prop · G50315 · 1981-12-31 00:00:00 — Vidare skulle SÖberäkna kostnaderna för stat, kommun, företag eller andra institutioner vidpraktisk arbetslivsorientering i av olika längd samt belysa hurkostnaderna skulle kunna fördela sig på skilda kommuner. SÖhar redovisat nyssnämnda del av uppdraget till regeringen den 1 april 1981.Utredningsarbetet har bedrivits i samråd med AMS. 1 övrigt har en arbetsgruppmedverkat i utredningsarbetet i vilken har ingått representanter för, förutomAMS, gymnasieutredningen, , , , , , /SR, TCO och UHÄ. Idet följande redogör jag mycket kortfattat för SÖ:s resultat avseende kostnaderför . En sammanfattning av SÖ:s rapport finns som bilaga 3. Utredningenomfattar en analys av behov av arbetslivskontakter dels vidslutet av , dels under /83. F.n. deltar ca 170 kommuner iförsöksverksamheten med förändrad arbetslivsorientering i . Endasti åtta kommuner har arbetslivskontakter somomfattar sex veckor eller mera. Vidbedömningen av den framtida utvecklingen av behovet av arbetslivskontakter igrundskolan har SÖ analyserat hur stort behovet kan förväntas bli. uttryckt itidsåtgång och antal elever (elevveckor) under förutsättning attarbetslivskontakterna omfattar sex resp. /83. Enligt deberäkningar som SÖ redovisar skulle behovet av arbetslivskontakter öka med 70%från /80 till /83, från 300000 elev veckor till 510000elevveckor, vid utbyggnad till sex veckors prao. Denna ökning bör, enligt SÖ,bli något mindre med tanke på att ett antal kommuner /80 hadearbetslivskontakter utöver de obligatoriska. Utökning till tio veckors praoskulle, enligt SÖ, innebära en ökning . SÖhar också gjort en uppskattning av antalet platser i arbetslivet som skullebehövas för prao i . Behovet av platser för arbetslivskontakterberäknas öka till / 83, såledesfrån 210000 till 340000 platser vid en utbyggnad av praon . Viden utbyggnad blir ökningen , vilket utgör en ökning med460000 platser. 1981/82:15 21 SÖbedömer att det antal platser som studiebesöken beräknas ta i anspråk ökar från46000 /80 till 210000 platser /83. Dethar visat sig, uppger SÖ i rapporten, att skolan inte utnyttjar allaplatserna för arbetslivskontakter som arbetsmarknadsverket anskaffar. Dettagäller framför allt platser inom industrin. Det förekommer att skolan i ställetsjälv skaffar en del av platserna för arbetslivskontakter, vilket skaparirritation. SÖ framhåller att om målenför prao skall kunna nås är det viktigt att samtliga sektorer inom arbetslivetställer upp med praktikplatser i rimligt förhållande till deras andel avarbetsmarknaden. F. n. är fördelningen av platserna för prao långt ifrånproportionell till antalet anställda inom resp. sektor. SÖ har gjort enberäkning av hur fördelningen blir om arbetsgivarna tar emot prao-eleverproportionellt i förhållande till antalet heltidsanställda. Den statligasektorn skulle då behöva öka antalet prao-platser från nuvarande till 15%.De kommunala arbetsgivarna har /80 tagit emot av pryo-//83 skulle kommunerna med denna beräkning behöva ta emot en mindreandel av eleverna. Landstingen somarbetsgivare har /80 tagit emot av pryo-/prao-elever ochskulle /83 ta emot av prao-eleverna om de fördelasproportionellt på antalet heltidsanställda. De privata arbetsgivarna /80 emot av pryo-/prao-elever och en minskning till börkunna ske om övriga arbetsgivare påtar sig en ökad andel av prao-platserna. Dekommunala kostnader, som SÖ redovisar, omfattar kostnader för kanslipersonalsamt s. k. rörliga kostnader, bl. a. matersättning och reseersättning tillelever samt till skrivmaterial. Dessa kostnader för skolans arbetslivskontakterrörande pryo/prao /80 har uppskattats vara ca 30 milj. kr. Vid enutökning till sex veckors prao fram till /83 uppskattar SÖkostnadsökningen till ca 6 milj. kr. Vid en utökning till tio veckors prao framtill /83 har SÖ uppskattas kostnadsökningen till ca 43 milj. kr.Därtill kommer kommunens kostnader för att ta emot prao-elever i sin egenförvaltning. När det gäller praon iårskurs sju kommer det troligen, enligt , att bli svårt att skaffaplatser ute i arbetslivet. Eleverna bedöms vara för unga. Ett villkor, som SÖmenar måste uppfyllas för att praon skall kunna byggas ut åtminstone till sexveckor är, att varje verksamhetssektor i det lokala arbetslivet ställer platsertill förfogande i den utsträckning som ungefäriigen motsvarar dess andel avarbetsmarknaden. Vidare bör, enligt SÖ, skolorna utnyttja de prao-platser somarbetsförmedlingen anvisar, förutsatt att elevernas prao på arbetsplatsernaöverensstämmer med läroplanens mål. Föregen del vill jag anföra följande. andel av de av SÖ beräknade kostnaderna har redan utfallit, nämligen desom beräknats för verksamhetsåren 1979/80 och 1980/81. Vissa ökade insatser ärdock, som SÖ visat, nödvändiga för att genomföra 1981/82:15 22 dendel av programmet för Lgr 80 som utgörs av en utbyggd prao. Jag kommer därioratt i samband med mina överväganden om resurser föreslå en annan konstruktionav statsbidraget till syo. Det blir därigenom möjligt för skolstyrelsen attfatta beslut om att tillföra verksamheten ytterligare resurser genom omprioriteringinom ramen för förstärkningsresurs. Jag avser att återkomma medförslag budgetproposition om förstärkningsresursens omfattning. 2.2.3Den praktiska arbetslivsorienteringen i gymnasieskolan ILgy70 liksom i Lgr69 står inskrivet att studie- och yrkesorienteringen är enangelägenhet för alla och den är en viktig del av skolans syo-verksamhet. Redanföre gymnasieskolans införande hade insikten vuxit fram att deteoretiska linjernas elever var i behov av arbetslivskontakter. Pryon i grundskolanhade gjort eleverna medvetna om detta behov. /67 startade enförsöksverksamhet med en yrkesorienteringsvecka (yo-veckan) på ett antalskolor med teoretiskt gymnasium. Yo-veckan förlades vanligtvis till den andraårskursen. Vid vissa skolor utformades yrkesorienteringen som studiebesökunder en eller . Försöksverksamhetenhar successivt utökats. Verksamheten omfattar /80samtliga minst tvååriga studievägar inom gymnasieskolan. Yo-veckan innebär atteleverna vistas pä en arbetsplats under sin totala studietid igymnasieskolan. Den kan anordnas i årskurs ett, två eller tre. Styrelsen förskolan skall fatta beslut om försöksverksamheten efter samråd med den lokalaarbetsförmedlingen. Utvärderingarvisar att yo-veckan är en populär företeelse hos eleverna, som dock anser att yo-tidenär för kort. Jämfört med pryon i är gymnasieelevernas val av yo-platsmera bestämt yrkesinriktat. Dock präglas även deras val av olika fördomar om t.ex. könsroller. Eftersomarbetsgivarna i allmänhet är mer benägna att ta emot elever frän gymnasieskolanän frän har arbetsförmedlignarna i stor utsträckning kunnattillgodose elevernas förstahandsval. Närdet gäller integrationen av yo-veckan med undervisningen i gymnasieskolantycks denna emellertid ha varit än svårare att åstadkomma än integrationen av pryoni . Somett led i försöken att göra de treåriga humanistiska, samhällsvetenskapliga,ekonomiska och naturvetenskapliga linjerna samt den tvååriga sociala linjen ochkonsumtionslinjen mera arbetslivsinriktade har försöksverksamhet medåterkommande praktiska arbetslivskontakter bedrivits /78. Ett20-tal gymnasiekommuner deltar i försöksverksamheten. En tidsresursmotsvarande per läsår har avsatts för verksamheten. Förutom att geeleverna en bättre grund för studie- och yrkesvalet är målet förförsöksverksamheten att åstadkomma en bättre och närmare anknytning till undervisningenav elevernas erfarenheter frän de Prop.1981/82:15 23 Försöket har kopplatsihop med försöksverksamheten med ändrad arbetslivsorientering i grundskolanoch äger därför rum endast i kommuner med denna försöksverksamhet. De två nu nämnda försöksverksamheternas syfte är att geeleverna på de linjer i gymnasieskolan, som saknar arbetsplatspraktik och/ellerpraktiska moment i undervisningen, praktiska erfarenheter av arbetslivet ochför att härigenom underlätta elevernas framtida val av studier och yrke. Många andra studievägar i gymnasieskolan hararbetslivsanknutna moment inbyggda i sin utbildning. Att de yrkesinriktadestudievägarna har detta säger sig självt liksom att de också är mera inriktadepä särskilda yrkesområden. På dessa studievägar är arbetslivsorientering ettobligatoriskt allmänt ämne som tillsammans med övriga allmänna ämnen - svenskaoch tillval syftar till att ge eleverna en grund för vidare studier samt envidgad arbetslivs- och samhällsorientering. (U 1976: 10) har i uppdrag att bl. a.överväga olika sätt att införa mer av yrkesförberedande inslag på utpräglat studieinriktadelinjer samt att införa studieförberedande inslag på utpräglat yrkesinriktadelinjer. Utredningen bör enligt direktiven även överväga de problem som ärförknippade med en ökad samverkan med arbetslivet och föreslå åtgärder som ökarkontakten mellan skola och arbetsliv . Vad jag idet föregående har anfört om praons syfte, innehåll och arbetssätt igrundskolan, bör i mänga fall kunna tillämpas i den pågåendeförsöksverksamheten med olika former av arbetslivskontakter i gymnasieskolan.Jag vill särskilt understryka att det enligt min mening är lika viktigt igymnasieskolan som i , att den praktiska arbetslivsorienteringenplaneras och knyts an till all undervisning. Jag menar att man i skolan därvidbör samordna de olika aspekterna av arbetslivsorienteringen så att deexempelvis behandlas inom de ämnen där de naturligt hör hemma. Denna samordningkan ge variation åt både arbetslivsorienteringen och ämnesundervisningen. Denpraktiska arbetslivsorienteringen i gymnasieskolan bör liksom i grundskolanutgöra en del av undervisningen och bör således inte betraktas som något somtar bort värdefull tid. Det bör ankomma på SÖ att utfärda sådantkommentarmaterial som inom ramen för befintliga resurser befrämjar denutveckling jag här har angivit. 2.3 Personlig vägledning och uppföljning Jag övergår nu till att behandla vissa frågor i sambandmed vägledningen inom syo, bl. a. de prioriteringsproblem som uppstår i dettasammanhang. Behov av särskilda vägledningsinsatser har, enligt vad jag anför idet följande, i princip de elever och grupper av elever, som har svårigheter iskolan, däribland elever med fysiska och psykiska handikapp samt mångainvandrarelever. I samband med mina överväganden om syons roll vidövergängen från 1981/82:15 24 grundskola till gymnasieskola föreslår jag attverksamheten med intagning till gymnasieskolan på höstterminsbetyget blirreguljär. Vidare framlägger jag i samband med mina överväganden omuppföljande syo förslag om en förändring avseende 40 veckors yrkesintroduktion. 1971 angående studie- ochyrkesorientering i grundskola och gymnasieskola framhölls att studie- ochyrkesvägledningen skulle kunna bidra till en rationellare användning avsamhällets resurser eftersom den strävar efter att motverka felinvesteringar iutbildning och yrkesval som beror på oklara eller felaktiga föreställningar omegna intressen och anlag, om utbildningens innehåll eller om förhållanden påarbetsmarknaden. Det skulle dessutom vara studie- och yrkesvägledningensuppgift att ge individen en ingående och sann beskrivning av förhållanden iarbetslivet, även om detta skulle kunna tänkas leda till ökad brist påarbetskraft inom vissa sektorer och överskott inom andra. Mot bakgrund av skolans ansvar för elever som av fysiska,psykiska eller andra skäl har svårigheter i skolarbetet betonades ipropositionen vikten av att syo-specialisten samarbetar med elever, föräldrar,lärare och elevvårdspersonal. Speciell uppmärksamhet borde ges åt invandrarbarnen,elever i specialundervisning och elever som gick ut i arbetslivet direkt eftergrundskolan. Av särskild betydelse ansågs syo-specialistens uppsökandeoch aktivt informerande verksamhet vara när det gällde barn med handikapp avolika slag. Utvecklingen har i viss män ändrat deyttre förutsättningarna för studie- och yrkesvägledningen. Undervisningensstarkare anknytning till arbetslivet har givit ytterligare en dimension åtvägledningen. En starkt utbyggd gymnasieskola och vuxenutbildning harvidare gjort det lättare att pröva olika alternativ utan att ett tidigt valinnebär definitiva låsningar eller avgränsningar till andra valmöjliheter.Genom beslut om ny läroplan för (Lgr 80) har valen avstudievägar i gymnasieskolan gjorts oberoende av tillvalen i . Denuppföljande syon för ungdomar i åldern har fått en allt störrebetydelse. beslut om åtgärder för att främja ungdomarsutbildning i gymnasieskolan har givit skolstyrelsen resurser för attförverkliga skolans uppföljningsansvar, varav den uppföljande syon är en del. Ipropositionen om skolforskning och personalutveckling (prop. 1980/ 81: 97 S.43)prioriteras en fortbildning av lärare i studie- och yrkesorientering för attde i större utsträckning än skall kunna delta i bl. Prop.1981/82:15 25 Enligt de av SÖ i utvärderingsrapporten redovisadeerfarenheterna tycks den personliga studie- och yrkesvägledningen av mänga syo-funktionärerbetraktas som den viktigaste arbetsuppgiften. Den personliga vägledningen utgjorde, enligt SÖ:sutvärderingsrapport, från början oftast enskilda vägledningssamtal med en elevi taget. Den allmänna utveckling mot mera grupporienterade arbetssätt som ägtrum har inneburit att den personliga vägledningenbörjat bedrivas också i mindre grupper om fyra till åtta elever, s. k. gruppvägledning. Rapporteradeförhållanden tyder dock på att tidsutrymmet för personlig vägledning ärbegränsat och att syo-funktionären ofta tvingas att prioritera andraarbetsuppgifter. Det tycks också som om mänga syo-funktionärer pä grund avschematekniska och andra organisatoriska hinder inte kan utnyttjagruppvägledning som en metod i sitt arbete. Gruppvägledning har använts med framgång som en metod vidkurser av typ "Studievägar och arbetsliv", andra korta, merayrkesinriktade kurser och i försök med s. k. vägledningsgrupper i årskurs nioför elever som är osäkra om valet av studier eller arbete efter . Denyssnämnda organisatoriska problemen av bl. a. schemateknisk karaktär har idessa fall kunnat lösas lättare och gruppen tycks då kunna bli ett värdefulltinstrument för individernas självinsikt och sociala utveckling. I utgör, enligt SÖ, arbetsenheten en naturligbas för den personliga vägledningen liksom för syon i övrigt. Eleverna hardärmed möjlighet att etablera permanenta, stabila kontakter med en begränsadgrupp människor. Lärare, elevvårdspersonal, fritidsledare m.fl. kan ha storbetydelse för elevernas intresseutveckling och bedömningar av sinaförutsättningar. Lärarna, främst klassföreståndarna, i ochgymnasieskolan kan var och en inom sitt område bistå eleven och hans/ hennesföräldrar med information och vägledning inför elevens studie- och yrkesval. SÖ pekarpä det avsevärt sämre utgångsläget för bl. a. elever som inte sökt ellerantagits till utbildning efter liksom invandrarelever och elevermed fysiska, psykiska och sociala handikapp. För dessa elever krävs särskiltkvalificerad studie- och yrkesvägledning. Syo-funktionärens vägledande insatserbör därför, menar SÖ, främst inriktas pä dessa elever. Många av dessa eleverhar dessutom ett stort behov av syo med inriktning på medicinsk vägledning. Skolstyrelsen i uttrycker i remissvaret till SÖ:sutvärderingsrapport en åsikt som delas av många remissinstanser, framför allt länsskolnämnder.Enligt skolstyrelsens uppfattning kan man tolka SÖ:s beskrivning av vägledningså att läraren skall arbeta med de välanpassade eleverna medan syo-konsulentenfrämst skall ägna sig åt elever som har sociala, psykiska eller fysiska handikapp. Prop.1981/82:15 26 LO, å andra sidan, framhåller i sitt remissvar att dettydligt bör framgå att syo-funktionärerna har rätt att använda sina vägledandeinsatser i första hand för elever med svårigheter. /SR anför som sin mening att syo-konsulenten är expertpå utbildningsväsende och arbetsmarknad, planerare och samordnare av skolansarbetslivskontakter samt vägledare i elevernas studie- och yrkesval. vid och musikhögskolani anför att läraren och syo-funktionären har var sin viktiga del avansvaret för elevens framtidsplanering och vägledning. Lärarna är de som bästkan bedöma elevens ämnesmässiga förutsättning för bl. a. vidare studier ochlärarna bör ha huvudansvaret för denna del av elevens vägledning. När detgäller den medvetandegörande och kompensatoriska delen måste eleven ha tillgångtill en funktionär som har djupa kunskaper inom vägledningsmetodik och enövergripande kunskap om utbildning och arbetsmarknad. Jag vill mot bakgrund av dessa till synes vitt skildaåsikter om syo-funktionärens uppgifter i vägledningssammanhang erinra om vadsom står i Mål och riktlinjer för (Lgr80) om skolans ansvar förelever med särskilda behov. Vad gäller fördelningen av insatser i kommunen ärdet skolstyrelsen som styr dem till de olika rektorsområdena med hänsyn tilldessas behov. Det nya system för statsbidrag till syo-verksamhet, som jagföreslår i det följande, är avsett att underlätta en sådan behovsoriente-radfördelning. Inom den enskilda skolan och inom arbetsenheterna skall insatserna,bl. a. syo fördelas efter elevernas behov av stöd. Syo och därmed ocksåvägledningen är en resurs som skall utnyttjas i överensstämmelse med skolansövergripande mål. Ett av dessa är skolans särskilda ansvar för elever medsvårigheter och för barn och ungdom som tillhör olika minoriteter. Självklart upplever den enskilda funktionären att det ärsvårt att prioritera när flera välgrundande behov kolliderar och konkurrerarom just denna funktionärs speciella insatser. Jag menar att denna prioritering,också när det gäller vägledning, inte enbart är den enskilda funktionärensangelägenhet. Prioriteringsfrågor av principiell art skall diskuteras ochplaneras i arbetsenheten sedan skolledningen beslutat om arbetets övergripandefördelning. Därutöver vill jag anföra följande. Enligt min meningbehöver alla elever kvalificerad syo. vilket också innebär vägledning. Enstrikt uppdelning mellan olika personalkategorier när det gäller skolans ansvarför elever med svårigheter vore olycklig för både skolpersonal och elever. Manbör inte hänvisa en elev till syo-funktionären bara för att eleven är socialthandikappad eller omvänt till läraren om eleven saknar synbart handikapp. Jagvill också erinra om att i ett arbetslag inom en arbetsenhet ingår oftastskolkuratorn/skolpsykologen samt skolhälsovårdens personal. Likaså anser jag att en strikt indelning av eleverna isådana som har särskilda behov eller svårigheter och sådana som inte har det ärminst lika olycklig. Prop.1981/82:15 27 Man kan inte bortse från att även barn och ungdomar utanatt förete uppenbara eller tydliga avvikelser också kan ha svårigheter och förreller senare bereda sig själva eller omgivningen bekymmer. Syo-funktionärenbehöver inte alltid själv ta initiativ och söka upp de elever, som i fleraolika avseenden är starka och som har initiativkraft nog att ta för sig avinformation och andra möjligheter till syo. De tillbakadragna och passivaeleverna tar däremot ofta inte självmant initiativ till ett vägledningssamtaltrots att de skulle behöva det. Det är de som behöver få en vänlig påstötningav syo-funktionären. En angelägen grupp är också flickorna. Det faktum att defortsätter att söka sig till en mycket snäv och krympande sektor avarbetsmarknaden gör insatser för flickor särskilt nödvändiga. Avvägningen mellan insatsernas inriktning mot olikaelevgrupper och vilket tillvägagångssätt man väljer är enligt min mening ävenen fråga om varsamhet, om den personliga integritet som varje ung person harrätt till. Vägledningsinsatserna får inte fungera så att de bara pekar utproblemfallen. Det är därför viktigt att vägledningen verkar enligt enkla ochvardagliga rutiner, som inte känns diskriminerande - även om det i detta fallär fråga om en positiv diskriminering. Jag vill således påpeka att det kan finnas viss risk i denstarka betoningen av en kompensatorisk inriktning. Studie- ochyrkesvägledningen får inte, och detta anser jag gäller all behovsinriktadverksamhet, sätta en negativ prägel på individen eller grupperna av individergenom att koncentrera insatserna enbart på att försöka motverka de negativadragen i individens personlighet och situation utan att betonaindividens positiva förutsättningar. Den kompensatoriska insatsen skall ledatill att elevens självförtroende stärks. Elevernabör genom vägledning göras medvetna om att deras personlighet utvecklas ochformas fortlöpande i samspel med sin omgivning. Eleverna påverkar och påverkassamtidigt av sin omgivning. Det är ett av skolans mål att eleverna bl. a. genomvägledning väcks till aktivitet och inte sövs ned till en anpassning som äroförenlig med skolans mål att verka för jämställdhet, alla människors likavärde, samverkan och solidaritet. Detta förutsätter att eleverna görs medvetnaom deras eget ansvar för sitt skolarbete och för sin framtid. Därigenom får deockså en beredskap till nyorientering och omvärdering. Jag vänder mig mot den gängse rädslan att använda termernateoretisk och praktisk i samband med utbildning. Jag menar att denna rädslabygger pä en outtalad nedvärdering av praktiskt arbete och en likaså outtaladövervärdering av teoretiskt arbete. Jag anser att ett i grunden äkta jämlikhetsbegreppmåste bygga pä respekten för att allt arbete har ett värde om det är välutfört. Olika värderingar har lett till att yrken som starktdomineras av kvinnor genomgående är läglöneyrken. Detta har delvis en historiskförklaring. var de förvärvsarbetande kvinnorna vanligenogifta. 1981/82:15 28 förutsattesi motsats till männen inte vara familjeförsörjare. Kvinnorna förmodades klarasig pä en inkomst som skulle ha varit helt otillräcklig för en man. Trots attdenna typ av resonemang försvunnit är det fortfarande sä att det slagsarbetsuppgifter det är fråga om - personinriktade och icke tekniska - är lågt värderadei löneavseende. Dessamotsägelsefulla mer eller mindre klart uttalade värderingar om olika yrkens ocharbetsuppgifters status och vari de bottnar bör tas upp och diskuteras öppet iundervisningen och även i vägledningssammanhang. Att klargöra dessa begreppoch att sätta in dem i ett större samhälleligt sammanhang är enligt min meningett nödvändigt led i skolans ansträngningar att motverka den socialt ochekonomiskt betingade nedvärderingen av olika studievägar som mandärigenom uppmuntrar medvetenhet om den egna kulturen och yrkesarvet liksomäven yrkesskicklighet och arbetsglädje. Dessasamband bör syo-funktionären aktualisera i vägledningen med eleverna, bl. a.inför de många valsituationer som eleverna ställs inför under sin skolgång. I detta sammanhang villjag beröra ett problem som ibland uppstår i samband med information av syo-karaktär.SÖ påpekar att informationsproblemen i syo har påtalats i olika sammanhang bl.a. i gymnasieinspek-törsrapporter och i skrivelser till centrala myndigheterfrån olika intressegrupper. Problemen upplevs enligt SÖ i huvudsak varasvårigheter att systematisera och överblicka informationsutbudet, brist påinformationsmaterial särskilt anpassat till elevernas och deras föräldrarsförutsättningar och behov samt de motstridiga kraven på att å ena sidaninformera objektivt och allsidigt och att å den andra tillfredsställarekryteringsbehoven inom utbildningsväsendet och på arbetsmarknaden. SÖmenar att det råder en konflikt mellan förväntningarna på syon att styraelevströmmarna till de utbildningsvägar och arbetsmarknadssektorer därrekryteringsbehovet är stort och kravet på att syon skall ge en saklig ochallsidig information med hänsyn till den enskildes behov. Högskolanför lärarutbildning i (HLS) menar att det inte sällan finns lokaltbetingade förväntningar. Det förväntas att syo-funktionären skall påverkaelevernas val så att t. ex. vakanta platser fylls, elevgrupper blirtillräckligt stora och tjänsteunderlaget för lärare garanteras. För syo-funktionärernaär det en yrkesetisk fråga av största betydelse att kunna göra en balanseradbedömning av dessa förväntningar.