prop · G50340 · 1981-12-31 00:00:00 — Remissinstanserna: I stort sett alla tillstyrkerkommitténs förslag (se bil. 3 avsnitt 2). Skäl för departementsförslaget: Öppet köp innebär att enkonsument automatiskt eller efter särskild överenskommelse har rätt att inomviss tid ångra ett köp. Konsumenten har då rätt att mot återlämnande av varanfå tillbaka det belopp han eller hon har betalat för denna. I köplagen finns enbestämmelse om vad som skall gälla när parterna har avtalat om öppet köp. Dennabestämmelse är dispositiv, dvs. parterna kan fritt avtala om andra Prop.1981/82:40 21 Detta har medfört att det inom detaljhandeln harutvecklats olika Öppet köp varianter av öppet köp. Vid sidan av öppet köpförekommer det också att butiker tillämpar s. k. bytesrätt, som innebär attkonsumenten kan byta den köpta varan eller återlämna den och i stället få ett tillgodokvitto. Frågan om öppet köp är av stor praktisk betydelse förkonsumenterna. En lagstadgad rätt att även vid annan försäljning änhemförsäljning återlämna köpta varor inom skulle utan tvekan minskaantalet tvister rörande påstådda fel i varorna. Det skulle naturligtvis ocksåvara en fördel från konsumenternas synpunkt att även vid vanliga butiksköp fåångra ett förhastat köpbeslut. Det finns dock inte skäl att nu närmare överväga entvingande lagstiftning om en generell rätt till öppet köp. Inom de olika branschernai detaljhandeln måste man bl. a. göra undantag för vissa varor som inte böreller kan omfattas av öppet köp. När det gäller vissa varutyper måste man ocksåacceptera särskilda villkor för att öppet köp skall kunna komma i fråga. Det ärinte heller utan vidare givet att konsumenternas behov av öppet köp alltidöverväger de kostnader som denna försäljningsform kan medföra. Antalet butiker som utan särskild överenskommelse fillämparöppet köp ökar successivt. En undersökning som kommittén lät utföra år 1978visar att konsumenterna i mer än hälften av de undersökta bufikerna hade rätttill öppet köp utan särskild överenskommelse. kommittén har arbetat med förslaget till enny hemförsäljningslag har och förtförhandlingar om rätten till öppet köp. Det har numera framkommit att det finnsförutsättningar att på detta sätt nå fram till frivilliga överenskommelser omöppet köp. Dessa bör kunna utformas så att olika behov av öppet köptillgodoses. Mot den angivna bakgrunden finns det inte anledning att nunärmare överväga någon lagstiftning om en rätt till öppet köp. Oavsett hur frågan om en rätt till öppet köp löses kan deti många fall vara angeläget att konsumenterna genom anslag i butikerna eller påannat lämpligt sätt tydligt upplyses om huruvida näringsidkaren tillämpar öppetköp eller ej och även om villkoren för öppet köp i de fall dennaförsäljningsform förekommer. kan med stöd av marknadsföringslagenverka för att de näringsidkare som inte lämnar sådan informationbörjar göra det möjligt. Sammanfattning av skälen: Frågan om en rätt till öppet köpbör kunna lösas genom frivilliga överenskommelser mellan ochföreträdare för berörda branschorganisationer. Det finns därför inte skäl attnu närmare överväga någon lagstiftning om öppet köp. Prop.1981/82:40 22 2.9 Ikraftträdande m. m. Ikraftträdande Det är angeläget att den nya hemförsäljningslagen träder ikraft . Beaktas bör dock att lagen kräver en delförberedelsearbete. behöver för att utarbeta information omden nya lagens innehåll. Vidare måste berörda näringsidkare med anledning av denya reglerna lägga om säljrutiner och utbilda försäljare. Med hänsyn till dessaomständigheter bör lagen träda i kraft först . I enlighet med allmänna grundsatser bör reglerna i den nyahemförsäljningslagen tillämpas endast på avtal som har ingåtts efter lagensikraftträdande. 2.10 Kostnader och resursbehov För de näringsidkare som bedriver hemförsäljning kanden förordade utvidgningen av lagreglerna till att gälla äventelefonförsäljning och hemförsäljning mot kontant betalning i och för sigmedföra ökade kostnader. Totalt sett torde denna kostnadsökning dock bli rentmarginell, eftersom det endast är ett mindre antal företag som ägnar sig åtdessa försäljningsformer i någon nämnvärd utsträckning. Det gäller särskilt omman beaktar att försäljning av varor . inte skall omfattas av denya reglerna. För statsverket är det framför allt informationen om denya reglerna som kommer att medföra kostnader. I första hand måste detinformationsmaterial som redan finns om hemförsäljningslagen ändras. a. faktablad, handböcker och informationsmaterial till olikainvandrargrupper. Vidare behöver sannolikt en särskild broschyr utarbetasvilken riktar sig till konsumenterna och näringsidkarna. De nu nämnda informationsåtgärderna kommer att medföra enbelastning för , som har ansvaret för dessa åtgärder. Eftersomdet är fråga om en mindre och tillfällig ekonomisk belastning bör verket kunnaklara denna inom ramen för tillgängliga anslag. behöver alltsåinte tillföras några ytterligare resurser på grund av de nya reglerna. I dennafråga har jag samrått med chefen för . I enlighet med det anförda har inom justitiedepartementetupprättats ett förslag till hemförsäljningslag. Förslaget bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 4.' ' Bilagan har uteslutits här. Förslaget är likalydande meddet som är fogat till propositionen utom såtillvida att propositionenslagtextförslag innehåller ett nytt andra stycke i 6 §. 1981/82:40 23 4 Specialmotivering I § Denna lag tillämpas då näringsidkare vid hembesök ellervid telefonsamtal som utgör led i telefonförsäljning yrkesmässigt säljer lösegendom till konsumenter för huvudsakligen enskilt bruk. Hembesök föreligger dånäringsidkaren söker upp konsumenten i dennes bostad eller på någon annan platsdär konsumenten inte endast för stunden befinner sig. Lagen tillämpas också då näringsidkare, under de förutsättningarsom anges i första stycket, mot ersättning åtager sig att utföra fortlöpandetjänster i form av underhåll eller tillsyn av egendom, undervisning ellerliknande. Lagen fillämpas dock ej, om det pris som konsumentensammanlagt skall betala understiger . Lagen tillämpas inte heller vidförsäljning av livsmedel. (Jfr 1 och 5 §§ i kommittéförslaget.) Paragrafen innehåller bestämmelser om lagenstillämpningsområde. Den motsvarar 1 § lag. De viktigaste ändringarsom har gjorts i förhållande till denna lag är att den nya lagen är tillämpligäven på hemförsäljning som sker mot kontant betalning och på avtal som ingåsvid telefonförsäljning. Med näringsidkare avses en fysisk ellerjuridisk person som yrkesmässigt bedriver ekonomisk verksamhet. En ytterligareförutsättning för att lagen skall vara tillämplig är att näringsidkaren ocksåerbjuder varan eller tjänsten i sin yrkesmässiga verksamhet. Självfallet gällerlagen inte bara när näringsidkaren uppträder personligen utan även då han - somvanligen är fallet - företräds av ett ombud. Lagen gäller enbart försäljning till konsumenter. Med enkonsument förstås en enskild medborgare i egenskap av privatperson. Lagengäller dock inte varje försäljning till konsumenter. Det som förvärvas skallockså vara avsett huvudsakligen för enskilt bruk. Angående innebörden av dessauttryck kan hänvisas till den utförliga redogörelse som har lämnats i prop.1979/80:9 s. 187-191. En förutsättning för att lagen skall bli tillämplig ärvidare att försäljningen sker vid hembesök eller vid telefonsamtal som utgörled i telefonförsäljning. Genom ordet hembesök har lagen getts en något annorlunda avgränsningän lag. Enligt den lagen krävs att försäljningen har skett vid ettsammanträffande mellan parterna på någon annan plats än säljarens ellerombudets fasta försäljningsställe. Frågan om vad som är fast försäljningsställehar, som kommittén framhållit (se betänkandet s. 141-149), vållat problem vidtillämpningen av lagen. Det har rått osäkerhet om huruvida lagen är tillämpligbl. a. när försäljning har skett vid auktioner, från varuhussar eller vid tillfälligförsäljning i anslutning till en mässa. Med hänsyn till detta har den nuvaranderegeln ändrats så att den ger klart uttryck 1981/82:40 24 åt den grundläggande tanken bakom hemförsäljningslagen attkonsument- 1 S erna skall beredas ett särskilt skydd vid uppsökandeförsäljning. Den nya regeln medför att lagen gäller i alla de fallsäljaren söker upp konsumenten. Har däremot konsuinenten besökt näringsidkarensförsäljningsställe blir lagen inte tillämplig. Avtal som ingås i en butikslokalfaller alltså utanför lagens tillämpningsområde även om butikslokalen är etttillfälligt säljställe för näringsidkaren. Samma sak gäller avtal som ingås påauktioner, mässor, marknader osv. Däremot är lagen tillämplig när avtal ingås -förutom i konsumentens bostad - på arbetsplatsen, på sjukhus, vid konferensereller på andra platser där konsumenten inte endast för stunden befinner sig,allt under förutsättning att näringsidkaren har sökt upp konsumenten. Detsaknar betydelse vem som har tagit initiativet till att näringsidkaren har söktupp konsumenten. Med kravet att konsumenten inte endast för stunden skallbefinna sig på platsen för försäljningen har avsetts att skära bort sådana falldär konsumenten som hastigast t. ex. passerar en plats där näringsidkaren sökerupp honom eller henne. Däremot bör lagen i allmänhet gälla när konsumentenbefinner sig på ett tåg eller bevistar något publikt evenemang. Som nämnts gäller lagen även försäljning som sker pertelefon. En förutsättning är dock att telefonsamtalet utgör ett led i en avnäringsidkaren bedriven telefonförsäljning. Verksamheten skall således ha enviss omfattning och regelbundenhet. När en näringsidkare oombedd ringer upp enkonsument för att sälja något bör presumtionen vara att samtalet ingår som ettled i telefonförsäljning. Om en näringsidkare ringer upp en konsument, som hanhar haft kontakt med tidigare, för att tala om att en viss bestämd vara finns ilager kan detta dock inte ses som ett led i telefonförsäljning. Detsamma gällerom en näringsidkare i enlighet med konsumentens önskemål ringer och frågar omkonsumenten skall beställa varor för hemkörning, något som kan förekomma iglesbygdsområden. Frågan om vem som har ringt upp är av viss betydelse närdet gäller att avgöra om lagen är tillämplig på ett avtal som har ingåtts pertelefon. Om det är konsumenten som har ringt till näringsidkaren för att köpahar han eller hon normalt ingen ångerrätt. Har konsumenten tidigare blivituppringd av näringsidkaren men då inte haft tid att lyssna på ett säljerbjudandeoch därefter själv ringer upp näringsidkaren , kan lagenemellertid bli tillämplig. Samtalet har då kommit till stånd på näringsidkarensinitiativ. Ytteriigare en förutsättning för att lagen skall varatillämplig är att avtalet innebär köp av lös egendom. Lös egendom omfattar intebara lösa saker utan även aktier och andra värdepapper, bostadsrätt, byggnad påannans grund m. m. Synonymt med lös egendom används på flera ställen i lagenordet "gods". Denna terminologi överensstämmer med den som används ibl. a. köplagen. 1981/82:40 25 Bestämmelsen innebär ingen ändring iförhållande till 1971 2 § års lag. Den tar sikte pä vissa avtal om tjänster, nämligende s. k. abonnemangsavtalen. Det typiska för sådana avtal är att det skall varafråga om ett åtagande att utföra tjänster av visst slag vid periodisktåterkommande tillfällen. Som exempel på abonnemangsavtal kan nämnas åtagande avett serviceföretag att en eller per är se över värmeanläggningen ien villa. I förarbetena till lag ges ytterligare exempel påfortlöpande tjänster (SOU 1970:35 s. 46 f och prop. 1971:86 s. 91 f). Undantagen i detta stycke har inte någonmotsvarighet lag. I priset avses ingå både kontantpris - inklusive skatteroch andra avgifter fill det allmänna - och eventuella tillägg såsomkreditkostnad, leveransavgift, porto- och emballagekostnad. avser det sammanlagda priset fördet som konsumenten köper vid'avtalstillfället. Om en konsument t. ex. köperflera böcker som var för sig kostar . men tillsammans kostar200 kr. eller mer, får konsumenten alltså frånträda köpet. Näringsidkaren kaninte kringgå bestämmelsen genom att upprätta separata avtal för varje bok. Åandra sidan kan konsumenten inte ångra ett köp av flera böcker endast delvis påså sätt att han eller hon behåller en bok och skickar tillbaka de övriga.Konsumenten kan alltså bara frånträda avtalet i dess helhet. Även livsmedel är undantagna från lagenstillämpningsområde. Vad som är livsmedel anges i 1 § livsmedelslagen(1971:511). Härmed avses matvaror, dryckesvaror och andra varor som är avseddaatt förtäras av människor (med undantag för läkemedel). Enligt kommitténs förslag skulle ett undantag också gällaför köp av begagnade personbilar. Bakgrunden till detta förslag var attkommittén tidigare i ett delbetänkande (SOU 1977:32) Konsumentskydd vid köp avbegagnad personbil hade föreslagit särskilda regler om rätt att frånträda köpav begagnade personbilar. Detta förslag har inte lett till någon lagstiftning.Det saknas därför anledning att nu göra undantag för sådana köp. Vad som sägs i denna lag om avtal skall, när konsumentenhar lämnat ett anbud till näringsidkaren som denne inte genast har tagitställning till, i stället gälla anbudet. (Paragrafen saknar motsvarighet i kommittéförslaget.) hemförsäljningslag utgår från att det i allmänhetär konsumenten som lämnar ett anbud och att ett avtal därefter kommer tillstånd genom att näringsidkaren accepterar detta anbud. I enlighet med dettasynsätt talas inte i lagen om avtal utan om anbud och svar på anbud. En orsaktill att reglerna har fått denna utformning är att de ombud som företrädernäringsidkarna vid hemförsäljning ofta saknar behörighet att ingå avtal förhuvudmannens 1981/82:40 26 räkning och i stället har till uppgift att förmåkonsumenten att lämna anbud 2 § om köp i form av en beställning. I och med att telefonförsäljning och hemförsäljning motkontant betalning nu förs in under den nya lagen ändras läget något. I dessafall torde ett avtal i regel träffas redan vid den första kontakten.Utvecklingen kan även i övrigt komma att gå ät det hållet, särskilt med hänsyntill att ett ombud i 12 § nu ges en legal ställningsfullmakt att ingå avtal förhuvudmannens räkning. Med hänsyn till detta och då den nuvarande terminologin"anbud" och "svar på anbud" kan vara förvirrande i dessasituationer, används i den nya lagen genomgående termen "avtal". Givetvis kan det dock även i fortsättningen förekomma attett avtal inte kommer till stånd vid första kontakten utan först sedannäringsidkaren har tagit ställning till ett anbud som konsumenten har lämnattill ett ombud för näringsidkaren. I dessa fall blir reglerna om ångerrätt ochångervecka m. m. tillämpliga redan i och med att anbudet har lämnats. Där lagentalar om avtal får denna term alltså i förekommande fall bytas ut mot ordetanbud. 1 och med att reglerna då tillämpas på anbudet blir de inte tillämpligapå ett avtal som senare kommer till stånd genom att anbudet antas. Ispecialmotiveringen till de följande paragraferna kommer särskilt att anmärkasvad som gäller när ett avtal inte har ingåtts. utan konsumentenendast har lämnat ett anbud som näringsidkaren inte genast har tagit ställningtill. Många konsumenter - kanske de flesta - tror säkert att dehar ingått ett bindande avtal redan vid sammanträffandet med näringsidkarensombud. Den nya regeln i 12 § om att ombudet har en legal ställningsfullmakt ärockså avsedd att främja uppkomsten av avtal. I de fall ombudet avser att endastta upp en beställning från konsumenten och alltså vill förbehålla sin huvudmanen acceptfrist, krävs det att ombudet klargör detta på ett tydligt sätt för konsuinenten.Som har sagts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6) blir följden annars attdet anses ha uppkommit ett avtal som näringsidkaren inte i efterhandkan göra sig fri frän. En mellanvariant är att konsumenten och näringsidkarensombud träffar ett i och för sig bindande avtal som dock är villkorat av någonframtida händelse, t. ex. utfallet av en kreditprövning. Skillnaden mellandetta fall och det fallet att konsumenten endast har lämnat ett anbud somnäringsidkaren inte har tagit ställning till - kanske därför att denne förstvill undersöka konsumentens kreditvärdighet - är att näringsidkaren i det förrafallet kan underlåta att fullfölja avtalet endast om kreditprövningen ger ettför konsumenten negativt resultat, medan han i det senare fallet kan vägra attingå ett avtal med konsumenten utan att behöva ange något skäl för sin vägran. 1981/82:40 27 3 § 3 och 4 §§ Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i dennalag är till nackdel för konsumenten gäller inte mot denne. (Jfr 2 § i kommittéförslaget.) Paragrafen motsvarar i sak 6 § lag. Att lagen är tvingande till konsumenternas förmån innebäratt parterna inte i förväg kan avtala om avvikelser som är till nackdel förkonsumenten (jfr prop. 1980/81:10 s. 162 f med hänvisningar till andra propositioner).Däremot finns det givetvis inget som hindrar att parterna träffar avtal omvillkor som är förmånligare för konsumenten än lagens bestämmelser. Ett sådantavtal kan t. ex. gälla ångerfristens längd. När avtal ingås vid hembesök, skall näringsidkarensamtidigt lämna konsumenten en handling där denne informeras om innehållet idenna lag. Konsumenten skall skriva under ett exemplar av handlingen sombekräftelse på att han eller hon har tagit emot den. Den informationshandlingsom överlämnas till konsumenten skall vara åtföljd även blankett, som denne kananvända för att utöva sin ångerrätt enligt 6 §. När avtal ingås vid telefonförsäljning, skallnäringsidkaren senast till konsumenten lämna eller sända enbekräftelse av vad som har avtalats tillsammans med den handling och denblankett som avses i första stycket. Den handling och den blankett som avses i första och andrastyckena skall överensstämma med formulär som fastställs av regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer. (Jfr 6 § i kominittéförslaget.) Paragrafen har tillsammans med 5 § motsvarighet i 2 § i1971 års lag. En nyhet är bestämmelsen i andra stycket om näringsidkarensskyldighet att lämna information när avtal har träffats vid ett telefonsamtal. Det kan tilläggas att bestämmelser om skyldighet förnäringsidkare att lämna information till en konsument kan finnas även i annanlagstiftning. Sålunda gäller t. ex. enligt konsumentkreditlagen (1977:981) atten näringsidkare skall lämna skriftlig information om bl. a. effektiv räntainnan avtal om kredit träffas. Om parterna vid ett hembesök träffar avtal om köp päkredit kan näringsidkaren fullgöra sin informationsskyldighet enligt konsumentkreditlageninnan avtalet ingås. Vid hemförsäljning som sker per telefon finns däremot intenågot utrymme att avtala om ett kreditköp, såvida inte den skriftligainformation som föreskrivs i konsumentkreditlagen har överlämnats tillkonsumenten . Bestämmelserna tar enligt orden sikteendast på det fallet att ett avtal har ingåtts vid ett hembesök. Av 2 § framgåremellertid att 1981/82:40 28 bestämmelserna även avser det fallet att konsumenten harlämnat ett anbud till näringsidkaren utan att denne genast har tagit ställningtill anbudet. Av 2 § följer vidare att de informationshandlingar m. m. somenligt förevarande paragraf skall lämnas till konsumenten i samband med dennesanbud inte behöver lämnas på nytt, om anbudet sedan antas och ett avtal alltsåkommer till stånd. Beträffande den närmare innebörden av bestämmelserna kanhänvisas till förarbetena till 2 § lag (SOU 1970:35 s. 47 f och prop.1971:86 s. 95 ff). Vid avtal som ingås per telefon kan intenäringsidkaren lämna informationshandlingen och ångerblanketten tillkonsumenten. I stället skall han senast efter telefonsamtaletöverlämna eller sända handlingarna till konsumenten. Dessutom skallnäringsidkaren bifoga en bekräftelse av det som parterna har avtalatvid telefonsamtalet. Det naturliga är att näringsidkaren sänder dessahandlingar per post, men det står honom fritt att inom den angivna tidsfristenöverlämna handlingarna direkt till konsumenten. Enligt andra stycket gäller inte något krav på atthandlingarna skall ha kommit konsumenten till hända . Omnäringsidkaren kan visa att handlingarna har skickats till konsumenten inom tredagar efter telefonsamtalet, kan avtalet alltså inte angripas med stöd av 5 §på den grunden att konsumenten inte har fått del av handlingarna. En annan sakär att ångerveckan enligt 7 § inte börjar löpa förrän handlingarna har kommitkonsumenten till hända. Med hänsyn till detta behöver näringsidkaren iallmänhet säkra bevisning även om när detta skedde (se vidare specialmotiveringentill 7 §). Bestämmelsen överensstämmer med vad somgäller enligt lag och kungörelsen (1971:239) om underrättelse enligt 2§ lagen om hemförsäljning m.m. Om föreskrifterna i 4 § inte iakttas, är konsumenten intebunden av avtalet. Vill konsumenten att avtalet skall återgå enligt förstastycket, skall han eller hon underrätta näringsidkaren om detta inom ett årfrån det att avtalet ingicks. Annars har konsumenten förlorat sin rätt attkräva att avtalet skall återgå. (Jfr 7 § i kommittéförslaget.) Paragrafen har sin motsvarighet i 2 § lag. Bestämmelsen innebär att konsumenten blirbunden av ett avtal endast under förutsättning att föreskrifterna i 4 §iakttas. Detsamma gäller vid tillämpning av 2 § i fråga om anbud somkonsumenten har lämnat till näringsidkaren och som denne inte har tagitställning till. Prop.1981/82:40 29 Har näringsidkaren underlåtit att iaktta föreskrifterna i4 §, t. ex. att vid ett 5 § hembesök överlämna ångerblankett, eller harkonsumenten inte skriftligen bekräftat mottagandet av deföreskrivna handlingarna, kan denna brist inte repareras vid ett senaretillfälle .lett sådant fall måste ett nytt anbud lämnas resp. ett nytt avtalingås. Det bör dock observeras att det vid telefonförsäljning är tillräckligtatt de handlingar som anges i 4 § andra stycket sänds till konsumenten inom tredagar. Skulle handlingarna inte komma fram, kan näringsidkaren sända nyahandlingar till konsumenten för att få ångerveckan att börja löpa. Att näringsidkaren har bevisbördan för att föreskrifternai 4 § har iakttagits följer av allmänna principer. Någon uttrycklig regel omdetta kan inte an.ses påkallad. Som kommittén har påpekat torde en näringsidkare, somkonsekvent underlåter att iaktta föreskrifterna i 4 §, också göra sig skyldigtill otillbörlig marknadsföring enligt 2§ marknadsföringslagen (1975:1418).Någon uttrycklig lagregel synes inte heller här nödvändig. Bestämmelsen i första stycket reglerar endast konsumentensbundenhet av avtalet. Det är således bara denne som med stöd av dennabestämmelse kan åberopa att avtalet är ogiltigt och kräva att det skall återgå.Givetvis kan konsumenten, även om han eller hon själv i och för sig inte ärbunden, kräva att näringsidkaren fullgör avtalet. Om konsumenten med stöd av första stycket påkallar attavtalet skall återgå, skall vardera parten enligt allmänna avtalsrättsligaprinciper återlämna det han eller hon har erhållit från motparten.Näringsidkaren skall lämna fillbaka vad som har erlagts av priset, ochkonsumenten skall lämna tillbaka vad han eller hon har tagit emot. Omkonsumenten redan har använt varan och förbrukat den helt eller delvis, skallersättning lämnas för den minskning av godsets värde som beror på användningen. Näringsidkarenär däremot inteberättigad till ersättning för skada som beror pä olyckshändelse eller någonannan omständighet som inte kan hänföras till konsumenten. Om konsumenten enligt första stycket inteär bunden av avtalet, kommer reglerna om ångerrätt m. m. knappast att tillämpaseftersom konsumenten utan iakttagande av någon ångervecka kan påkalla attavtalet skall återgå. Frågan hur som konsumenten kan dröja med attpåkalla återgång av avtalet har inte reglerats lag. Det har dockansetts att den inte har kunnat gälla (se betänkandet s.178). Rättsläget får emellertid på denna punkt anses osäkert. För att undanröjaall tvekan har föreskrivits att konsumenten måste reagera fråndet att avtalet ingicks (eller från det att konsumentens anbud lämnades, omdetta har skett , se 2 §). Prop.1981/82:40 30