prop · G503130 · 1981-12-31 00:00:00 — Avfattningen av tillådighetsreglerna utvisar inteannat än alt de - med visst undantag i 4 § andra stycket skall tillämpas avsamtliga organ som har att pröva ett vattenföretags tillåtlighet. Om inte annaluttryckligen föreskrivs blir därför kapitlets bestämmelser gällande inte endastför den prövning som sker av vattendomstolar och förrältningsmän ulan även förregeringens prövning. Det torde då inte vara erforderligt atl, såsom skett i Prop.1981/82:130 277 6 § i förslaget, särskih föreskriva alt 3 kap. gäller för den prövning Lagrådets Lagrådet övergår härefter till att närmare behandlaenskilda paragrafer i förslaget. Kapitlet inleds med bestämmelser som ulan att varaegentliga tillåtlighetsregler ger anvisningar om hur vattenföretag skallutföras med avseende på omfattning och sätt. Det uttalas i motiveringen attdessa regler kan läggas till gmnd för jämkningar av ett i och för sigtillåtligt företag. Bestämmelserna synes med hänsyn till denna sin funkfion avjämkningsgrund inom ramen för den vattenrättsliga tillåtligheten och sinuppgift all vara en anvisning om hur tillåtliga företag skall ulföras passabättre in i kapitlet efter fillåtlighelsreglerna men före dejämkningsregler för speciella situafioner som kapitlet också innehåller.Lagrådet föreslår alltså att förevarande paragraf blir 7 §; 2-7 §§ i detremitterade förslaget får då paragrafnumren" 1 -6. Beträffande paragrafens tredje stycke är att sägaatl del reglerar frågan om skadeförebyggande åtgärder som utförs för attmotverka eller avhjälpa skador på allmänna intressen. Hit hör då också skadorsom drabbar ett så stort antal enskilda sakägare att del kan sägas vara eltallmänt intresse att de motverkas genom åtgärder. När det är fråga omskadeförebyggande åtgärder som främst är att se som alternativ till ersättningi pengar är 9 kap. I § tredje stycket tillämpligt. Det kan fömtses att prövningsorganen kommer attställas inför stora svårigheter när detta lagmm skall tillämpas. Vad som menasmed allmänna planeringssynpunkter framgår inte av lagtexten. Man är hänvisadatt söka ledning i förarbetena. Termen finns visserligen redan i 4 kap. 18 §VL, där den infördes i samband med den reform av prövningsförfarandet somdå gjordes och som främst innebar att större eller mera ingripande företagprövas av regeringen. Enligt gällande regler är det endast regeringen somföretar den övergripande bedömning som ligger i prövningen från allmännaplaneringssynpunkter. skall visserligen förbereda regeringensprövning och avge ett eget utlåtande till regeringen men detta behöver inteinnefatta någol ställningstagande till frågan om tillådigheten från allmännaplaneringssynpunkter; i den delen räcker det med att vattendomstolenöverlämnar det faktamaterial som den förfogar över (SOU 1970:40 s. 49 och prop.1971; 106 s. 111). När enligt förslaget kravet på överensstämmelse med allmännaplaneringssynpunkter nu skall gälla också vid vattendomstols ochförrättningsmans tillåtlighetsprövning skärps kraven på konkretion hos denplanering som skall kunna begränsa utrymmet för valtenförelag. Vad gäller den fysiska planeringen framgår avdepartementschefens uttalanden i såväl den allmänna (avsnitten 2.4.3 och 2.4.4)som den speciella motiveringen att man främst haft i åtanke den fysiskariksplaneringen och sådana översiktliga markanvändningsplaner som kommunernaunder beteckningar såsom markdispositionsplaner och områdesplaner upprättarinom ramen för den fysiska riksplaneringen. Även s. k. kommunöversikter räknashit. Planer och översikter av denna art saknar direkta rättsverkningar mentillmäts likväl stor betydelse i den praktiska tillämpningen. Förslagets innebördär atl sådana planer och översikter skall ingå i det material somvattendomstolarna och förrättningsmännen skall grunda sin prövning enligt 2 §på. Vad departementschefen i övrigt ullalat härom föranleder ingen erinran frånlagrådets sida. Uttalandena synes stå väl i överensstämmelse med den ståndpunktsom i praxis intagils vad gäller betydelsen av planer och översikter som nusagts vid prövningen av frågor om fastighetsbildning enligt 3 kap. 3 §fastighetsbildningslagen (se t. ex. NJA 1978 s. 261 och 1979 s. 543). När det är fråga om verksamhetsplanering kan det iännu högre grad än beträffande den fysiska planerin,gen uppkomma svårigheteratt avgöra vilka synpunkter som skall beaktas. En verksamhetsplanering sominnefattar handlingsprogram förutsätter i allmänhet en tillförsel av resurser,som kan vara mer eller mindre osäker. Vid beaktande av verksamhetsplaneringkommer också en tidsaspekt med som en komplicerande faktor. Frågan kan ställasexempelvis om det kan vara avsikten att en kraflverksutbygg-nad skall ansesotillåtlig därför atl i en i och för sig auktoritativ verksamhetsplaneringandra kraftverksutbyggnader i tiden lagts före den aktualiserade. Att olikasektorers verksamhetsplanering stundom kan vara inbördes motsägande kan ocksåförsvåra beaktandet av allmänna planeringssynpunkter. I sådana fall torde detvara naturligt alt anse att några auktorita-fiva allmänna planeringssynpunkterinte är för handen. Som vid mbriken till detta kapitel berörts börandra meningen i första stycket ändras så att det blir klart att avvikelse frånen fastställd generalplan eller detaljplan kan ske bara i samband medförprövning. Meningen kan lämpligen lyda; "Mindre avvikelse från planutgör dock inle hinder mot fillstånd fill förelaget, om avvikelsen är förenligmed planens syfte." Om prövningsmyndighelen har accepterat en avvikelsesåsom förenlig med planens syfte måste anses, med hänsyn till innebörden avrättskraftsreglerna i 15 kap., att denna bedömning står sig även gentemot planmyndigheterna.Byggnadsnämnden bör alltså inte senare kunna avslå en begäran om byggnadslovför den anläggning som tillåtits enligt detta lagmm på den gmnden att enavvikelse gjorts från planen eller all har en annan uppfattningom avvikelsens räckvidd. Motsvarande gäller prövningsmyndighetens avgörande avfrågan om anläggningen överens- Prop.1981/82:130 279 stämmermed fastställd plan. Vad nu sagts gäller med avseende på de Lagrådets planförhållandensom råder när prövningen av vattenföretaget sker. plansedermera ändras så att vattenföretaget kommer i strid häremot, liksom närplanläggning sker där det fömt inte fanns någon plan, måste antas vilketsynbarligen är innebörden också i ett uttalande av departementschefen iavsnitt 2.4.4 - att det uppkommer hinder för att genomföra vattenföretagettrots att det en gång befunnits tillåtligt. Den föreslagna dispensregeln, som har motsvarigheti flera andra lagar, medför den fördelen att en särskild prövning hosbyggnadsnämnden inte behövs när den anläggning som är i fråga inteöverensstämmer exakt med en fastställd plan och det är klart att avvikelseninte motverkar intenfionerna bakom planen. Någon risk för att planintressenainte skulle bli tillräckligt beaktade kan inte anses föreligga. För det förstaär det endast mindre avvikelser som får göras av . Vidare kanman, såsom förfarandereglerna är utformade, utgå från att frågan om planöverensstämmelseoch eventuell avvikelse kommer att behandlas i målet under medverkan avplanmyndigheter. Det kan också fömtsättas att domstolarna inte beslutar omavvikelse i strid mot planmyndigheternas uppfattning. Beträffande denlagtekniska utformningen kan möjligen övervägas att i byggnadslagen ta in enerinran om dispensregeln i förevarande paragraf. Stadgandet i andra stycket av paragrafen innefattarinte en fullständig reglering av frågan om vattenföretags förhållande till särskilda mark användningsbestämmelser. Som redan berörts görs i 16, 18 och 20 §§ naturvårdslagen förbehåll för prövning enligt VL. Innebörden är att, i fråga om strandskyddsområden samt läkt- och vissa andra arbetsföretag, de speciella skyddsreglerna i naturvårdslagen sätts ur spel och ersätts av det skyddssystem som ligger i de vattenrättsliga tillåtlighetsreglema. Mot bak gmnd av vad som lagrådet inledningsvis anfört om att tillåtlighetsreglerna bör vara uttömmande är det konsekvent att i 3 § andra stycket undanta nu berörda fall. Stadgandet kan då lämpligen ges följande avfattning; "Gäller eljest, i andra fall än som avses i 16, 18 och 20 §§ naturvårdslagen (1964; 822), särskilda bestämmelser inte motverkas." Enligt andra stycket kan regeringen i vissa fallmedge atl elt vattenföretag, som eljest inte skulle vara tillåtligt, får kommafill stånd. Bestämmelsen avser endast den prövning som sker sedanvattendomstol eller förrättningsman överlämnat frågan till regeringensavgörande. När det gäller andra fall, i vilka ett vattenföretags tillåtlighetskall prövas av regeringen, upptas i 11 kap. 6 § andra meningen en bestämmelse,som ger regeringen samma möjlighet att tillåta ett vatlenföretag som eljestinte skulle få komma fill stånd. Från systematisk synpunkt synes det vara lämpligastatt samtliga tillåtlighetsbestämmelser upptas i förevarande kapitel. 1981/82:130 280 veratt regeringen, om den finner ett vattenföretag vara av synnerlig Lagrådets betydelse från allmänsynpunkt, får medge att det kommer till stånd utan yttrande hinder av vad som sägs i 4§ första stycket torde därför böra avfattas så generellt, att den -liksom övriga beslämmelser i 3 kap. - omfattar även regeringensprövning i fall som avses i 11 kap. Det kan lämpligen ske genomatt orden "efter underställning enligt 12 kap. 29 § eller 13 kap. 42§" får utgå ur 4 § andra stycket. Av motivuttalandena till denna paragraf framgår attden ekonomiska bedömning, som i första hand skall ske vid avvägningen mellanfördelar och nackdelar av ett vattenföretag, skall avse de samhällsekonomiskaeffekterna. Detta uttalas inte explicit i lagstadgandet men får anses framgådärav alt det uttryckligen sägs att fördelarna av företaget skall bedömas ocksåfrån allmän synpunkt. Det kan emellertid anmärkas mot 5 § att den - om ensamhällsekonomisk avvägning avses bli säkrad - kanske alltför väl tillgodoserönskemålet att frigöra tillåtlighetsprövningen från matematisk exakthet.Fördelar, nackdelar och olägenheter - framför allt från allmän synpunkt kanvara av de mest skilda slag som inte kan åsättas värde i pengar. På förelagetsplus- och minussida kommer därför att uppföras storheter som inte ärjämförbara. Atl under sådana förhållanden ägna frågan om vilka samhälleligakostnader som skall lagas med i kalkylen och storleken därav en omfattandeutredning ter sig knappast meningsfullt. På denna punkt måste förutsättas attvattendomstol och förrättningsman vid förprövning tillser att endastsamhällsekonomiska effekter inom rimliga gränser, dvs. där sambandet medvattenföretaget är påtagligt, tas med i kalkylen. I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4.6) hardepartementschefen gjort vissa uttalanden om den samhällsekonomiska prövningensomfattning, vilka är någol oklara till sin innebörd. Uttalandena synes gå utpå att bedömningen inte allfid skall begränsas lill företagens inverkan påvattenförhållandena utan att man också bör kunna beakta andra verkningar avföretaget i den mån de inte har beaktats i elt planärende eller prövas enliglannan lagsfiftning, främst miljöskyddslagen. Av sammanhanget synes framgå attdessa uttalanden föranlelts av vissa i praxis uppkommande problem, särskilthuruvida man vid tillållighetsbedömningen av småbåtshamnar o.d. skall beaktaden båttrafik som nödvändigt hänger samman med vattenföretagel (se t. ex. NJA1977 s. 558). Om man ser motivuttalandena mot denna konkreta bakgmnd blirderas innebörd tydligare. Vad som åsyftas torde alltså vara att man ibland vidtillåtlighetsprövningen måste beakta också den verksamhet som skall utövas vidförelaget, när verksamheten i sig inte utgör ett vattenföretag. Har alltsåfrågan om båttrafiken vid en hamn eller brygga som är föremål för prövning intebeaktats i en bindande plan och har den inte heller prövats eller kommer attprövas 1981/82:130 281 enligtmilöskyddslagen, bör verksamheten vägas in vid den vattenrätlsliga Lagrådets prövningen.Mot denna princip synes inget vara att erinra. mentschefenanfört bör det nu sagda gälla inle bara vid den samhällsekonomiska bedömningenenligt 5 § utan också vid bedömningen av de allmänna intressena enligl 4 §. I denna paragraf anges ramen för de förhållandensom skall beaktas vid bedömningen av tillådigheten av ett vattenföretag. Iförsta hand torde paragrafen ha betydelse vid bestämmandet av vilkaförhållanden som skall medtagas vid den samhällsekonomiska bedömningen, menparagrafens avfattning är generell. Det medför att om ett vattenföretag kanförutses föranleda andra anläggningar, exempelvis vägar, för att kunnautnyttjas ändamålsenligt, vägföretaget måste vara samstämt med allmänna planeringssynpunkter.Även om det måste anses i hög grad angeläget att ett vattenföretagstillåtlighet inte avgörs vid en bedömning av företaget isolerat frånföljdeffekter är del uppenbart att kravet på följdanläggningarnas förenlighet medfysiska planer och verksamhetsplanering inte får tolkas alltför rigoröst.Inpassning av olika följdförelag i respektive sektors planer torde ofta varanågot som tar vid, när det står klart att huvudföretaget får starta ochtidpunkten för igångsättningen kan bestämmas. Det är enligl lagrådets meningskäl atl vama för alt indragandet av följdförelag i tillållighetsbedömningenkan leda till omständlighet och byråkratisk tungrodd-het som hämmareffekfivitet och rationellt vattenföretagande. Översikfiiga bedömningar itillåtlighetsfrågornas förgreningar måsle i rimlig omfattning kunna godtas,något som sannolikt också varit fallet vid regeringens motsvarande prövningenligt 4 kap. 18 § VL. De i 6 § valda ordalagen bör ge stöd för att en smidigtillämpning utvecklas i praxis. I avsnitt 2.4.6 har departementschefen gjort ettuttalande som innebär, atl hänsyn till följdförelag skall tas endast om sådanaföretag inte redan har tagits i en fastställd plan eller enligt annanlagstiftning. Denna viktiga begränsning av paragrafens räckvidd kommer dockinle till uttryck i lagtexten. Det kan också ifrågasättas om en så striktbegränsning behövs. Det kan utan uttryckligt lagstöd fömlsättas att denomständigheten att följd-företag redan beaktats i planer eller vid prövningenligt annan lagsfiftning kommer att väga tungt vid tillåtlighetsbedömningarenligt vattenlagen. I syfte att undvika dubbelprövning undantas i dennaparagraf vissa vatlenföretag, som prövats i annan ordning, från vattenrättsligprövning enligt 2, 3 och 5 §§ i förslaget. Undantagen torde vila på denfömtsättningen att den tillåtlighetsbedömning som eljest skulle ha företagitsav eller förtätlningsmannen - här torde alltid vara fråga omförprövningsfall - på betryggande sätt skett hos regeringen eller vederböran- Prop.1981/82:130 282 demyndighet i övrigt. Lagrådet vill understryka vikten av att denna Lagrådets fömtsättning verkligenblir uppfylld. Undantaget gäller endast när prövning i annanordning föregått den vattenrättsliga förprövningen. Vid omvänd ordningsföljdmellan prövningarna skall följaktligen den vattenrättsliga prövningen varafullständig. Om syftet att undvika dubbelprövning skall tillgodoses fullt utbör den vattenrättsliga prövningen anstå tills den särskilda prövningen skett.Det lorde kunna fömtsättas att vattendomstolar och förrättningsmän genom att avvaktaden särskilda prövningen tillser att dubbelprövning undviks. Enligl förevarande paragraf skall en utomståendeintressent i viss utsträckning kunna påverka etl vallenföretags omfattning ochutförande. För att han skall få sina intressen tillgogosedda förutsätts bl. a.att det kan ske utan att vatlenföretagets ändamål eftersatts. Vad som avses meddenna begränsning synes inte fullt klart. Vid 1 § i förevarande kapitel iförslaget uttalar departementschefen, att innebörden av uttrycket"ändamålet" självfallet inte kan vara atl valtenföretaget skall gehela den vinst som företagaren avser. Som exempel anförs att ändamålet med ettkraftverksföretag får anses vara, inte att utvinna hela den kraftmängd somföretagarens utbyggnadsförslag avser, ulan att utnyttja en fallsträcka förkraftändamål på lämpligaste sätt. När här talas om lämpligaste sätt torde därifå inbegripas inte endast själva sättet för utnyttjandet utan även dess omfattning.Ändamålet är alltså i det angivna exemplet utnyttjande av strömfall förkraftproduktion. Det torde betyda atl varje åtgärd som för att bereda enutomstående nytta medför en minskning av kraftproduktionen vid den lämpligautbyggnaden innebär att vattenförelagets ändamål eftersatts. Det kanifrågasättas om en så rigorös fömtsättning behöver uppställas, främst medhänsyn till alt företagaren skall få ersättning för den minskning avlönsamheten som villkor lill förmån för annan kan medföra. Det i motiveringentill förevarande stadgande givna exemplet angående tappningsbestämmelser kanäven tyda på att en så långt gående begränsning inte har varit avsedd. För attmedge en något vidare tillämpning av stadgandet än vad den föreslagna lydelsenanger skulle nu avsedda föreskrift kunna utformas så, att villkor om utförandetav vattenföretaget till förmån för annan får meddelas om det kan ske utanväsentlig ändring av företaget. Enligt vad departementschefen uttalar skall deförpliktelser till skydd för fisket som enligt förevarande paragraf kan åläggasföretagaren inte behöva begränsas till det vattenområde som berörs avvattenföretaget. Den begränsning som i utredningens lagförslag framgick av attskyddet skulle avse "fisket i berört vattensystem" har inleföreskrivits i det remitterade förslaget. Vad i motiveringen för stadgandetsägs angående åtgärder i Prop.1981/82:130 283 bivattendragoch den erinran som i paragrafens andra stycke görs om Lagrådets bestämmelsernai förslagets 10 kap. 5 § om fiskeavgifter ger emellertid vid yttrande handenatt den begränsningen skall gälla att åtgärderna skall tillgodose det lokalafiskeintresset. Stadgandets innebörd bör enligt lagrådets mening komma tilltydligare uttryck än i det remitterade förslaget, lämpligen genom att i förstastyckets första mening anges såsom i 10 kap. 5 § - att skyddet för fisketskall avse det vatten som berörs av valtenföretaget eller någol angränsandevattenområde. är beträffande yttrandet angående 3 kap.skiljaktig på sätt framgår av följande yttrande. "Den pricipiella utgångspunkten förtillåtlighetsreglerna i 3 kap. får enligt vad som kan utläsas avbestämmelsernas utformning anses vara att det står fritt för den som råder övervatten att etablera vattenföretag. Endast i de fall då vattenlagen stadgarförbud mot ett vattenföretag är detta otillådigt. Är inte någon enligtvattenlagen hindrande omständighet för handen är företaget alltså fillåtligt,vare sig det är tillståndspliktigt eller ej. Föreligger tillståndsplikt enligtbestämmelserna i 4 kap. får företaget dock inte utföras förtän fillådigheten iföreskriven ordning fastställts av vattendomstol eller förrältningsmän; dettillådiga företagel blir då också tillåtet. För etl tillådigt företag kantillstånd inte vägras. Företagaren har alltså ett rättsligt anspråk på att fåden förhandenvarande tillåtligheten fastslagen i ett tillstånd, om han begärdet. Det i tillståndets form gjorda konstaterandet av företagets tillådighetär avsett att vara slutgiltigt; med hjälp av rättskraftsregler skall det gällamot alla och envar. Emellertid har den principiella utgångspunkten atlvattenföretagandet är fritt giltighet bara såvitt rör det vattenrättsligaområdet. I sin egenskap av byggnads- eller anläggningsföretag ellerarbetskrafts- eller kapilalkrävande projekt eller såsom arbetsmiljö eller inågon annan egenskap vid sidan av egenskapen av vattenföretag enligtvattenlagens definitioner kan företaget vara underkastat särskilda regleringaroch kan i sådan annan egenskap drabbas av restriktioner eller förbud. Ilagstiftningsärendet aktualiseras mot denna bakgrund frågan om och i vilkenutsträckning vattenföretagets fillåtlighet i sådana icke specifiktvattenrättsliga hänseenden skall beaktas eller eventuellt avgöras i sak isamband med tillåtlighetsbedömningen enligt de uteslutande vattenrättsligagmnderna. Med rent vattenrältsliga gmnder avses härvid sådanatillåtlighetsregler eller snarare restriktioner som vattenlagen självständigtstadgar, exempelvis kravet i 5 § i det remitterade förslaget på övervikt avfördelarna av ett förelag. De regler i förslagels 3 kap. som behandlar fråganom vattenföretags fillåtlighet med hänsyn till annan lagstiftning än denvatlenrättsliga och till föreskrifter som meddelats med stöd av sådan annanlagstiftning syftar lill att lösa vissa samordningsproblem som vattenföretagkan aktualisera. Allmänt sett kan reglerna sägas ge uttryck åt den tanken attvid den vattenrättsliga tillåtlighetsbedömningen skall ske en samordning medvad Prop, 1981/82:130 284 somgäller inom andra rättsområden av betydelse för vattenföretaget så att Lagrådets vad som bestämts iannan ordning skall respekteras vid vattenförelagets yttrande genomförande.Vattenförelaget måste med andra ord för sin fillåtlighet passa in i det utrymmesom de särskilda föreskrifterna lämnar kvar eller direkt anvisar för företaget. Denna tanke förverkligas på så sätt att detuttryckligen föreskrivs dels att byggnads- och andra anläggningsarbeten föreller i samband med vattenföretag inte får strida mot fastställd general-eller detaljplan, dels att vattenföretag skall utföras så att syftet med iövrigt gällande särskilda bestämmelser för bebyggande eller annan användning avmark- eller vattenområden inte motverkas. Att vattenföretag inte är tillåtligtom det motverkar syftet med markanvändningsbeslämmelser vid sidan av general-och detaljplan torde innebära att företaget inte bara skall prövas motbestämmelsen själv och vid kollision blir otillåtligt utan därjämte att inteheller någon åtgärd får företas som, fastän inte direkt omfattad av bestämmelsenoch alltså i och för sig inte ofillåten, motverkar bestämmelsens syfte. I dettahänseende medför det föreslagna stadgandet i 3 § andra stycket längre gåenderestriktioner för vattenföretag än för bebyggande eller annan markanvändningsom inte utgör vattenföretag. Det är svårt att avgöra om detta är en åsyftadeffekt eller ej; såvitt avser samordningen med naturvården synes den emellertidinte vara åsyftad. Tanken atl vattenföretag för sin tillåtlighet måsteanpassas efter markanvändningsbestämmelser som återfinns inom rättsområdenutanför vattenlagen är i vissa hänseenden inte helt genomförd i detremitterade förslaget. Sålunda är det enligt 3 § första stycket endastbyggnads- och andra anläggningsarbeten inom ramen för vattenföretag som måstestå i överensstämmelse med fastställda planer enligt byggnadslagen för alttillådighet skall föreligga. Motsätlningsvis skall av lagtexten i 3§ utläsasatt andra effekter av vattenföretag såsom överdämning eller torrläggning avområden som enligt planbestämmelser reserverats för någon annan användninginte påverkar den vattenrättsliga tillåtligheten. Frågan är obesvarad i vad månett vattenrättsligt tillåtligt förelag med sådana effekter också får genomförasnär förbud råder enligt 17, 40 eller 110§ byggandslagen mot ingrepp, som utanatt vara byggande väsentligt försvårar ett områdes användning för avsettändamål. Om den vattenrättsliga lillåtligheten skulle betyda att byggnadslagensförbud blev overksamma skulle exempelvis planenlig användning av mark tillkyrkogård kunna omöjliggöras genom elt vallenföretag som lägger marken undervallen, liksom en i plan gjord reservering av vattenområde försmåbåtsförtöjning skulle kunna omintetgöras genom att området till följd avetl vatlenföretag blir fast mark. Att sådana effekter kan visa sig få mycketvittgående konsekvenser när ersättningsområden måste anvisas i nya planerligger i öppen dag. Vidare skall byggnads- och andra anläggningsarbetenför vattenföretag vara tillätliga även om de innefattar mindre avvikelser frånplanbestäm- Prop, 1981/82:130 285 melser,fömtsatt att åtgärden är förenlig med planens syfte. I detta fall är Lagrådets del fråga omdispenssituationer, där det emellertid inle är fullt klart om yttrande