prop · G503165 · 1981-12-31 00:00:00 — Mankan indela olika former av konkurrensbegränsningar efler skilda slag avföretagsbeteenden och marknadsstrukturer. I fråga om de förra brukar man skiljamellan vertikala respektive horisontella konkunensbe-gränsningar. Prop.1981/82:165 13 De vertikala konkurrensbegränsningarna utgörs av antingensamverkan meUan näringsidkare i olika säljled - såsom tillverkare, grossisteroch detaljister - eller påtryckningar från det ena av dessa led mot ett annat.Exempel på detta är skilda former av exklusivavtal samt s. k. bruttoprissättning,dvs. att en leverantör för återförsäljarna anger det pris eller lägsta pris deskall hålla när de säljer vidare leverantörens produkt. Hit hör vidare attleverantören rekommenderar ett sådant pris (vertikalt cirkapris). Det kan ocksåvara fråga om diskriminering, dvs. att en säljare behandlar en köpare sämreeller bättre än andra köpare som är likvärdiga från preslationssynpunkt,exempelvis genom säljvägran eller sämre affärsvillkor. Också andra formerfinns, såsom köpvägran, bindning mellan en leverantör och dennesåterförsäljare, m. m. De horisonteUa konkurrensbegränsningarna avser samverkaneller påtryckningar mellan näringsidkare i samma säljled, dvs. Idet förra fallet brukar man ibland tala om karteller. Därmed avses ofta ett meravtalsbundel samarbete. I kartellfallen upprätthålls inte en fri konkurrensmellan de samverkande. Samarbetet kan gälla en gemensam pris- ochrabattsättning, s. k. priskarteller, eUer en uppdelning av marknaden i fråga ombl. a. försäljningsandelar, kunder eller geografiska distrikt, s. k.mark-nadsddningskarteller. Andra exempel är samråd eller samverkan meUankonkurrenter i fråga om anbudsgivning, anbudskarteller. Också i fråga om dehorisonteUa konkurrensbegränsningarna förekommer ytterligare former, bl. a.drkaprissätlning samt repressiva åtgärder såsom etablerings-hinder. TUl en tredje grupp av konkurrensbegränsningar försmonopolställning. Hit räknas inte bara en reell ensamslällning på marknaden fören vara eller en tjänst utan också alt ett företag svarar för en väsentlig delav verksamheten inom en bransch eller att företag som tillsammans svarar fören sådan del av marknaden står under någon form av gemensamt inflytande ochdärför inte agerar i obunden konkurrens med varandra. Denna grupp avkonkurrensbegränsningar brukar man numera beteckna med begreppet dominerande stäUning. Också rättslig eller annan särreglering kan innebära enart av konkurrensbegränsning. Hit hör rättsliga monopol såsom påalkoholområdet samt vidare legal ensamrätt på immaterialrättens område genomexempelvis patentskydd m. m. De legala ensamrätterna utmärks av att de trotskonkurrensbegränsande effekter är utformade just för alt fungera i en marknadsekonomi. En särskild form av konkurrensbegränsningar utgörs avensidiga utfästelser all inle bedriva verksamhet som konkurrerar med annatförelag, s. k. konkurrensbindningar. Någon skarp gräns mellan skilda former avkonkurrensbegränsningar kan inte dras. Ett visst företagsbeteende kan sålundainnebära att flera olika hinder ställs upp för konkurrensen och att effekteruppkommer på skUda områden. Prop.1981/82:165 14 Jagvill särskilt framhålla alt konkurrensbegränsningar ingalunda behöver varanegativa från samhällssynpunkt. De ekonomiska verkningarna kan exempelvis varapositiva för konsumenterna. TiU delta återkommer jag . 2.2 Tidigarebehandling av konkurrensbegränsningsfrågor Konkurrensbegränsningsfrågornauppmärksammades förhållandevis tidigt av statsmakterna. påbörjades ettutredningsarbete i fråga om förekomsten inom landet av iruster och karteUersamt deras inverkan på det ekonomiska livet. utfärdades en lag omundersökning av monopolistiska företag och sammanslutningar. Denna lag ersattesav lagen (1946:488) om övervakning av konkurrensbegränsning inom näringslivet. Tillgrund lag låg tanken att förekomsten av konkurrensbegränsningarinte i och för sig gav anledning till ingripanden från samhällets sida. Det varförst då missbruk eller skadliga verkningar uppenbarade sig som motåtgärderborde sättas in. 1 lagen uttrycktes denna princip så att syftet var attförebygga skadlig verkan av konkurrensbegränsning. För detta ändamål skulleövervakning ske dels genom registrering av konkurrensbegränsandeöverenskommelser, dels genom särskilda undersökningar. Genom att dekonkurrensbegränsande överenskommelserna blev offentligt publicerade i ettkartellregister hoppades man att företag som tenderade att missbruka sinställning skulle vara återhållsamma och göra statliga ingrepp onödiga. Syftetvar också att rikta möjliga konkurrenters uppmärksamhet på områden med oskäligprisbildning. Man räknade dock vid lagens utfärdande även med att sådana fallkunde förekomma då staten måste ingripa. Detta borde ske i första hand genomförhandlingar mellan en för ändamålet tillsatt kommitté och vederbörandeförelag. Särskild undersökning fick beordras av övervakningsmyndigheten om detfanns anledning att misstänka skadlig verkan till följd avkonkurrensbegränsning eller annars särskilda skäl förelåg. Utredningsorganenfick vidsträckta möjligheter att infordra uppgifter m. m. utsågs kommerskollegium där en särskild byrå,monopolutredningsbyrån, inrättades för ändamålet. Bank- och fondinspektionensamt försäkringsinspektionen erhöll dock övervakningsupp-giflen inom sinaområden. 2.3 Gällandekonkurrensbegränsningslag m. m. År1953 antog (prop. 1953:103, 2LU 32, rskr 316) den nu gällande lagen(1953:603) om motverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inomnäringslivet, konkurrensbegränsningslagen, i det följande benämnd KBL. Tillgrund för denna låg bl. a. nyetableringssakkunnigas betänkande (SOU 1951:27-28)Konkurrensbegränsning. 1981/82:165 15 1953års lagstiftning gav uttryck för uppfattningen att det fordrades ytterligarelagstiftningsåtgärder för att hindra skadlig verkan av konkurrensbegränsninginom näringslivet (prop. 1953:103 s. 63 f.). Departementschefen anförde attvarken den av monopolutredningsbyrån åstadkomna publiciteten ellernäringslivels egen saneringsverksamhet kunde åstadkomma att ens flertalet avde enskilda konkurrensbegränsningar, som framstod såsom olämpliga från allmänsynpunkt, verkligen avlägsnades. Enligt uttalandet måste staten på dettautomordentligt viktiga område, liksom inom andra områden av samhällslivet, habåde rättighet och skyldighet att skapa skydd mot företeelser somuppenbarligen skadade samhällsintresset. VidtUlkomsten av lagstiftning bedömdes tiden ännu inte vara mogen för enavveckling av den prisreglering, som i olika omfattning hade pågått alltsedanår 1939. Det förutsattes sålunda all KBL skulle tUlämpas vid sidan av den dågäUande prisregleringslagen . KBLbygger på två principer för samhällsingripanden mot konkurrensbegränsningar,förbudsprincipen och missbruksprincipen. Förbudsprincipeninnebär att förfaranden, som anses i allmänhet ha skadlig verkan, preciserasoch förbjuds generellt i en författning, oftast vid straffansvar(kriminalisering). Detta innebär aUtså att förfarandet aUtid är otillåtet förenvar i den kategori som förbudet riktar sig till. Missbruksprincipeninnebär att en kriminalisering inte har skett men alt lagstiftaren har gettsamhällsorgan en befogenhet att gripa in mot ett enskilt företag när detkonstateras att detta framkallar skadlig verkan av en konkurrensbegränsning.Syftet med ingripandet, som riktas enbart mot det berörda företaget, är att förframtiden undanröja sådan verkan. Man brukar här också tala om ingripande motett visst företags missbruk av sin ställning på marknaden. Begreppet skadlig verkaninbegriper på konkurrensområdet följder som är negativa från ekonomisksynpunkt. I 5 § KBL anges sålunda att med skadlig verkan avkonkurrensbegränsning förslås, att konkurrensbegränsningen på ett ur allmänsynpunkt otillbörligt sätt påverkar prisbUdningen, hämmar verkningsförmåganinom näringslivet eller försvårar eller hindrar annans näringsutövning.Skadlighetsbegreppet har därmed ett ekonomiskt innehåll med inriktning på ettotillbörligt utnyttjande av ekonomiska faktorer. Som ett exempel kan tas ettföretags missbruk av sin ekonomiska maktställning genom repressiva åtgärder motkonkurrenter, när verkningarna är skadliga. Som jag påpekade motiveras enkriminalisering av lagstiftarens uppfattning att det som görs otillåtetgenereUt har skadlig verkan. Förbuds- och missbruksprinciperna bygger aUtså påen och samma grund och utgör därför närmast två skilda tekniker för åtgärdermot skad- 1981/82:165 16 Förbudsprincipen representerar därvid ett genereUtgrepp genom uppställandet av ett straffbelagt förbud som är omedelbarttvingande för alla företag. Missbruksprincipen åter kan sägas vara en selektivmodell där en myndighet vidtar åtgärder i enskilda fall. Därvid läggermyndigheten ett ansvar på ett visst företag att upphöra med ettkonkurrensbegränsande förfarande som i just det fallet bedöms ha skadligverkan. En åtgärd i syfte all förhindra denna verkan förpliktar inte andraföretag att upphöra med motsvarande beleende. 1953års lagstiftning omfattade ursprungligen dels två straffsanktionerade förbud,som redovisas senare (2.3.3), dels en föreskrift, grundad påmissbruksprincipen, om ingripande i kartell- och monopolfall med förhandlingtUl undanröjande av annan skadlig konkurrensbegränsning än den som varkriminaliserad. Föreskriften kan lämpligen betecknas som enmissbruksbestämmelse. En speciell myndighet, näringsfrihetsrådet (NER),inrättades för en sådan förhandlingsverksamhet. Vid ett misslyckande iförhandlingsverksamhelen ålåg del rådet att göra anmälan om delta tillregeringen, om saken var av större vikt. NFR:s beslut kunde inle överklagas. Samtidigtmed NFR inrättades en särskild myndighet, ombudsmannen för näringsfrihetsfrågor(NO). Dennes uppgift blev alt ta upp konkurrensbegränsningar till behandlingoch att föra det allmännas talan inför NFR. Om NO i visst fall beslutade attinte göra en framställan till rådet, fanns det möjlighet för en enskild parteller en sammanslutning av konsumenter eller löntagare att göra en sådanframstäUning. NFR:sfunktion övertogs senare av marknadsrådet (MR), numera (). År1955 lämnade priskontroUutredning betänkandet (SOU 1955:45) Konkurrensoch priser. Principiellt utgick utredningen från all en effektiv konkurrens ären bättre prisregulalor ur samhällsekonomisk synvinkel än varje form avstatiig priskontroll. Emellertid menade utredningen att det moderna ekonomiskalivet var så komplicerat att statsmakterna inte helt kunde avslå frånsamhällelig kontroll över näringslivet. Utredningen ansåg att man vidrubbningar i den samhällsekonomiska balansen borde kunna tillgripa priskontrollvid sidan av generellt verkande ekonomiskpolitiska medel för att i störstamöjliga utsträckning behålla balansen. För dessa fall borde del finnas enberedskapslag som möjliggjorde snabba ingripanden. För normala förhållandenskulle man enligt utredningen bygga på principen om konkurrensen somprisregulator. Därvid borde man inrikta sig på att undanröja verkningarna av dekonkurrensbegränsningar som uppkommer även under normala förhållanden saml ökakonsumenternas prismedvetenhet och priskännedom. Sistnämnda åtgärder skulle,ansåg utredningen, stimulera till priskonkurrens och skapa gensvar hos konsumenternaför en sådan konkurrensform. Ipropositionerna (1956: 147-148) med förslag till allmän prisreglerings- 1981/82:165 17 m. resp. förslag till ändring i KBL m. m. lades fram förslag som med endastmindre jämkningar överensstämde med priskonlrollutredningens förslag. Riksdagenbeslutade i enlighet med de framlagda förslagen (2LU 1956:34-35, rskr 295-296).Härigenom utvidgades tillämpningsområdet för KBL så att förhandling fick sketill undanröjande av skadliga verkningar av aUa former av konkurrensbegränsningar,alltså utan inskränkning till kartell- och monopolfallen. Samtidigtkompletterades KBL med en möjlighet för regeringen att på framställan av NFRför viss lid fastställa ett högsta pris som en företagare inte fick överskrida,om en konkurrensbegränsning befanns medföra skadlig verkan i form av ettuppenbart för högt pris på en vara. I likhet med priskontroUutredningansåg statsmakterna en sådan inom konkurrenslagstiftningen inrymd ochpermanent gällande prisbestämmelse vara en förutsättning för att överföra dågällande prisregleringsföreskrifter tUl en beredskapslag. Samtidigtmed att ändringarna i KBL trädde i kraft avskaffades den dåexisterande priskontrollen och ersattes prisregleringslag medallmänna prisregleringslagen (1956:236). Denna lag har genom årliga beslut avregeringen med godkännande av kontinuerligt i vissa delar varit itillämpning . har den 18 november 1981beslutat godkänna att regeringen, för tiden den 21 december 1981-den 20december 1982, förordnar om fortsalt tillämpning (prop. 1981/82:30, bil. 6, FiU2, rskr 28). Med stöd av beslut har regeringen den 10 december 1981meddelat ett sådant förordnande (SFS 1981:1146), avseende tiden t.o.m. den 20december 1982. Frånoch med gäller också lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighetrörande pris- och konkurrensförhållanden, vanligen kalladuppgiftsskyldighetslagen (UL). Företagare är enligt UL skyldig all lämna deuppgifter som behövs för att främja allmän kännedom om pris-ochkonkurrensförhållanden inom näringslivet. Vidsamma tidpunkt inrättades (prop. 1956:97, SU 123, rskr 281) statens pris- ochkartellnämnd (SPK). SPK är central förvaltningsmyndighet för frågor rörandeprisövervakning. Nämnden har bl. a. till uppgift att följa utvecklingen av ochfrämja allmän kännedom om pris- och konkurrensförhållanden inom helanäringslivet, med undantag av bank- och försäkringsväsendet. TiUgrund lagstiftningsåtgärder låg, som jag har berört, tanken allsamhällel bör bygga på konkurrensen som den bästa prisregulatorn. Åtgärdernakan sägas innebära en övergång från en dittills tillämpad regleringslinje, därdet aUmänna genom prisreglering m. m. detaljstyr företagens prissättning, konkurrenslinje. Den sistnämnda omfattar åtgärder för att främjakonkurrensen mellan företagen för all därigenom åstadkomma alt priserna hållspå en skälig nivå. En sådan linje kan stödjas bl. a. genom information ompriser m.m., konsumentpolitiska insatser och en 2 1980/81. 1981/82:165 18 allmänekonomisk politik som minskar en obalans mellan utbud och efterfrågan. År1961 vidlogs (prop. 1961:86, SU 105, rskr 276) vissa åtgärder för atteffektivisera den stafiiga verksamheten på pris- och konkurrensområdet. Iförsta hand skedde det genom förstärkning av personalresurserna, bl. a. hos NO.I underlaget ingick betänkandet (SOU 1961:3) Effektivare prisövervakning, somhade lämnats av prisövervakningskommitté. Tillföljd av en anmälan från NFR till regeringen om en resultaUös förhandling i ettkonkurrensbegränsningsärende rörande leveransvägran (NFR 2/1965, Pris- ochkartellfrågor, PKF, 1965:8-9) infördes i KBL (prop. 1966:13, 3LU 4,rskr 79) räti för NFR att i visst faU vid vite förelägga en företagare attsälja en förnödenhet till en annan företagare på villkor som motsvarar vad hanerbjuder andra företagare. Detbör i detta sammanhang nämnas, att riktprisutredningen avgav sittbetänkande (SOU 1966:48) Prissamverkan och konkurrens. Utredningen hade bl. a.haft till uppgift att ta ställning till frågan om lämpligheten av skärptlagstiftning mot riktpriser och andra former av prissamverkan. Utredningen fannatt en ytterligare effektivisering av den svenska pris- och konkurrenspolitikenvar nödvändig men ansåg en utvidgning av förbudsbestämmelserna då inte utgöraden lämUgaste formen för detta. Riktprisutredningensförslag lades till grund för en proposition (1967:75) vari föreslogs vissa avutredningen förordade åtgärder som syftade till en effektivisering av denstatliga övervakningen av pris- och konkurrensförhållanden samtprisupplysning. Målet skulle uppnås bl. a. genom förstärkning avpersonalresurserna vid och hos SPK. godkände förslagen(SU 90, rskr 205). Efterår 1966 har ändring inte gjorts i KBL i vad avser förutsättningarna ochformerna för ingripanden mot skadliga konkurrensbegränsningar. Däremot kan delsägas att samhällets prispohtik har kommit att utformas så attregleringslinjen tillämpats vid sidan av den konkurrensfrämjande metoden.Efter en ändring 1973 (prop. 1973:58, FiU 20, rskr154) har sålunda prisreglering därefter förekommit fortlöpande på olika varu-och tjänsteområden. Genom en ändring i instruktionen (1973:609) för särskilt bl. a. genom överläggningar med företag, organisationeroch andra prissättare söka påverka prissättningen i en för konsumenternagynnsam riktning. Skyldigheten, som gäller alla varu- och tjänsteområden medundantag för bank- och försäkringsinspektionernas tillsynsområde, innebärfortlöpande kontakter meUan SPK och näringslivet för en sådan aktiv påverkan.Jag kommer i det följande (3.5) att närmare redovisa det prispolitiska systemetm. 1981/82:165 19 Förbudsprincipenkommer till uttryck i KBL i form av ett bruttoprisförbud och ettanbudskartellförbud. Förbuden är straffsanktionerade. Bruttoprisförbudeti 2 § KBL tar bl. a. sikte på den situationen att en leverantör söker bestämmavUket pris hans återförsäljare skall ta ut vid vidareförsäljning. Syftet medförbudet är att undanröja detta hinder för en från allmän synpunkteftersträvansvärd priskonkurrens mellan återförsäljarna. Anbudskartellförbudeti 3 § KBL har tUlkommit för att hindra organiserad samverkan mellananbudsgivare vid en anbudstävling. Sådan samverkan har bedömts som en särskiltskadlig form av konkurrensbegränsning mot bakgrund av anbudsförfarandets syfteatt driva fram en hård, prispressande konkurrens. Brottmot förbuden åtalas vid allmän domstol av allmän åklagare efter anmälan ellermedgivande av NO, Straff för den som uppsåtligen bryter mot 2 eller 3 § KBL kanbh dagsböter eller, om brottet är grovt, fängelse i högst ellerdagsböter. MD kan för visst fall medge dispens från förbuden, omkonkurrensbegränsningen i fråga kan antas främja kostnadsbesparingar som tiUväsentlig del kommer konsumenterna till godo eller i övrigt bidra till en frånallmän synpunkt ändamålsenlig ordning eller om annars särskilda skälföreligger. I 1§ KBL anges bl. a. att det ankommer på MD att genomförhandling söka undanröjaskadlig verkan av konkurrensbegränsning, som bringas under dess bedömning. 1missbruksbestämmelsen intagen i 5 § KBL föreskrivs att en sådan förhandlingfår äga rum när en konkurrensbegränsning i andra faU än som avses i 2 och 3 §§finnes medföra skadlig verkan. Vidare lämnas där en definition av vad som skallförstås med begreppet skadlig verkan. Denna har jag berört tidigare (2.3.2). Handläggningsordningeni MD innebär att domstolen har att - efter anmälan av part, oftast NO i etträttegångsförfarande efter skriffiig eller muntlig förberedelse med partemakonstatera huruvida betingelserna för förhandling är uppfyllda. Vad som kommerupp till prövning är alltså enskilda företags beteenden m. m. Om MD i ett visstärende finner att en konkurrensbegränsning föreligger och att den medförskadlig verkan kan domstolen besluta att förhandhng skaU äga rum förundanröjande av denna verkan. Rättegångsskedet avlöses därmed av ettförhandlingsskede. Normalt inleds förhandlingsskedet med att NO lar uppöverläggningar med motparten om lämpliga åtgärder för att undanröja denskadliga verkan. Domstolen prövar sedan vid förhandlingssammanträde medparterna frågan om huruvida dessa åtgärder är tillräckliga. Omskadlig verkan kvarstår trots förhandling, har MD endast i en situationtillgång till ett tvångsmedel. Domstolen kan, som jag har Prop, 1981/82:165 20 nämnt,enligt 21 § KBL förelägga en företagare vid vite alt sälja en vara tUl en annanföretagare i ett senare säljled på villkor som motsvarar vad han erbjuder andraföretagare. 1 övriga fall har MD efter en resultaUös förhandling ej någonannan möjlighet alt få en ändring till stånd än att göra anmälan tillregeringen, när domstolen anser saken vara av större vikt. Så har skett i ettfall av leveransvägran. Därvid infördes i KBL nyssnämnda möjlighet att meddelasäljföreläggande vid vite. Innebärden skadliga verkan av en konkurrensbegränsning att visst pris med hänsyn tillkostnaderna är uppenbart för högt och finnes saken vara av allmän betydelse,har regeringen enligt 21 § KBL möjlighet att på hemställan av MD förordna omett visst högsta pris. Ett sådant pris får inte överskridas av näringsidkaren ifråga utan tillstånd av MD. Ett förordnande skall avse , högst ettår. Befogenheten att fastställa ett sådant pris har inte utövats. Däremot harbestämmelsen haft betydelse i NO:s verksamhet. Bestämmelsernai KBL riktar sig till företagare. Begreppet preciseras genom en uppräkning i26§. Med företagare likställs sammanslutning av företagare. Någon skillnad görsinte mellan företag i statlig eller drift, kooperativa företag ellerenskilda företag (prop. 1953:103 s. 284 f.). i statiig ellerkommunal drift avses all av staten och kommunerna bedriven affärsrörelse,oavsett i vilken juridisk form rörelsen bedrivs. Förutom de stats- ochkommunalägda bolagen räknas hit de affärsdrivande verken. Köpoch försäljning av fast egendom omfattas i princip inte av KBL. Detsamma gälleri fråga om upplåtelse av nyttjanderätt till fast egendom. Såvälmissbruksbestämmelsen om förhandling mot konkurrensbegränsningar med skadligverkan som de straffbelagda förbuden är inriktade på sådana begränsningar sommedför ekonomiska verkningar på den svenska marknaden. Svensk exportförsäljningomfattas därför inte annat än i ett undantagsfaU. Detta regleras i 6§ KBL ochinnebär att regeringen kan ge tiUstånd till att förhandling får avse verkanutom riket av en konkurrensbegränsning. En förutsättning är att detta påkallasav hänsyn till överenskommelse med främmande makt. Utiändskaföretag med verksamhet på den svenska marknaden är skyldiga alt rätta sigefter KBL men har också rätt till det skydd lagen kan ge. Somen följd av rättsliga eller andra offentliga särregleringar kan konkurrensbegränsningaruppkomma på vilka KBL kan bedömas inte vara tilllämplig. Sådanakonkurrensbegränsningar ingår ibland som ett väsenfiigt led i ettregleringssystem. I andra fall kan de vara en biverkan. Exempel på system medsådana effekter kan hämtas från jordbruksområdet. Om en konkurrensbegränsningvarken har direkt eUer indirekt samband med en sådan särreglering, kaningripanden ske med stöd av KBL. 1981/82:165 21 KBLhar inte tillämpning på överenskommelser mellan arbetsgivare och arbetstagareangående arbetslön och andra arbetsvillkor. Uppgiftenatt rättsligt slå fast KBL:s innebörd ankommer på MD och, i fråga om straff, deaUmänna domstolarna. MD:s beslut kan inte överklagas. Genom dessprejudikatsskapande avgöranden har en rad faktiska situationerprövats i ärenden om tillämpning av missbruksbestämmelsen. Därvid hardomstolen preciserat och vidareutvecklat den innebörd och vikt som man i skildasituationer bör tillmäta de faktorer som begreppet skadlig inverkan inrymmer.Detta har i hög grad konkretiserat lagstiftningen. När det gälleromfattningen och karaktären av de praktiska ingripandena motkonkurrensbegränsningar måste vidare uppmärksammas NO:s lill-lämpning av KBL.NO gör därvid bedömningar som visserligen inle binder företagen. Redan iförarbetena tiU KBL uttalas dock att genom NO:s ingripanden rättelse avmissförhållanden i många fall kan komma till stånd utan att NO bringar ärendetunder NFR:s prövning. Så har också i mycket stor omfattning skett i praktiken. Enredovisning av rättstillämpningen lämnas i konkurrensutredningensbetänkande (s. 99-127). Föruthar berörts den form av konkurrensbegränsning som brukar betecknas somdominerande ställning. Exempel på detta är bl. a. ett företags monopolställningeUer överlägsna styrka gentemot konkurrenterna. Det kan också vara fråga om attföretagen på en marknad står under någon form av gemensamt inflytande så att deinte konkurrerar med varandra, exempelvis företag i samma koncern eller med en ochsamma fysiska person som aktieägare. Endominerande stäUning av detta slag kan ett företag eller en företagsgruppuppnå bl. a. genom att förvärva konkurrerande företag eller på annat sättskaffa sig ett kontrollerande inflytande över dessa.