prop · G50363 · 1981-12-31 00:00:00 — Oavsett om notariua publicua är advokat eller inte, atår hans verksamhet under såväl JO:a aom JK:stillsyn till den del som verksamheten innebärmyndighetautö-vning (2 § förata atycket3 lagen 1975:1057 med inatruktion förjustitieombudsmännen, 3 § första stycket3 lagen 1975:1339 om justitiekanslema tillsyn). Klart är att proteatförrättandet innebärmyndighetautövning. Ocksä de andra förrättningar som publicus är skyldig att verkställa bör anses innefatta myndighetsutövning (jfr prop. 1973:90 s. 397, prop. 1971:30 del 2s. 530 ff, prop. 1972:5 s. 312 och 510 och , Skadestånd vid myndighetautövning I, 1976, s. 123 not 45). Verksaraheten beståri praktiken främst i att publicusbestyrker och bekräftar olika uppgifter i handlingarmed internationell anknytning. Även om dennaverksamhet tillgodoser angelägnapraktiska behov, kan det knappast anses nödvändigt att längreha en särskild tillsyn över den. Rimligen bör det varatill fyllest att JO, JK och har möjlighet att hällauppsikt över landets notarii publici inomramen för den allmänna-tillsynsverksamhet aom de utö-var. Härtillkommer att länsstyrelserna också i fortsättningenbör vara 4 1981/82. Prop.1981/82:63 50 skyldiga att entlediga notarii publici som är olämpliga elleroförmögna att fullgöra sina uppdrag. I realiteten innebär detta att ocksålänsstyrelserna har tillsyn över notarii publici. Slutsatsen blir alltsåatt handelskamrama bör befrias från den tillsyn som åligger dem enligt publicusstadgan. Någon särskildtillsyn torde inte behövas utöver den som redan kan utövas av andra organ enligt gällande bestämmelser. 1981/82:63 51 4.5 En ny reglering Enligt 11 kap. 6 §tredje stycket RF fär förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning lämnasöver till enskilda individer endastmed stöd av lag, dvs. med stöd av föreskriftersom beslutas av . Att publicusverksamheten innefattar myndighetsutövning har redan nämnts(jfr avsnitt 4.4). Att publicus utövarverksaraheten som en enskild individ i grundlagens mening stär ocksäklart (jfr prop. 1973:90 s. 233, prop. 1975/76:209 s. 168 och 1 kap. 8 § sekretesslagen). Enligt en tidigare lydelse av RP gällde i ställetför kravet på lagstöd("stöd av lag") ett krav på lagform ("genom lag"). I saraband med ändringen uttalade föredraganden (prop. 1975/76:209 s. 167 f) att det dittillsvarandekravet på lagforra innefattade en särskild garanti föratt raedborgamas intressen inte blev åsidosatta.Han ansåg det emellertid inte vara ändamålsenligt attkräva att själva överlämnandet skall ske genom lag. Det borde vara tillräckligt att ett medgivande till överlämnandetfinns i lag. publicus uppgifter enligt växellagen, checklagen, lagsökningslagen, stämpelskattelagen,lagen om verkställighet av utländsk dom som meddelats enligt vissa internationella jämvägsfördrag m.ra. och aktiebolagslagen har stöd i dessa lagar. De arbetsuppgifter som föreskrivs i 10 §notarius publicusstadgan ooh 6 § kungörelsen med vissa bestämmelser rörande tillämpningen av lagen (nr 817) ombevisupptagning vid utländsk domstol saknar däremot lagstöd.Denna brist botas visserligen t.v. av p. 6 övergångsbestämmelsematill RP. Där föreskrivs nämligen att äldre författningaräger fortsatt giltighet utan hinderav att de inte här tillkommit i den ordning somskulle ha iakttagits vid tillämpningen av RP.Att i längden låta föreskrifter iregeringsförfattningar stå kvar utan det lagstöd som i princip behövs enligt RPär dock knappast godtagbart (jfr prop.1975:8 s. Prop.1981/82:63 52 om publicus bördärför formas om till lag i den utsträckningRF kräver. De nya lagbestämmelsernakan lämpligen tas in i en särskild lag om publicus. Lagen bör innehållade grundläggande reglema om publicusarbetsuppgifter Qch ett bemyndigande förregeringen att överlämna dessa uppgifter till enskilda individer. De ytterligare föreskrifter som behövs kan beslutas av regeringen genora en ny förordning. Vissa följdändringar i andra författningar behöver också göras (jfravsnitt 4.2). Den nuvarande publicusstadgan bör upphävas.Enligt den s.k. formella lagkraftens princip måste upphävandet beslutas av , eftersoraen av bestämmelsema (7 §) har ändratsgenom lag (SFS 1980:199). Vidare behövsdet enligt 8 kap. 3 § HF ett riksdagsbeslut för att upphävastadgans föreskrifter ora handelskamramastillsynsskyldighet. Denna grundlagsbestämmelsemedger nämligen inte att regeringen beslutareller upphäver sädana föreskrifter ora förhållandetmellan en-'skilda och det allmänna som gäller åligganden för enskilda. Författningsändringarna börträda i kraft . 1981/82:63 53 5.1 Förslaget tilllag om publicus Paragrafen botar den brist på lagstöd som har nämnts i den allmännamotiveringen (avsnitt 4-5) Den innebär ett medgivande till att de förvaltningsuppgifter, som avses i 10 § publicusstadgan och 6 § 1947 årskungörelse, får lämnas tillenskilda uppdragstagare, dvs. En juridisk person kan alltså inte förordnastill publicus. Uppräkningen av uppgifterna i lagtextenstämmer i hu-vudsak överens med den nuvarande texten i atadgan. Men tankepå den uppgift att beatyrka överaättningar aomankoraraer på notariua publicua enligt 1947 åra kungörelaehar i punkt 1 nämnta ockaå bestyrkanden av översättningar. I punkt 3 har tillagts makulering av värdehandlingar, eftersora svaren på enkäten visaratt flera notarii publici brukar ätasig uppgifter av detta slag. Denna paragraf innehålleren hänvisning till de särskilda bestämmelserom publicus som finns i andra lagar och som bör gälla också fortsättningen.Här åsyftaa i förata hand 88 § växellagen ooh66 § checklagen men ockaå 10 § lagaökningslagen, 29 §stämpelskattelagen, 3 § lagen om verkställighetav utländsk dom sora raeddelats enligtvissa internationella jämvägsfördrag ra.ra. och 17 kap. 7 § aktiebolagslagen. I den allmännamotiveringen (avsnitt 4-5) har redovisats skälen Prop.1981/82:63 54 till att publiouaatadgan nu bör upphävasgenom lag och ersättas med två nya författningar- en lag och en förordning om publicus. Ilagförslaget har följaktligen föreskrivitsatt genom lagen upphävs stadgan om publicus. De förordnanden för publicus eller ersättare förnotarius publicus, aom gäller vid ikraftträdandet och aom har meddelata med stöd av den upphävdaatadgan eller ännu äldre beatämmelaer, bör fortaättaatt gälla enligt de nya beatämmelsema. En övergångsbestämmelseav denna innebörd behöver inte ges i lag men bör tas in i den nya förordningen. Pör att det inte skall råda någon tvekanom att de äldre förordnandena ståri överensstämraelse med 11 kap. 6 § RF (jfr avsnitt 4.5)f har i lagens övergångsbestämmelser tagits upp en föreskrift om att lagen akall till-lämpas ocksåpä uppdratg som har lämnats föreikraftträdandet. 5.2 Förslagen tilllag om ändring i växellagen och lag om ändring i checklagen Ändringama,som har motiverats i avanitt 4-2, innebäratt begreppet "stad" mönatraaut ur lagama. Ändringama berör inte den internationella regleringen i lagama. F.n. föreakrivs attprotester på landet "raä" tas upp av publicus från närmaste stad.Enligt 9 § publicusstadgan är publicus emellertid skyldig att ta uppprotest enligt växellagen och checklagen. Det innebär att omfattningen av publicusverksamhetsområde vid protestförrättningardelvis regleras i lag. Genom den föreslagnalydelsen regleras endast behörigheten somsådan. I vilken omfattning publicusär skyldig att verkatälla protestförrättningar framgårav 5 § förordningen. 1981/82:63 55 5.3 Förslaget tillförordning om publicus Förslaget bygger i allt väsentligt pänotarius publicusstadgan. Vissa förenklingarföresläs dock i förhällande till -vad som gäller f.n. I förata hand har efteraträvata att rationaliaera länastyrelsenabefattning med förordnanden ooh beviljandet av ledigheterm.m. Pöralaget saknar motsvarighet till 15§ andra stycket, I5 § stycket, 18 §, 21 § första meningen och andra stycket samt 22 § i atadgan. Vidare har de föreakrifterom hörande av handelskammaren, aom finnsi stadgan, mönstrats ut som en följd, av att handelskamrama befrias från ain tillayns-skyldighet. Paragrafen reglerar var notarii publici skall finnas, vem somutser dessa uppdragstagare och hur deras verksamhetsområden bestämsgeografiskt. Första stycket innebär att det måstefinnas minst en publicua i varje län(jfr tabellen i avsnitt 3-2 och den allmännamotiveringen i avsnitt 4-2). Av andra stycket följeratt det är som närmare avgör hur mänganotarii publici som behövs i länet. Föreskrifteni första meningen om att förordnarnotarius publicus svarar mot 1 § andrastycket publicusstadgan. Andra raeningen inneoär att länsstyrelsenskall i förordnandet ange ett område inom länet(t.ex. en eller flera kommuner) därden förordnade blir skyldig att verkställa förrättnin,;ar enligt 5 och 6 §§. Med stödav tredje meningen kan denne dock alltid på frivilligväg åta sig förrättningar också på andra håll inom eller utom länet. Prop.1981/82:63 56 Innan en publicus förordnas bör under hand ta ställningtill hur verksamhetsområdet enligt andra stycket andrameningen bör avgränsas och föirvisaasig om att den förordnade godtar att förordnandet utformas på detta sätt. kan det -vara lämpligt att länsstyrelsentar ställning till avgräns-ningsfrägani samråd med flera som har sökt eller anmältatt de är intresserade av att söka uppdraget. Någothinder mot att flera notarii publici förordnasför samma verksamhetsområde föreliggerinte. När länastyrelsen bestämmer verksamhetsområdena förnotarii publici inom länet måste den givetvis alltid strävaefter att tillgodose allmänhetens behov. Detta behov bör dock bedömasmed hänsyn till att många av de vanligaste notariua publicus-förrättningarnakan verkställas på förrättningsmannens kontor utan att klienten behöver vara närvarande.Finns det ingen kompetent sökande som är beredd att uppfylla rimliga krav pä lokal service, kan länsatyrelaen t.v. avatå från att meddela ett tilltänkt förordnande. 1 förhållande till gällande rätt innebärden reglering aom här förealäs ätt sarama regler om förrättningsskyldighetoch förrätt ningsbehörighet kommer att gälla vid proteatförrättningar sora vid andra förrättningar. Saratidigt kommer länsstyrelsernapä ett smidi gare sätt än att kunna lärapa antaletnotarii publici och deras verksarnhetsoraräden efter de lokala förhållandena. Jfr 2 ooh 17 §§notarius publicusstadgan. Det kan knappast vara nödvändigt att behållaett obligatorisk-t krav på att -varje publicus raåste ha en päförhand utsedd ersättare. Påorter där det finns flera notarii publici t.éx. bör en av emtidvis kunna vara ledig även utan ersättare, - 1981/82:63 57 om en annan äri tjänst. Ookså i de fall dåallmänheten utan större omgångtillfälligt kan anlita en publicuspå någon närbelägen ort, bör en särskild ersättarekunna undvaras. Pöreskriftema om eraättare förnotarius publicus har därför mjukats upp sä att en ersättare behöverförordnas bara när det framstårsom praktiskt motiverat. har getts möjlighet att förordnaflera, dvs. alternativa ersättare för en publicus. kan också efter omständighetema välja mellan att tidsbegränsa eller att inte tidsbegränsa ersättarensförordnande. Om förordnandet inte tidsbegränsas, gällerdet tills vidare på samma sätt sora fören ordinarie publicus. Ersättaren kallas i förordningen förbiträdande publicus, oavsett omhans förordnande syftar till att fylla ettaktuellt behov av en vikarie, ett framtida eventuellt behov av en vikarie ellerett - tillfälligt eller permanent - avlastningsbehov. Första stycket svarar i allt väsentligt mot 5 §stadgan. Det nuvarande absoluta kravet påsvenskt medborgarskap har efter-getts, eftersom det kan anses motiverat att generelltdiskvalificera utlänningar från uppdraget, allra helst som kunskaper i främmande språkär nödvändiga enligt p-unkt 2. Även om publicusverksamheten innefattar myndighetsutö-vning, griper den inte in i enskildas rättsliga ställningså att kravet på svenskt medbortrskap alltid bör ställas (jfr 11kap. 9 § tredje stycket RF, 4 kap. 2 § lagen 1976:600 om offentlig anställning, prop. 1975/76:105 bilaga 2 s. 245 och prop.1974:174 s. 73 och 76). En dokumenterad förtrogenhetmed svenskt rättsliv måste dock regelmässigtkrävas för att lämplighetsvillkoret enligt punkt 3skall vara uppfyllt. Den som är omyndigeller försatt i konkura kan ajälvfallet inte anses lämplig som publicus. Detta framgår också vid en jämförelse raed14 §. Någon särskild regel om det i förevarande paragraf torde ijite behövas. 1981/82:63 58 Med tanke päverksamhetens internationella anknytning börspråkkunskaper vara ett kompetenskrav ocksä i fortsättningen.De praktiska behoven kan dock vara säskiftande att det knappast längre är lämpligt att iförfattningstexten särskilt peka på något eller någrafrämmande språk. Det fårankomma pä att från fall tillfall närmare bedöma vilka kunskaper sora behövs för att kravetenligt punkt 2 pä tillräckliga språkkunskaperakall vara uppfyllt. Dispensregeln i andra stycket är en nyhet. Regeringen har ibland medgett undantag(dispens) från kravet pä juridisk examen i den nuvarande stadgan. Frågor ora undantag frän detta krav i den nya förordningenbör kunna anförtros länsstyrelserna. Liknande föreskrifterfinns i 4 § första och tredje styckena publicusstadgan. F.n. föreskrivs attansökan skall kungöras i Post- och samt ortstidning.Ansökningstiden är . Med hänsyn till de skiftande förhållanden sora rådervid tillsättning av de uppdrag som det här är fråga om börlänsstyrelsen ges friare händer än den nuhar. Bestämmelsen har därför utformatssä att kungörandet kan anpassas till lokala förhållanden. Iallmänhet bör kungörandei en eller ett par ortstidningar till fyllest. I ö-vrigt börledning kunna hämtas i de regler gom gäller om hur statliga tjänster skall kungöraslediga till ansökan. Några närmare bestämmelser om vad förteckningskall innehålla torde inte behövas. De blanketter som länsstyrelserna f.n. använder förändamålet (1 Avd D nr 333) kan lämpligenanvändas ookså i fortsättningen.Blanketten förutsätter att antecknar bl.a. den förordnades namn, postadress, besöksadress och telefonnummer. Jfr 9 § publiouaatadgan,förslagen till.ändringar i 1981/82:63 59 växellagen och checklagen aamt 2 § föralaget tilllag om publicus. Första atycket fungerar inte bara somen påminnelse om de åligganden förnotariua publicus aom är aärakilt föreskrivna i t.ex. 17 kap. 7 § aktiebolagalagen. Stycket ålägger honom ockaå att inom aitt verksamhetsområde utföravissa uppgifter som han är behörig (men inte skyldig) att ätasig enligt särskilda bestämmelser, nämligendels uppgiften att ta upp protester enligt växellagenoch checklagen, dels de uppgifter som ankommer på honom enligt andra författningar.Ett par exempel fär belysa det som har sagts . Enligt 24 § delgivningslagenär publicus behörig att utfärdaintyg om delgi-vning. Genora förevarandebestämmelse blir det klart att publicusinora sitt verksamhetsoraråde är skyldig att utfärda sådana intyg. Det bör emellertid observeras att notariuspublicus inte är skyldig att utföra själva delgi-vningen(jfr 8 § i det följande). Enligt växellagen är publicus behörig inte bara att ta upp protester. Han skall ocksä i vissa fall anses bemyndigad att ta emot betalningför växelinnehavarens räkning (92 § växellagen).Den uppgift enligt växellagen som åläggs notsiriuspublicus genom förordningen innebär emellertid inte att han blir skyldig att ta emotbetalning. Flera exempel påsädana särskilda bestämmelsersom avses i första stycket har lämnats i det föregående (avsnitt 3-l)- Andra stycket innebäratt ookså i fortsättningenkan befria en publicus fränhans skyldighet att protestera växlaroch checkar. Att en publicus ärbefriad frän skyldigheten att ta upp protesterinnebär visserligen inte att han saknarbehörighet att göra detta. En publicus bör dock givetvis inte få utnyttja befrielsen till att sovra protestärenden påett otillbörligt sätt. Befrielsen börgälla tills vidare ooh bör alltsåkunna återkallas. 1981/82:63 60 Första stycket innehåller en uppräkningav sädana arbetsuppgifter som publicusär skyldig att utföra pä begäran. Jfr specialmotiveringen till 1 § förslaget tilllag ora publicus. Uppräkningen i förordningstexten har med ett undantag utformats på samma sättsom lagtexten. Undantaget består i att uppgiftenatt bestyrka översättningar har brutits ut ur p-unkt 1 och förts till andra stycket. Där föreskrivs i överensstämmelsemed gällande rätt (10 §andra stycket publicusstadgan) att publicus bör åta sig attbestyrka översättningar när sä kan ske (jfr prop. 1945:6 s. 38, 15 och 22). Bestämmelsen i punkt 1 uttrycker det somkan synas självklart, nämligen att publicus inte får på grund av 6 § sätta sig i enmyndighets ställe. Denna bestämmelse, som har en motsvarighet i 10 § fjärde stycket notariuspublicusstadgan, har behållits som en påminnelse ora att 6 § inte fär tolkas utan hänsyn till reglema om myndighetemas kompetens. Bestämmelsen i publicusstadgan sora likställer "inrättning"raed. "myndighet" i detta avseende har eraellertid mönstrats ut (jfr prop. 1945:6 s. 45 ooh 21). Motiveringen till punkt 2 och 3 framgår av avsnitt 4.3- Jfr 9 § tredjestycket och 11 § andra stycket publicusstadgan. Någon skyldighet för publicus att ombesörja delgiv-nihgär"föreskrivs inte i delgi-vningslägén." Iklarhetens intresse bör emellertid förordningen liksom den nuvarande stadgan innehålla en regel ora att publicus inte är skyldig att ombesörja delgi-vning av handlingar. Den har tagits upp i punkt 1. Regelnbehövs också för att detskall stå klart att 6 § första stycket5 inte ålägger publicus någonsädan skyldighet. Prop.1981/82:63 61 Punkt 2 gör det möjligt förnotarius publicus att avböja t.ex. sädana uppdrag som ärriskabla för hans hälsa eller oskäligtinvecklade eller vidlyftiga (jfr prop. 1945:6 s. 46). Första stycket svarar raot 7 § publicusstadgan i den lydelse sora dennaparagraf har fått genora lag, SPS 1980:199 Också andra stycket gär tillbaka påen bestäramelse i atadgan (11 § förstastycket). I tredje stycket har in en erinran ora bestämmelsema i 1 kap. 8 § och 9 kap. 9 § sekretesslagen. publicus skyldighet enligt 12 § första stycketnotarius publicusstadgan att hålla ett tjänsterum tillgängligtför allmänheten varje helgfri dag utora , , och nyårsafton har i förstastycket första raeningen ersatts med ett kravpå att han skulle ha mottagning för allraänhetenminst en gång . Detta krav är alltsåett minimikrav. Där det behövs, mäste notariuspublicus kunna träffas oftare. I kravet ligger vidareatt publicus skall kunna träffasinom det område där han är skyldig att verkställa förrättningar. Länsstyrelsenkan medge undantag från minimikravet. Ett sådant undantag kan t.ex. utformas sä att publicus skall vara anträffbar efter överenakomraelseper telefon, ora han har regelbunden telefontid. Med tanke pä de fristersom föreskrivs i växellagen ooh checklagen är det nödvändigt att växlarooh checkar också i fortsättningen kan ges in till publicus varjehelgfri dag utom , raidsommarafton, julaftonoch nyårsafton. En föreskrift som säkerställer detta har tagits in i första stycket andra raeningen. Denna föreskrift gällerdock inte den som är befriad frän protestförrättningsskyldigheten (jfr 5 § andra stycket). 1981/82:63 62 I andra stycket svarar första meningen i hu-vudsak mot 12 §andra stycket publicusstadgan. Föreskrifteni andra raeningen ora att publicus har rätt att begära att hans mottagnings tid m.m. anslås pä kommunens anslagstavla ären nyhet. Att kommunen är skyldig att tillmötesgå en sådan begäranföljer av lagen (1970:462) om vissa anslag påkoramuns anslagstavla. Jfr 13 § publicusstadgan. Andra stycket syftar päde särskilda bestäramelser om protokollföring hos publicus som finns i bl.a. växellagen (91 §).Jfr ocksä 17 kap. 7 § andra stycket aktiebolagslagen. Tredje stycket innehålleren påminnelse ora föreskrifterna i allmänna arkivstadgan. Paragrafen har en näramotsvarighet i I4 § publicusstadgan. Protestärendena ärpå sina häll fortfarande sävanliga och handläggs i sä rutinmässigaformer att ersättningen i dessa ärenden börfortsätta att utgå enligt en bindande taxa. En särskild föreskriftom detta har tagits in i andra stycket. Den nuvarande bestämraelsen om att länsstyrelsenskall fastställa grunder för publicus rätt till reseersättning mönstrats ut. I de mindre vanligafall dä sädana resor alltjämt förekommer föresläs i stället att notariua publicus får ta ut ersättningför resekostnaden enligt huvudregeini första stycket, dvs. den ersättning som kan anses skälig. Det möteringet hinder utan kan tvärtora vara lämpligt att publicus för att förebyggaonödiga ersättningstvister planerar resan i samråd med den som skall betala . 1981/82:63 63 Sora det nu ärraåste publicus på begäran lämna klienten ett särskilt kvitto oavsett om han redan har kvitterat ersättningen pånågon annan handling.I tredje styckethar föreskrifterna ändrats såatt ersättningen behöver kvitteras endast en gång. Jfr 15-18 §§ publicusstadgan. Första stycket innebär att publicus och hans ersättare fårfritt a-vtala om hur ledighet*, inkomsterna m.m. skall fördelas dera eraellan. Några närmare föreskrifter om detta torde inte behövas. Av 2 §andra stycket följer dock att ersättaren ävenutan någon särskild överenskommelse med publicusskall tjänstgöra när denne är ledig eller hindrad att tjänstgöra. Av andra stycket följeratt skall pröva frågan om ledighetför publicus, ora det intefinns någon biträdande publicus som kan inträda i hans ställe.Länsstyrelsen får därvid bedöraa, ora det finns skäl att förordna en biträdande publicus (jfr 2 och 4 §§), eller ora den kan låta bero vid att någon vikarie inte finns (jfrspecialmotiveringen till 2 §). Det föreligger inte nägothinder mot att fattar beslut i dennafråga pä förhand, t.ex. i samband med att en notariuapublicus förordnas. Tvärtom kan det vara praktiskt att efter samråd raed en publicus, som inte har någon ersättare,bestä.-nmer att denne har rätt till ledighet (semester) under ett visst antalveckor . 14 och 15 §§ Paragraferna svarar i hu-vudsak mot 5 och 6 §§ publicusstadgan. Liknande föreskrifterfinns nu i 19 och 20 §§ publicusstadgan. Av 2 § andra stycket förordningenfår anses följa att biträdandenotarius publicus inträder i tjänat i de fall som avses i förevarande paragraf. 1981/82:63 64 Enligt 21 § publicusstadganhar handelskamrama rätt att för tillsynsändamål fordra in upplysningar från publicua, biträdande notariua publicua och särskilt förordnadvikarie. När handelskamrama nu föreslås blibefriade frän tillsynen är det lämpligtatt fär rätt attfordra in upplysningar i motsvarande omfattning. En föreskrift ora detta gea i förevarande paragraf. Den skall närmast ses som ett komplement till 15 §. Prägan om hur övergångsbestämmelsema börutformas och fördelas mellan den nya lagen och förordningen har behandlats i avsnitt 5.1. I förordningens övergångsbestämmelserföreskrivs alltså att äldre förordnanden som publicus eller biträdande publicus skall fortsätta att gällaenligt de nya bestämmelserna. Vidare föreskrivs att den eller de kommuner som ett äldre förordnandeavser skall ainses som den förordnades verksamhetsområde enligt förordningen.För den som är förordnad"i stad" får frågan om vilken kommun förordnandetavser bedömas med ledning av 1 § 1 lagen med anledning av införande av enhetlig komraiinbeteokning, m.m. (seavsnitt 3.l)- Ytterligare övergångsbestämmelser(jfr den nuvarande stadgan) torde inte behövas. 5.4 Förslaget tilländring i instruktionen för utrikespresentationen Hänvisningen har ändrats till att avse raotsvarande bestämmelse i den nya förordningen. 1981/82:63 65 - Bilaga Stadgan (1964:679) om publicus 1 § I stad skall finnas publicus. må efter hörandeav handelskammaren förordna mer än en publicus i samma stad eller beslutaatt publicus icke skall finnas i viss stad. 2 § För varje publicus skall finnas en ersättare (biträdande publicus). Biträdande publicus förordnas av länsstyrelsenför av . Avgårbiträdande publicus före utgångenav , förordnas efterträdare föråterstående del av perloden. 3 § Till publicus får förordnasendast den som 1. är svensk medborgare, 2. är myndig och ej försatt i konkurs, 5- har avlagt juris kandidatexamen eller juristexamen,