom en hänvisning till att dess moderbolagunderlåtit eller vägrat att sätta det svenska dotterbolaget i tillfälle attfölja svenska bestämmelser. Lagbrott föreligger, oavsett var inom koncernenskulden ligger. Påföljderna inträder i alla händelser. Moderbolaget är välmedvetet om att så ar fallet. Ifråga om avtalsreglerade skyldigheter är lägetlikartat. Det utlandsägda dotterbolaget är direkt eller genom sinorganisationstillhörighet part i avtalsförhållandet. Dotterbolaget har attuppfylla avtalets bestämmelser om t ex informations- och förhandlingsplikt,oavsett var inom koncernen den reella beslutanderätten ligger. Bankföreningenkan därför ej finna, att behov föreligger att, såsom kontroll-linjen föreslår,i särskild ordning - t ex genom villkor knutna till ett verksamhetstillständ -ålägga det utlandsägda donerbolaget skyldighet att av 1981/82:135 199 moderföretagetbegära sådana prestationer, som erfordras för att dotterbolaget skall kunnauppfylla sina i lagfästa och avtalsreglerade förpliktelser. Dennadotterbolagets skyldighet föreligger redan på grund av ifrågavarande lagar ochavtal. Om dotterbolaget åsidosätter sina förpliktelser enligt lag eller avtal,inträder de sanktioner som lagen eller avtalet må inrymma, oavsett huruvidafelet ytterst är att tillskriva dotterbolaget eller det utländska moderbolaget. Tillstöd för denna uppfattning vill bankföreningen också hänvisa till det tillgrund för medbestämmandelagen liggande betänkandet (SOU 1975:1) Demokrati päarbetsplatsen. uttalade, att det utlandsägda företaget iSverige inte får undandra sig sina skyldigheter, t ex i fråga om att lämna utinformation av betydelse för företagets verksamhet eller att ta initiativettill förhandling, under hänvisning till att avgörandet i realiteten ligger hosden utländska koncernledningen. Attfölja värdlandets lagar och iaktta ingångna avtal framstår för de utlandsägdaföretagen inte enbart som en självklar juridisk skyldighet. Det är en på långerfarenhet grundad uppfattning inom internationellt verksamma företag, attockså de rent företagsekonomiska och affärsmässiga intressena fordrar ettagerande, som är väl anpassat efter värdländernas förhållanden över huvudtaget. Moderbolagets fördel av en utlandsinvestering blir i hög grad beroendeav i vilken utsträckning företaget lyckats smälta in i värdlandets miljö ochupprätta goda relationer till myndigheter och fackföreningar. De utlandsägdaföretagens uppträdande i står i god överensstämmelse med dennauppfattning. Pånu anförda skäl finner bankföreningen det av kontroll- och förhandlingslinjernasföreträdare påtalade behovet av ny lagstiftning för att åstadkomma reelllikabehandling mellan svenska och utlandsägda företag obestyrkt.Bankföreningen anser, att lagstiftning av den art som föreslås i utredningenfastmer skulle diskriminera de utlandsägda företagen och alltså strida mot denäven av nyssnämnda företrädare omfattade principen om reell likabehandling avsvenska och utlandsägda företag. Dessutom skulle en sådan lagstiftning inte välrimma med internationella åtaganden. återkommer tilldenna fråga i följande avsnitt. 1981/82:135 200 Sverigehar aktivt deltagit! det internationella ekonomiskasamarbetet. De ömsesidiga förpliktelser, därvid förespråkat ochingått, har byggt pä övertygelsen att största möjliga frihet över gränserna förhandel, kapital, arbetskraft, transporter, teknik och företagarverksamhet iallmänhet är ägnad att öka den ekonomiska tillväxten och höjalevnadsstandarden. Denna politik, som obetridligen gett utomordentligaresultat, omfattas fortfarande allmänt av . För ett land medSveriges starke beroende av utlandsmarknaderna är det särskilt angeläget attsfödja en sådan politik. Bankföreningenavser att här nedan ta upp några spörsmål kring utredningsförslagens sambandmed internationella åtaganden. vill bankföreningenemellertid göra en allmän reflexion, som anmäler sig vid en genomgång avkontroll- och förhandlingslinjernas resonemang i förevarande hänseende. Ettofrånkomligt intryck är att svenska bestämmelser och/eller myndigheternastillämpning av dem i flera stycken kommit att farligt närmasig, i några fall sannolikt överskrida, gränserna för vad Sverigesinternationella åtaganden medger. Tendensen tycks vara att söka tänja ut dessagränser, att söka vägar för att åtminstone formellt kunna försvara vidtagna ochplanerade ätgärder. har också flitigt utnyttjat de mojligheter tillreservationer och undantag, som olika internationella överenskommelser hålleröppna. Dettasvenska agerande passerar ej obemärkt i de internationella samarbetsorganisationerna.Inte minst gäller detta . Vid de regelbundna granskningarna i : sCommittee for Invisible Transactions har medlemsregeringarna ifrågasatt fleraav reservationer till : s kapitalliberaliseringsstadga, vilkagjorts under åberopande av tillfälliga omständigheter men som bibehållitsoavsett inträdda förbättringar i den situation, som ursprungligen motiveratreservationen. har erinrats om angelägenheten av att i dessasammanhang upprätthålla rimlig reciprocitet. Viss förundran har ocksä kommittill uttryck över att ett land med jämförelsevis starka ekonomi ochhöga levnadsstandard kan se sig nödsakat att vidmakthålla restriktioner i denutsträckning, som skett. Prop.1981/82:135 201 Förutomden restriktiva hållning, som sålunda kunnat iakttas från regeringens sida ochsom ocksä lett till vissa lagändringar, finner bankföreningen beklagligt, attockså den svenska fackföreningsrörelsen synes ha övergett sintraditionellt positiva inställning till etableringen av utländska företag iSverige. I utredningen (sid 348) hänvisas till 1971. I sitt avkongressen antagna utlåtande avvisade landssekretariatet förslag omlagstiftning, som riktade sig mot en avgränsad grupp av företag. I den månSverige ville uppnä möjligheten till företagsetablering utomlands fick visjälva enligt utlåtandet se till att regler som diskriminerar utlänningar tasbort. I kontrast härtill intog en klart restriktiv attitydtill internationella direktinvesteringar. Beträffande internationellaåtaganden föreslogs att skulle verka för erforderliga ändringar i kapitalliberaliseringsstadga och tom att, om sådana ej kunde uppnås, Sverigeborde ompröva sin anslutning till denna stadga (sid 349). Bankföreningenhar velat fästa uppmärksamhet på dessa tendenser till ändrad svenskfärdriktning i det internationella ekonomiska samarbetet. Från att ha varit enpådrivande kraft riskerar , om dessa tendenser ej bryts, att istället avskära sig från en internationalisering, som är speciellt viktig förett land i vår situation. Motden uppfattning, som kontroll- och förhandlingslinjernas företrädare intar(sid 449-452) i frågan om den föreslagna etableringskontrollens förenlighetmed förpliktelser enligt : s kapitalliberaliseringsstadga, måstebankföreningen göra bestämda invändningar. Enligt kapitalliberaliseringsstadganskall medlemsländerna successivt avveckla sina restriktioner förkapitalrörelser. För att kunna ansluta sig till stadgan måste länder, vilkaslagstiftning innehåller sådana restriktioner, medges rätt att göra förbehållför dessa, intill dess att ifrågavarande lag upphävs eller ändras iliberaliserande riktning. har alltsedan 1964 vidmakthållit ettförbehåll, ifråga om ingående direktinvesteringar, för bl a bestämmelserna i1916 års lag om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom m m. 1981/82:135 202 Däremotfår nya förbehåll därefter ej göras utom i fall, då stadgans innehåll utvidgastill att gälla nya typer av transaktioner. Avsikten är alltså inte blott attåstadkomma en successiv avveckling av ursprungligen gällande restriktioner utanockså att förhindra införande av nya eller utvidgning av tidigare gällanderestriktioner.