prop · G50341 · 1981-12-31 00:00:00 — Samhällethar då att välja mellan att förstärka de rättsvårdande organen, att minskaderas arbetsbörda genom exempelvis avkriminalisering eller också att genomlagstiftning styra de rättsvårdande organens verksamhet i önskad riktning. .Avstårman från dessa möjligheter ligger tvånget kvar på polis- ochåklagarmyndigheterna att genom prioritering välja inriktning av verksamheten. mening bör förändringar i det straffprocessuella systemet icke fådet resultatet att de straffrättsliga reglerna för reaktioner mot broll sättsur kraft. Kommitténhar icke undersökt - vilket väl ej varit i enlighet med direktiven - i vad måninom ramen för gällande lagstiftning förbättringar kan ske av rättsväsendetseffektivitet genom organisatoriska förändringar, ändrade samarbetsformerpolis-åklagare, ytterligare förenkling av handläggningsrutiner etc. En deltorde kunna uppnås på dessa vägar. Prop.1981/82:41 134 Statsåklagarföreningenhar tidigare uttalat sig för vidgade möjligheter till åtalsunderlåtelser och ärmed hänsyn särskilt till de sviktande utrednings-kraftema positivt inställdtill förenkling och begränsning av förundersökningsförfarandet. Lagregleringenmåste anpassas till verkligheten och bör innebära en snabbare och mindre arbetskrävandehandläggning. En lagändring bör medföra vidgade möjligheter att på ett fidigt processulltstadium - förundersökningen och åtalsprövningen - avgränsa och avsluta brottsutredningama.Beträffande åtalsunderlåtelser har kommittén dock gått längre än föreningentänkt sig. Muntligförhandling inför domstol är förenad med starka rättssäkerhetsgarantier Och idel avseendet överlägsen varje annan handläggningsform inom rättsväsendel. självklart att ingen mot sitt bestridande slutgiltigtskall kunna förklaras skyldig till brott av annat organ än domstol. Domstol börvidare vara ensam behörig att även i fall av medgivande ålägga någon personannan påföjd än böter. Rättssäkerhetskravetär inte lika framträdande när det gäller avgöranden av innebörd att åtal inteskall väckas. Stor del av brottsligheten är dold. Av känd brottslighet förblirmycket, ouppklarat. Tillfällighetsbrottslighet av mindre allvarligt slaguppdagas ganska slumpmässigt. Användande av förundersökningsbegränsning och åtalsunderiåtelsei rimlig och vettig utsträckning [är icke minska efterlevnaden av straffsanktioneradenormer. mening har kommittén inte tillräckligt beaktat följande förhållanden. Domstolsförhandlingenär föremål för offentlig insyn på ett helt annat sätt än förundersökningen ochåtalsprövningen. Rättstillämpningen är starkt beroende av praxis. Sådanutbildas av hävd av domstolarna och främjar enhetlighet. Det är svårare attinom åklagarväsendet utbilda en över hela landet likartad praxis, även om enintensiv lednings- och fillsyns-verksamhet utövas. Mycket få fall av medgiven åtalsunderlåtelseblir föremål för överprövning. Kommittén avser att de föreslagna vida bestämmelsernaom åtalsunderlåtelser och till dessa kopplade förundersökningsbegränsningarskall tillämpas av flertalet av landels åklagare och ett än större antalundersökningsledare. Faran för oenhetlighet i tillämpningen är betydande. Åtalsrättskommitténsbedöming att vidgade möjligheter till åtalsunderlå telse och begränsning av förundersökning är väsentliga delas av statsåkla garföreningen. Emellertid innehåller kommitténs förslag flera diskutabla och kontroversiella ställningstaganden, som gör att förslaget synes böra överarbetas genomgripande. Om så skall ske har kommitténs analys av för undersökningen under alla förhållanden ett grundläggande värde. Föreningendelar kommitténs uppfattning att absolut åtalsplikt bör bibehållas som grundregel.En sådan regel understryker att rättsskipningen icke får vila på skönsmässigabedömningar. Delta anknyter till medborgar- Prop.1981/82:41 135 naskrav på likhet inför lagen och föreställningen att på brott skall följa i lagstadgade påföljder. Såsom framgår av kommitténs förslag i övrigt hindrar ensådan grundsyn icke att nödvändiga och väsenfiiga inskränkningar kan göras iåtalsplikten. Föreningen är väl medveten om att även andra synpunkter kan ingebetänkligheter mot att införa relativ åtalsplikt. Förenvar, som är verksam för beivrande av broll, måste det länge ha stått klart,alt samhällets resurser inte på långt när räcker till för upprätthållande avden princip, på vilken gällande lagstiftning bygger, nämligen att samhälletgenom utredning, lagföring eller straff skall inskrida mot varje kändlagöverträdelse. Det är också fullkomligt klart att sådana resurser inte hellerkommer att stå oss till buds i framliden. med uppgift att framlägga förslag till en reformering avförundersöknings- och ålalsreglerna i syfte att skapa utrymme för eneffektivare bekämpning av den grövre, samhällsfariigare kriminaliteten hälsadesdärför på flera håll inom rättsvårdsområdel och då inte minst inom åklagarkårenmed tillfredsställelse. Kommitténsbetänkande utgör en fyllig redovisning och analys av de problem, som berörts ikommitténs direktiv. Föreningen har vid styrelsesammanträden och genom intemtremissförfarande ingående övervägt om några mera vägande invändningar avprincipiellt eller prakfisk art kan riktas mot förslagel. Därvid har bl. a.diskuterats humvida en koncentration av resurserna på den allvarligarebrottsligheten skulle kunna medföra risk för en ökning av den lindrigarebrottsligheten. Vidare har diskuterats frågan huruvida en markant ökning avantalet åtalsunderlåtelser skulle få till följd att erforderiig domslolspraxisskulle komma att saknas beträffande åtskillig brottslighet liksom fråganhuruvida ett genomförande av förslaget skulle innebära risker urrättssäkerhetssynpunkt. Som exempel på sådana risker har anförts att misstänktaskulle kunna frestas att felaktigt erkänna brott för att därigenom skapaförutsättningar för åtalsunderlåtelse och att i åtalsunderlåtelsebeslut brottskulle kunna komma att hänföras under strängare lagrum än vederbör, något somskulle innebära ett men för den misstänkte, eftersom sådana beslut registrerasi centrala polisregistret. Slutligen har också övervägts frågan huruvida lagföringensom sådan vid allmän domstol hcU" en allmänpreventiv effekt och, i såfall, om den effekten kan undvaras. mening föreligger ingen påtaglig risk för att förslagetsgenomförande skulle komma att medföra en ökning av de lindriga brotten. Enligtförslaget skall ju en avsevärd del även av den brottsligheten bli föremål förutredning och påföljd. Genom att resurserna insätts där de bäst behövs, kanden del av brottsligheten där ökningstendenser uppstår bli föremål för särskilduppmärksamhet. Skulle emellerfid, mol förmodan, de lindriga brotten komma attöka något efter ett genomförande är det enligt för- Prop.1981/82:41 136 eningensmening ett pris som är värt att betala med tanke på den effektivare insats molde grövre brotten som förslaget möjliggör. Efterett genomförande av kommitténs förslag skulle åklagarna ha lika stort behov somidag av vägledning genom domstolspraxis. Man torde sålunda kunna förvänta sigatt alla fall som ur praxissynpunkt är tveksamma liksom nu kommer att förastill domstol. Likaså anser föreningen att tanken att förslaget skulle innebärarisker ur rättssäkerhetssynpunkt inte är realistisk. Det anförda exemplet, attmisstänkt frestas att erkänna brott, vilket han ej begått, för att därigenomerhålla erhålla åtalsunderlåtelse torde bli mycket sällsynt. I praktiken måsteerkännandet styrkas av andra omständigheter för att godtagas. Erfarenhetema avdet tillämpade åtalsunderlåtelseinstitutet beträffandeunga lagöverträdare ger ej heller stöd för en teori att sådan simulation iskuldfrågan skulle bli ett rätlssäkerhetsproblem vid åtalsunderlåtelse. , vilken representerar en mycket lång samlad erfarenhet avprakfisk åklagarverksamhet, är något fall av denna art icke känd. Ejheller torde risken för felaktiga brottsrubriceringar eller eljest felaktig graderingav brott till den misstänktes nackdel vara värd beaktande i samband med enutvidgning av institutet åtalsunderlåtelse. Fastmera kan man förvänta, attåklagarna ägnar allt större uppmärksamhet åt dylika detaljer ju mera dömandederas verksamhet blir. Man kan väl också förutsätta att om i ett åtalsunderiåtelsefallen åklagare tveka, mellan två brottsgradering-ar, en strängare och enlindrigare, han regelmässigt väljer den senare alternativet. Vadslutligen angår frågan om domstolsfört'arandets preventiva effekt villföreningen inte bestrida att sådan effekt föreligger. Enligt föreningens meningär emellertid effekten större på den tidningsläsande allmänheten än på dentilltalade. Dock kan man svårligen tänka sig alt rättegångsreferat av fall avden art, som omfattas av kommitténs förslag, exempelvis villkorligdoms- och s.k. resocialiseringsfall, har nämnvärd allmänpreventiv betydelse. Föreningen,som delar kommitténs uppfattning att behovet av domstolsförfarande i förstahand bör bedömas utifrån rättssäkerhetssynpunkter som betingatbrottmålsprocessens utformning, anser sålunda att hinder mot ett genomförandeav kommitténs förslag ur den synpunkt som behandlats ej föreligger. Motbakgrund av det sagda anser föreningen att kommitténs förslag till nylagstiftning till övervägande del bör genomföras. På en del punkter harföreningen avvikande uppfattningar. Dessa samt föreningens synpunkter i övrigtkommer i det följande att redovisas i detalj i anslutning till respektivelagförslag. Innan så sker önskar föreningen anföra följande. Kommitténsförslag kommer, om det genomförs att frigöra resurser på utredningssidan inompolisväsendet och på domstolssidan, resurser som kan sättas in mot den grövrebrottsligheten. För åklagamas del är det mindre troligt att arbetsbördan kommeratt minska. Det är snarare sanno- 1981/82:41 137 likt att den kommer att öka något. Den rättegångstid, som inbesparasgenom att färre mål går till förhandling, kommer nämligen att åtgå fill kontaktermed sociala institutioner av olika slag och till en intensifierad förundersökningsledning- en sådan blir nödvändig om förslagets möjligheter fill utredningsbegrånsningaretTektivt skall kunna tillvaratagas. Dessutom kommer ett genomförande avförslagen att medföra ett ökat ansvar för åklagarna. Föreningens medlemmar, somredan nu intar en central roll när det gäller brottsbekämpningen, är villigaatt påtaga sig det ansvaret. I delta sammanhang önskar också föreningen betonaatt den tveksamhet huruvida åklagarna är tillräckligt kvalificerade föruppgiften att i större utsträckning pröva frågor om Underlätelse av åtal, somtidigare framförts i lagstiftningssammanhang, inte längre har någonaktualitet. Erfarenheterna av åklagarnas handhavande avstrafföreläggandeinstitutet och de möjligheter till åtalsunderlåtelse som redanstår till buds visar att sådana farhågor är obefogade. Kommittén har ocksåfunnit alt åklagarkåren kan betros med handhavandet av de nya uppgifterna, somförslaget ger den. Föreningen får till en början understryka att det äruppenbart angeläget att rättsväsendet har tillräckliga resurser att bekämpa dengrövre brottsligheten och aU fullgöra andra från samhällssynpunkt vikfigauppgifter, såsom upprätthållande av allmän ordning och säkerhet. När fråga ärom alt överväga införande av en sådan processrättslig reform med ganska viltgåendeprocessekomomiska och kriminalpolitiska inslag, som den kommittén lagt fram, isyfte att bland annat söka åstadkomma besparing av resurser som rättsorganenistället skall kunna koncentrera på den grövre brottsligheten och på denallmänna ordningen och säkerheten i samhället, måste kritiskt prövas, utövervilka resursbesparingar som är att vänta, vilka konsekvenser avseddaförändringar kan tänkas medföra i stort på brottsutvecklingen saml påutvecklingen av ordningen och säkerheten i samhället. Föreningen anser att idessa delar vissa omständigheter, som anges i det följande, bör beaktas. Helt naturiigt är det påkallat med en ständigt fortgåendeanpassning av förundersökningsverksamheten till de kriminalpolitiska målstatsmakterna uppställer. Mol en sådan anpassning finns intet att erinra.Däremot finns anledning lill viss tveksamhet mot förändrade bedömningsnormer iförundersökningsverksamheten då dessa är påkallade av långtgående rationaliseringsskäl.Förändringen kan få till resultat att påföljdssystemet, såsom det kommit tilluttryck i och annan central straffrättslig lagsfiftning, helteller delvis sätts ur spel. Likaledes finns anledning fill tveksamhet införsådana kriminalpolitiskt påkallade förändringar av beslutsnormerna i förundersökningsledelatt påföljder för visst beteende i väsent- Prop.1981/82:41 138 ligomfattning helt uteblir. Enligt föreningens bedömning bör det föreligga störstamöjliga kongmens mellan å ena sidan lagstiftarens påföljdsönskemål såsom delkommit till uttryck i lagen och å andra sidan fömndersök-ningsverksamheten. -Kort sagt, önskar icke statsmakterna att påföljd skall förekomma i denutsträckning strafflagsfiftningen anger bör denna ändras i enlighet härmed.Föreningen anser sig icke böra medverka till en utveckling mot ett läge där fömndersökningeni allt större omfattning resulterar i ärendets avskrivande. Fömndersökning börej inledas eller drivas fullt ut i de fall det redan på förhand kan antagasatt påföljd ej kan komma i fråga. Vad beträffar det aktuellabetänkandet torde ett genomförande av förslagen i detta vara väl ägnat alt gefärre brottmål att handlägga för domstolarna. Frågan är dock om följden ävenblir färre brott i samhället. Föreningen ställer sig mycket tveksam tilldetta. Med utgångspunkt från att fömndersökningen i sig torde ha föga allmänprevenfiveffekt, kommer med all sannolikhet ett genomförande av förslaget att resulterai ett icke ringa bortfall av den individualprevention och allmänprevenfion lagsfiftarenkan ha åsyftat med straffsanktioneringen. Detla är i det längre perspektivet ägnatatt inge allvarliga betänkligheter. Vidare kan konstateras alt arbetsbördanför polisen ingalunda kan aniagas minska genom de föreslagna åtgärderna. 1stället kan befaras att ökade krav kommer att ställas på fömndersökningensomfattning enär åtminstone vissa situafioner torde tarva ett bredare underlagför åklagarens beslut om nedläggande än för beslut om åtal. 1 vart fall är detur polisens synpunkt föga tilltalande att en fömndersökning skall fullföljasenbart för att bereda åklagaren/fömndersök-ningsledaren tillräckligtbedömningsunderlag för ett avskrivningsbeslut. Härutöver kan föreningen ejbortse från de effekter som på lång sikt torde göra sig gällande beträffandeden utredande personalen och för övrigt all polispersonal. Dessa kan komma attuppfatta sitt arbete med tillsyn över lagens efterlevnad som mer eller mindre ändamålslöstmed tanke på frånvaron av uppföljande åtgärder. Återkommandetill de i inledningen angivna synpunkterna avstyrker föreningen att kommitténsförslag f. n. genomföres. De konsekvenser ett genomförande av den föreslagnareformen skulle få inte bara för de tillämpande myndigheterna utan kanskefrämst för den enskilde samhällsmedborgaren vars rättsmedvetande med allsannolikhet icke är fullt ut anpassat till den faktiska situation som skullekomma att uppstå är svåra att fömtse. Hela frågan om den fortsatta faktiska avkriminaliseringenav brott synes böra föras ut lill en allmän och bredare debatt. ansluta sig till att systemet med absolut åtalspliktbibehålies. På av kommittén anförda gmnder synes absolut Prop.1981/82:41 139 åtalspliktmed klart i lagen angivna undantag vara att föredra framför relafivåtalsplikt. Föreningeninstämmer i kommitténs synpunkt att gränsen mellan frihetsberövande och i vidmening frivårdande åtgärder inte bör förskjutas genom ändringar iåtalsprövningen. En sådan förskjutning är i och för sig önskvärd men böråstadkommas på annat sätt. - Del är vidare en förrättssäkerheten viktig princip att åtal skall ske då hänsyn till allmänprevenfivaeller individualpreventiva aspekter i del särskilda fallet gör det angeläget. - Likaså är kommitténs ståndpunktatt klarhet i skuldfrågan förutsätts för åtalsunderlåtelse riktig urrättssäkerhetssynpunkt. - Föreningen ställer sig tveksam fillkommitténs uppfattning att man generellt kan bortse från domstolsförfarandetsev. Låt vara att de redan "etablerade"brottslingamas återfallsbenä-genhet knappast påverkas av risken för självadomstolsförhandlingen utan har en helt annan och svårnåbar genes. Men vad vetman om effekten på "vanligt folk" eller om gräns- och riskgrupper. Föreningenanser slutligen med hänsyn bl. a. fill ovan redovisade kritiska synpunkter attkommitténs förslag bör överprövas synnerligen noga. Aldrig så önskvärda resursbesparingarmåste anslå om det finns risk all rättssäkerheten urholkas eller att manskjuter över ansvaret för önskvärda åtgärder på områden där attityder ochresurser inte motsvarar förväntning-ama. 2Åtalsunderlåtelse genom nedläggning av åtal Medmin principiella inställning blir utrymmet för beslut att nedlägga åtalbegränsat. Jag anser emellerfid lämpligt att rättsläget nu klarläggs genom endirekt regel. Kommitténframhåller i kap. 13 behovet av en uttrycklig bestämmelse som ger åklagarenrätt att nedlägga ett väckt åtal i sådana fall där det efter åtalets väckandeframkommer nya omständigheter av sådan beskaffenhet att beslut om åtalsunderlåtelseskulle ha kunnat meddelas om dessa omständigheter förelegat eller varit kändaredan vid tiden för åtalsprövning- 1981/82:41 140 Jag delar kommitténs uppfattning och tillstyrker denföreslagna bestämmelsen i 20 kap. 13 § , vilken bestämmelse iviss mån torde innebära en från principiell synpunkt önskvärd kodifiering avgällande praxis. En regel om rätt att nedlägga åtal på grund av nyaomständigheter eller uppgifter bör emellertid enligt min mening uttryckligenomfatta även sådana förhållanden som avses i den föreslagna bestämmelsen i 20kap. 3 § första stycket andra punkten . Det synes mig nämligeninte vara tillfredsställande att behöva förutsätta en analogisk till-lämpning(se betänkandet s. 349 och 353) när bestämmelserna ändå är föremål föromarbetning. En sådan regel om nedläggande av åtal bör även avse de avStockholms tingsrätt i skrivelse (återgiven i betänkandetpå s. 232 ff) berörda fallen där bevisläget förändrats efter lång tidsutdräkt.Jag kan vitsorda att praktiska problem uppkommer i sådana fall liksom att detförekommer att problemen i praxis löses genom nedläggningsbeslut. Frånprincipiell synpunkt är det emellertid önskvärt att det finns klara riktlinjeri lagstiftningen. Förslaget, som endast innebär en kodifiering av praxis,tillstyrks. Jag delar kommitténs uppfattning alt en kodifiering avgällande rätt bör ske. Det kan i de speciella fall, som anföres, vara av värdeatt ha möjlighet till nedläggande av åtalet, med hänsyn till dentilltalades person, i flertalet fall med hänsyn till den väntade påföljdeneller till rent processekonomiska förhållanden. Det ligger i sakens natur attantalet fall kommer att vara begränsat. 2.5 Chefen för länsåklagarmyndigheten i län Som kommittén framhåller har i praxis åtalsunderlåtelseansetts kunna ske även efter del att åtal väckts. Förslaget innebär attuttryckligt lagstöd kommer att finnas för denna praxis. 2.6 Chefen för länsåklagarmyndigheten i I likhet med kommittén anser jag att numera åtalsunderlåtelsekan ske även efter det alt åtal har väckts. Jag finner emellertid att åtalsunderiåtelseinte bör ske i det fall alt förfarandet i domstolen inletts och exempelvis resulterati beslut om rättspsykiatrisk undersökning. Även om det rättspsykiatriskautlåtandet är av innehåll att den tilltalade utan tvivel begått brott underinflytande av sinnessjukdom och sluten psykiatrisk vård kommer till ståndoberoende av lagföring, anser jag att målet bör fullföljas. I det nämndaexemplet kan ju situationen dessutom vara den att huvudförhandling förekommitoch att därvid beslutats om den rättspsykiatriska undersökningen. Det framgårinte klart av den föreslagna bestämmelsen i 20 kap. 1981/82:41 141 13 § huruvida bestämmelsen om nedläggandeav åtal skall kunna ske även i angivet exempel. Sannolikt får det anses varaett "viktigt allmänt intresse" av att den prövning av målet sompåbörjats i domstolen också fullföljes. 1 specialmotiveringen till del förut nämnda stadgandetupptas det fallet att bevisläget från åklagarens synpunkt försämrats genom att tidsutdräktförekommit i målet och att det därför på grund av exempelvis vittnens glömskablivit mindre sannolikt att tallande dom kommer att meddelas. Kommittén anseratt hinder då inte föreligger för åklagaren att lägga ned åtalet. Det bör välför tydlighets skull tilläggas aU enbart det förhållandet att tidsutdräktförekommit inte kan utgöra skäl för ett beslut om nedläggande utan att enomprövning av åtalsfrågan måste innefatta en komplettering av fömndersökningenmed exempelvis omhörande av vittnen. 2.7 Chefen för länsåklagarmyndigheten i Den föreslagna bestämmelsen om rätt för åklagaren attnedlägga väckt åtal och besluta om åtalsunderlåtelse då det efter ettåtal kommer fram förhållanden som om de förelegat vid åtalets väckande skulleha föranlett beslut om åtalsunderlåtelse tillstyrks. Bestämmelsen tordeinnebära ett lagfästande av en praxis som redan nu är gällande på troligen deflesta håll. Tingsrätten tillstyrker att åklagaren ges större möjlighetän f. n. att nedlägga åtal i fall där långvarigt dröjsmål med ett målsavgörande medfört ändrade förutsättningar för ett samhälleligt ingripande genomrättegång och ådömande av påföljd. Tingsrätten kan i huvudsak ansluta sig tillvad som sägs i tingsrätts på s. 232 f citerade framställning. En särskildbestämmelse av angiven innebörd bör infogas i 20 kap. 7 § . 20 kap. 13 § Tingsrätten anser att det föreslagna andra stycket ärlämpligt oavsett om förslagets huvudgrunder upphöjs fill lag. Mot formuleringenkan dock anmärkas au stycket endast omfattar åtalsunderiåtelse. I motiven (s.349) säger kommittén att bestämmelsen skall tillämpas analogt i händelse detvisar sig att långvarigt hinder för huvudförhandling uppkommit. Rimligen skallbestämmelsen dessutom gälla de s. k. RÅ-fallen. Det synes ej lyckligt att ensådan bestämmelse skall tillämpas analogt utan den bör formuleras så att denomfattar de avsedda situationerna. - Tingsrätten föreslår, med hänsyn till vadsom sagts under 10, att bestämmelsen i tredje styckets första mening utgår. 1981/82:41 142 20 kap. 13 § Den föreslagna förändringen i andra siycket, vilken utgören kodifiering av nuvarande praxis, tillstyrkes. Kommittén föreslår ökade möjligheter för åklagare attunder vissa fömtsättningar nedlägga väckt åtal. Det är uppenbart att detta ären angelägen reform. Domstolarna i landet balanserar en mängd mål där straffvärdhetenbl.a. beroende på lång tidsutdräkt är mycket liten. Förslagel är praktiskt ochlämpligt. 3 Förundersökningsbegränsningar m. m. Jag är inte lika övertygad som kommitién om att man böravstå från en formell överarbetning av 23 kap. RB i syfte att införa ettärendebegrepp. Enligt min mening skulle man vinna ökad klarhet i vissa delaroch jag tror att eventuella nackdelar lätt kan undvikas. Frågan är emellertidinte av större betydelse. Kommitténs förslag förefaller mig inte helt logiskt. Förmin del saknar jag "beslut om icke-åtal". Frågan om motivering kaninte tillmätas den avgörande betydelse som kommittén funnit. Att gömma beslutatt inte väcka åtal i nedläggningsbeslut är ingen tillfredsställande lösning. Självfallet finns de i särklass mest betydanderationaliseringsvinsterna att hämta på här avsett område. Man har emellertidanledning att fråga sig till vilket pris denna rafionalisering skulle ske. Vadjag menar är att det är en omöjlighet att upprätthålla respekten för ett visstlagbud när det är allmänt känl att förseelser däremot lämnas utan åtgärd.Någon registrering av beslut att lägga ned eller inte inleda förundersökningkan av naturliga skäl inte ske. På gmnd härav omöjliggörs också, utom i falldär vederbörande gjort sig känd hos polisen, uppföljning och beaktande av återfallssituationer. Det anförda har särskild betydelse i fråga om denregel som kommittén har upptagit i 23 kap. 4 a § 1.