prop · G50337 · 1981-12-31 00:00:00 — Såsom fallet är med konventionella allmänna handlingar måste varjegång tillhandahållande av en eller flera upptagningar begärs särskilt prövas ombegäran med hänsyn till sekretessreglerna kan villfaras. Det bör därförunderstrykas att den av 1981/82:37 171 DALK föreslagna bestämmelsen i 14 § således endast kantillämpas fullt ut när det gäller sådana ADB-system som inte innehåller någrauppgifter som ligger inom ramen för sekretesslagens bestämmelser. I 14 § föreslås att terminal skall ställas till denenskildes förfogande för egen sökning om hinder inte möter på grund av bl. För försvarsmaktens del torde därför denna föreskrift i flertaletfall inte bli tillämplig. Enligt TF gäller dock att man på begäran skallutlämna även en handling för vilken sekretess gäller i de delar den äroffentlig. Mycket begränsat medger programmeringstekniken att man kan utesluta sekretessbelagdauppgifter för att tillgodose offentlighetsprincipen. Det kan dock antas att ensådan ordning kan bli genomförd i större omfattning. Det är därför inteosannolikt att med tiden kommer att ställas krav på försvarsmakten attoberoende av sekretessförhållandena ordna tillgång till en"offentlig" terminal vid myndigheterna. Överbefälhavaren vill i sammanhanget peka på risken försammanställningar som ADB ger möjlighet till. Sådana sammanställningar, ävenav så kaUade öppna uppgifter, kan röja sekretessbelagda förhållanden som ärtill skada för försvarsmakten. Vidare är försvarsmaktens terminaler i dagordnade med hänsyn till säkerhetsskyddskrav. Av det skälet måste sannolikt ytterUgareterminaler tillkomma för tiUgodoseende av offentlighetsprincipen. Detta medförextra kostnader. För försvarsmaktens del avstyrks därför denna föreskrift. () diskuterar ingåendeintegritetsskyddet vid tillgång för enskilda till terminaler och anför därvid: DALK föreslår (14 §) att enskild skall få rätt att ta delav uppgifter genom att själv utnyttja terminal. Detta skall dock inte gälla omhinder möter enligt sekretesslagen och inte heller om risk finns förförvanskning eller förstöring av ADB-uppgifter. Även hänsyn till arbetetsbehöriga gång skall kunna utgöra hinder i sammanhanget. De nämndaundantagen innebär att det f. n. i princip bör vara uteslutet förförsäkringskassorna och RFV att låta någon ta del av uppgifter genom att självanvända terminal. Även om inte diagnoser och mer känsliga uppgifter finns i RFV:sterminaltillgängliga register så förekommer i så gott som samtliga sådanapersonregister uppgifter varav slutsatser kan dras om enskilds hälsotillståndeller andra personliga förhållanden. Sådana uppgifter är underkastade sekretessenligt 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100) och andra sekretessbestämmelser. Utan omfattande systemändringar kan ingen uppdelning skemellan offentliga och sekretessbelagda uppgifter. DALK förutsätter emellertidatt vid nykonstruktion av och vid väsentliga förändringar systemkonstruktionensker på sådant sätt att därefter en sådan uppdelning blir möjlig. Vad gäller den juridiska prövningen finns f. n. inte ipraxis avgjort vilka uppgifter som skall räknas till enskilds personligaförhållanden. Av förarbetena till den nya sekretesslagen kan utläsas att detkan röra sig om så vitt skilda uppgifter som å ena sidan adress och å andrapsykisk sjukdom. Däremellan finns uppgifter av varierande känslighetsgrad. Dettorde dock vara möjligt att vid en noggrann genomgång av all information göraen bedömning av frågan vilken information i systemen som "typisktsett" bör 1981/82:37 172 anses vara så känslig att den bör hållas hemlig och vilkauppgifter som "typiskt sett" bör anses vara offentliga. Avförarbetena till nya sekretesslagen framgår att närmare bedömning inte skallbehöva göras i de fall aktuellt lagrum innehåller s. k. rakt skaderekvisit, somfallet är med 7 kap. 7 § sekretesslagen. En teknisk grovsortering avinformationen bör kunna göras. Svårare blir det emellertid att gardera attuppgifter, som typiskt sett kan anses offentliga men i det enskilda fallet pågrund av särskilda förhållanden bör hemlighållas, skall kunna undanhållas densom tar del av allmän handling via terminal. I förevarande sammanhang anser sig riksförsäkringsverketinte kunna underlåta att framföra vissa synpunkter på en fråga som närmastavser ansvars- och behörighetsfördelningen inellan de myndigheter som innehareller eljest förfogar över sådana ADB-system där flera myndigheter kan viaterminal ta del av uppgifter från en central anläggning. Inom verketsansvarsområde kan samtliga försäkringskassor från verkets ADB-anläggning viaterminal ta fram svarsbilder som konstruerats av därför ansvarig personal hosverket. Avgörandet huruvida en viss uppgift skall lämnas ut ligger med fullt tjänsteansvarpå den myndighec, till vilken framställning om utlämnande gjorts. Här såsom iall rättstillämpning finns givetvis utrymme för olika meningar om innebörden avgällande rätt liksom om dess tillämpning i det enskilda fallet. Den som har attta ansvaret för avgörande måste också ha full frihet att bedömautlämnandefrågan efter bästa förstånd och samvete. Detta är en grundlägganderegel för alla offentliganställda tjänstemän. Om försäkringskassa lämnar fritillgång via terminal till en svarsbild, som av riksförsäkringsverketkonstruerats med utgångspunkt från dess bedömning att uppgiften är offentlig,vem blir då enligt gällande rätt ansvarig för utlämnandet om det av behöriginstans anses att utlämnandet skett i strid mot gällande sekretessbestämmelser?Den som i sin tjänst gett sökanden tillfälle att ta del av svarsbilden(tjänsteman) eller den som i sin tjänst hosriksförsäkringsverket fört in uppgiften i svarsbildssystemet? Vem skall - somen yttersta konsekvens - fällas för brytande av tystnadsplikt? DALK ifrågasätter själv i betänkandet om inte förslagetinnebär onödiga kostnader och andra olägenheter då det i praktiken torde varamer sällan som enskild person själv vill och kan söka fram uppgifter viaterminal. Trots detta vill kommittén ha fastslaget att enskild har rätt attanvända terminal och att detta skall anses som ett led ioffentlighetsprincipen. Det kan emellertid ifrågasättas om inte en sådan ordninginnebär en utvidgning av offentlighetsprincipen. Det enda fall då risk förurholkning av denna princip föreligger torde vara då sökregister eller diarierförs maskinellt; i sådana fall kan det vara befogat att den enskilde får sökavia terminal. Härtill kommer att allmänhetens förtroende för ADB-verksamheteller för myndigheternas hantering av personuppgifter i sådan verksamhet kankomma att allvarligt rubbas om enskilda ges rättighet att via terminal fritt tafram uppgifter ur stora personregister. Den konflikt som finns mellan å enasidan datalagens skydd för personlig integritet och å andra sidan bestämmelsernaom enskilds rätt att ta del av allmän handling upplevs somsvårförståelig av personalen vid försäkringskassorna. Personalens möjligheteratt ta fram personuppgifter som behövs för arbetet är mycket begränsad genomett särskilt behörighetssystem, som utvecklats i samråd med datainspektionen.Begränsningen gäller även uppgifter som personalen är skyldig att på begäranlämna ut till enskild. Om nu vem som helst skall få 1981/82:37 173 använda terminal för att fritt få ta fram ej sekretessbelagdauppgifter ur personregistren kommer lagstiftningen att bli ännu svårare attförstå. Med hänvisning till vad som anförts avstyrker RFV attenskild ges generell rättighet att själv från terminal få ta fram uppgifter ur ADB-register. "När en myndighet som livsmedelsverket skall yttrasig över datalagstiftningskommitténs huvudförslag om enskildas direktatillgång till dataterminaler bör myndigheten i första hand avväga vilkenlösning som bäst främjar det konsumentintresse myndigheten är satt att bevaka.En grundförutsättning vid den bevakningen är att myndigheten får riktigaupplysningar om de faktiska förhållandena genom att utgöra en god miljö försekretesskyddet -t. ex. när det gäller deklarationer från produkttillverkare.Men självfallet är kommunikationen och förtroendet mellankonsumenterna/allmänheten och myndigheten en lika viktig förutsättning. En fara med att lämna enskilda tillträde till terminal ärsålunda otvivelaktigt att myndigheten i viss utsträckning kan få svårigheteratt skaffa in (rättvisande) uppgifter från tillsynsobjekten på grund av attdessa anser sig riskera allmän spridning av uppgifter som är skadliga för derasaffärs- och driftsförhållanden. anser att det kan vara svårt att geallmänheten tillgäng till terminal, även om de uppgifter man kan få framvanligtvis inte omfattas av sekretess. Den nya sekretesslagen bygger i mycket stor utsträckningpå skaderekvisit. För verkets del är framför allt 7 kap. 14 § tillämplig.Stadgandet kan innebära en mycket långtgående sekretess i främstutlänningsärenden men också i medborgarskapsärenden. Uppgifter som vanligtvismåste betraktas som helt harmlösa, kan i en viss situation omfattas avsekretess. Detta kan gälla t. ex. beslut och adressuppgifter. Skaderekvisiteninnebär, att frågan om vem som begär en uppgift eller ändamålet med begäran kanfå betydelse när sekretessfrågan skall avgöras. har uppfattningen att rätten attsjälv använda terminal för sökning av uppgifter kan medföra en fara för att sekretesskyddadeuppgifter kan komma att röjas. I vart fall bör inte den enskilde ges en sådanrätt om myndigheterna på annat sätt, som tillgodoser offentlighetsprincipen,tillhandahåller de sökta uppgifterna. finns vid datasökning möjlighet att fåuppgift om viss namngiven person förekommande i rättsfall eller diarier. Detsynes inte tillfredsställande ur integritetsskyddssynpunkt att en sådanmöjlighet finns för allmänheten, särskilt som allt fler domar t. ex.brottmålsdomar meddelade av HovR eller HD, kommer att inmatas. Det börövervägas om personuppgifter bör göras icke sökbara för allmänheten eller omföreskrifter bör ges om att alla rättsfallsreferat skrivs med ofullständigapersonuppgifter t. ex. med förnamn eller en stor bokstav. Hur integritetsskyddsfrågantekniskt sett bör lösas vad avser diarier undandrar sig fakultetsnämndensbedömande. Prop.1981/82:37 174 Om en person önskar att själv utnyttja terminal för att tadel av uppgifter, måste myndigheten göra en kompetensbedömning av personen ifråga. Hur den bedömningen skall göras - med eventuellt bibehållen anonymitet-framgår inte av lagförslaget eller betänkandet. För skolans del kan problemuppstå om t. ex. elever med viss datateknisk utbildning vill ta del av skolans ADB-lagradeuppgifter. Det kan därför ifrågasättas om 14 § bör ha den kategoriskautformning den fått i lagförslaget. () ifrågasätter lämpligheten av att geden enskilde möjlighet att själv utnyttja de tekniska hjälpmedel sommyndigheterna disponerar. Som motiv för denna självständiga rätt anförsoffentlighetsprincipen och den enskildes rätt att vara anonym. Mot bakgrund avatt det - genom de undantag som föreslagits - torde vara mer sällan som denenskilde i praktiken kan ges möjlighet att själv använda terminal, förefalleranonymitetsmotivet inte särskilt starkt. I själva verket torde det nämligenvara så att intresset för den enskilde att i det läget vara anonym är ringa medhänsyn till arten av den information eller de uppgifter han har rätt att få delav. Dessutom kan sägas att den enskilde, om han inte medges rätt att självutnyttja terminal, beträffande samma information inte behöver röja attinformationen rör honom. Den tjänsteman som i sådant fall svarar förinformationen får ju inte efterforska den enskildes identitet annat än dåvetskapen härom har betydelse för sekretessprövningen. Det finns enligt VPV enklar risk för att regelns begränsade räckvidd kommer att leda till onödigamissförstånd mellan allmänheten och myndigheterna och att regeln avden enskilde uppfattas som fiktiv, utan verkligt värde för honom. På grund avdet anförda och då det knappast finns möjlighet att utvidga den enskildesföreslagna rätt att själv använda myndigheternas tekniska hjälpmedel, börövervägas att låta regeln utgå. Några instanser har synpunkter på paragrafens närmareutformning. vid anseratt uttrycket "med hänsyn till arbetets behöriga gång" är alltförvagt. Te/ever/cef anmärker att lydelsen av 14 § inte är helt lyckad. I paragrafensförsta stycke fastställs sålunda den enskildes rätt att själv använda terminalmedan det i följande stycke görs inskränkningar, som ej preciseras. RRV anseratt det bör anges i lagtexten att ekonomiska skäl kan hindra attpresentationsterminaler tillhandahålls, eftersom detta hinder torde vara detvanligaste. ifrågasätter om inte ett särskiltservicecirkulär i stället bör utarbetas med riktlinjer för myndigheterna på detaktuella området. 3.11 Tillhandahållande av utskrift (15 §) Endast några få remissinstanser har synpunkter på DALK:sförslag till bestämmelser om tillhandahållande av utskrift m. m. ADBJ anseratt det beträffande den föreslagna "konkretiserande" regeln omtillhandahållande av utskrifter finns anledning att se försiktigare påmyndigheternas valfrihet än i betänkandet. ADBJ anför vidare; 1981/82:37 175 DALK konstaterar att en myndighet är fri att välja någonav de utskriftsmöjligheter som står till buds. Dessa kan innebära olikheterbeträffande sådant som sorteringsordning, uppställningar m. m. (sid. 86). Detär givet att detta kan innebära nackdelar för den enskilde, framför alltbeträffande förståelighet. Uppskov kan också orsakas. En granskning avlagförarbetena visar att problemet ägnats uppmärksamhet och att vissabegränsningar lär gälla för en myndighets valfrihet. Således konstateras i prop.1973:33 (sid. 112) att det normalt inte är tillräckligt att tillhandahålla enutskrift som innehåller kod eller speciella tecken (jfr prop. 1975/76:160, sid.188). Räckvidden av uttalandet är osäker men uppenbart är att graden avförståelighet är något som måste beaktas och som kan sätta gränser för frihetenatt bestämma utskriftsform. Mot den bakgrunden kan DALK:s uttalanden och denföreslagna "konkretiseringen" i 15 § 2 st sättas i fråga: behövs enmer nyanserad regel? ,, , , och Reklambyråförbundanför i sitt gemensamma yttrande följande i fråga om 15 §: I 15 § andra stycket anges att myndigheterna bestämmer ivilken form utskriften av upptagning för ADB skall lämnas ut. Som skäl fördenna ordning åberopas bl. a. att myndigheterna därmed har möjligheter attvälja program. I specialmotiveringen anges vidare att det inte finns något somhindrar att myndigheterna av serviceskäl tillmötesgår en begäran om utskrift isärskild form. Organisationerna kan inte finna annat än att möjligheternaför direktadresserad reklam härigenom ytterligare inskränkes. Det är praktisktoch ibland även av avgörande betydelse för beställaren att denne kan välja enav tillgängliga utskriftsformer. I betänkandet har konstaterats att handUngsoffentlighetenäven skall kunna användas för kommersiella syften. Organisationerna kansåledes inte finna annat än att 15 §, andra stycket, i realiteten iniiebär enbegränsning av denna handlingsoffentlighet. Mot anförda bakgrund föreslår organisationerna att 15 §,andra stycket, ändras på sådant sätt att beställaren äger bestämma i vilkenform utskriften skall lämnas ut i de fall myndigheterna utan olägenheter kan tillhandagåbeställaren med begärd utskriftsform. En sådan lösning synes tillfredsställasåväl myndigheternas krav som beställarens behov. Med anledning av 15 § erinrar DAFA om att det statligaperson- och adressregistret (SPAR) skall vara självfinansierande samt attavgiften för SPAR-tjänster skall fastställas av DAFA efter samråd med RRV.Grunder för taxan skall vara full kostnadstäckning. Enligt gällande prislista för SPAR-tjänster är avgiftenför att på vanligt papper erhålla SPARs uppgifter om en viss person (på vilkenpersonnumret ärlkänt) i grundavgift för utsökningen och 100 kronorför utskriften. Användes ett antal begrepp som ingångsvärden (s. k. urvalsdragning)är avgiften samt för utskrift. Dessa relativt sett högaavgifter för att ta del av informationen om en enda person skall ses mot bakgrundenav att dagens system helt är uppbyggt kring förutsättningen att kunna hanteramassuttag ur registret. 1981/82:37 176 Enligt expeditionskungörelsen (1964:618) är avgiften förutskrift av upptagning av ADB per sida. En sida rymmer (i detta fall)namn, adress m. m. för cirka 40 personer. Vid utskrift av mer än 50 sidor skallsamråd ske med . För att inte uppenbar disharmoni skall uppstå mellan dehär två beskrivna regelsystemen anser DAFA att en komplettering, av förslagsvisavdelning III i expeditionskungörelsen, bör ske i syfte att anpassaexpeditionskungörelsens avgifter till de som enligt SPAR-förordningen m. m.skall gälla för SPAR. Utan en dylik komplettering av expeditionskungörelsenföreligger det - enligt DAFAs uppfattning - en överhängande risk för attgrunden för uttag från SPAR ändras från dagens självkostnadstäckande till engrund baserad på offentlighetsprincipen, med ett betydande verksamhetsunderskott- som förmodligen får täckas via anslag - som följd. Också Medborgarrättsrörelsen tar upp frågan om avgifteroch anför därvid; Inom patentområdet finns särskilda problem, som haravseende på avgiftsbeläggningar av offentliga handlingar. I patentverketförvaras ett slags register på tnikrofiche, det s. k. INPADOC, som verket köperfrån en internationell organisation. För en enkel information från dettaregister betingar sig verket en ersättning om , och om någon rätt förallmänheten att få titta i detta är det ej tal. Det är tveksamt om dennaordning är laglig. Även andra register av liknande slag, där det finns ettkommersiellt värde, torde komma att upprättas av patentverket. Andramyndigheter torde befinna sig i liknande läge. Tillträde till sådana registermåste vara avgiftsfritt. Försvarets civilförvaltning påpekar att hänvisningen i 15§ tredje stycket till 26 § datalagen numera skall omfatta också 27 och 28 §§. 3.12 Särskilda sammanställningar m. m. (16 §) Ett par remissinstanser godtar DALK:s förslag tillbestämmelser om särskilda sammanställningar. Många remissinstanser avvisarförslaget och åberopar därvid olika skäl. Det påpekas att myndigheterna genomförslaget skulle få betydande kostnader och andra olägenheter. Några instansermenar att det saknas skäl att ge allmänheten större tillgång tillmyndigheternas uppgifter än vad myndigheterna har själva. Vidare framhålls derisker som kan finnas för att myndigheternas ADB-upptagningar förstörs eller påannat sätt förvanskas, om allmänheten skulle ha en rätt att få informationbearbetad av en myndighet med program som lämnas till denna från allmänheten.När det gäller personregister uttalas att en sådan rätt kan komma i konfliktmed det tillstånd myndigheten har enligt datalagen att föra registret. Det görsockså gällande att 16 § har fomulerats så att den innebär att myndigheternasskyldighet enligt TF skulle utvidgas, något som enligt DALK:s motiv inte äravsikten. Vissa remissinstanser påpekar sålunda att rätten att få del avuppgifter enligt TF inte avser mera än det som är tillgängligt för myndighetensjälv. 1981/82:37 177 De instanser som godtar DALK:s förslag är DAFA ochriksförsäkringsverket. DAFA förklarar sig inte ha någon erinran mot förslagetmedan () anser att det är tillfredsställande att detsker en kodifiering av rättspraxis. När det gäller framställningar om vissa urval ellersammanställningar är det viktigt att i förarbeten till eventuellt kommande lagdet klart utsågs att sådana behöver effektueras endast om de kan tas fram genomrutinbetonade åtgärder från myndighetens sida. Krävs kvalificerad, konstruktivinsats i form av t. ex. nya program kan - som också DALK framhåller - inteupptagningen, som skulle bli resultatet av bearbetningen, anses tillgänglig förmyndigheten i tryckfrihetsförordningens mening. RFV delar DALK:s uppfattning att med hänsyn tilluppställda restriktioner möjligheterna i det närmaste är obefintliga atttillmötesgå önskemål om att göra bearbetningar med program som enskild ställertill myndighets förfogande. Att i förväg vid genomgång av sådana program klariäggaatt inte integritetsintrång sker torde i det närmaste vara omöjligt. Därförskulle i sådana fall utdata behöva granskas tecken för tecken, vilket skullemedföra omfattande merarbete för myndigheten. kritiserar DALK:s förslag underåberopande av att de begränsningar som följer av kraven på "enkelarbetsinsats" och "utan nämnvärda kostnader" inte ärtillfredsställande. Enligt bolagets mening bör praktiska och ekonomiska hinderi princip inte tillåtas väga tyngre än intresset av att upprätthålla en orubbadoffentlighetsprincip. Den nämnda paragrafen bör därför utformas med denutgångspunkten. understryker risken för att denföreslagna bestämmelsen kan tolkas så att den motverkar offentlighetsprincipen.Erfarenheten visar nämligen enligt nämnden att myndigheter genom att blandaoffentliga uppgifter med sekretessbelagda kunnat väsentligt inskränkaoffentlighetsprincipen med hänvisning till att det sekretessbelagda materialetinte utan nämnvärda kostnader eller svårigheter kan skiljas ut från detoffentliga. Vissa instanser kritiserar 16 § med utgångspunkt igällande rätt och DALK:s syften med paragrafen. Mest utförlig är ADBJ som anför: Syftet med den föreslagna 16 § är inte att åstadkommanågon ändring i den grundlagsmässiga innebörden av handlingsoffentligheten (jfrsid. 87 och 110). Stadgandet har emellertid kommit att bli oklart i detta ochandra hänseenden. DALK hävdaratt rättigheten att få ett eget program använt går längre än huvudprincipen omlika tillgång till upptagningar för myndigheter och allmänhet (sid. 80). Principen om lika tillgång får enligt departementschefensuttalande i propositionen till 1975/(nr 160, sid. 90-91), tillkonsekvens att en myndighet är skyldig att utföra bearbetning med program somen enskild ställer till förfogande (förutsatt att det endast blir fråga om rutinbetonadeåtgärder från myndighetens sida). Likställighetsprincipen är baserad påtillgänglighetsbegreppet, vilket enligt gällande rätt har en relativt frikostigtolkning; en upptagning är tillgänglig om den kan överföras till läsbar formgenom rutinbetonade åtgärder. \2 1981/82. 1981/82:37 178 den är att allmänheten har tillgång till upptagningar somen myndighet själv rutinmässigt tar fram och utnyttjar men också tillupptagningar som visserligen inte () på detta sätt utnyttjas av myndighefp"-"cii som enkelt skulle kunna utnyttjas. Det är denna senare asp. ;!-., avlikställighetsprincipen som kommer bort i DALK:s tolkning. DALK:stolkning av likställighetsprincipen är inte utan betydelse för förslagen ibetänkandet. För det första kan, låt vara mer i förbigående, konstateras atträtten att använda ett eget program får längre räckvidd än DALK räknar med; häråsyftas konsekvenserna för uppfattningen om vad som är gällande rätt i fråga omegen terminalanvändning (avsnitt 2.10).' Annorlunda uttryckt kan man säga attlikställighetsprincipen slår igenom på ett annat sätt än DALK räknar med.Vidare har 16 § blivit oklar och till och med vilseledande om man enbartbeaktar dess ordalydelse och inte DALK:s uttalande att stadgandet inte äravsett att ändra den grundlagsmässiga innebörden av offentlighetsreglerna. Mankan således fråga sig om 16 § reglerar serviceåtgärder från myndigheternassida. Paragrafen tar ju enligt sin lydelse sikte på situationer då enskildbegär att få ta del av en upptagning / vidare mån än denna är tillgänglig fören myndighet. Men detta innebär att begäran avser en upptagning som inte kantas fram genom enkel arbetsinsats och ulan nämnvärda kostnader eller andrakomplikationer, dvs. som inte kan tas fram genom rutinbetonade åtgärder. Enbegäran om en sådan för en myndighet inte tillgänglig (= hos en myndighet ickeförvarad) upptagning är myndigheten enligt 16 § LUA skyldig att tillmötesgåendast om det kan ske genom enkel arbetsinsats och utan nämnvärda kostnadereller svårigheter.