prop · G50393 · 1981-12-31 00:00:00 — Vidare framhåller kammarrätten att det inteframstår som vare sig lämpligt eller nödvändigt att i en särskildbehörighetslag markera att full jämställdhet råder mellan män och kvinnor ävensom präster i . Varje särskild lagstiftningsåtgärd som tar siktepå att främja jämställdheten inom kyrkan kan uppfattas som ett intrång ikyrkans angelägenheter och bli en hämsko på den vidare utvecklingen, menarkammarrätten. Av stor betydelse i sammanhanget är enligt kammarrätten attregeringsformen liksom jämställdhetslagen ger utrymme för ett hänsynstagandetill olika trosuppfattningar och också medger att kyrkan antar och tillämparsamarbetsregler vilkas syfte är att utjämna motsättningar och främjaarbetsgemenskapen mellan präster av olika kön. Kammarrätten uttalar också attdet med en ordning som den som ligger i alternativ A skapas större möjligheterför statsmakterna att, utan att det uppfattas som alltför långtgående elleropåkallade ingrepp i kyrkans integritet och ansvar, göra uttalanden avprincipiell och vägledande natur. 5.4 V har inte något att erinra mot ett upphävande av 1958års lag. SAV anser emellerfid att det från arbetsgivarsynpunkt är önskvärt medregler som så långt möjligt ger uttryck för prästers rättigheter ochskyldigheter och på så sätt möjliggör att jämställdhetslagenskönsdiskrimineringsförbud efterlevs. 5/4 Af/Vfillstyrker alternativ A och anseratt det bör ankomma på kyrkan själv att bearbeta såväl de meningsskiljaktighetersom råder som att lösa de genom dessa uppkomna praktiska problemen. Om manförbehåller kyrkan denna rätt, måste man enligt SAMN samfidigt uttala enbestämd förväntan att man inom kyrkan tveklöst och akfivt skall eftersträva dendialog som alltid är en förutsättning för förståelse och förmåga tillsamarbete. Enligt SAMN ställs speciella krav på kyrkoledningen i den processsom kyrkan har framför sig. SAMN betonar att kvinnoprästfrågan i det praktiskalivet inte kan lösas . Lösningen ligger i en process . SAMNanser att pastoralinstituten har en viktig uppgift och att instituten under denblivande prästens utbildningstid skall utveckla prästens vilja och förmåga tillfullt samarbete med kollegor även där dogmatiska gränser skiljer. En nytillträdandepräst, som på grund av tro och bibelsyn är emot kvinnliga präster, skall enligtSAMN kunna vara så förberedd att han i alla tjänstefunktioner kan samarbeta medandra präster i kyrkan oavsett kön. UHÄ, som förordar alternativ A, menar attnågon särlagstiftning i behörighetsfrågor inom inte börförekomma. delar utredningens uppfattning attingripanden från statsmakternas sida i kyrkans inre arbete i det längsta börundvikas. väntan på att kyrkan själv skulle lösa problemenmåste emellertid enligt jämställdhetsombudsmannen staten nu ta sitt ansvar föratt de kvinnliga prästerna till fullo får ta i anspråk den behörighet tillprästämbetet som de erhöll . i anser att behandlingen av kvinnoprästfråganhar präglats av en kluvenhet såväl från som från 1981/82:93 53 Enligt bör ett nyttkyrkomöte ompröva ställningstagandet i fråga om bekännelsen och förklara attendast den officiella ståndpunkten, dvs. kvinnans rätt till prästämbetet, ärgodtagbar. torde enligt inte kunna lösas förränsvenska kyrkan och staten är beredda att ta steget att förändra relationernasig emellan. tillstyrker det av utredningen förordade lagtekniskaförslaget som finner elegant och tilltalande, eftersom dennalösning bör tillfredsställa statsmakternas ambition att i minsta möjligautsträckning blanda sig i kyrkans egna inre angelägenheter. Länsstyrelsenunderstryker vikten av att samvetsklausulen upphävs. Först därigenom finnsförutsättningar att få en lösning på kvinnoprästfrågan, framhållerlänsstyrelsen. i biträder alternativ A och anseratt det efter behörighetslagens tillkomst måste kunna krävas avden som skall prästvigas att denne skall vara beredd att samarbeta med kollegorutan hänsyn till kön. i anser att tiden nu bordevara inne för att förhindra fortsatt diskriminering av kvinnliga präster.Länsstyrelsen i delar utredningens uppfattning att tiden nu ärmogen att avskaffa behörighetslagen. Enligt speglar den dessutomen förlegad syn i jämställdhetsfrågan som statsmakterna inte kan dela.Länsstyrelsen framhåller att det inte finns något som talar för att intesamma regler skall gälla inom som inom andra delar av samhället.Länsstyrelsen i finner det naturligt att upphäva 1958års behörighetslag och därmed dess motiv samt i övrigt endast hänvisa till dengrundsyn om jämställdhet mellan kvinnor och män som återfinns i regeringsformenoch jämställdhetslagen. Kyrkan bör enligt själv inom ramen förallmänna regler lösa de samarbetsproblem som följer av att kyrkan haraccepterat två olika riktningar i fråga om tro och bibelsyn som förenliga medbekännelsen. i tillstyrker alternativ A och finnerdet angeläget att ytterligare steg nu tas för tillämpning av de lagstadgandensom skall gälla generellt. i anser att deallmänna regler om jämställdhet mellan kvinnor och män som finns iregeringsformen och i jåmställdhetslagen bör gälla även för de prästerligatjänsterna. Härigenom och genom att samvetsklausulen tas bort markeras tydligtatt den som söker befattning som präst i har att rätta sig efterde allmänna behörighetsreglerna i fråga om kön som gäller offentlig tjänst,framhåller . i förordar alternativ A. Domkapitletframhåller att kyrkans väsen är enhet och att det därför är ytterst viktigt attäven kyrkans präster i gudstjänsten ger uttryck för denna. Men vägen att nåfram fill denna enhet måste enligt vara övertygelsens. Domkapitletmenar att den vägen är framkomlig och att allt måste göras för att fördjupa deteologiska samtalen på detta område. i anser att alternativ Abör genomföras. uttalar att det mål eller den färdriktning somutredningen anger, nämligen full jämställdhet mellan män och kvinnor i 1981/82:93 54 kyrkan oavsett kön, måste vara vägledande för detfortsatta arbetet med en lösning av ämbetsfrågan. Alla prästers samverkan medvarandra oavsett kön gäller framför allt gudstjänster. I denna kommer kyrkansinnersta väsen som gemenskap i Anden klarast till uttryck, framhållerdomkapitlet. Med tillfredsställelse konstaterar att utredningen haransett att ämbetsfrågan om möjligt bör tonas ned fill de proportioner som andratroskonflikter har. Det krävs emellertid enligt en ömsesidigrespekt för upprikfiga övertygelser som företrädarna menar vara grundade ibibel och bekännelse. anser att konflikter av denna art skall lösasinte genom legalt tvång utan genom fortsatta samtal. En bearbetning av dekvarstående samarbetsproblemen förutsätter enligt en grundligareteologisk debatt än kyrkan har haft. anser att en sådan ären viktig del i den läkningsprocess som måste få ta sin tid. Domkapitletframhåller att läkningsprocessen inom kyrkan lägger ett stort ansvarpå biskop och domkapitel att både respektera de två uppfattningar somföreligger i kvinnoprästfrågan och samfidigt söka lösningar i den riktning somutredningen har angett. anser det synnerligen betydelsefullt attutredningen så klart betonar, att dess förslag till lösning överlämnar åtkyrkan själv att söka bemästra de problem, som den rådande meningsmotsättningenskapar. Det är enligt av fundamental betydelse att kyrkanssjälvständighet värnas och att man från statligt håll respekterar att detta ären övervägande inomkyrklig fråga som kyrkan såsom ett trossamfund måste lösautifrån sina egna förutsättningar. Men det är också av fundamental betydelseatt kyrkan besinnar sitt ansvar och medvetet bearbetar de kvarstående samarbetsproblemen,framhåller domkapifiet. i anför att samvetsklausuleninnebär ett gemensamt åtagande av statsmakt och kyrka. Någon antydan om tidsbegränsninginnehåller klausulen inte och kan enligt inte heller utläsas avsärskilda utskottets betänkande. framhåller att vad som inträffatefter kyrkomöte synes ge vid handen att man från statligt håll inte ärberedd att över huvud taget ge sanktion åt några regler eller uttalanden, somskulle innebära att man godtar att minoriteten fillförsäkras rätt att i vissaavseenden handla på ett sätt, som man från sin övertygelse finner nödvändigt.Alternativ B, som eljest skulle vara en naturlig lösning och som skulleinnebära att man i princip står fast vid de åtaganden statsmakterna gjorde år1958 synes därför inte erbjuda en framkomlig väg. menar att i dettaläge förefaller alternativ A att vara det enda möjliga alternativet.Domkapitlet framhåller att det är av avgörande vikt att man från statligt hållrespekterar att ämbetsfrågan är en inomkyrklig fråga som kyrkan måste fåbearbeta utifrån sina egna förutsättningar. Att man från statens sida skullesätta en definitiv "bortre gräns" för anställning som präster isvenska kyrkan för vissa prästkandidater eller begränsa biskopensvigningsfrihet skulle enligt innebära att man inte visade sådanrespekt. anser att vissa uttalanden i 1981/82:93 55 utredningens betänkande kan missuppfattas så att man fårintrycket att detta skulle vara avsikten. Enligt förtjänar vad somhar sagts i det särskilda yttrandet beaktande. Det är heller inte förenligt medden för kyrkan nödvändiga friheten att statsmakten förbehåller sig att avgöraom utvecklingen inom kyrkan går i en för staten acceptabel riktning och , om man finner så inte vara fallet, "tvingas att göra ingripanden somegentligen strider mot deras syn på ". Med ett sådantsynsätt gör man kyrkans självständighet i dess egna inre angelägenheter rentillusorisk, framhåller . i finner det inte vara fruktbart attnärmare analysera om utredningens tolkning av samvetsklausulen och det faktiskaproblemläget är riktig - framför allt vilken plats kvinnoprästmotståndarnasuppfattning i ämbetsfrågan har inom kyrkan. , som ansluter fillalternativ A, anser att det måste ankomma på kyrkan själv att lösa den aktuellafrågan, ingen annan kan ha kompetens att tvinga på kyrkan någon lösning. Det äralltså kyrkan som måste komma fram till en lösning på det som är konflikten-att en betydande del av prästerna har en uppfattning i ämbetsfrågan somstrider mot det beslut som kyrkan i rättslig ordning tog . Men lösamåste enligt betyda att bringa konflikten ur världen, inte attpermanenta den genom något kompromissdokument med diverse regler hur konkretakonfliktsituationer på lokalplanet skall upp. Målsättningen för en kyrkamåste enligt vara en samsyn i de stora frågorna. Särskilt måste detgälla det sublimaste uttrycket för kyrkans budskap -gemensamhet i gudstjänsten mednattvarden som dess innersta kärna. Kyrkans medlemmar i allmänhet och isynnerhet de som är satta att leda gudstjänsten måste kunna mötas just där,framhåller . Vad som verkligen är kyrkans tolkning av bekännelsenkan enligt inte i längden hållas svävande. i Växjöansluter sig till de grundvärderingar som ligger bakom utredningens fyrautgångspunkter och tillstyrker alternativ A. anser att det inte kanbetraktas som omotiverat, när samvetsklausulen nu blir föremål för omprövning.Domkapitlet framhåller att det debatt ofta har gjorts gällandeatt samvetsklausulen skulle vara tidsbestämd och endast avse de präster som vari tjänst när den kom till. En dylik tolkning måste enligt uppfattningbetecknas som en efterhandskonstruktion. Ett motivuttalande gäller så länge enlag gäller. Någon begränsning i tiden finns alltså inte. Men riksdag ochkyrkomöte har enligt självfallet ständigt möjligheten att anta enny lag och därmed en ny motivskrivning. menar vidare attutvecklingen bör formas både av den religiösa frihetens och av jämställdhetensprinciper. Naturligtvis kan det bli en konflikt, om frihet skall tillåtas ochom man menar något med jämställdhet. Troskonflikter bör enligt domkapitletlösas genom teologiska argument och inte genom legalt tvång. i Lundanser att målet måste vara att alla präster i skall kunnatjänstgöra med varandra i alla funkfioner. 1981/82:93 56 Samverkan i denna är naturligtvis häravgörande. Det är enligt uppfattning nödvändigt att åtgärdervidtas som kan främja en utveckling mot att det målet nås, bl. a. genom att samvetsklausulenupphör att gälla som lagmotiv, vilket kan ske genom att behörighetslagupphävs. Enligt är det nödvändigt att kyrkan själv får lösa frågan.Domkapitlet menar att kyrkan har förutsättningar för att själv komma till rättamed problemet. fäster därvid avseende vid den utbildning avblivande präster som i kyrkans egen regi numera drivs vid pastoralinsfituten.Kyrkan har här en möjlighet att påverka blivande präster så att förutsättningarskapas för en ny och bättre anda, framhåller domkapifiet. Enligt dotnkapidet iKarlstad skall möjligheterna till ett snabbt övervinnande av motståndet motkvinnliga präster inte överdrivas. Det finns hos motståndarna till kvinnligapräster en strävan att på något sätt markera att det finns två slags präster:de som menar att ämbetet skall vara öppet för både kvinnor och män och de sominte anser detta. Väjningsrätten är nu ett medel att hålla den gränsen levande.Det kan också tänkas andra medel. Eftersom dessa medel inte bara ärsamvetssaker utan också ett medel att hålla samman en grupp, kan de enligtdomkapitlet bli svåra att övervinna. Därför måste domkapitlen vara inställda påett aktivt handlande för att uppnå det avsedda målet, nämligen fullarbetsgemenskap bland präster oavsett kön, framhåller . Domkapitleti anser att kvinnoprästfrågan måste lösas genom teologiskaställningstaganden och inte genom en mer eller mindre framtvingad lagstiftning.Enligt speglar utredningens överväganden i vissa fall tankar omstatens överhöghet över som rimmar illa med den svenskakyrkoförfattningen. För framstår det som allt klarare att fråganom samexistens inom inte primärt är en författningsfråga utan enpersonalvårdsfråga. Styrelsen för i utlandet framhåller attkvinnas behörighet till prästämbetet knappast kan vara bara enjämställdhetsfråga. Enligt styrelsen är den med synsätt enteologisk fråga. Styrelsen anser att det är av synnerligen stor vikt attsvenska kyrkan verkligen får den arbetsro som är nödvändig för att lösaett svårt problem. Styrelsen menar vidare att det är väsentligt att kyrkan integenom direktiv utifrån tvingas behandla s. k. kvinnoprästmotståndare på ett iett demokratiskt samhälle icke tillfredsställande sätt. Styrelsen upplyser attden har fastslagit att såväl män som kvinnor har rätt attsöka och inneha tjänst hos i utlandet. Styrelsen ansluter sig tillalternativ A. Jäinställdhetskommitténframhåller att statsmakterna icke kan undanta från de allmännasträvandena i samhället mot jämställdhet mellan kvinnor och män. Dennagrundläggande uppfattning finns numera dokumenterad både i regeringsformen ochi jämställdhetslagen, behörighetslag kan enligt kommittén därför sägasha spelat ut sin roll och 1981/82:93 57 man behöver inte dessutom genom särlagstiftningytterligare understryka denna självklarhet. Kommittén framhåller att det gälleratt se till att kvinnor även får reella möjligheter att bli präster och attkunna fullgöra prästerlig tjänst. Kommittén tar inte ställning till vilket lagteknisktalternativ som väljs för att upphäva samvetsklausulen. Kommittén är emellertidtveksam till det resonemang som utredningen för om möjligheterna för dem sominte delar uppfattningen att kvinnor skall ha rätt till prästerlig tjänst attbevara 'hemortsrätt i . Kommittén framhåller att utredningensförslag innebär att samvetsklausulens effekter kommer att kvarstå under långtid framöver. Enligt kommittén medför detta att manliga präster under omkring40 år kommer att kunna vägra att samarbeta med kvinnliga kollegor. Biskopsmötet anser att det är nödvändigt att med storkonsekvens hävda att målet är att alla präster samarbetar med varandra i allatjänstefunktioner. Biskopsmötet anser vidare att det med samma konsekvens måstehävdas att vad det därvid framför allt gäller är samverkan i gudstjänsten,främst i nattvarden. Att permanenta ett förhållande där vissa präster inteerkänner andra som präster och av den anledningen inte kan fira nattvard meddem löser enligt Biskopsmötet inte problemet. Biskopsmötet betonar att denyttersta målsättningen måste vara full gudstjänstgemenskap. godtar i allt väsentligt de skäl ochsynpunkter som utredningen åberopar till stöd för alternativ A, vilketförbundet tillstyrker. Förbundet noterar med tillfredsställelse att statsmakternaså långt möjligt vill undvika att gripa in i kyrkans inre liv. Förbundet anseratt det inom synes finnas en början till en helandeprocess i ämbetsfrågan. Enligt förbundet finns det stora möjligheter attbearbeta och finna lösningar-på de problem som återstår, trots kvarvarandemotstånd mot kvinnliga präster. Förbundet betonar pastoralinstitutensmöjligheter att bearbeta frågeställningarna kring ämbetet i den praktiskaprästutbildningen. Förbundet understryker också möjligheten att via perso-nalrekryteringsnämndenverka för ett aktivt rekryteringsarbete. Det är förbundets förhoppning attsvenska kyrkan under de nya förutsättningar som ges själv skall kunna ta detansvar som lagstiftningen ålägger den och att statsmakterna inte skall behövagripa in med särlagstiftning för . ulbildnings?iämndupplyser att den i enlighet med remissbeslutet har inhämtat yttranden frånpastoralinstituten i och . Liksom båda instituten förordar nämndenalternativ A. Nämnden menar att kyrkan inom sig har förutsättningar att i ettlångsiktigt perspektiv finna lösningar som låter ämbetsfrågan träda tillbakaför kyrkans evangeli-satoriska och sociala uppgift. Enligt nämnden har via den nya praktiska prästutbildningen nu möjligheter att bearbetaämbetsfrågan på ett sätt som inte fanns. i stiftanser öet självklart att de båda trosuppfattningarna i kvinnoprästfrågan ocksåi framtiden får finnas sida vid sida inom kyrkan. framhåller attkyrkan själv har ett 1981/82:93 58 ansvar att se till att de båda uppfattningarnasföreträdare lojalt kan samarbeta och ges möjligheter till sådant samarbete.Enligt stiftsrådet måste ordet hemortsrätt innebära att den som är motståndaretill kvinnliga präster skall kunna inneha också prästerlig tjänst. Om ordethemortsrätt för minoriteten endast skulle innebära en möjlighet tillprästvigning men inte möjlighet till att inneha prästerlig tjänst inom kyrkan,innebär det väsentliga inskränkningar utifrån hur man vid reformens antagandebedömde framtiden. När behörighetslag kom till förutsattes attmeningsmotsättningarna skulle bestå och kyrkan ta på sig uppgiften attfortsättningsvis leva med denna motsättning. Dennamotsättning finns flerstädes i kristenheten, utan att man fördenskull velatifrågasätta legitimiteten i de olika företrädarnas uppfattning, framhåller stiftsrådet. Ansgarsförbundetframhåller att frågan om kvinnliga präster inte är en könsfråga, utan en frågaom tro och tolkning av Bibel och bekännelse. Frågan kan därför inte lösas medlagstiftning. Förbundet menar att en mjuk övergång och en läkning bäst främjas,om kyrkan själv får lösa de problem som kommer att uppstå. Kyrkan måste självmed ömsesidig varsamhet och ömhet aktivt arbeta för en lösning efterbehörighetslagens upphävande, framhåller förbundet. iSverige konstaterar att utredningens förslag är realistiskt och har möjlighetatt underlätta en utveckling mot jämställdhet mellan kvinnor och män iprästämbetet. Mer än så kan man knappast kräva av statsmakterna, framhållerKristna studentrörelsen. kyrkliga kvinnoråd anser att någraspecialbestämmelser för inte bör gälla och att enbehörighetslag speciellt för kvinnor är fullständigt onödig och dessutomdiskriminerande. Enligt kvinnorådet är jämställdhetsprincipen en självklarprincip också i . framhåller att det efterbehörighetslagens upphävande bör ankomma på att bemästra samarbetsproblemenoch styra kyrkans framtida utveckling mot hel och full jämställdhet mellankvinnor och män som präster i . anser attprästvigning av motståndare bör ske också i fortsättningen, men att alla somefter prästvigs för tjänJt < måste kunna tjänstgöratillsammans med kvinnliga präster. TCOinstämmer i utredningens ståndpunkt att statsmakterna inte kan undanta från de allmänna principerna om jämställdhet mellan kvinnor och män somgäller i samhället, TCO anser att de regler om jämställdhet mellan kvinnor ochmän som har accepterats i arbetslivet skall gälla fullt ut också inom . Enligt TCO finns det inte längre skäl att behålla 1958 årsbehörighetslag. TCO avvisar utredningens alternativa förslag som medger väjningsrätteller undantagsregler. 5/1COISR framhåller att det i dagens samhälle är ensjälvklar princip att kvinnor och män skall ha lika rättigheter och att dennagrundsyn finns såväl i regeringsformen som i jämställdhetslagen. /SR anseratt statsmakterna inte kan göra avsteg härifrån när det gäller svenska kyrkan.SACO/SR 1981/82:93 59 tillstyrker alternativ A. Därmed slår statsmakterna fastatt allmänna regler om jämställdhet skall gälla även inom iframtiden, framhåller /SR. Det markerar också kyrkans integritet ochansvar. Den framtida utvecklingen kommer att bero på kyrkan själv, påpekarSACO/SR. Att jämställdhet mellan kvinnor och män möter praktiska problem påmånga områden är välkänt, men färdriktningen är klar. Den gäller enligt /SRäven . upplyser att såvälförbundet som helhet som dess styrelse är delad i fråga om kvinnliga präster.Förbundet avvisar alternativ C men kan inte klart förorda vare sig alternativ Aeller alternativ B. Förbundet avvisar vidare tanken på en bortre gräns förprästvigning av den som i ämbetsfrågan har en avvikande ståndpunkt. Förbundetuttalar att lösningen av kvinnoprästfrågan måste såsom en kyrkans egenangelägenhet anförtros kyrkans egna organ. anser ilikhet med utredningen att statsmakterna inte kan undanta frånde allmänna principer om jämställdhet mellan kvinnor och män som gäller isamhället. Förbundet menar att allmänna regler om jämställdhet skall gälla äveninom . Förbundet tillstyrker att 1958 årsbehörighetslag och därmed även samvetsklausulen upphör att gälla från den 1januari 1983, erinrar om att förbundet i slutetav ifrågasatte om generation efter generation av nya präster skulleha rätt att städja sig på samvetsklausulen. Förbundet uttalade redan då kravetatt de präster som inträdde i sitt ämbete skulle vara beredda att följalagstiftningen och samarbeta med de kvinnliga prästerna. Sedan prästämbetet öppnadesför kvinnor, har speciell hänsyn tagits till kvinnoprästmotståndarna. har det skett på bekostnad av kyrkans trovärdighet bland medlemmaroch till förfång och men för de kvinnliga prästerna i deras ämbetsutövning.Detta kan inte längre accepteras. Förbundet anser att situationen nu är såohållbar att samhället måste ingripa, även om förbundet i princip anser attsvenska kyrkan själv skall besluta om sitt inre liv. Förbundet beklagar djuptatt kyrkan inte själv har lyckats lösa konflikterna kring kvinnoprästfrågan.Förbundet är inte berett att föreslå hur man lagtekniskt löser frågan om attupphäva samvetsklausulen. instämmer i utredningensuttalande att statsmakterna inte kan undanta från de allmännaprinciper om jämställdhet mellan kvinnor och män som gäller i samhället i ochmed att själv har fastställt att kvinna kan inneha prästämbeteutan hinder av bekännelsen. Förbundet som förordar alternativ A betonar att densom efter samvetsklausulens undanröjande inträder som präst i svenska kyrkanmåste vara beredd på att det kommer att krävas av honom att han skall i allatjänstefunktioner samarbeta med andra präster i kyrkan oavsett kön. Vad kvinnoprästfråganegentligen gäller är enligt förbundet att skapa ett fungerande samarbete inomkyrkan grundat på ett lojalt respekterande av kyrkans officiella ordning,som en annan trosuppfattning respekteras som förenligt med 1981/82:93 60 socialdemokratiska kvinnoförbundframhåller att ett så stort trossamfund som naturligtvis kanrymma olika trosuppfattningar, men när den ena trosuppfattningen mynnar ut itrakasserier mot en grupp inom kyrkan, nämligen de kvinnliga prästerna, hotashela gemenskapen inom . Förbundet anser att någon särskild . lagatt kvinna är behörig till prästerlig tjänst inte längre behövs. Förbundettillstyrker utredningens förslag om upphävande av lag och därmed samvetsklausulenutan att det stiftas en ny behörighetslag.