prop · G503180 · 1981-12-31 00:00:00 — Enligt lagutskottet måstedet anses riktigt att näringsidkare, som redan är underkastad tillsyn av särskild myndighet, ställs under tillsyn av samma myndighet när det gäller efterlevnaden avkonsumentkreditlagen. Utskottet tillstyrkte därför att verksamhet som står under tillsyn av försäkringsinspektionen undantas från tillsyn av lagen. fannutskottet att denna ordning kunde medföravissa problem i det att reglerna om inspektionens tillsyn inte inskränker de befogenheter som tillkommer KO enligtmarknadsföringslagen. I konsumentkreditlagenföreskrivs att i fråga om underiåtelseatt lämna information rörande effektiv räntam.m. Med hänsyntill att KO sålunda har möjlighet att ingripa med t.ex. informationsföreläggande, förutsatte utskottet att inspektionsmyndigheterna - för undvikande av kompetenskonflikter -vid utfärdandet av anvisningar för bankers och försäkringsbolags information om effektiv ränta samrådermed konsumentmyndigheterna (LU 1977/78:5 sid. 21). Lagen (1971:238) om hemförsäljning m.m., hemförsäljningslagen,syftar till att skydda konsumenterna mot påtryckning 1981/82:180 Bilagedel 556 och överrumpling vid hemförsäljning och jämförbara försäljningsformer.Lagens tillämpningsområde är främst yrkesmässigförsäljning av lös egendom avsedd huvudsakligen för enskilt bruk, men även vissa abonnemangsavtal faller under dess tillämpningsområde.Lagen gäller inte försäkringsavtal. Konsumentskyddet har utformats såsom en rättför konsument att frånträda avtalet (ångerrätt).Konsumenten skall erhålla en särskild blankett föravbeställning (ångerblankett). Beträffande försäkringsavtalhänvisade departementschefen tillbestämmelserna i 302 § försäkringsrörelselagenoch till de av försäkringsbolagen träffade anskaffningsöverenskommelserna. Om missförhållandenskulle ge sig tillkänna i samband med anskaffning av försäkringar ihemmen och på liknande platser gav enligtdepartementschefen bestämmelserna i 302 § försåkringsrörelselagentillräckliga möjligheter till ingripanden (prop. 1971:86 med förslag till lag om hemförsäljning m.m. sid. 66 f). I betänkandet (SOU 1979:76) Ny hemförsäljningslaghar föreslagits ändrade bestämmelserpå detta område. Enligt förslagetskall den nya lagen bli tvingande i sin helhet och gälla då näringsidkare eller dennes ombud personligen eller pertelefon yrkesmässigt söker upp konsumenter i syfte att sälja. De föreslagna nya bestämmelserna om aviseringsskyldighet och ansvar för ombud fårbetydelse på försäkringsområdet. Aviseringsskyldigheten innebär att en försäljare innan han besöker enkonsument i dennes bostad måste aviserakonsumenten om att han önskar besöka honom. Försäljningsbesökutan avisering och utan konsumentens samtycke skall enligt förslaget anses som otillbörlig marknadsföringenligt 2 § marknadsföringslagen. Ingripande och eventuellt vitesförbud skall såledesske enligt marknadsföringslagen. Den civilrättsliga sanktionen består i att avtalet inte blir gällande mot konsumenten. 1981/82:180 Bilagedel 557 Ombuden vid hem- och telefonförsäljning föreslås få samma ställninggentemot konsumenterna som butiksbiträdenhar . Detta innebär att överenskommelse mellan ombudet och en konsument, som är i god tro, blir bindande för näringsidkaren.Om ombudet skulle ha handlat i strid mot sina instruktioner är det en sak mellan ombudet och näringsidkaren och det drabbar alltså inte konsumenten. Förslaget till ny hemförsäljningslaginnehåller slutligen också en särskildbevisregel, vilken föreskriver att bevisbördan ligger pånäringsidkaren vid vissa tvister,t.ex. om huruvida konsumenten har lämnatsitt samtycke till ett säljbesök. Lagen (1974:8) om rättegången i tvistemålom mindre värden, småmålslagen, är normalt tillämpligi alla dispositiva tvistemål som rör värden somuppgår till högst ett halvt basbelopp enligt lagen om allmän försäkring (uppgick ett basbelopp till ). Oavsett värdet kan dock lagens förenklade förfarandekomma till användning om tvisten huvudsakligen rör fråga varöver utlåtandeavgivits av eller om parterna överenskommit att lagen skall tillämpas och rättenfinner detta lämpligt. Småmålslagen harsärskilt tillkommit med tanke på konsumenttvister. Tanken bakom lagen äratt genom ett enkelt och billigt förfarande,framför allt låga rättegångskostnader, underlätta för medborgarna både i deras egenskap av konsumenter och eljest att få till ståndett domstolsavgörande i mindre tvister, i regelutan advokathjälp. Tingsrätten skall därför lämna allmänheten upplysningar om förfarandet och i viss mån vägleda parterna vid talans utförande. Målenskall om möjligt slutbehandlas redan vid första inställelsen.För överklagande till hovrätten krävs prövningstillstånd. 1981/82:180 Bilagedel 558 Enligt rättshjälpslagen (1972:429) kan, med vissa undantag, allmän rättshjälp utgåtill enskilda personer eller dödsbon i rättsliga angelägenheteroavsett om de behandlats vid domstol eller annan myndighet eller om det är fråga om ärenden av utomprocessueU natur. Uid allmän rättshjälp betalar staten kostnaderna i den angelägenhet som rättshjälpen avser. Den rättssökande skall dock efter förmåga bidratill att täcka kostnaderna. Rättshjälp utgår ocksåför kortare juridisk rådgivning. trädde omfattande ändringari lagen i kraft. Dessa innebär bl.a förenklingar förden rättssökande allmänheten. För den som på grund av sina inkomstförhållanden inteär berättigad till allmän rättshjälp eller, med tanke på kostnadsbidraget, som ett kompletterande stöd även när rättshjälp utgårär rättsskyddsförsäkringen av stor praktisk betydelse. Rättsskydd ingår regelmässigt som ett moment i moderna paketförsäkringar för konsumenter. Rättsskyddinnebär att försäkringsbolaget,med vissa undantag, i tvist som kan prövasav tingsrätt, fastighetsdomstol eller bostadsdomstolbetalar nödvändiga och skäliga advokat- och rättegångskostnadersom den försäkrade inte kan få betalda av statsverket ellermotpart. Ersättningen är maximerad och i varje särskilt fall gällerförsäkringen med en självrisk. Till skillnad från den allmännarättshjälpen betalas genom rättsskyddet även motpartens kostnader om den försäkrade förlorar ett måloch därför ådöms att utge rättegångskostnadsersättning till motparten. 3.2.9 förslag till konsument tjänstlag För tjänster finns det praktiskt taget inte någon konsumenträttslig lagreglering. Man hartvingats lösa uppkommande 1981/82:180 Bilagedel 559 rättsfrågor med hjälp av analogier. I sitt betänkande (SOU 1979:36) Konsumenttjänstlag har konsumenttjänstutredningen sökt ge lagregler om de huvudfrågor av praktisk betydelse som möter i samband med avtal om konsumenttjänster. Förslagetär under beredning iregeringskansliet. Den föreslagna konsumenttjänstlagen omfattar endast avtal om arbete på lös sak ochavtal om arbete på fast egendom (dock intebostadsbyggande). Bestämmelserna är i huvudsak tvingande till konsumentens förmån. Lagförslaget innehållerutförliga bestämmelser om näringsidkarensprestation, priset på tjänsten, en generell avbeställningsrätt för konsumenten,hävning av avtalet och skadestånd. Utredningen konstaterar att man kan avskilja några typer av tjänsteri vid mening som klart bör falla utanför en konsumenttjänstlag.Skälen för detta är väsentligen två, nämligen antingen att särskildlagstiftning öm avtalstypen redan föreligger eller övervägs i annan ordning eller att avtalstypen ter sigalltför särpräglad för att rimligen kunna passas in i ettlagstiftningsarbete som rör konsumenttjänster i allmänhet.Utredningens direktiv nämner som exempel försäkringsavtalen.Dessa har därför utredningen ansett falla utanföruppdraget. Lagförslaget har utformats så att det i ett senare skede kan byggas på med särskildakapitel rörande andra typer av tjänster som lämpligenkan inrymmas i en allmän konsumenttjänstlag. förvaring, undervisning och rådgivningsverksamhet. När det gäller dessa tjänster räknaremellertid utredningen med att konsumenttjänstlagensregler åtminstone t.v. i betydande utsträckning kan tillämpasanalogt såsom uttryck för dispositiv rätt. 1981/82:180 Bilagedel 560 3.3 Viss annan lagstiftning m.m. 3.3,1 Konkurrensbegränsningslagen I syfte att främjaen från allmän synpunkt önskvärd konkurrens inom näringslivet har genom lagen (1953:603) om motverkande i vissa fall avkonkurrensbegränsning, konkurrensbegränsningslagen, dels föreskrivits direkt förbud motvissa arter av konkurrensbegränsning, delstillskapats en ordning enligt vilken det skall ankomma på att genom förhandling sökaundanröja skadlig verkan av konkurrensbegränsning som bringas under dess bedömning. De direkta förbudenavser två slag av konkurrensbegränsningar. En företagarefår inte beträffande varor som skall säljas vidare bestämmavilket pris återförsäljaren i sin tur skall betinga sig(bruttoprisförbudet) utan får endast till vägledningför prissättningen ange s,k, cirkapris. Det andra förbudet innebäratt företag som ämnar ge anbud påvaror eller tjänster inte får komma överensom att samråda med varandra innan de lämnar sina anbud (anbudskartellförbudet). Förhandlingsfallen avserkonkurrensbegränsningar som inte preciseratangivits i lagen men som kan anses fglla inom en allmänt hållengeneralklausul, dvs, en lagbestämmelse somgenerellt bestämmer vad som är skadligt frånsamhällets synpunkt. Enligtgeneralklausulen skall man prövakonkurrensbegränsningens inverkan på prisbildningen, effektiviteten i näringslivet och påandra konkurrerande företags verksamhet. Är konkurrensbegränsningenspåverkan i dessa hänseenden frånallmän synpunkt otillbörlig är den ilagens mening skadlig och skall föranledaatt förhandlingar tas upp inför . Avslutas förhandling utan att skadlig verkan av konkurrensbegränsningen kunnat undanröjas kan domstolen vid fall av leveransvägran framtvinga leverans genom vitesföreläggande. 1 andra fall skall, om ärendet ärav större vikt, förhållandet anmälas till regeringen. 1981/82:180 Bilagedel 561 Näringsfrihetsombgdsmannen (NO) är den myndighet som i första hand tar upp konkurrensbegränsningar till bedömning.Detta sker både på eget initiativ och efter anmälan.Viktiga upplysningskällor för NO i initiativverksamheten är uppgifter i pressen och i de offentligakartellregister som förs av Statens pris- och kartellnämnd (SPK), bankinspektionen och - med avseende på försäkringsväsendetsom också är underkastat lagen - av försäkringsinspektionen. Sistnämnda myndigheter hjälper NO med utredningar och kan med stöd av lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighet rörande pris- och kartellförhållanden kräva att företaglämnar alla uppgifter som behövs för bedömning av konkurrensbegränsningens verkningar, såsom priser, intäkter,kostnader och vinster. I de flesta fall därNO klargör sin inställning att viss konkurrensbegränsning ärskadlig upphör företagen självmant med begränsningen eller ändrarden så att de skadliga verkningarna försvinner. Det blir därför mera sällan som ärendenabehöver dras inför . behandlade NO drygt 650 ärenden. Av dessa var 441 nya ärenden. NO gjorde framställningarom utredningar m.m. hos Statens pris- och kartellnämnd. En framställninggjordes till försäkringsinspektionen och gälldepremiesättningen beträffande motorfordon för yrkesmässig uthyrning samt försäkring för bilhandel, bilverkstad och garageföretag (flytande försäkring) (dnr 308/79). Bland övrigahandlagda ärenden örande försäkring kan nämnasatt NO fört ett ärende som gällerförsäkringsbolagens vägran att godta andra juridiskaombud än advokater vid rättsskydds-försäkringsfall till för prövning (dnr338/79). Efter ingripande av NO har vidare en rekommendation från beträffandepremiesättningen på s.k. garageförsäkring upphörtatt gälla (dnr 222/79). En uppföljning av effekterna av att överenskommelsen slopades gjorde i separat ärende (dnr 385/79). NO har vidare ifrågasatt om inte vissa bestämmelser som reglerar Bilklassnings- kommitténs verksamhet och som gäller självrisker och vagn-36 1981/82. 1981/82:180 Bilagedel 562 skadegarantier kommer i konflikt med anbudskartellförbudet i 3 §konkurrensbegränsningslagen (dnr 383/79). Dettahar lett till att FSAB hos begärt dispens frånförbudet vad gäller vagnskadegarantier (dnr 445/80). När det gällersjälvriskerna kommer modifiering att göras så att bestämmelserna inte längrekommer i konflikt med förbudet. Ett förslag till ny utbyggdkonkurrensbegränsningslag har lagts fram avkonkurrensutredningen (SOU 1978:9). Enligt förslagetskärps och kompletteras den nu gällande lagstiftningen. Till de två i lagen direkt angivna förbuden föreslås två nyastraffbelagda förbud, ett priskartellförbud och ett marknadsdelningsförbud. Uidare föreslås bl.a. att skall kunna förbjuda näringsidkareatt tillämpa visst avtal eller avtalsvillkoreller annat konkurrensbegränsande förfarande eller ålägga näringsidkarenatt tillhandahålla viss vara, tjänst el.ler annan nyttighet på villkor som motsvarar vad han erbjuder andra näringsidkare. Utredningsförslaget har remissbehandlats och övervägs f.n. iregeringskansliet. 3.3.2 Lagen om kreditpolitiska medel Lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel innefattar bestämmelser om allmänplaceringsplikt m.m. avseende bl.a. försäkringsbolagen. Syftet med lagen är att dels skapa utrymme för bostadsbyggandets kreditbehov, eftersom detta isin reala omfattning är beslutat av statsmakterna, delsvidga förutsättningarna för statens upplåning utanförbanksystemet i överensstämmelse med stabiliseringspolitiska önskemål. Lageninnehåller bestämmelser om de instrument som , efter förordnande av regeringen, vid behov kan använda för att genomföra sin kreditpolitik vid var tid. Regeringen har i förordningom allmän placeringsplikt och räntereglering (SFS 1980:132) föreskrivit att allmän placeringsplikt och ränteregleringenligt lagen om kreditpolitiska Prop.1981/82:180 Bilagedel 563 medel får tillämpas i frågaom försäkringsföretag med svensk koncession. Tillsynen utövasdels av , dels av de myndigheter som i andra sammanhang har att utöva tillsyn överde institut som berörs av lagstiftningen - bank- och försäkringsinspektionen.För att få en effektiv tillsyn utan kompetenskonflikter ansåg departementschefen att skulle svara för att efterlevnaden sker av de rent kreditpolitiskafunktionerna och att de statliga tillsynsmyndigheterna skulle utöva tillsyn i de avseenden som rör allmänbank- respektive försäkringslagstiftning. Skulle i någotsammanhang oklarhet råda angående tillsynen torde frågan lösas genomsamråd mellan de berörda tillsynsorganen (prop. 1974:168 med förslag till lag om kreditpolitiska medel m.m. sid.187). Enligt datalagen (1973:289) prövar datainspektionen frågor orn tillståndför samtliga personregister utom sådana vars inrättandebeslutas av regeringen eller . Datainspektionen utövar tillsyn överatt automatisk databehandling inte medförotillbörligt intrång i den personliga integriteten. har avgivit ett delbetänkande Ds E 1980:3 Konsumentskyddet inom bankområdet och bankinspektionens styrelse. 1981/82:180Bilagedel 564 4 ORGAN SOM TILLUARATAR KONSUMENTINTRESSET PÄ FÖRSÄKRINGSOMRÅDET Försäkringsinspektionenhar som central förvaltningsmyndighet till uppgift att utövatillsyn över det enskilda försäkringsväsendet. Cheffor inspektionen är en generaldirektör. Inom inspektionen finnstre byråer, en för livförsäkringsärenden, en för försäkringsjuridiska och administrativa ärendenoch en för skadeförsäkringsärenden. Byrån för livförsäkringsärenden förestås av en överinspektör. Vardera av de två andra byråerna förestås av enbyråchef, överinspektören eller en av byråcheferna ärgeneraldirektörens ställföreträdare, f.n. den byråchef som är chef för skadeförsäkringsbyrån. Inspektionenbestår f.n. av 47 tjänstemän. finns dessutom två med ekonomiska frågor väl förtrognasakkunniga som regeringen utser särskilt. Inspektionenfungerar som ett enrådighetsverk. Generaldirektörenbeslutar således i princip ensam i ärendensom rör verksamheten. Detföreligger ett förslag att ge försäkringsinspektionen en lekmannastyrelse (Ds E 1979:8Lekmannastyrelse för försäkringsinspektionen Promemoria avgiven av försäkringsverksam-hetskommittén) . Denförsäkringsjuridiska och administrativa byrån består av en försäkringsjuridiskenhet och en administrativ enhet underställda en byråchef. Den försäkringsjuridiska enheten ansvarar förkoncessionsfrågor, övrig enligt försäkringsrörelselagen angiven associationsrättsligreglering och registrering, villkors- och skaderegleringsfrågor och förande Prop.1981/82:180 Bilagedel av kartellregister förförsäkringsväsendet m.m. Den administ-rativaenheten handlägger frågor rörandeinspektionens anslagsframställning,ekonomi och interna administrations-inkl. personalfrågor. Livförsäkringsbyrån består av livbolagssektionen och understödsföreningssektionen,underställda en överinspektör.Livbolagssektionen svarar för tillsyn över bolag som tecknar livförsäkring, sjukförsäkring ellerannan personförsäkring samt återförsäkringsbolag, där huvudgrenen ärlivåterförsäkring, ävensom förförsäkringsfrågor som aktualiseras inom deinternationella organisationerna. Understödsföreningssektionen svarar för tillsyn av och rådgivning till understödsföreningar. Skadeförsäkringsbyrånsvarar under ledning av en byråchef för tillsyn av skadeförsäkringsbolagen. framgår av nedanstående tablå. Avregeringen utsedda 2 sakkunniga Livförsäkrings-_br£n_ Prop.1981/82:180 Bilagedel 566 Enligt instruktionen (SFS 1979:743) åligger det inspektionen särskilt att 1 ta befattning med inländska försäkringsbolags och utländska försäkringsanstalters verksamhet enligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsanstalt att driva försäkringsrörelse häri riket, trafikskadelagen (1975:1410) och lagen (1976:357) om motortävlingsförsäkring samt med stödav dessa lagar utfärdade bestämmelser 2 utfärda föreskriftersom avses i 286 a § lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, 14 §trafikskadelagen (1975:1410) och 5 §lagen (1976:357) om motortävlingsförsäkring 3 vara tillsynsmyndighetför understödsföreningar 4 följa utvecklingen av och främja allmänkännedom om pris-och konkurrensförhållanden inomförsäkringsväsendet samt föra kartellregister 5 även i övrigt verka fören sund utveckling av försäkringsväsendet 6 ombesörja beredskapsplanläggning på försäkringsväsendets område Inspektionen avger till regeringen statistiska redogörelserför den verksamhet som bedrivs av försäkringsbolagenoch de understödsföreningar som står under inspektionens tillsyn. Inspektionen samrådermed ombudsmannen för näringsfrihetsfrågor i fråga om tillämpningav lagen om uppgiftsskyldighet rörande pris-och konkurrensförhållanden och med överstyrelsen för ekonomiskt försvari försvarsberedskapsfrågor. Enligt inspektionen ärden helt dominerande uppgiften, såsomden framgår av försäkringsrörelselagen, övervakningenav Prop.1981/82:180 Bilagedel 567 att försäkringsbolagen bedriver sin verksamhet under fullt betryggande former(soliditetskravet) inom ramen för en skäligt avvägdpremiesättning. En stor del avinspektionens kvalificerade personal ärbunden till fullgörandet av de primära arbetsuppgifter som är förenade meddenna övervakning, vilken innebär granskning av en mängd uppgifter som vid bestämdatidpunkter insänds till inspektionen. Denna insamling,granskning och sammanställning av uppgifter är dessutom ett led i framställningen av de tvåårliga statistikpublikationernaEnskilda försäkringsanstalter och Understödsföreningar. Inspektionen skall enligt sin instruktionäven i övrigt verka fören sund utveckling av försäkringsväsendet (sundhetsbevakningen). Huvudsyftet med försäkringsinspektionens kontroll över försäkringsbolagen äratt tillse att bolagen driver sin rörelseunder iakttagande av bestämmelserna i försäkringsrörelselagen. Tillsynen utövas på flera olikasätt. Ett viktigt led i tillsynen utgör ovannämndagenomgång och granskning av uppgifter somförsäkringsbolagen fortlöpande haratt insända till inspektionen. När förhållandena ger anledning därtill infordrar inspektionen också uppgifter i speciella frågor som synes börabli föremål för särskild uppmärksamhet. En annan viktig form för utövande avtillsyn över försäkringsbolagen är att försäkringsinspektionen på ort och ställe företar inspektioner av bolagens förhållanden. I speciell form utövas ocksåtillsyn därigenom att inspektionen i ettstort antal försäkringsbolag förordnar särskilt ombud och revisor. upphörde , och varudeklarationsnämnden. fördes konsumentombudsmannen (KO) och konsumentverketsamman till en myndighet, benämndkonsumentverket, där chefen tillika är KO. Prop.1981/82:180 Bilagedel 568 ärcentral förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor.Det primära målet för verksamheten är att stödjakonsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Verksamheten är begränsadtill att avse produkter som bjuds ut påden privata marknaden eller marknader som arbetar enligt likartade principer.Verket har dessutom att fullgöra deuppgifter som enligt marknadsföringslagenoch avtalsvillkorslagen ankommer påKO, har som den centrala förvaltningsmyndigheten det övergripande ansvaret för utvecklingen på konsumentområdet. Verket följeroch analyserar konsumenternas situation inom hela området och bedömerdärvid behovet av åtgärder i ettsamlat perspektiv. Verkets arbete inriktas i första hand på problem som berör människorsliv, hälsa och säkerhet, mera betydande ekonomiska risksituationersamt frågor som hänger samman med möjligheternaatt rationalisera hushållens arbete. Enligt instruktionen åliggerdet verket särskilt - att undersökaoch följa konsumenternas förhållanden att stödja hushållen i deras strävanatt utnyttja sina resurser så att de egnabehoven bäst tillgodoses att uppmärksammakonsumentgrupper som ekonomiskt, socialt eller utbildningsmässigt ärsvaga att övervaka marknadens utbud samt företagens marknadsföring och säljvillkor att utföra eller låta utföraundersökningar av olika varor, tjänster och andra nyttigheter att utarbeta riktlinjer för företagens marknadsföring och produktutformning att söka påverka producenter, distributöreroch marknadsförare att anpassa sin verksamhetefter konsumenternas behov Prop.1981/82:180 Bilagedel 569 - att informera konsumenterna om för dem väsentligafakta och förhållanden - att bringa konsumentproblem, somkräver åtgärder av sådant slag att verket inte kan vidta dem, tillansvariga organs kännedom att ta inititativ till och understödja sådanforskning inom verkets arbetsområde varsresultat kan väntas komma till praktisk användning i det konsumentpolitiska arbetet - att främjaundervisning och utbildning i konsumentfrågor Vidare svarar verket förden regionala konsumentverksamheten och förkontakter med den kommunala konsumentverksamheten. Verket har också den övergripandetillsynen över verksamheten med statligt stöd till kommersiell service i glesbygd. fårunderlag för sin verksamhet på en rad olika vägar.Av stor betydelse är den information som erhålls genom enskilda konsumenters kontakter med bl.a.kommunala konsumentorgan, hemkonsulenter, verkets egna rådgivare samt allmännareklamationsnämnden. Andra källor är statistik,undersökningsresultat, utredningsmaterialm.m. som löpande produceras av statistiskacentralbyrån, offentliga utredningar,forskare, branschorgan m.fl. Verket bevakar fortlöpande marknadens utbud samt företarundersökningar rörande de enskilda konsumenternas och hushållens förhållanden i olika hänseenden.Detta sker bl.a. genom beställning avundersökningar och forskning utanför verket. Verket genomför dessutom egna praktiska och teoretiska studiersamt system-och produktprovningar. Genom en analys av tillgängligt material söker verket bilda sig en uppfattningom i vilken utsträckning konsumenternas intressen ochbehov är tillgodosedda, I vissa fall avserdenna analys övergripande hushålls- eller samhällsfunktioneroch bedrivs i mer eller mindre omfattande utredningsprojekt. I andra fall är det frågaom beskaffenheten hos enskilda nyttigheter osv. 1981/82:180 Bilagedel 570 Om verket konstaterar förhållanden påmarknaden som strider mot eller inte till fullo svarar mot konsumenternasintressen, vidtas åtgärder i syfte att få förbättringartill stånd.