prop · G50371 · 1981-12-31 00:00:00 — Sköter sig den anställde i fortsättningen övergårprovanställningen i varaktig anställning. Fortsätter misskötsamheten upphöranställningen vid provtidens utgång. Denhittillsvarande bedömningen av begreppet saklig gmnd upplevs av väldigt mångapå det sättet att det nästan är omöjligt att skilja en arbetstagare fråndennes anställning. Denna vad man skulle kunna uttrycka som moralupplösandeverkan är mycket olycklig för alla på ett förelag och för arbetsmarknaden istort. Lagstiftning och rättstillämpning måste utformas så alt berörda parter, åömse håll, åläggs respektera grundläggande skyldigheter och rättigheter ianställningsförhållandet. Ipromemorian anges att det bör överlämnas åt rättstillämpningen att somhittills, under den krifiska bevakning som offentligheten är avsedd attmöjliggöra, pröva i vad mån åberopade omständigheter utgör saklig grund föruppsägning. Föreningen delar inte denna uppfattning. En fast praxis - i vissaavseenden orikfig - har redan utvecklats. Denna bygger i stor utsträckning påuttalanden i den nuvarande lagens förarbeten, vilka i mycket liten grad beaktararbetsgivarintresset. Offentlig kritik, hur befogad den än är, ändrar intedetta förhållande. Begreppet saklig grund är i behov av översyn och ändring.Nödvändiga förändringar kan endast åstadkommas genom lagstiftning. SHIO-Familjeföretagenframhåller att i synnerhet småföretagen kan ha svårt att uppfylla de strängakrav som ställs pä bevisningen, eftersom vittnen sällan finns närvarande vidden händelse som har förorsakat uppsägningen. SHIO-Familjeföretagen efterlyserdärför en nyansering av be- 1981/82:71 221 anser att begreppetsaklig grund bör preciseras närmare. Avsaknaden av en sådan precisering harenligt förbundet lett till rättsosäkerhet på arbetsgivarsidan vUket i sin turhar medfört en negativ inställning framför allt bland småföretagare fill attnyanställa medarbetare. Juridiska faktdteten vidUppsala universitet anser att begreppet saklig grund som det utformats i praxisborde ha blivit föremål för en närmare analys och anför bl.a. att frågan om alkoholmissbmksom uppsägningsgrund har tagits upp i utredningen utan att det leder tillnågot förslag. Man efterlyser här ett uttalande om att alkoholmissbruk skalljämställas med andra besvärliga samarbetssvårigheter. Arbetstagarorganisationernadäremot har inte kommenterat vad som anförs i promemorian angående sakliggrund. , somdelar den i promemorian uttryckta uppfattningen att det inte går att i lagtextennärmare precisera innebörden av begreppet saklig gmnd, framhåller att det vidtillämpningen av begreppet endast i ringa grad synes ha tagits hänsyn till destarkt växlande omständigheterna hos företag av olika storlek. Advokatsamfundettar vidare upp frågor som har samband med omplaceringsskyldigheten i 7 § andrastycket LAS och i anslutning därtill frågan om arbetstagares skyldighet attunderkasta sig omplacering samt anför bl.a. följande. Vidprövningen av arbetstagarens omplaceringsskyldighet beaktas numera omarbetsgivaren har haft berättigat behov, dvs. ett slags saklig grund, för sinönskan att omplacera arbetstagaren. Prövningen påminner mycket om den prövningsom sker vid uppsägning, och det synes uppenbart att LAS därvid fär analogtillämplighet som ett skydd mot omplaceringar som av något skäl ansesjämställda med att anställningsförhållandet upphör. Denna tillämpning sker utanstöd i LAS Qfr PM s. 76), och det kunde förQäna att övervägas om inte denutvidgade tillämpningen behöver beaktas i lagen eller dess förarbeten. Fleraav remissinstanserna uttalar sig om begreppet saklig grund i anslutning tillförslaget om avgångsvederlag. SACOISR och TCO avstyrker sålunda förslaget omavgångsvederlag och anför att ett sådant vederlag skulle allmänt sett sänkanivån för saklig grund. Liknande synpunkter förs fram av arbetsdomstolen. LOvill inte motsätta sig en regel om avgångsvederlag under fömtsättning att dettydligt görs klart att regeln inte får göra det lättare för domstolarna att i svårbedömdaanställningsskyddstvister skilja arbetstagare från anställningen.Kooperationens förhandlingsorganisation vill inte heller motsätta sigförslaget men framhåUer att det i motiven bör understrykas att det genommöjligheten fill avgångsvederlag kan bli sä att uppsägningar mer ofta äntidigare kommer att godtas. Remissopinionen i övrigt beträffande förslaget tillavgångsvederiag redovisas närmare i avsnitt 3.3. 1981/82:71 222 Förslagetatt slopa defackUga organisationernas rätt tdl aUmänt skadestånd för egen del,när en arbetsgivare åsidosätter sina förpliktelser gentemot en medlem iorganisationen avstyrks av arbetsdomstolen hksom av en majoritet avarbetstagarorganisationerna. Övriga remissinstanser har antingen tillstyrktförslaget eller lämnat det utan erinran eller inte alls kommenterat det. vidLunds universitet anför att det i och för sig är naturligt alt ett för defackliga organisationerna så primärt intresse som att slå vakt om medlemmarnasrätt till anställningen kringgärdas med en självständig skadeståndsrätt. SedanLAS nu har varit i tiUämpning kan det dock antas inte vara likapåkallat, och lagtillämpningen skulle förenklas om skadeständsrätten skulle koncentrerastill den berörda arbetstagaren. Det kan t.o.m. tänkas att förhandlingsklimatetskulle befrämjas om man kommer ifrån tvistemoment som hänför sig fill defackliga organisafionernas egna skadeståndsanspråk. Ett slopande av denfackliga skadeståndsrätten är enligt fakulteten ägnat att öka utrymmet för attskadestånden lill arbetstagare hålls på en skälig nivå. Liknande synpunkterframförs av universitets- och högskoleämbetet.Detta ämbete och kammarrätten iStockholm framhåller också att det är angeläget att brott mot LAS som riktarsig mot enskilda behandlas Uka i skadeslåndshänseende, oavsett omarbetstagaren är medlem i en facklig organisation eller ej. Juridiskafakulteterna vid universiteten i och framhåller att ett borttagandeav den fackliga skadeståndsrätten på denna punkt gör att LAS kommer attöverensstämma med andra arbetsrättsliga lagar. instämmer iuttalandet i promemorieförslaget att ett bibehållande av den nuvarandeordningen framstår som mindre påkallad vid en samordning av reglerna omfackligt inflytande med motsvarande bestämmelser i . anseratt den fackliga skadeständsrätten för egen del är en anomali och att den imänga fall försvårar en godvillig uppgörelse i uppsägningstvisler utanför det koUektivavlalsregleradeområdet. Stockholmstingsrätt anför att tingsrätten i några enstaka fall har dömt ut skadestånd tiUfacklig organisation men fallen torde vara säUsynta för tingsrättens del ochdet föreligger därför risk för olikheter i rättstillämpningen när de någongång dyker upp. Från denna synpunkt anser tingsrätten att det är värdefulltatt rätt till skadestånd för arbetstagarorganisation mönstras ut. Malmötingsrätt menar att den fackliga organisationens rätt fiU skadestånd för egendel ter sig omotiverad och inte passar in i rättsordningen i övrigt. EnligtSAF:s uppfattning skall, om en arbetsgivare har kränkt en bestämmelse som hartillkommit för att skydda den enskildes intresse, all- Prop.1981/82:71 223 mäntskadestånd endast utgå till denne. Föreningen tiUstyrker därför förslaget atträtten till allmänt skadestånd för den fackliga organisationen i dessasituationer slopas. Denna ändring går att genomföra även med ett bibehållandeav reglema om varsel och överläggning vid uppsägning av personliga skäl ochavskedande. Dessa regler är enligt SAF uppställda tiU förmån för den fackligaorganisationen och vid åsidosättande kan skadestånd liksom nu kunna utgå fill organisafionen. Arbetsdomstolendäremot anser att de tidigare mofiven till att en facklig organisation till skadestånd för egen del allQämt har bärkraft. Denföreslagna ändringen kan i och för sig motiveras med att man i viss nyare arbetsrättsliglagstiftning har strävat efter att skilja mellan sådana bestämmelser som tiUkommitfrämst fill skydd för enskilda intressen och sådana som avser att skydda denfackliga organisationen som sådan. På anställningsskyddels område haremellertid organisationerna ett särskilt starkt intresse av att organisationenså effektivt som möjligt kan kontrollera att anställningsskyddsbestämmelsernaefterlevs. Domstolen ställer sig vidare tveksam till att ändra en princip, somtillämpats . LöntagarorganisationernaLO, TCO och SACOISR menar att den föreslagna ändringen skulle avsevärtmotverka effektiviteten i sanktionssystemet och försvaga skadeståndetspreventiva effekt. LO anser att de skadestånd som dömts ut för brott mot LASredan nu är för låga. Flera av anför att också den anställdesfackliga organisation är kränkt, när en arbetsgivare obefogat skiljer enarbetstagare från en anställning. menar attskadeståndsskyldigheten i varje fall bör kvarstå när det gäller sådanaorganisationer som är eller bmkar vara bundna av kollektivavtal i förhållandetill arbetsgivaren. TCOär av den uppfattningen att en facklig organisation bör ha rätt till allmäntskadestånd i alla fall då arbetstagarnas rättigheter kränks. Det förhållandetatt andra arbetsrättsliga lagar saknar skadeständsrätt för facket är enligtTCO snarare ett skäl att införa den i övrig sådan lagstiftning. Fleraav de remissinstanser som företräder arbetsmarknadens parter diskuterar nivånpå de allmänna skadestånd som har förekommit i rättstillämpningen, varvid desom företräder arbetsgivarsidan anser att nivån är för hög medanarbetstagarsidan anser att skadestånden är för låga för att ha avsedd preventiveffekt. Arbetsgivarsidantar också upp möjligheterna att jämka skadeståndet i olika fall. SAF anser att aUmäntskadestånd inte bör utgå om en arbetsgivare i god tro har överträtt lagen ochi allmänhet inte heller om han inom skälig tid vill rätta till begånget fel, t.ex.genom ett erbjudande om återanställning. Föreningen delar visserligenuppfattningen att ett viktigt syfte med skadeståndet är den avhåUande effekten.Lika viktigt är emellertid att skadeståndspåföljden används på ett sådant sättatt påföljden uppfattas som rimlig och riktig i den aktuella situationen. Bl.a.SHIO-Familjeföretagen och för fram liknandesynpunkter. Prop.1981/82:71 224 pekar på det angelägna i att utvecklingen fortsättermot ett gemensamt allmänt skadestånd, grundat på en helhetsbedömning i detenskilda fallet av samtliga föreliggande omständigheter. SAF har sammauppfattning och anför att föreningen i olika sammanhang har påtalat den ofillfredsställandeskadeståndspraxis som har utvecklats i arbetsdomstolen. Det är därför enligtföreningen tillfredsställande att olika uttalanden nu görs beträffande t.ex.gemensamt skadestånd för flera förseelser och felaktigt användande avtidsbestämd anställningsform. Föreningen anser emellertid uttalandena för vagaoch upprepar de förslag som framfördes inom kommittén. Beträffande rätten tillekonomiskt skadestånd anser SAF, SHIO-Familjeföretagen och att ett erbjudande om ny eller fortsatt anställning i ökadutsträckning skall medföra befrielse från ett sådant skadestånd. SAF anför bl.a.följande: Ialltför hög grad förutsätts att ett avskedande eller en uppsägning är kränkandeför berörd anställd. Fall förekommer där det i avskedandeögonblicket framståttsom helt klart att rätt till avskedande förelåg. Kort tid efter avskedandet haremellertid den anställde förebragt sådana fakta att en ändrad bedömning varitmotiverad. I en sådan situation borde den anställde vara skyldig att accepteraerbjudande om återanställning och i vart fall arbetsgivaren befrias fränekonomiskt skadestånd. Det är inte heller rimligt att ett i hastigt mod fälltuttalande, som formaljuridiskt kan mbriceras som ett avskedande, alltid skallmedföra fullt ekonomiskt ansvar för arbetsgivaren. Ofta är situationer av dettaslag mera att hänföra till temperament och tillfällig affekt än avsikt attkränka den anställde. Arbetsgivaren bör i samma utsträckning som en anställdha rätt att inom rimlig tid återta en överilad handling och dra ett streck överdet inträffade. Eljest öppnas stora möjligheter för den förfördeladearbetstagaren att obehörigt UtnytQa reglerna. Liknandesynpunkter förs fram av SHIO-Familjeföretagen. och anser attskadestånden också skall anpassas till det enskilda företagets förhållanden ochinte som standardiseras. Påarbetstagarsidan framhåller /SR att penningvärdeförsämringen kraftigt harurholkat skadeståndens preventiva effekt. Skadeståndsbeloppen bör därför generellthöjas för att effekten skall bibehållas. anser enförutsättning för att slopa rätten till allmänt skadestånd för den fackligaorganisationen vara att den totala nivån bibehålls. SACOISRoch pekar också på att allmänna skadeståndenligt LAS som tillfaller arbetstagaren är att hänföra till skattepliktiginkomst. En ändring härvidlag utgör enligt /SR ett alternativ till engenerell nivåhöjning av skadeståndsbeloppen. Arbetsdomstolenunderstryker att den främsta funktionen hos det allmänna skadeståndet är attunderstryka vikten av att lag och avtal följs och Prop.1981/82:71 225 attavhålla från lag- och avtalsbrott. Det är därmed enligt domstolens meningnödvändigt att under fortgående penningvärdesförsämring justeraskadeståndsbeloppen så att den prevenfiva funktionen inte urholkas. Malmötingsrätt anför att det i klarhetens intresse bör anges i 38 § till vem denskadeståndsskyldige har att utge ersättning. Förslagetatt ändra den lägsta gränsen för skadestånd enligt 39 § tillstyrks ellerlämnas utan erinran och kommentarer av majoriteten av remissinstanserna. SAFoch SHIO-Familjeföretagen motsätter sig ändring men kan godta förslaget, ommöjlighet tiU provanstäUning enligt det s.k. alternativ 2 införs. SAF anser attredan de nuvarande reglerna om ersättning för ekonomisk skada efteranställningens upphörande försvårar och ibland omöjliggörförhandlingsuppgörelser. som uttrycker tveksamhet införförslaget anser att den föreslagna bestämmelsen ibland kan vara oskälig. I vartfall bör någon minimigräns inte tillämpas när reglerna i 39 § kommer tillanvändning på grund av hänvisningen i 38 § andra stycket. Hur en uppsägning aven ännu inte påbörjad anställning skall behandlas synes enligt samfundet intevara löst i promemorian och kan inte anses tillräckligt behandlat enbart genomatt minimigränsen införs. Förslagetatt införa en regel i LAS om avgångsvederlag som en ekonomisk kompensation utöveruppsägningslön i samband med sakligt befogade iippsägningar kan sägas ha fältett mycket blandat mottagande. Arbetsmarknadens parter ställer sig tillövervägande delen tveksamma eller avvisande till förslaget. Avde remissinstanser som tillstyrker förslaget anför några, bl.a. universitets-och högskoleämbetet, juridiska fakulteterna i och , att de finner förslaget erbjuda en rimlig lösning för tvisterav särskilt svårbedömd karaktär. Någraremissinstanser anför synpunkter på hur regeln bör tillämpas. Juridiska fakuhetenvid anser att avgångsvederlag borde kunna komma ifrågaåtminstone under förutsättning att arbetstagaren inte är huvudsakligen ansvarigför att uppsägning ansetts nödvändig. Kammarrätten i anser attavgångsvederlag normalt inte bör utgå när uppsägningen med fog kan gmndas påatt arbetstagaren har misskött sig. anser att avgångsvederlagkan vara en rimlig lösning även i fall där en arbetsgivare inte kunnat fillräckligtstyrka att skälig gmnd föreligger men omständigheterna Ukväl är sådana attgränsen inte är avlägsen. Regeln omavgångsvederlag är den del av lagförslaget som gör mestbetänksamt. Bakom ligger ett vällovligt syfte, men förbundet hyser ändå vissafarhågor för att domstolarna kommer att tolka begrep-15 1981/82. 1981/82:71 226 pel"liknande skäl" i lagtextförslaget vidlyftigt, vilket kan resultera iatt klara och odiskutabla fall för en godtagbar uppsägning förs in underbestämmelsen och förslaget mäste enligt kommunförbundet i det fortsattalagstiftningsarbetet bli föremål för en noggrann analys. Fleraremissinstanser är negativa till förslaget. Av dem som avstyrker anser domänverketatt det inte är befogat att i lag införa ytterligare skydd för arbetstagare viduppsägning. framhåller att parterna på arbetsmarknaden hittillsutan lagstiftning har uppnått det syfte lagstiftaren tror sig kunna uppnå meden regel om avgångsvederiag. Vid de förhandlingar som förs vid uppsägningaroch avskedanden kan parterna göra en nyanserad bedömning i det enskilda fallet.Det är då vanligt att överenskommelse träffas om någon form av avgångsvederiag.Om lagen tillförs regler om detta torde det bli svårare att i fortsättningenträffa förlikningslösningar. Liknande synpunkter anförs av arbetsdomstolen,Bankinstitutens arbetsgivareorganisation och /SR. Flera av deremissinstanser som är negativa till förslaget kommenterar detta medutgångspunkt i reglerna om saklig grund. SAF ställer sig positivtill tanken på utökade aUernativ vid sidan av uppsägningslön i svårbedömdasituationer men avvisar den utformning den föreslagna regeln har fått och anförbl.a. Enväsentlig nackdel med de nuvarande reglerna är - särskiU i gränsfall - attdomslutets konsekvenser vid ett uppsägningsfall inte står i rimlig proportiontill den rättsliga tvisten. Beroende på arbetsdomstolens praxis och på destränga beviskrav som ställs på arbetsgivaren leder detta till att anställdasom genom misskötsamhet, samarbetssvårigheter eller liknande har gjort sig näranog omöjliga på en arbetsplats, får behålla sin anställning om t.ex.arbetsledningen inte vidtagit eller lyckats bevisa att man vidtagittillräckliga åtgärder för att komma till rätta med problemen. Trots detta anseremellertid föreningen att den föreslagna regeln inte utformats pä ett riktigtsätt. Förslaget ger närmast intryck av att avgångsvederlag skall komma i frågai situationer där saklig grund för uppsägning föreligger utan att den anställdeensam vållat det uppkomna läget. Åven om detta i praktiken skulle medföra attgränsen för saklig grund något förskjuts till arbetsgivarens favör, är regelnbeskriven på sådant sätt att de gränsfall som skulle omfattas i alltför höggrad skulle gynna arbetstagarintresset. - Samtliga arbetsgivarförbund inom SAFavstyrker förslaget. Detta har gjorts främst av två skäl. Det ena harredovisats ovan. Det andra är farhågor för att förslaget generellt kommer attinnebära ökade kostnader i samband med uppsägning. Det fall somändringsförslaget tar sikte på löses ofta på en lägre nivå än den som angivitsi förslaget. Det finns stor risk att samarbetssvårigheter i någon form alltidkommer att ligga i den övre delen av skalan. Om en i lag angiven möjlighet tillavgångsvederlag skall ha någon praktisk funktion får maximibeloppet inteöverstiga sex månadslöner. - Det bästa alternativet vore att strama uppreglerna för saklig grund. En sädan åtgärd förenad med mindre stränga krav påbevisföringen skulle medföra en ny tillämpning med avseende på ogiltigförkla- Prop.1981/82:71 227 I ett sådant läge skulle förutsättningarna vara bättre att genomen särskild regel motsvarande den föreslagna ge arbetsdomstolen möjlighet attdöma ut avgångsvederlag. Juridiskafakulteten vid anser att det är ofrånkomligt att införandetav en regel om avgångsvederlag påverkar innebörden av begreppet saklig grund.Kooperationens förhandlingsorganisation framhåller att det i motiven börunderstrykas att uppsägningar genom möjligheten till avgångsvederlag oftare änfidigare kan komma att godtas. Arbetsdomstolenanser att en generell regel medför en betydande risk för att tröskeln förregeln om saklig grund kommer att sänkas, vilket domstolen anser voreolyckligt. Liknande synpunkter på risken för en förskjutning av saklig grund ien för arbetstagarna oförmånlig riktning anförs av LO, TCO och SACOISR. LOframhåller att förutsättning för en regel om avgångsvederlag är att det tydligtklargörs att regeln inte får göra det lättare för domstolarna att i svårbedömdaanställningsskyddstvister skilja arbetstagarna från anställningen genom att gedem avgångsvederlag. Lagensregler om turordning vid uppsägning och permittering var föremål fördiskussion inom anställningsskyddskommittén. Såväl kriterierna förturordningens bestämmande som turordningskretsarnas omfattning behandlades.Några förslag till ändring har dock, på anförda skäl, inte lagts fram idepartementspromemorian. Vissa remissinstanser tar emellertid upp dessa frågori sina remissyttranden. SAFbehandlar mest ingående turordningsreglerna. Enligt föreningen bör reglernautformas så att arbetsgivaren i samband med uppsägningar får möjlighet dels atti vissa situationer behålla arbetstagare med särskilt yrkeskunnande eller annansärskild lämplighet dels att begränsa turordningskretsarna till arbetstagaremed i huvudsak jämförbara arbetsuppgifter. Vidare bör enligt SAFturordningsreglerna i samband med permittering avskaffas, i vart fall vid intermittentpermittering, vid hastigt uppkomna kortare driftsavbrott samt vid arbetskonflikt.Skälen för de föreslagna ändringarna har utvecklats på följande sätt. Detär för ett företags möjligheter att utvecklas och ge trygghet på längre siktutomordentligt angeläget att företaget vid driftsinskränkningar i störstamöjliga utsträckning äger rätt att använda den arbetskraft, som är mest lämpadför arbetet. Detta självklara förhållande måste vägas mot den enskildes rätttill rimligt anställningsskydd och risken för eventuellt kringgående av dettaskydd. Föreningen är av den bestämda uppfattningen att lagens turordningsreglerinte i tillräcklig grad balanserar dessa olika intressen. Lagen måste därförtillföras ökade möjligheter att beakta lämplighet och duglighet iturordningssituationer. Hämtöver kan framföras ytterligare 1981/82:71 228 skälvarför turordningsreglerna i samband med permittering bör utformas på ett merändamålsenligt sätt. Bestämmelsernaom turordning vid uppsägning på gmnd av arbetsbrist tillhör en mycket centraldel i lagen. Turordnings- och företrädesrätten anses utgöra en gmndläggande delav anställningsskyddet. Lagstiftaren har därför valt att i första hand låta anstäUningsfidoch ålder bestämma platsen i turordningen. Endast undantagsvis fårarbetsgivaren beakta duglighet och skicklighet. Dessa omständigheter fårbeaktas först då en anställd skall överta annans arbetsuppgifter. Denövertagande måste ha tillräckliga kvalifikationer för det nya arbetet. Kravetpå tillräckliga kvalifi-kafioner betyder inte mer än att arbetstagaren skall hade allmänna kvalifikationer som normalt behövs för det nya arbetet. En högreeller lägre grad av duglighet får alltså inte avgöra turordningen mellanarbetstagare som var för sig uppfyller detta grundläggande krav. Detär också ett obestridligt faktum att det ofta är av avgörande betydelse förett företags fortsatta verksamhet att vid uppsägningar den personal som är bästskickad att fullgöra vissa funktioner i första hand får kvar-stanna iföretaget. Detta gäller i särskild grad vid mindre företag där det ofta finnsnyckelpersoner som är oundgängliga för företaget. De nuvarandeturordningsreglerna strider mänga gånger mot önskemålet alt ett krisdrab-balföretag får behålla arbetskraft med sådana kvalifikationer och lämplighet attföretaget ges reell möjlighet fill återhämtning och fortbestånd. Det finns ettflertal exempel på detta. De nu aktuella förhållandena vid en av landetsstörsta tidningar åskådliggör med all önskvärd tydlighet de närmastkatastrofala effekter som kan bli följden av en strikt tiUämpning av turordningsreglerna. Enligtuttalanden i promemorian skulle en ändring enligt de framförda önskemålen "innebära allvariiga risker för en försämring av anställnings skyddet . " (sid. 86). Detta är en förenklad och vUséledande slutsats. Detkan sägas att vissa arbetstagare skulle komma i ett sämre läge i förhållandetill nuvarande lagreglering men å andra sidan skulle andra arbetstagare få enförbättrad ställning. Detta senare skulle få ske av hänsyn fill verksamhetensfortsatta bedrivande och därmed också till nytta för övriga kvarvarandearbetstagare.