prop · G50377 · 1981-12-31 00:00:00 — Flera andraremissinstanser menar att den föreslagna fördelningen främst tillgodoserstatens intressen eller att förslaget innebär att kyrkan endast fårbestämmanderätten i frågor där kyrkan i praktiken har ett avgörandeinflytande. Några remissinstanser är också kritiska mot den av kommitténangivna principen för uppdelningen av normgivningsmakten. En delremissinstanser menar att svårbemästrade gränsdragningsproblem uppstår vid denföreslagna fördelningen. För egen del vill jag anföra följande. Jag hartidigare förordat att kyrkomötet får ett visst inflytande i fråga om denlagstiftning som avses ersätta det nuvarande kvrkolagsområdet. Detta inflytandeär enligt min mening av betydelse för att upprätthålla en balans mellan statenoch kyrkan. Som jag har sagt blir också bestämningen av de normgivningsområdensom ankommer på , regeringen resp. kyrkornötet av storbetydelse för denna balans. 1 denna del ansluter jag mig till kommitténsuppfattning att ett sätt att i allt väsentligt uppnå balans mellan staten ochkyrkan är att begränsa lagstiftningen på det 1981/82:77 30 kyrkliga området och i stället föra över vissa delar avden normgivning som karakteriseras som kyrkolag till kyrkomötetsbestämmanderätt. Ett sådant överförande bör enligt min mening ske genom attriksdagen avstår från sin normgivningsmakt genom delegation till kyrkomötet.Jag har redan tidigare nämnt att en sådan delegation kräver grundlagsstöd. Enfördelning av normgivningen mellan staten och kyrkan kan alltså ske genom attriksdagen med stöd av föreskrifter i regeringsformen delegerar normgivning tillkyrkomötet. När det gäller att bestämma de områden som skall kunna delegerastill kyrkomötet är det enligt min mening naturligt att man utgår från deallmänna principer som kommittén har ställt upp. Remisskritiken i denna delriktar sig i stor utsträckning mot vad kommittén har uttalat i fråga om deämnen rörande vilka starka önskemål om bestämmanderätt kan föreligga från såvälstaten som kyrkan. Enligt kommittén finns det i dessa fall förutsättningar förett överlämnande till kyrkans bestämmanderätt endast i de fall kyrkans ochstatens intresse sammanfaller såvitt angår regleringens innehållsmässigautformning. Om det skulle föreligga en konflikt mellan statlig och kyrkliguppfattning kan enligt kommittén frågan inte undandras statens bestämmanderätt.Jag vill framhålla att kommitténs uttalande i denna del inte kan tolkas påannat sätt än att kommittén härigenom har velat ge uttryck åt de principer påvilka vårt statsskick grundas, nämligen att all offentlig makt utgår frånfolket, att är folkets främsta företrädare, att den offentliga maktenutövas under lagarna och att stiftar lag. Syftet med den av kommitténföreslagna reformen är att på kyrkolagstiftningens område genomföraregeringsformens principer om lagstiftningsmakten. Om reformen skall kunnagenomföras måste kyrkan, så länge dess organisation och verksamhet är offentligrättsligtreglerad, godta principerna för den offentliga maktens utövande, såsom dessahar kommit till uttryck i vår författning. Jag vill också framhålla att vadnågra remissinstanser uttalar i denna del närmast ger intryck av att det skulleföreligga ett motsatsförhållande mellan staten och kyrkan. För egen del kan jaginte acceptera ett sådant synsätt. Förhållandet mellan staten och kyrkan harunder sekler präglats och präglas alltjämt av ett ömsesidigt förtroende. Inteminst den debatt som har förts i samband med de olika utredningarnaom relationerna mellan staten och kyrkan speglar enligt min mening dettaömsesidiga förtroende. Kritiken iövrigt mot kommitténs förslag om normgivningsmaktens fördelning riktar sigframför allt mot att vissa ämnen föreslås gå in under statens normgivningsomräde.Det gäller föreskrifter om medlemskap i , prästerliga tjänster isvenska kyrkan och den kyrkliga egendomen. Jag har redan i det föregåendebehandlat frågan om den framtida normgivningen beträffande kyrkotillhörigheten (2.2.2).Här uppehåller jag mig därför endast vid frågorna om prästerliga tjänster isvenska kyrkan och om den kyrkliga egendomen. I fråga om kyrkans ämbeten och tjänster riktar sigkritiken mot att 1981/82:77 31 föreskrifter, som reglerar behörigheten till inträde iprästämbetet och förfarandet vid tillsättandet av prästerliga tjänster och sornnu är kyrkolag, skall föras till normgivningsomräde. Från en delhåll framhålls att dessa frågor utgör internt kyrkliga angelägenheter och attde därför bör bli föremål för kyrkomötets bestämmanderätt. Jag kan inte deladenna uppfattning. Prästerliga tjänster är statligt reglerade och tillsätts av statliga organ, regeringen och domkapitel. Reformen syftar inte tillnågon ändring i detta avseende. Med hänsyn till de nuvarande relationernamellan staten och kyrkan bör enligt min mening föreskrifter i dessa ämnen intebeslutas av någon annan än eller regeringen. Jag vill emellertiderinra om vad jag tidigare (2.2.2) har förordat i fråga om förfarandet vidlagstiftning av detta slag, nämligen att kyrkomötet skall ges en grundlagsfästyttranderätt. När detgäller föreskrifter om den kyrkliga egendomen anser några remissinstanser attkyrkan måste garanteras inflytande i fråga om denna lagstiftning. En delinstanser pekar på en lösning enligt vilken statens normgivning begränsas tillgrundläggande bestämmelser, medan det överlämnas åt kyrkomötet att besluta tilllämpningsföreskrifter.Enligt min mening kan frågorna om den kyrkliga egendomen inte anses vara av sågrundläggande betydelse för kyrkans väsen eller av så utpräglat inomkyrklignatur, att de motiverar ett avsteg från regeringsformens principer omlagstiftning. 1 enlighet med vad jag har anfört (2.2.2) bör emellertidönskemålet om kyrkligt inflytande på detta område kunna tillgodoses genom enföreskrift om att kyrkomötets yttrande skall inhämtas i vissa lagstiftningsärenden.Jag kan inte ansluta mig till den av några remissinstanser framförda tanken atttillämpningsföreskrifter till lagregler om den kyrkliga egendomen meddelas avkyrkomötet. Med hänsyn till bl. a. sambandet med lagstiftningen om fastegendom i allmänhet är nämligen det statliga intresset i fråga om regleringen idenna del av sådant slag att normgivningen i sin helhet bör ligga hos staten. Normgivningen beträffande den kyrkliga egendomen har visstsamband med prästerskapets privilegier. Det gäller främst frågan om skyddet föratt egendomen används för de ändamål, vartill den ursprungligen har varitavsedd. Jag återkommer till denna fråga (2.3). Jag skall nu närmare gå in på hur fördelningen av normgivningenmellan staten och kyrkan enligt min mening bör ske. Det gäller alltså att bestämmaomfattningen av lagstiftningsonuåde och det normgivningsområ-de somskall kunna delegeras till kyrkomötet. Det gäller vidare att bestänu-nagränserna för regeringens normgivningsbefogenhet. Till en början konstaterar jag att någon förändring intehar föreslagits av kommittén i fråga om den lagstiftning som faller under8 kap. regeringsformen och följaktligen inte är av kyrkolags natur. Detta harinte föranlett några erinringar från remissinstansernas sida. Inte heller jaganser att några förändringar bör vidtas i fråga om denna lagstiftning. 1981/82:77 32 Jag övergår nu till frågan om riksdagenslagstiftningsområde beträffande sådana föreskrifter som är av kyrkolagsnatur. Jag anser att den framtida motsvarigheten till kyrkolagsområdet istörsta möjliga utsträckning bör begränsas. Detta område bör enligt min meningför det första omfatta föreskrifter i sådana ämnen som enligt de nuvarandebestämmelserna i regeringsformen kräver lagens form. För det andra - och i denmån det inte sammanfaller med det föregående - bör enligt min mening områdetomfatta föreskrifter i sådana ämnen där det statliga intresset väger över detkyrkliga. Från angivna utgångspunkter anser jag till en början attriksdagen bör besluta grundläggande föreskrifter om somtrossamfund och om kyrkomötet. Till lagstiftningsområdet bör också höraföreskrifter om kyrkomötet, som inte är av grundläggande karaktär, ochföreskrifter om medlemskap i . Vidare bör grundläggandeföreskrifter om prästerliga tjänster i , om myndigheterna påstiftsplanet och om den för kyrkliga ändamål avsedda egendomen ligga inomriksdagens lagstiftningsområde. Jag har redan i det föregående (2.2.2) uttalatmig om hur förfarandet vid lagstiftning i dessa frågor enligt min mening bör gåtill. Regeringenhar en ganska omfattande normgivningskompetens på det kyrkliga området.Denna kompetens kan härledas dels från bemyndiganden i såväl vanlig lag somkyrkolag. Den kan vidare härledas ur den s. k. restkompetens som regeringen harenligt 8 kap. 13 § regeringsformen. Vid en fördelning av normgivningsmaktenmellan staten och kyrkan bör enligt min mening den kompetens som regeringen har pä grund av bemyndiganden i vanlig lag inte begränsas. Regeringens normgivningskompetensi övrigt bör emellertid bli beroende av i vilken utsträckning man vill öppnamöjlighet till delegation av normgivningsmakt till kyrkomötet. Omfattningen avregeringens normgivningsbefogenheler bör alltså begränsas i motsvarande månsom delegation till kyrkomötet skall kunna ske. Enligt kommitténs förslag bör till kyrkomötets normgivningsomrädeföras den närmare regleringen av kyrkans lära. Vidare bör enligt kommitténföreskrifter avseende de kyrkliga böckerna, dvs. bibel, psalmbok, evangeliebok,kyrkohandbok och , meddelas av kyrkomötet i stället för som avregeringen. Kommittén föreslär att också de allmänna bestämmelser om gudstjänster och om villkoren för delaktighet i kyrkans sakrament liksomde huvudbestiirnrnelser om sakramentens yttre gestaltning som finns intagnai kyrkolag förs över till kyrkomötets normgivningsområde. Detsammaföreslås galla för bestämurelser kyrkolag or'n bl. a. bikt,biskopsvigning, prästvigning sarnt invigning av kyrka och kapell. att bestämmelserom kollekt förs över till kyrkomötets normgivningskompetens.Kommittén föreslår ocksä att detaljregler rörande kyrkor-nötets arbetsformer m.m. överlåts till kyrkomötet. Kommitténs förslag i dessa delar har i huvudsaktillstyrkts eller lämnats 1981/82:77 33 utan erinran av flertalet remissinstanser som har yttratsig i frågan. Även jag kan ansluta mig till förslaget i här berörda delar. Genom den föreslagna fördelningen kommer ochregeringens normgivning i kyrkliga frågor att begränsas i förhållande till vadsom gäller . Kyrkomötets medbestämmande vid kyrkolagstiftningen kommervisserligen också att begränsas. 1 gengäld ges emellertid kyrkomötet dels ettmedbestämmande i lagstiftningsärenden angående medlemskap i ,dels ett inflytande genom en grundlagsfäst yttranderätt i vissa andralagstiftningsärenden, dels ock genom delegation från ett omfattande normgivningsområdeavseende internt kyrkliga angelägenheter. På detta sätt upprätthålls enligt minmening i allt väsenfiigt balansen mellan staten och kyrkan. Jag är medveten om att denna balans med nödvändighet början blir av mera formell art. När reformen genomförs kommer de kyrkolagaroch regeringsföreskrifter som gäller vid övergångstillfället att fortsätta attgälla. Med hänsyn till den formella lagkraftens princip måste nämligenriksdagen upphäva de föreskrifter som finns i kyrkolag och som genomdelegation förs över till kyrkomötets normgivning. innan kyrkornötet inom ramenför sin kompetens kan utfärda nya föreskrifter inom samma område. Att reformenbörjar verka successivt ser jag emellertid närmast som en fördel för kyrkan.Det torde nämligen i praktiken inte vara möjligt för det nyinrättade kyrkomötetatt med en gång besluta alla de föreskrifter som kommer att ligga inom ramenför dess kompetens. Jag skall nu ta upp en synpunkt som har förts fram avSvenska kyrkans . Det gäller formerna förriksdagens delegation av normgivning till kyrkomötet. Förbundet anser att det,vid fördelningen av bestämmanderätten mellan staten och kyrkan, krävs attkonstitutionellt bindande regler slår fast att kyrkolagsomrädet har förändratsoch att inte utan vidare i lag kan besluta om det som har överlämnatsfill kyrkomötet. Förbundet framhåller att , om kommitténs förslagföljs, torde genom en enkel ändring i den föreslagna lagen om svenska kyrkanånyo kunna utvidga kyrkolagsområdet. Jag vill i anledning härav erinra om vad jag fidigare harsagt (2.2.2), nämligen att grundläggande regler om bl. a. kyrkomötet och dessbeslutsområde bör tas in i lagen om . Jag har också uttalat alldenna lag bör ges samma konstitutionella skydd som riksdagsordningens huvudbestämmelser.Härigenom blir det inte möjligt för att genom ett enkelt beslutåterta ett redan delegerat område, med mindre en kvalificerad majoritet avriksdagens ledamöter står bakom beslutet. Enligt min mening bör inteheller genom ett annat lagstiftningsförfarande kunna direkt besluta i ett ämnesom i lagen om har överlämnats lill kyrkomötets normgivningsområde.Jag vill i detta sammanhang framhålla, att de ämnen i vilka kyrkomötet föreslåskunna få normgivningskompetens uteslutande rör angelägenheter av internt kyrklignatur. Det har under lång 3 1981/82. Prop, 1981/82:77 34 tid varit en fast princip att riksdag och regering intesjälvständigt fattar beslut i angelägenheter av utpräglat kyrkligt intresse.Jag betraktar det som självklart att denna princip kommer att upprätthållasäven i fortsättningen. Sålunda ter det sig helt främmande att staten ensidigtskulle besluta i frågor som ror t. ex. lära. Genom den angivnalösningen anser jag att pastoratsförbundets önskemål i sak är tillgodosett. 1 punkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformenföreskrivs att det forna prästeståndets privilegier, förmåner, rättigheter ochfriheter fortfarande skall gälla, om de inte har ägt oskiljaktigt sammanhangmed den ståndet förut tillkommande representationsrätten och således upphörtmed denna. Vidare anges att ändring eller upphävande av dessa privilegier,förmåner, rättigheter och friheter inte får ske på annat sätt än genomregeringens och sammanstämmande beslut och med bifall av allmäntkyrkomöte. Grunden för prästerskapets privilegier utgörs av 1723 årsprivilegieurkund. En stor del av privilegrestadgandena knyter an till denkyrkliga jorden. Genom förändringar i lagstiftningen under framför allt dettaårhundrade har emellertid vissa privilegier kommit att förlora sin giltighet. Frågan om prästerskapets privilegier har tidigareutförligt behandlats av kyrkomöteskommitté (SOU 1955:47) och 1958 årsutredning kyrka-stat (SOU 1967:46). kyrkomöteskommitté har i sittbetänkande redovisat vad som framkom genom de nämnda utredningarna. Deprivilegier som enligt tidigare utredningar har ansetts bestå är frihet förboställe från att delta i byggnad och underhåll av prästgård och kyrka, frihetför präst från att delta i kyrkovaktares avlönande samt rätt för präst tillfria gravplatser och till klockringning. Ytterligare sådana privilegier är bibehållandeav stiftsindelningen, rätt till den kyrkliga jorden m. m., rättatt föra talan för den kyrkliga jorden, frihet för vissa boställen i städerfrån borgerligt besvär samt skyldighet för domstol att underrätta biskop ochdomkapitel om åtal mot präst. Kommittén har mot bakgrund av sin genomgång av privilegiestadgandenakonstaterat att det råder stor tveksamhet om vilka privilegier som alltjämtgäller. Oavsett hur det må förhålla sig, har kommittén ansett att privilegie-sladgandenaspraktiska betydelse är av ringa värde för . att upprätthållande av särskilda prrvilegiebestäm-melser måste tillsin natur vara otidsenligt och föga demokratiskt. Kommittén har därförföreslagit att föreskriften om prästerskapets privilegier i punkt 9övergångsbestämmelserna till regeringsformen upphävs. Vidare har kommitténföreslagit att samtliga privilegieurkund ingående bestämmelserupphävs särskilt och i den för kyrkolag stadgade ordningen. 1981/82:77 35 förslag i denna del har fått ettblandat mottagande. Endast ett fåtal instanser har tillstyrkt förslaget.Flertalet har godtagit det endast under vissa mer eller mindre långtgåendeförbehåll. Flera instanser med anknytning till ansersålunda att privilegierna kan avskaffas endast om skyddet för kyrkans egendomgaranteras i annan rättslig form. En del av dessa instanser framhåller attprivilegierna i egentlig mening inte är tillkomna till förmån för prästerskapetutan i stället utgör ett rättsskydd för kyrkans egendom. Några instanser anseratt frågan om prästerskapets privilegier behöver utredas närmare. JK framhålleratt frågan om ett upphävande av bestämmelserna om prästerskapets privilegierbehöver belysas mera ingående än vad kommittén har ansett vara nödvändigt. Ensådan belysning skulle enligt JK ha varit naturlig mot bakgrund av att man isamband med grundlagsreform ansåg sig böra behålla grundlagsreglernaom prästerskapets privilegier, medan ståndsprrvi-legierna i övrigt upphävdes.Vid grundlagsreformen hänvisades till att det var oklart i vilken utsträckningprästerskapets privilegier alltjämt gällde och hade nägon betydelse. Degrundlagsfästa rättigheter som eventuellt kan föreligga i detta hänseende kanenligt JK:s mening inte avfärdas pä det lättvindiga sätt som utredningen hargjort. För egen del kan jag instämma i kommitténs uppfattning attprästerskapets privilegier, i den mån de alltjämt formellt äger bestånd, istort sett saknar praktisk betydelse för . De flesta privilegiestadgandenahar nämligen förlorat sin giltighet till följd av nutida författningsreglering,främst lagstiftningen om den kyrkliga jorden. Det är mot denna bakgrund man fårse det nu föreliggande förslaget om att upphäva det särskilda grundlagsskyddetför privilegierna och tidigare förslag i samma riktning. Även om det råderoklarhet om vilka privilegier sorn alltjämt kan anses ha giltighet, kan rnanutgå från att de inte har sädan betydelse att ett särskilt grundlagsskydd fördem kan anses motiverat. I den månprästerskapels privilegier har någon egentlig betydelse gäller det den kyrkligaegendomen. Grundläggande föreskrifter om den kyrkliga egendomens karaktär ochändamålsbestämning finns främst kyrkolag, lagen (1970:939) omförvaltning av kyrklig jord och lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader. I deinledande bestämmelserna i lagen om förvaltning av kyrklig jord anges sålundavad som får förslås med kyrklig jord och lill vilka ändamål egendomen och dessavkastning skall användas. Ett väsentligt syfte med specialregleringen av denkyrkliga egendomen är att den skall bevaras för sitt ändamål. De nunämnda lagarna är f. n. kyrkolag. har alltså ett medinflytandenär det gäller grundläggande föreskrifter om den kyrkliga egendomen. Jag har idel föregående (2.2.3) föreslagit att den grundläggande normgivning angåendekyrklig egendom bör ligga hos staten. Kyrkomötet föreslås emellertid få engrundlagsfäst rätt att yttra sig. fillförsäkras därigenom ellvisst inflytande över sådan lagsfiftning. 1981/82:77 36 hävdas emellertid framför allt från kyrkligt håll, att denkyrkliga egendomen genom privilegiestadgarna åtnjuter ett särskilt rättsskyddgenom att de garanterar alt egendomen bevaras och används för kyrkliga ändamål.Jag anser att det finns ett visst fog för denna ståndpunkt. Jag är därförberedd att förorda en lösning, som tillgodoser kyrkans önskemål om garantierför att den kyrkliga egendomen behåller ett särskilt rättsskydd. Detta skyddbör enligt min mening åstadkommas genom alt föreskrifter som innebär ändring avdel ändamål för vilket den kyrkliga egendomen är avsedd skall meddelas genomlag, som stiftas på samma sätt som lagen om . Lag med sådanaföreskrifter bör alltså enligt min mening stiftas på samma sätt somriksdagsordningens huvudbestämmelser och efter yttrande av kyrkomötet.Härigenom får föreskrifter om den kyrkliga egendomens ändamålsbestämning ettsärskilt konsfitufionellt skydd. Med denna lösning anser jag alt det saknasskäl för att i punkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformen behållaföreskriften om prästeståndets privilegier, förmåner, rätfigheter och friheter.Med hänsyn till alt särskilda privilegiebestämmelser måste anses otidsenligaoch såviit avser annat än den kyrkliga egendomen sakna praktisk betydelse försvenska kyrkan biträder jag uppfattningen att de kan slopas. För att bereda1982 års allmänna kyrkomöte tillfälle alt samtycka dll nu ifrågavarandelagstiftningsåtgärd, nämligen alt undanröja kvarvarande bestämmelser i 1723 årsprivilegieurkund, avser jag alt senare för regeringen lägga fram ett förslag omatt avskaffa privilegiebestämmelserna. 2.4 Bekännelsekravct för innehavare av ämbeten ochtjänster I punkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformen hartagits in bestämmelser som ställer upp ett bekännelsekrav för innehavare avvissa ämbeten och tjänster. Bestämmelserna har hämtats års regeringsform. Bestämmelserna innefattar ett krav för prästerligbefattningshavare att tillhöra . Det stadgas sålunda att inteannan än den som bekänner kyrkans lära får utnämnas till prästerlig befattninginom . Det uppställs också ett behörighetsvillkor för vissalärare. Om annan befattning än prästerlig tjänst medför skyldighet attundervisa i kristendom eller teologisk vetenskap, skall vid utnämningen tashänsyn till den sökandes trosåskådning. I bestämmelserna ingår också enjävsregel för vissa befattningshavare i fråga om handläggning av ärenden ochmål rörande . Det stadgas sålunda att befattningshavare som intetillhör inte får delta i "avgörande av mål eller ärende,som angår kyrkans religionsvård eller religionsundervisning, utövning avprästämbetet, befordring eller ämbetsansvar inom kyrkan". Vad gällerstatsråd har jävsregeln inskränkts så att endast föredraganden behöver tillhörasvenska kyrkan när sådant ärende som har nämnts avgörs av regeringen. föreslår att grundlagsreglerna ombekännelsekravet för vissa ämbeten och tjänster slopas utom såvitt avserkravet på att 1981/82:77 37 föredragande statsråd skall tillhöra . Ifråga om kravet för prästerlig befattningshavare att tillhöra svenska kyrkanfinner kommittén det både naturligt och nödvändigt att en bestämmelse av sådantslag ges i lag. Enligt kommitténs mening behöver bestämmelsen emellertid integes i grundlag. Kommittén föreslår därför att bestämmelsen förs över till denav kommittén föreslagna lagen om . I fråga om kravet på visstrosåskådning för lärare i kristendom och teologisk vetenskap pekar kommitténpå att ämnet kristendom i skolundervisningen har ersatts av religionskunskapoch att de teologiska fakulteterna har avkonfessionalise-rats. Den nu aktuellabestämmelsen måste därför enligt kommittén betecknas som obsolet. Vad gäller stadgandet om jäv för vissa befattningshavareatt handlägga ärenden rörande framhåller kommittén attkonfessionella behörighetsvillkor som regel bör undvikas. Med hänsyn härtill,och med särskilt beaktande av att kommittén föreslår att ärenden där dekyrkliga intressena överväger skall föras över till kyrkanssjälvbestämmanderätt, menar kommittén att jävsregeln kan avskaffas. Som jagnyss har nämnt gör dock kommittén ett undantag härifrån genom att kommitténföreslår att föredragande statsråd i kyrkoärenden alltjämt skall tillhörasvenska kyrkan. I avvaktan på ett ställningstagande i stat-kyrka-frågan börenligt kommitténs mening en bestämmelse med detta innehåll finnas kvar i övergångsbestämmelsernatill regeringsformen. Remissinstanserna godtar i allmänhet kommitténs förslag.Endast en instans avstyrker helt förslagen. Några remissinstanser uppehållersig särskilt vid jävsregeln. Regeringsrätten, JK, kammarrätten i samtlänsstyrelserna i , och ifrågasätter om intejävsregeln kan upphävas också för föredragande statsråd i kyrkoärenden. Omregeringen uppfattas som kyrkostyrelse, finns det enligt regeringsrätten inteanledning att i religiöst hänseende ställa olika krav på regeringens medlemmar.Ett par andra remissinstanser anser att det bör finnas kvar ett krav på att densom innehar tjänst som stiftssekreterare skall vara medlem av svenska kyrkan.Enligt i , som redovisar en sådan inställning, kan enbestämmelse härom lämpligen föras in i lagen (1936:567) om domkapitel (ändradsenast 1975:956). och de flesta remissinstanserna anser jagatt konfessionella behörighetsvillkor för innehavare av ämbeten och tjänsterbör undvikas.